prop · GE03152 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:152 om överföring av vissa uppgifter enligt smittskyddslagen m.m. Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Enligtsmittskyddslagen (1988:1472) har överläkaren ansvaret för vissa åtgärder imdertvångsisolering av den som för smitta av en samhällsfarlig sjukdom. Dessauppgifter övergår på chefsöverläkaren. I propositionen föreslåsatt det i smittskyddslagen införs en undantagsbestämmelse som avsertvångsisolering av den som för smitta av HIV (humant immunbristvims). Sjukvårdshuvudmärmenskall enligt förslaget få förordna någon befattningshavare, som är legitimeradinom hälso- och sjukvården och har tillräcklig kompetens och erfarenhet, att fiillgöraen chefsöverläkares uppgifter enligt lagen. Vidareföresläs i propositionen en ändring i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso-och sjukvårdspersonalen m.fl., som innebär att ordföranden i hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd () får möjlighet att avgöra disciplinärenden närfrågan inte är av principiell beskaffenhet och det fiims grundad anledning attanta att ärendet inte kan leda till disciplinpåföljd. Syftet med lagändringenär att förenkla handläggningen vid . Ändringamaföreslås träda i kraft . 1 1990/91. Lag omändring i smittskyddslagen (1988:1472) Härigenomföreskrivs att det i smittskyddslagen (1988:1472) skall införas en ny paragraf,50 a §, och närmast före 50 a § en ny mbrik av följande lydelse. Förordnandeatt fullgöra chefsöverläkares uppgifter Landstingskommunenfår förordna någon inom häbo- och sjukvården legitimerad befattningshavare,somhar tillräcklig kompetens och erfarenhet, att i chefsöverläkares ställe fullgörade uppgifter som chefs-överläkaren har enligt 43-50 §§ vid tvångsisolering avden som för smitta av infektion av HIV. Vadsom sägs i denna lag om chefsöverläkaren gäller också den som förordnats enligtförsta stycket. Dennalag träder i kraft den . 2 Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso-och sjukvårdspersonalen m.fl. Härigenomföreskrivs att 21 § lagen (1980:11) om tillsyn över hälso-ochsjukvårdspersonalen m.fl. skall ha följande lydelse. Ansvarsnämndenär beslutför med ordförande och sex andra ledamöter. Till sammanträde mednämnden skall samtliga ledamöter kallas. Anmäler ledamot förfall, skallersättare för honom kallas. Ordförandenfår ensam fatta beslut Ordföranden får ensam fatta beslut som inte innefattar slutligt avgöran- som inte iimefattar slutligt avgöran de i sak. Detta gäller inte beslut de i sak. Detta gäller inte beslut erdigt 16 § eller utdömande av vite enligt 16 § eller utdömande av vite enligt 27 § andra stycket. Beslut enligt 27 § andra stycket. Beslut som innebär att ett ärende om dis- som iimebär att ett ärende om dis ciplinansvar avgörs i sak får fattas ciplinansvar avgörs i sak får fattas av ordföranden ensam, om det är av ordföranden ensam, om beslutet uppenbart att ärendet inte kan leda inte gäller en fräga av principiell till någon disciplinpåföljd. beskaffenhet och det finns grundad anledningatt anta att ärendet inte kan leda till någon disciplinpåföljd. Ärendensom har avgjorts enligt andra stycket skall anmälas vid nästa sammanträde mednämnden. Dennalag träder i kraft . 'Senaste lydelse 1989:210. 1* 1990191. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , S. ,, , , R. , , , , G.Andersson, Löimqvist, , , , , , ,, Proposition om överföring av vissa uppgifter enligt smittskyddslagenm.m. Smittskyddslagstiftningenhar kommit att bli föremål för särskilt intresse i samband med att problemenmed smitta av HIV (humant immunbristvims) på allvar aktualiserades i vårt landunder . beslöts ändringar i den dåvarande lagstiftningen somett led i åtgärdema för att motverka spridning av HIV-vims och aids. Under årendärefter utarbetades en ny smittskyddslag, som trädde i kraft (prop.1988/89:5, SoU9, rskr. 54, SFS 1988:1472). Påsätt som närmare anges i det följande (avsnitt 2) har sedermera frågan omansvaret för åtgärder under tvångsisolering enligt smittskyddslagen tagits uppav i en framställning till regeringen. Vidare har AIDS-delegationeni uttalat sig för att en lagändring bör vidtas för att göra detmöjligt att i vissa fall föra över ansvaret för tvångsisolering. Medanledning härav har inom utarbetats en promemoria (den 29november 1990) i frågan om att införa en möjlighet att utse någon annan änchefsöverläkare för uppgifter enligt smittskyddslagen. Övervägandena ipromemorian utmynnar i att möjlighet bör öppnas för huvudmännenför hälso- och sjukvården att utse någon annan än chefsöverläkaren att i dennesställe fullgöra uppgiftema enligt smittskyddslagen. Promemorians lagförslag börfogas till protokollet i ärendet som bilaga 1. En förteckning över remissinstansema och ensammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i ärendet sombilaga 2. Jagtar nu upp den väckta frågan med utgångspunkt i promemorian och vad remissinstansemaanfört. Vidare behandlas frågan omordföranden i hälso- och sjukvårdens an- Prop. 1990/91:152 svarsnämnd ()skall få möjlighet att i större utsträckning än avgöra vissadisciplinärenden i . I deima fråga har inom utarbetats en promemoria() avseende behovet av ändrade bestämmelser om beslutförhelenvid . Promemorians lagförslag bör fogas till protokollet i ärendet sombilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstansemaoch en sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet iärendet som bilaga 4. 2 Överföring av vissa uppgifter enligtsmittskyddslagen 2.1 Nuvarande förhållanden m.m. vad avser smittskyddslagen Enligt14 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) - HSL - skall en särskild läkarefinnas som ansvarar för ledningen av den medicinska verksamheten inom detverksamhetsområde som landstingskommunen bestämmer. En sådan läkare benänmsöverläkare i fråga om verksamhet på sjukhus och distriktsläkare i fråga omverksamhet utanför sjukhus. En distriktsläkares åligganden kan omfatta ävenverksamhet på sjukhus. Landstingskommimen kan förordna en annan läkare attfullgöra viss del av en överläkares eller distriktsläkares åligganden. Regeringenhar med stöd av bemyndigande i den nämnda paragrafen föreskrivit att socialstyrelsenför särskilt fall får medge undantag från bestänunelsen att en särskild läkareskall finnas för ledningen av den medicinska verksamheten (5 § förordningen(1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddelaföreskrifter m.m.). Beslut om sådant undantag har dock inte meddelats. Riksdagenhar beslutat om vissa ändringar i 14 § HSL (SFS 1990:601). Dessa träder i kraftden . Det föreskrivs där bl.a. att en särskild läkare medspecialistkompetens, benämnd chefsöverläkare, skall finnas vid enheter fördiagnostik eller vård och behandling om det behövs med hänsyn tillpatientsäkerheten. Benämningarna överläkare och distriktsläkare slopas i lagstiftningen.Chefsöverläkaren skall svara för den samlade ledningen av verksamheten. Han fåremellertid uppdra åt sådana befattningshavare vid enheten, som har tillräckligkompetens och erfarenhet, att fiillgöra enskilda ledningsuppgifter. Vid enhetsom leds av chefsöverläkare skall för varje patient utses en patientansvariglegitimerad läkare. Enligtsmittskyddslagen (1988:1472) är infektion av HIV (humant immimbristvirus) en samhällsfarligsjukdom, som ingår bland de anmälningspliktiga sjukdomarna. Den, som har anledning atttro att han har smittats av en samhällsfarlig Prop. 1990/91:152 sjukdom, skallutan dröjsmål uppsöka en läkare. Denne får genom undersökningar och provfastställa om så är fallet. Läkaren får också meddela förhållningsregler, sompatienten måste följa. Smittskyddsläkaren kan dock på patientens begäranöverpröva och eventuellt ändra förhållnings-regleraa. Om patienten har smittatsav en samhällsfarlig sjukdom skall han uppge för läkaren som behandlar honomfrån vem smittan kan ha kommit och till vem smittan kan ha förts vidare. Någonpåföljd drabbar dock inte den som underlåter detta. Den som uppgivits somkontakt blir också skyldig att låta läkamndersöka sig. Om någon som är skyldigatt utan dröjsmål uppsöka läkare inte gör det kan smittskyddsläkaren besluta omtvångsundersökning enligt 36 § smittskyddslagen. Omdet av särskilda skäl behövs för att hindra smittspridning får smittskyddsläkarenenligt 37 § smittskyddslagen också besluta om tillfälligt omhändertagande påsjukhus av någon som kan antas ha blivit smittad av en samhällsfarlig sjukdomsom nämns i 1.1 och 1.2 bilagan till smittskyddslagen. Infektion av HIV ingåremellertid inte bland dessa sjukdomar. Enligtsmittskyddslagen skall även kunna förekomma tvångsisolering i vissa fall av densom bär på smitta av en samhällsfarlig sjukdom. Detta gäller också förinfektion av HIV. Tvångsisolering sker på landstings-kommimalt sjukhus. Päansökan av smittskyddsläkaren skall länsrätten enligt 38 § smittskyddslagenbesluta om tvångsisolering av den som för smitta av en samhällsfarlig sjukdom,om den smittade inte frivilligt medverkar till de åtgärder som behövs för atthindra smittspridning eller om det fmns grundad anledning att anta att densmittade inte följer meddelade förhållningsregler och denna underlåtenhetinnebär uppenbar risk för smittspridning. Om beslut av länsrätten inte kanavvaktas utan fara, får smittskyddsläkaren besluta om tvångsisolering ochgenast underställa länsrätten detta beslut. Tvångsisoleringfår pågå högst , men tiden kan, på ansökan av smittskyddsläkaren,förlängas av länsrätten med högst åt gången. Undertvångsisoleringen skall den isolerade tas väl om hand, få stöd och hjälp samtmotiveras att ändra inställning och livsföring så, att tvångsisoleringen kanupphöra. Han får hindras att lämna sjukhuset och får imderkastas nödvändigbegränsning av rörelsefriheten. Narkotika, alkoholhaltiga drycker och annanegendom som han innehar, som kan skada honom eller någon annan eller störaordningen, får omhändertas. Överläkarenär den läkare som har det medicinska ledningsansvaret för den sjukhusenhet, därden smittade är intagen och tvångsisolerad. Överläkaren har ett allmänt ansvarför att tvångsisoleringen genomförs på ett ändamålsenligt sätt. Ilagen har uttryckligen angetts att överläkaren beslutar om kroppsvisitalioneller ytlig kroppsbesiktning, om undersökning av försändelser till den tvångsisoleradesamt om förstörelse eller försäljning av beslagtagen Överläkarensbeslut om förstörelse eller försäljning av egen- Prop. 1990/91:152 dom kan överklagastill länsrätten. Smittskyddsläkarenbeslutar efter samråd med överläkaren öm tillstånd för den tvångsisolerade attunder vistas utanför sjukhusets område. skall bl.a. påbegäran av smittskyddsläkaren eller överläkaren lämna biträde för att återföraden som avvikit från sjukhuset, där han är tvångsisolerad, eller som inteåtervänt till sjukhuset, när hans tillstånd att vistas utanför sjukhusetsområde gått ut eller återkallats. Smittskyddslagenlägger sålimda vissa uppgifter på överläkaren när det gäller omhändertagandet m.m.av den tvångsisolerade. Däremot öppnar lagen inte någon möjlighet till beslutom att uppgiftema skall läggas på någon annan än överläkaren. Den1 ersätts också i smittskyddslagen begreppet överläkare med begreppetchefsöverläkare. Enligtsmittskyddslagen skall det finnas en chefsöverläkare vid sådan enhet därtvångsisolering förekommer och denne chefsöverläkare skall svara för deuppgifter, som följer av smittskyddslagen vid tvångsisolering. Inte hellerefter ändringen av smittskyddslagen ger lagen utrymme för beslut att dessauppgifter skall läggas på någon annan än en chefsöverläkare. 2.2 framställning och AIDS-delegationensuttalande Socialstyrelsenhar i samråd med hemställt attsmittskyddslagen ändras så, att även någon annan befattningshavare inom hälso-och sjukvården än - fr.o.m. - chefsöverläkare skall kunnaansvara för vården av personer, som tvångsisole-ras enligt lagen. Förslaget tarsärskilt sikte på tvångsisolering av HIV-smittade personer. Socialstyrelsenframhåller bl.a. följande. Tvångsisoleringenav HIV-smittade har visat sig utgöra ett särskilt problem. Konkreta svårigheterföreligger i fråga om genomförandet av tvångsisoleringen. Landstingen behöverstöd i sitt arbete med att i samverkan med finna lämpligaformer för tvångsisolering och vård av HIV-smittade. Detta arbete går ut på attomhändertagandet inte endast skall ge samhället skydd utan också ge motivationför den tvångsisolerade att ändra sin inställning och livsföring så, atttvångsisoleringen kan upphöra. Någonmöjlighet att medicinskt påverka den HlV-infekterades smitt samhet finns ännu inte. Behandlingen måste i stället fokuseras på de beteenden som innebär risk för smittspridning. I behandlingsarbetet måste finnas diagnostisk förståelse för de bakomliggande psykolo giska/psykopatologiska mekanismer som gör att patienten inte förmår icontrollera sitt beteende. Utifrån en sådan diagnostisk förståelse bör vårdansvariga tillse att en psykoterapeutisk vårdplan upprättas. tenbehöver få stöd och motiveras till behandling för att bearbeta sina problem ochta ansvar för sin smitta och sitt beteende. Vårdenbör vara individualiserad. Ett litet fast behandlingsteam med Prop. 1990/91:152dygnet-mnt-ansvar för varje enskild patient behövs. Personal med psykodynamiskkompetens bör ingå i vårdteamet. Fömtom psykoterapeutisk terapi finns ocksåbehov av stödterapi och familjeterapi m.m. Läkarensmedicinska kompetens är enligt sannolikt av rnindre betydelse.Läkarens specifika yrkeskunnande är inte alla gånger det mest adekvata föruppgiften. Under en tvångsisolering är som regel inte den medicinskabehandlingen det primära utan i stället motivationen till en ändradlivsföring. En vårdenhet som är direkt inriktad på ett omhändertagande avisoleringsfallen under ledning av någon annan befattningshavare än läkare, somhar beprövad adekvat kompetens, borde kunna vara väl så lämpad att tillgodosede tvångsisolerades speciella behov. Olika yrkeskategorier kan komma i fråga.Socialstyrelsen nämner som exempel leg. psykoterapeuter, leg. psykologer,kuratorer med mentalhygienisk påbyggnad och leg. sjuksköterska med psykiatrisom specialitet. Ettaltemativ med en organisatorisk lösning för omhändertagande av tvångsisoleradeutanför gängse klioikorganisation skulle kunna erbjuda många fördelar, hävdarsocialstyrelsen. Ett omhändertagande som direkt utgår från den tvångsisoleradesspecifika problem skulle i så fall bli möjligt. Olika läkares medicinska kutmandekan utnyttjas genom konsultation alltefter föreliggande omständigheter ochbehov. Detta altemativ kan emellertid inte prövas utan att en ändring ismittskyddslagen först sker. Socialstyrelsenföreslår därför en ändring i smittskyddslagen som möjliggör ytterligare altemativnär det gäller skapandet av adekvat vård och behandling av HIV-smittade som hartvångsisolerats enligt smittskyddslagen. AIDS-delegationenhar uttalat att samhället måste ha en möjlighet att iyttersta nödfall ingripa mot personer som, med vetskap om att vara HIV-smittade,medvetet utsätter andra för risk att bli smittade av detta dödliga vims.Berörda landsting bör enligt delegationen ges möjligheter att på bästa sättorganisera tvångsvården av de smittade. Om man finner att denna speciella vårdoch behandling i vissa fall bättre kan anpassas till patientemas behov genomatt utser en annan meriterad befattningshavare än chefsöverläkarenatt vara ansvarig för denna tvångsvård, bör inte smittskyddslagen få hindradetta. AIDS-delegationen rekommenderar därför att smittskyddslagen ändras fr.o.m.den 1 juli 1991 så, att även annan befattningshavare än chefsöverläkare kanutses att vara ansvarig för vården. 2.3 Överförande av chefsöverläkarens uppgifterenligt Pp. 1990/91:152 smittskyddslagen Mittförslag: Sjukvårdshuvudmannen ges möjlighet att vid tvångsisolering av den somför smitta av infektion av HIV förordna någon befattningshavare, som ärlegitimerad inom hälso- och sjukvården och har tillräcklig kompetens ocherfarenhet, att i en chefsöverläkares ställe fullgöra de uppgifter som enligtsmittskyddslagen fr.o.m. skall ligga på chefsöverläkaren. Promemoriansförslag: Överenstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstansema:Socialstyrelsen, länsrättema i samt , Landstingsförbimdet,, , Svenska Läkaresällskaf)et och ävensom smittskyddsläkama i och i Malmöhuslän har i huvudsak ställt sig positiva till en möjlighet att överföra chefsöverläkarensuppgifter enligt smittskyddslagen till annan. Förslaget avstyrks däremot iprincip av psykiatriska nämnden, länsrättema i och iÖstergötlands län, . , Riksförbimdetför sexuell upplysning , RFSLoch smittskyddsläkaren i . Beträffanderemissinstansemas nännare synpunkter får jag hänvisa till redogörelsen i bilaga2. Skälenför mitt förslag: I vårt land kan numera flertalet smittsamma sjukdomar hållas imderkontroll. har dock infektion av HIV blivit ett stort mänskligtoch socialt problem. Ännu så länge finns inte någon verksam behandling motsjukdomen. Sjukdomen kan på ett sätt som nära nog saknar motsvarighet skapaångest och skuld hos såväl den som blivit smittad som anhöriga och människor iallmänhet. Den som drabbats av infektionen måste inte minst av dessa skäl gesbästa stöd och hjälp. måste alla ätgärder vidtas som är nödvändigaför att förhindra att smittan sprids vidare. Mycketkan också göras för att hindra smittspridning av HIV liksom av andra smittsanmiasjukdomar. När det gäller att hindra en smittad person från att föra smittanvidare räcker det i de allra flesta fall med sådana åtgärder som förhållningsreglereller frivillig intagning på sjukhus. Som väl är råder det sällan någonmotsättning mellan insatser som är till hjälp för den smittade och insatser somavser att skydda dem som riskerar att utsättas för smittan. Det är bara omsmittspridningen inte kan hindras pä frivillig väg som tvångsisolering kankomma i fråga, under fömtsättning att det rör sig om en samhällsfarlig sjukdomsom befmner sig i ett smittsamt skede. RFSUargumenterar i sitt remissyttrande för synpunkten att tvångsisolering intealls bör kimna förekomma när det gäller HIV-infektion, eftersom samhälletsmöjligheter till tvångsisolering skrärmner bort en del smittadefrån kontakten med sjukvård och socialvård. Det förs också fram Prop. 1990/91:152farhågor för att möjligheten till tvångsisolering närmast leder till skada istället för att befrämja det gmndläggande smittskyddsarbetet. Enligt min meninghar emellertid förhållandena på smittskyddsområdet sedan relativtnyligen antog den nya smittskyddslagen inte ändrats på något avgörande sätt.Jag anser att det därför inte är realistiskt att tro, att kraven på smittskyddi alla situationer kan tillgodoses genom att den smittade ges vårdunder helt frivilliga former. Min uppfattning är sålunda att det ävenfortsättningsvis måste finnas en ordning som gör det möjligt att undantagsvisgenom tvångsisolering omhänderta den som för smitta av en samhällsfarligsjukdom och inte frivilligt medverkar till de åtgärder som behövs för atthindra smittspridning. Eftersom tvångsisolering endast kan tillgripas i dessaundantagsfall och eftersom en omsorgsfull prövning av förhållandena måste skei v :je enskilt fall, bör förekomsten av en möjlighet till tvångsisolering inteleda till att HIV-smittade avstår från den hjälp som kan ges från sjukvårdenoch socialvården. Det är emellertid ytterst viktigt att en korrekt infonnationom tvångsisoleringsinstitutet ges. Med dessa uttalanden lämnar jag frågan ombehovet av tvångsåtgärder inom smittskyddsområdet. Omdet i speciella situationer blir nödvändigt med tvångsisolering som en sistautväg för att förhindra smittspridning, skall den som är isolerad tas väl omhand på det sjukhus där isoleringen äger mm. Stöd och hjälp i den utsträckningsom behövs skall ges och åtgärder skall vidtas för att motivera honom att ändrasin inställning och livsföring så, att tvångsisoleringen kan upphöra. Det äröverläkaren och fr.o.m. chefsöverläkaren som ytterst haransvaret för att dessa insatser kommer till stånd vid den enhet, där den tvångsisoleradeär intagen. Föratt syftet med tvångsisoleringen skall uppnås, har överläkaren getts befogenhetatt vidta vissa åtgärder som innebär ingrepp i den isolerades rörelsefrihet ochpersonliga integritet i övrigt. Fr.o.m.den 1 juli 1991 ingår de uppgifter, som överläkaren enligt smittskyddslagenskall bestrida i fråga om tvångsisolering, under en chefsöverläkares samladeansvar. Chefsöverläkaren får visserligen enligt HSL uppdra åt sådanabefattningshavare vid enheten, som har tillräcklig kompetens och erfarenhet,att fullgöra enskilda ledningsuppgifter. Uppgiftema enligt smittskyddslagenkan han emellertid inte delegera och det yttersta ansvaret kommer alltid attligga kvar på chefsöverläkaren, eftersom denne inte får överlåta hela detsamlade ledningsansvaret på någon annan. Riksdagensställningstagande i fråga om den nya utformningen av ledningen av denmedicinska verksamheten innebär i viss utsträckning ett nytänkande. Delar avden offentliga hälso- och sjukvården kommer inte att omfattas avnågot lagreglerat ledningsansvar. Det finns då inte någonting som säger att enläkare nödvändigtvis behöver ha ledningen av verksamheten. I stället kan detkomma i fråga att lägga ledningsansvaret på t.ex. en sjuksköterska eller enpsykolog. I det sammanhanget bör även hänsyn tas till det värde som ligger iatt andra kvali- ficeradeyrkeskategorier än läkare får utrymme för eget ansvar och enga- Prop.1990/91:152 gemang, inte bara i det egna vårdarbetet utan även när det gällerledningen av verksamheten inom en vårdenhet. Ytterst är det en uppgift förhuvudmannen för vården att ta ställning till de krav som måste uppfyllas ivarje situation och att se till att den som ges ledningsansvaret är kompetent. Jagvill emellertid betona att den möjlighet, som enligt HSL fmns för vårdenshuvudman att avstå från att förordna en chefsöverläkare i sådana fall dåpatientsäkerheten inte kräver detta, i viss mån begränsas genomsmittskyddslagen. Denna lag fömtsätter nämligen att det alltid finns enchefsöverläkare vid de enheter där tvångsisolering skall äga mm. Motden bakgrund som jag nu har redovisat ter sig den gällande och avriksdagen antagna regleringen av ansvaret för de åtgärder, som i vissa lägenkan krävas imder en tvångsisolering, som onödigt stelbent. Man bör i dettasammanhang särskilt ha i åtanke, att den som har tvångsisolerats med hänsyntill en HIV-infektion inte har något större behov av medicinskvård i egentlig mening utan snarare av omvårdnad och sådana stöd- och hjälpåtgärdersom smittskyddslagen fömtsätter skall vidtas. Det samhälleliga intresset avatt, så långt det är möjligt, undvika tvång i vården gör det dessutom mycketangeläget att den smittoförande motiveras att ändra sin uiställningoch livsföring så, att tvångsisoleringen kan upphöra. Medutgångspunkt i dessa principiella överväganden övergår jag nu till att närmarediskutera den fråga som den remitterade promemorian och yttrandena över densärskilt tar sikte på, nämligen vem som skall ha ansvaret för insatsema vidtvångsisolering och vilka fömtsättningar som bör gälla för ett överförande avansvaret. Enligt promemorian skall ansvaret kunna överföras frånchefsöverläkaren till någon bland den anställda hälso- och sjukvårdspersonalensom kan och bör anförtros dessa uppgifter. Det skall finnas särskilda skäl tillöverförandet. Som exempel nämns att inriktningen av vårdinsatsema motiverar ensådan ordning under tvångsisolering. Många av remissinstanserna har ställt sigbakom promemorians förslag, även om några av dessa instanser har framförtförslag till förändringar av detaljkaraktär. Andra instanser har betonat rättssäkerhetsaspektemaoch av denna orsak varit tveksamma eller avvisande till förslaget. Föregen del vill jag genast klargöra, att jag i huvudsak ansluter mig till den bedönmingsom görs i promemorian. I några hänseenden fmns det emellertid anledning att tafasta på den kritik som har framförts mot delar av förslaget.