prop · GE0390 · 1990-12-31 00:00:00 — Denationella miljömålen skall tillgodoses och konkretiseras i de statliga myndighetemasbeslut liksom i den kommunala planeringen. Den fysiska planeringen skallanvändas som ett viktigt instmment i det förebyggande miljöarbetet. Detär en uppgift för länsstyrelsema att konkretisera de nationella miljömålen somunderlag för planerings- och miljövårdsarbete i län och kommuner. Det ankommerpå främst och att ge råd och vägledning förkommunemas och länsstyrelsernas arbete för att förverkliga miljömålen. Föratt stödja tillämpningen av naturresurslagen ankommer det på attsamordna utarbetandet av ett utbildningsprogram riktat till länsstyrelser ochkommuner. 1 programmet bör erfarenheter från myndigheteraas och företagensarbete med miljökonsekvensbeskrivningar tillvaratas. Vattenresurseraasnyttjande och skydd skall övervägas i samarbete mellan kommuner ochlänsstyrelser. De miljömål som föreslås i 90 ochde riktlinjer för god vattenkvalitet som föreslås i rapporten 90skall beaktas. Myndighetemasarbete för långsiktigt skydd av gmndvaltnet bör samordnas. ochSveriges geologiska undersökning bör gemensamt överväga formeraa för en sådansamordning. En särskild utredare tillkallas för att utreda hur rätten tillrent gmndvatten kan säkras bl.a. genom reglering i vissa fall av vattenuttagetur enskilda bmnnar. Detankommer på myndighetema inom respektive sektor att bevaka att åtgärder sättsin mot bullerproblemen samt att arbeta vidare för att förebygga och begränsabullerstöraingar. får i uppdrag att lämna förslag tillåtgärder mot buller i fjällområden och skärgårdar. Deriktlinjerom skyddsavstånd vid miljöslörande verksamhet som anges i rapportenPlats för arbete bör normalt följas vid planläggning enligt plan- och bygglagenoch vid prövning enligt miljöskyddslagen. Berördamyndigheter bör ge hög prioritet åt arbetet med beredskap mot kemikalieolyckoroch för säkerhet vid transporter av fariigt gods. Desärskilda miljödelegationeraa för , , västra och har lagt gmnden för handlingsprogram på miljöområdet i berördaregioner. Det ankommer på länsstyrelseraa att följa upp åtgärdsförslagen bl.a. inom ramen för de regionala miljöanalyseraa. 10 1990/91. 1 sami Nr 90 Etteffektivt ADB-stöd är etl värdefullt hjälpmedel i arbetet med miljövård,naturresurshushållning och fysisk planering. En nära samverkan mellanmyndighetema är angelägen såväl i utvecklingen av geografiskainformationssystem som i hanteringen av lägesbestämda data för planering ochmiljövård. 7.1 Naturresurslagens tillämpning m. m. 7.1.1 Kommunernas och länsstyrelsernas arbete Regeringensställningstagande: En ansvarsfull hushållning med naturresurseraa är ettvillkor för en god ekonomisk utveckling. Natur-och kulturmiljön skall väraasgenom förebyggande åtgärder och genom att skadade miljöer återställs. Denationella miljömålen skall tillgodoses och konkretiseras i de statligamyndigheteraas beslut liksom i den kommunala planeringen. Den fysiskaplaneringen skall användas som ett viktigt instmment i det förebyggandemiljöarbetet. För att stödjatillämpningen av naturresurslagen ankommer det på att samordnautarbetandet av ett utbildningsprogram riktat till länsstyrelser och kommuner.I programmet bör erfarenheter från myndighetemas och företagens arbete medmiljökonsekvensbeskrivningar tillvaratas. Regeringens överväganden:Naturresurslagen är ett viktigt instmment i miljöpolitiken. Bestämmelsema ilagen uttrycker samhällets synsätt när det gäller vad som är en god hushållningmed marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt. Lagens gmndläggande syfteär att främja en användning av naturresursema som är förnuftig vid enallsidig, samlad bedömning, både i ett långsiktigt och ett kortsiktigtperspektiv. Hushållningsbestämmelsema ger en gemensam gmnd för statliga ochkommunala myndigheters prövning av konkurrensfrågor om mark- och vattenanvändningen. kommernästan alla kommuner i landet att ha antagit sin första översiktsplan enligtplan- och bygglagen (1987:10). 1 översiktsplaneraa anges ramarna förkommunernas arbete med markanvändnings-och samhällsbyggnadsfrågor de närmasteåren. Planerna skall vara vägledande för statliga och kommunala myndighetersprövning av ärenden enligt de olika lagar som är knutna till naturresurslagen. Kommunerna redovisar isina översiktsplaner bl.a. hur de avser att förverkliga naturresurslagensintentioner. Regeringen vill understryka att översiktsplanen utgör en plattformför politiska överväganden om samhällsbyggandet som kan ta tillvaramänniskornas ökade medvetenhet om framtidsfrågor vad gäller bl. a.markanvändning och miljö. Tillämpningenav naturresurslagen har belysts i ett treårigt erfarenhets- projektsom genomförts av , statens lantmäteriverk och Svenska Prop. 1990/91:90kommunförbundet. De övergripande syftena med lagstiftningen enkelhet, lokaltsjälvbestämmande, tydlighet etc. anges vara allmänt accepterade. Den fysiskariksplaneringen har lagreglerats. Kravet på hushållning har fått en ny ochbredare innebörd genom naturresurslagen och dess koppling till andra lagar. Irapporteringen av erfarenhetsprojektet konstaleras dock att naturresurslagenshushållningsbestämmelser inte kommit att tillämpas på det sätt som avsågs iförarbetena till lagen. Bestämmelserna har således inte fått avsett genomslagvid bedömning av frågor om ändrad markanvändning enligt de lagar som äranknutna till naturresurslagen. Kommuneraa har inte heller ännu i allaavseenden uppfattat sitt ansvar för tillämpningen. Uppfattningen attnaturresurslagen främsl handlar om riksintressen i fråga om markanvändningen ärvanlig. Kunskaper och metoder för att enkelt kunna ta hänsyn tillhushållningskrav i fråga om t. ex. ekologiskt känsliga områden och omvattenhushållning saknas i stor utsträckning. Ett genomslag förnaturresurslagens allmänt hållna bestämmelser fömtsätter att dessakonkretiseras i kommunernas översiktsplaner. Boverkethar tagit initiativ till utvärdering av översiktsplanerna. Arbetet sker dels isamverkan med statliga myndigheter med sektorsansvar dels i samverkan medlänsstyrelserna. avser att lämna en samlad redovisning averfarenheter och ev. förslag med anledning av utvärderingen . Detär en uppgift för att löpande samordna arbetet med utveckling avpraktiska metoder för tillämpning av lagens bestämmelser i den löpandeplaneringen och vid tillståndsbeslut. I anslagsframställning för1991/92 redovisar verket överväganden och förslag om hur ett sådant arbete börläggas upp med sikte på hur ändrade anspråk på markanvändning och miljö skallkunna hanteras i den fysiska planeringen. Omställningen av energisystemet ochav det svenska jordbmket, investeringsplanerna för järnvägs- och vägnäten ochde ökade kraven på avfallshanteringen leder till förändringar i mark- ochvattenanvändningen med inverkan på bl. a. natur- och kulturlandskapet samtbebyggelseutvecklingen. Denkommunala planeringens betydelse för miljöns utformning framhålls i mångaremissyttranden över rapporten och VATTEN Framtidsbedömningar omkulturlandskapets ulveckling (Ds 1988:55). Rapporten består av ell tiotaluppsatser om kulturlandskapets framtida utveckling samt en analys av de kraftersom format kulturlandskapet . Kommunernasmöjligheter att påverka utvecklingen av markanvändning och miljö uppfattas avremissinstanserna emellertid som begränsade. Nationella beslut inom olikapolitikområden har inte sällan avgörande betydelse för utvecklingen också avden lokala miljön. Bl.a. flera kommuner framhåller att ansvaret för beslut imiljö- och planeringsfrågor av vidare räckvidd även i fortsättningen måste vilapå statliga myndigheter på regional eller nationell nivå. Regeringenanser att det är en viktig uppgift för länsstyrelserna att verka 147 för att den regionalautvecklingen sker i former som är förenliga med kraven på en god miljö och enlångsiktigt god hushållning med naturresurserna. Länsstyrelseraa har mot dennabakgrund givits viktiga uppgifter i fråga om kunskapsförsörjning och samordningav de statliga myndigheternas arbete i förhållande till den fysiskaplaneringen i kommunerna. Länsstyrelserna får också ett betydande ansvar förtillämpningen av de bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar somregeringen i kapitel 8 föreslår bli införda i naturresurslagen och i vissannan lagstiftning. Länsstyrelseraa börutveckla en aktiv och pådrivande roll i det förebyggande miljövårdsarbetet.Arbetet med fysisk planering, resurshushållning, miljövård och övriga frågor avbetydelse för den regionala utvecklingen bör därvid samordnas så långt möjligt.Formerna för samverkan med kommunema decentraliserade förvaltninginnebär nya möjligheter att utveckla länsstyrelsemas arbete. Regeringen anseratt detta arbete i ökad utsträckning bör inriktas mot att finna konstmktivalösningar i frågor av nationell och regional räckvidd, medan ansvaret föravvägningar i lokala miljöfrågor bör vila på kommunema. Regeringen kommer motden här bakgmnden att särskilt följa upp hur länsstyrelserna i sitt arbete förregional utveckling och i sin myndighetsutövning tillvaratar riksintressen ochslår vakt om kraven på en god miljö och en långsiktigt god hushållning mednaturresurserna. Regeringen anser att detär ett viktigt led i uppgifter när det gäller naturresurslagenstillämpning att samordna utarbetandet av ett utbildningsprogram. Syftet börvara att stödja erfarenhetsåterföring, metodutveckling och utbildning av tjänstemänoch politiker som är engagerade i arbetet inom kommuner och länssstyrelser ochandra statliga myndigheter för att därmed stärka miljöfrågornas ställning i denfysiska planeringen. I programmet bör även beaktas behovet avkompetensutveckling för användning av miljökonsekvensbeskrivningar iplanerings- och beslutssammanhang. 1 arbetet med programmet bör boverketsamverka med främst , , företrädare förlänsstyrelsema och med . 7.1.2Vattenresursernas nyttjande och skydd Regeringensställningstagande: Vattenresursernas nyttjande och skydd skall övervägas isamarbete mellan kommuner och länsstyrelser. De miljömål som föreslås inaturvårdsverkets rapport 90 och de riktlinjer för god vattenkvalitet somföreslås i rapporten 90 skall beaktas. ochhavsresursdelegationens rapporter: Överensstämmer i tillämpliga delar medregeringens ställningstaganden. Remissinstanserna: Nästanalla remissinstanser som yttrat sig över Sötvatten 90 är positiva till deföreslagna riktlinjerna för god vattenkvalitet. Motsvarande synpunkterframförs beträffande de föreslagna miljömå- len i Hav 90.Länsstyrelsen i anser att en nedbrytning till regionalamiljömål är angelägen. Remissinstanseraa har genomgående positiva omdömen omhavsresursdelegationens rapport planering av kustvatten och hav. Regeringens överväganden:De miljömål som föreslås i rapporten 90 och de riktlinjer för god vattenkvalitetsom föreslås i Sötvatten 90 skall beaktas i arbetet med fysisk planering förvattenresurseraas nyttjande och skydd. Inom ramen förlänsstyrelsemas arbete med regionala miljöanalyser bör de övergripandemiljömålen konkretiseras till kvalitetsmål som kan vägleda det kommunalaplaneringsarbetet för vattenresurseraas nyttjande och skydd. Länsstyrelseraabör i samarbete med kommuneraa utarbeta regionalt anpassade belastningsmål ochåtgärdsplaner samt särskilda genomförandeprogram. Regeringen anser detangeläget att kommuneraa tar upp vattenfrågor i sina översiktsplaner. Dessa bördärmed kunna tjäna som vägledning dels i det kommunala miljövårdsarbetet och iden kommunala planering som rör vattenfrågor, dels som vägledning vid prövningav tillstånd för utnyttjande och skydd av vattenresurseraa. Konkurrensen mellan olikaanspråk har ökat i takt med att intresset vuxit för att nyttja kust- ochhavsområdenas resurser för olika ändamål. Havsresursdelegationen har redovisatslutsatser av en försöksverksamhet som bedrivits i syfte att belysa hur frågorom havets utnyttjande och skydd kan behandlas i kommuneraas fysiska planering. I delegationens förslagtill Övergripande program för svensk havsresursverksamhet föreslåsatt och tar ansvar för att fortsatt utveckling avfysisk översiktsplanering i kust- och havsområdena kommer till stånd.Havsresursdelegationen har vidare till regeringen överlämnat rapportenÖversiktlig kustvattenplanering ~ erfarenheter från Örasköldsviks, ochLysekils kommuner. Sedanhavsresursdelegationen upphört som myndighet ligger det inom boverketsansvarsområde att fullfölja delegationens utvecklingsarbete i de delar de berörfysisk planering i landets kust- och havsområden. Det ankommer således ifortsättningen på att i samråd med och andra berördaorgan utveckla metoder för hur skilda anspråk på kust- och havsområdenasresurser skall vägas mot varandra. Med anledning av en avlänsstyrelsen i framförd begäran om särskilda medelför bl. a. rensning av stränder m. m. konstaterar regeringen attvissa medel från pantsystemet för dryckesförpackningar av aluminium, kandisponeras för insatser i akuta nedskräpningssituationer. 7.1.3 Behovet av markför friluftsliv och naturvård Regeringensställningstagande: Kommuneraa bör i sin fysiska planering slå vakt om mark-och vattenområden av betydelse för friluftsliv och naturvård. Regeringensöverväganden: Som påpekar i rapporten 90 har skogar,skärgårdar, ängs- och hagmarker m. fl. områden som skyddas utifrånvetenskapliga och andra motiv oftast också stor betydelse för friluftslivet.Nationalparker, naturreservat och naturvårdsområden är i många fall av storvikt för friluftslivet. Även kommuneraa kan inrätta naturreservatoch naturvårdsområden. Av stor betydelse är vidare naturvårdslagens regler omstrandskydd. och har behandlat frågor avbetydelse för friluftslivet i det gemensamma diskussionsunderlaget För enrikare fritid. Att ordna för rekreation i närmiljön är enligt de treorganisationeraa kommunens ansvar. Den kanske viktigaste insatsen är att bevaragrönområden, friluftsområden och strövområden i närheten av bostadsområdena.Naturmiljön kring tätorterna behöver tas tillvara och vårdas för att uppfyllade närboendes förväntningar och krav. I 2 kap. 6 §naturresurslagen stadgas att mark- och vattenområden som har betydelse frånallmän synpunkt på grand av områdenas natureller kulturvärden eller med hänsyntill friluftslivet skall så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kanpåtagligt skada natur- eller kulturmiljön. Vidare sägs att behovet av områdenför friluftsliv i närheten av tätorter skall särskilt beaktas. Vid expansion av störretätorter är konflikter om markanvändningen ofrånkomliga. Det gäller inte minstnär mark för grönområden sätts i fråga för bebyggelse eller annan exploatering.Regeringen anser att kommunerna bör skärpa tillämpningen av naturresurslagensbestämmelser till skydd för friluftslivets intressen i närheten av tätorter.Det gäller både i fråga om större sammanhängande områden i nära anslutning tilltätorteraa och sådana mindre, gröna områden i tätortemas ytterområden somfyller motsvarande funktion som parkema i städeraa. Regeringen anser detangeläget att kommuneraa i sin fysiska planering slå vakt om mark- ochvattenområden av betydelse för friluftsliv och naturvård. 7.2 Vården av kulturmiljön Regeringensförslag: Bestämmelser till skydd för kulturhistoriskt värdefulla miljöer införsi naturvårdslagen (se även avsnitt 16.5). Regeringenföreslår att ökade resurser anslås för att motverka luftföroreningarnasskadeverkningar på kulturminnen och kulturföremål (se även avsnitt 10.2). Regeringens överväganden:Ett flertal åtgärder på miljöpolitikens områden har ett nära samband medvården av kuUurarvet. Frågor som berör vården av kulturmiljön behandlas därföri skilda delar av denna proposition. 1 detta avsnitt ger regeringen enöversikt över de åtgärder som föreslås i syfte att främja kulturmiljön. Gmndläggandebestämmelser om skyddet för kulturminnen finns i lagen(1988:950) om kulturminnen. 1 samt i naturre- Prop.1990/91:90 surslagen understryks bl. a. de hänsyn som skall las tillkulturmiljön vid fysisk planering och vid utformning av exploateringsföretagoch andra ingrepp i miljön. Reglerom hänsyn till kulturmiljön finns också i olika speciallagar. Viktiga i dettasammanhang är bestämmelsema i lagen (1979:425) om skötsel av jordbmksmark och iskogsvårdslagen (1979:429). Denstatliga kulturmiljövården har i flera omgångar tillförts ökade resurser.Bidragen till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse ökade senast ienlighet med budgetproposition. Kulturmiljövårdensregionala organisation bygger på en samverkan mellan länsstyrelseraa ochlänsmuseeraa. Stödet till länsmuseeraa utökades främst mot bakgmnd avderas uppgifter inom kulturmiljövården och behovet av att bygga upp kompetensinom natur- och miljövård. Också länsstyrelsemas kulturmiljöenheter har fåttförstärkningar. har resurser för totalt tolv tjänster tillförtslänsstyrelseraa. 1 årets budgetproposition föreslår chefen förcivildepartementet att medel för ytterligare tjänster anvisas tilllänsstyrelseraa i resp. (prop. 1990/91:100 bil.15). Riksantikvarieämbetetsresurser för verksamhetsforskning har ökat med sammanlagt 10 milj. kr. underden innevarande treårsperioden genom förslag forskningspolitiskaproposition. Detbör även framhållas att tillsammans med annan kulturverksamhet harkulturmiljövården pekats ut såsom ett område för länsstyrelsemas insatser isyfte att främja en regional utveckling (prop. 1989/90:76 s. 144-148, AU 13,rskr. Odlingslandskapetskulturvärden har påverkats starkt av det intensiva utnyttjande avjordbmksmarken som efterkrigstidens jordbmkspolitik stimulerat. Till följd avrationaliseringar har odlings- och bebyggelsehistoriska lämningar i landskapettagits bort. Äldre tiders mångsidiga sätt att utnyttja marken har ofta kommitatt gå förlorad genom den ökade specialiseringen inom jordbmket. Eftermönster från naturvårdsarbetet kan träffaavtal med lantbmkare om hävden av kulturhistoriskt värdefulla lokaler ilandskapet som annars hotas av att växa igen. Det s.k. NOLA-stödet kanutnyttjas till att ta till vara också landskapets kulturvärden (prop.1987/88:100 bil. 15 s. 36). Riksdagensbeslut med anledning av propositionen om livsmedelspolitiken (prop.1989/90:146, JoU 25, rskr. 327) innebär bl. a. att förde närmaste trebudgetåren har 100,200 resp. 250 milj.kr. avsatts för landskapsvårdandeåtgärder. Dennya Hvsmedelspolitiken syftar bl. a. till att minska incitamenten till övemtnyttjande av åkermarken. Ett mer extensivt nyttjande lämnar ett större utrymme för bevarande av kulturhistoriskt värdefulla inslag i land skapet. Å andra sidan accelererar de problem som följer av att viss jord- 151 bmksmark tas urproduktion. Det är för att möta följdema för landskapet . 1990/91:90 av denprocessen som har beslutat om programmet för landskapsvård.Resultatet av regionalpolitiken har också stor betydelse för kulturmiljövårdeneftersom denna är gmndad på en vidmakthållen bebyg-gelsestmktur på landsbygdenmed kontinuerlig användning av mark, byggnader och anläggningar. Kulturmiljövärdeni den fysiska planeringen Regeringenkommer senare (avsnitt 16.5) att föreslå att skyddet i lag för kulturhistorisktvärdefulla miljöer kompletteras med en bestämmelse i naturvårdslagen som angertillämpligheten av den lagens skyddsinstitut på kulturpräglade miljöer. Detinnebär ett förtydligande av möjlighetema att bilda t. ex. naturreservat tillskydd för kulturhistoriska värden i odlingslandskapet. Detfinns många exempel på hur kulturmiljöintressen har fått stå tillbaka därföratt de uppmärksammats alltför sent i planeringsprocessen eller därför att detalltför sent blivit uppenbart att de hotats av en tänkt åtgärd. 1 enmiljökonsekvensbeskrivning, enligt det förslag som regeringen återkommer tilli kapitel 8, blir det möjligt att behandla kulturmiljöns intressen i etttidigt skede i planeringen och projekteringen av exploateringsföretag ochandra ingrepp i miljön. Insatsermot skador av luftföroreningar Regeringenkommer senare, i anslutning till den samlade redovisningen av insatser motluftföroreningama (avsnitt 10.2) att föreslå ökade insatser motluftföroreningaraas skador på kulturminnen och kulturföremål. Regeringenföreslår i det följande (kapitel 21 anslaget B 2), för /92 enutveckling av handlingsprogram för insatser motluftföroreningaraas skadeverkningar. föreslås förverksamheten, som därmed skulle få en budget av totalt drygt 14,5 milj. kr. Sambandenmellan förstörelsen av kulturminnen och föroreningar i tätortsmiljöeraa har blivitallt tydligare. Kulturmiljövårdens behov av reducerade utsläpp är ytterligareett skäl för att minska bl.a. utsläppen från biltrafiken. Detär nu möjligt att ange de typer av material och föremål där konserveringsinsatserär mest angelägna. 1 det fortsatta arbetet där de direkta skydds- ochrestaureringsarbetena står i förgmnden skall åtgärder avseendehällristningar, mnstenar, medeltida portaler samt vissa metallskulpturerprioriteras inom ramen för de medel som anslås till . Detär emellertid också nödvändigt att vidta åtgärder rörande utsmyckningama på denbebyggelse som uppförts från stormaktstiden och framåt. Tätortemasstenbyggnader i den känsliga gotlandssandstenen utgör här ett särskiltproblem. Närdet gäller frågor om skydd och restaurering av bebyggelse har och samverkande institutioner inom bl.a. forsk- 152 ningsområdet ett särskiltansvar för metodutveckling och kunskapsuppbyggnad. Den statligakuhurmiljövården kan också ge statsbidrag till vård av kulturhistorisktvärdefull bebyggelse. För restaureringsarbeten i övrigt måste byggnadsvårdensgenerella fömtsättningar gälla, dvs. varje fastighetsägare har ett eget ansvarför de kulturvärden han förvaltar. Regeringen vill särskilt erinra omkommunernas ansvar för bevarandet av bebyggelsens kulturvärden. 7.3.1Långsiktigt skydd av grundvatten som naturresurs Regeringensställningstagande: Myndigheteraas arbete för långsiktigt skydd av gmndvaltnetbör samordnas. och geologiska undersökning bör isamråd med övriga berörda myndigheter överväga formerna för en sådansamordning. Naturvårdsverketsförslag: har i aktionsprogrammet för god vattenkvalitet.Sötvatten 90, föreslagit att skyddet av allmänna och enskilda vattentäkterförbättras samt att skyddet av gmndvaltnet i den fysiska planeringen förstärks. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser, bl.a , geologiska undersökning,överstyrelsen för civil beredskap. och Svenska vattenoch avloppsverksföreningen stöder förslaget. Regeringensöverväganden: är i förhållande till många andra länder rikt påsötvatten. På gmnd av vårt lands specifika klimat- och markförhållanden är del av såväl ytvatten som grandvatten känsligt för påverkan frånmiljöstörande verksamheter. Andra sötvattenan-knutna miljöproblem har sambandmed försurning, övergödning samt påverkan av miljögifter och metaller.Kvaliteten på gmndvaltnet är i allmänhet god men det förekommer allvarligalokala problem till följd av försuraing, påverkan av föroreningar ochsaltvatteninträngning. Gmndvattnetskvalitet har stor betydelse för dricksvattenförsörjningen. Ett långsiktigtskydd av grandvattnet är ett betydelsefullt led i den samladenaturresurspolitiken. Flera myndigheters verksamhetsområden berörs av arbetetmed kunskapsförsörjning, planering och åtgärder för långsiktigt skydd avgmndvaltnet som naturresurs. När det gäller kunskaper om gmndvattentillgångaraasomfattning och riskeraa för påverkan från skilda verksamheter gör främstnaturvårdsverket och geologiska undersökning viktiga insatser. Kunskaperaaär bristfälliga om hur föroreningar transporteras i mark och gmndvattensamt om hur gmndvatten påverkas av miljöfarliga verksamheter på landsbygden ochi tätorter. Brister finns också när det gäller kännedom om vattentäkters lägeoch jordlagrens skydd mot föroreningar. Regeringen anser det vara väsentligtatt kunskaperna förbättras om gmndvaltnet och omfömtsättningar och restriktioner för dess utnyttjande. För att effektivare bevakagmndvattenfrågorna och ge ett bättre stöd för länsstyrelseraas och kommunernasarbete med planering och åtgärder som rör nyttjande och skydd av gmndvaltnet,bör och geologiska undersökning gemensamt övervägalämplig ansvarsfördelning mellan myndigheterna. Övervägandena bör ske i samrådmed övriga berörda myndigheter.