prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — Det kan tilläggas att den nu gällande avgränsningen avtillämpningsområdet inte torde ha lett till några svårigheter irättstill-lämpningen. Motdenna bakgrund finner jag inte skäl att nu vidga tillämpningsområdet förlagstiftningen om handelsagentur till att omfatta handel med annat än varor. 1KomL:s definition på agent ingår att han har eget kontor eller annan lokal försin rörelse (se 65 §). Detta skiljer agenten från handelsresanden ochplatsförsäljaren, för vilka motsvarande krav inte har ställts upp. För derasdel förutsätts i stället att de söker upp kunderna. Utvecklingen har gått i denriktningen att handelsagenter i allt större utsträckning bedriver uppsökandeverksamhet som handelsresande och platsagenter skaffar sig fastdriftställe. Gränsen mellan de olika kategorierna har således blivit alltmeraoklar. I den danska lagen och EG-direktivethar inte ställts upp något krav på att agenten skall ha eget kontor eller liknande. Jag ser inte heller något skäl att behålla det kravet för svenskt vidkommande. Den nya lagen om han delsagentur bör alltså gälla även i fall då verksamheten inte bedrivs från fast försäljningsställe. Denna lösning innebär att de uppdragstagare som hör till kategorin självständiga handelsresande kommer att räknas som handelsagenter. 2.3Betydelsen av tvingande rättsregler Mitt förslag:Huvudregeln i den nya lagen är att dess bestämmelser är dispositiva. Ett antalav lagens regler är dock tvingande. De dispositiva bestämmelserna i lagen fårvika inte bara för avtal mellan parterna utan också för praxis som utbildatsmellan parterna och för handelsbruk eller annan sedvänja. Kan en bestämmelseinte åsidosättas genom avtal, gäller den däremot också framför praxis somutbildats mellan parterna och framför handelsbruk eller annan sedvänja.Bestämmelser som är tvingande till förmån för agenten kan inte kringgås genomen s. k. lagvalsklausul. Kommitténsförslag: Överensstämmer med grundregeln i mitt förslag, dvs. lagensbestämmelser skall vika för avtal, bruk som utbildats mellan parterna ochhandelsbruk eller annan sedvänja, om inte annat framgår av den enskildalagbestämmelsen (se betänkandet s.98100). Remissinstanserna:En remissinstans ställer sig tveksam till att lagens dispositiva regler skallvika för bruk som utbildats mellan parterna. En annan instans är osäker påhuruvida en bestämmelse som enligt sin ordalydelse inte kan avtalas bort inteheller viker för handelsbruk eller annan sedvänja. Från ett håll föreslås attlagens tvingande regler skall kunna åsidosättas i förhållande till utländskaagenter. Skälenför mitt förslag: KomL:s regler viker för avtal, handelsbruk och annansedvänja, om inte annat framgår av den enskilda lagregeln (se 1 §). IEG-direktivet finns inte någon övergripande bestämmelse av detta slag. Däremothar på flera ställen i direktivet föreskrivits att partema inte får avvika frånnärmare angivna bestämmelser i direktivet. Motsatsvis kan härav slutas att debestämmelser som inte berörs av sådana föreskrifter är av dispositiv natur.Enligt den danska lagen får lagens bestämmelser om agentur åsidosättas genomavtal, om inte annat anges i lagen. Den danska lagen innehåller också en regelsom förbjuder att vissa tvingande bestämmelser kringgås genom enlagvalsklausul. Dessutom finns i den danska lagen en särskild bestämmelse omagenter utanför EG och EFTA som jag strax återkommer till. Ettav lagens syften är att stärka handelsagentens ställning gentemot huvudmannen iolika hänseenden. Det syftet tillgodoses genom att bestämmelser avskyddskaraktär görs tvingande till agentens förmån. Denna metod har sedan längeanvänts i både svensk och utländsk lagstiftning på området. I EG-direktivetförekommer också en del bestämmelser som är tvingande gentemot bägge parter, t.ex. en bestämmelse om rätt att kräva skriftligt avtal. Jag ser ingen egentlignackdel med att låta motsvarande bestämmelser i den svenska lagen få ömsesidigttvingande verkan. När inte skyddssynpunkter gör sig gällande bör det ståpartema fritt att välja andra lösningar än dem som har valts i lagen. Jagkommer vid genomgången av de olika sakfrågorna att närmare kommentera i vad måndet behövs bestämmelser som är tvingande mot någondera parten, Ifall där en part inte med bindande verkan kan avtala bort en rättighet. börman inte heller acceptera att rättigheten berövas honom på annat sätt, Prop.1990/91: 63 t.ex. genom att branschpraxis har utvecklats i en för honomofördelaktig riktning. Lagen bör ge ett entydigt besked på den punkten. Denhuvudsakliga effekten av en sådan bestämmelse torde vara att praxis m.m. somredan är i bruk då lagen träder i kraft får /ika för lagens tvingandebestämmelser. 1internationell handel kan fråga uppkomma vilket lands lag som skall tillämpaspå parternas mellanhavande. Har en agent och hans huvudman inte träffat någotsärskilt avtal i frågan, torde agenturförhållandet med tillämpning av svenskinternationell privaträtt komma att bedömas enligt lagen i det land där agentenhar sitt aflfärsställe, i vart fall om agenten utövar huvuddelen av sinverksamhet i det landet. Enligt denna huvudregel bör alltså svensk rätttillämpas på agenturförhållandet när det gäller en i verksam agent medaflfärsställe här (jfr , Kontraktsta-tuttet, Udenrigshandelsret II, 3uppl. 1981, s.330). Frågaär då om lagens tvingande bestämmelser skall kunna åsidosättas genom attparterna avtalar om att ett annat lands lag skall vara tillämplig på derasmellanhavande, dvs. genom en lagvalsklausul. Vid arbetsavtal och konsumentavtaltorde lagvalsklausuler av detta slag inte vara bindande för den svagareparten. När det gäller agenturavtal och vissa andra s. k. weak-party-avtal ärrättsläget mera oklart, även om starka skäl talar för att dessa avtal skallbetraktas på samma sätt som arbets- och konsumentavtalen (jfr , Tvingande stadganden och internationella avtal omhandelsrepresentanter. utgiven av i Finland1982, s. 354 ff.). Denvästtyska lagstiftningen om handelsagentur innehåller en regel som ger parternamöjlighet att avtala bort lagens tvingande bestämmelser, om agenten inte harsitt aflfärsställe inom EG (Handelsgesetzbuch §92 c). I den danska lagen finnsen motsvarande bestämmelse (§ 1 stk. 3), som dock inte är lika långtgående. Dendanska bestämmelsen medger bara att de tvingande reglerna avtalas bort näragenten har sitt aflfärsställe utanför EG, EFTA och . Den danska lageninnehåller också en bestämmelse enligt vilken lagvalsklausuler iagenturavtalet, som är till förfång för agenten genom att han därigenom intefår det skydd som de tvingande reglerna skall ge honom, inte är bindande föragenten. Enligtden tyska bestämmelsen skulle en tysk huvudman med svensk agent helt kunnaundslippa tvingande bestämmelser; först avtalar man att tysk rätt skalltillämpas på agenturförhållandet och sedan avtalar man bort de tyskaskyddsreglerna. Denvästtyska bestämmelsen är föremål för diskussioner mellan EFTA-länderna och EG.Från EFTA-håll hävdar man att bestämmelsen kan vara diskriminerande förhandelsagenter i EFTA-länderna. Vid kontakter mellan företrädare för de olikaEFTA-länderna har konstaterats att inget av dessa länder har för avsikt attinföra liknande bestämmelser. Jagantydde att rättsläget inte var helt klart när det gäller verkan av lagvalsklausuler i agenturförhållanden. För att skingra denna ovisshet vill jag efter förebild av den danska lagen införa en uttrycklig bestämmelse om att lagvalsklausuler till förfång för agenten inte skall vara bindande för 25 honom, om de skullemedföra att han inte får det skydd som de tvingande bestämmelserna i lagen omhandelsagentur är avsedda att ge honom. Det bör understrykas att dennabestämmelse inte är avsedd att tolkas motsatsvis med avseende på andra s. k.weak-party-avtal. Att det införs en uttrycklig bestämmelse beträffandeagenturavtal skall alltså inte försämra läget för den svagare parten i andratyper av avtal. 1 frågan huruvida lagenstvingande bestämmelser skall kunna avtalas bort i förhållande till utländskahandelsagenter finns det enligt min uppfattning inte något utrymme förkompromisser. En bestämmelse som den danska skulle kunna drabba exempelvisagenter i de östeuropeiska länderna, som står inför en omvälvning på bl. a.det handelspolitiska området. Vi skulle också ha svårt att behålla vårtrovärdighet i de pågående diskussionerna med EG, om vi skulle ge efter förströmningar som vi i de sammanhangen har försökt motverka. Det kan därför intekomma i fråga att i svensk rätt ge agenter med säte utomlands ett sämrerättsskydd än det som tillkommer svenska agenter. 2.4 Parternas allmänna skyldigheter Mitt förslag:Parterna skall ha en ömsesidig lojalitetsplikt och informationsskyldighet.Agenten skall göra skäliga ansträngningar vid utförandet av uppdraget och följaskäliga instmktioner från huvudmannen. Denne skall tillställa agentennödvändigt material. Bestämmelser om detta förs in i den nya lagen. Dessa görstvingande för båda parter. I lagen införs också dispositiva bestämmelser omagentens skyldighet att vårda huvudmannens egendom, att hålla den försäkrad ochatt hålla den avskild från annan egendom. Vidare införs dispositivabestämmelser om agentens redovisningsskyldighet i vissa fall. Kommitténs förslag:Överensstämmer i stort sett med mitt förslag med den skillnaden att det ikommitténs förslag inte har föreskrivits att några bestämmelser skall varatvingande (se betänkandet s. 102114). Remissinstanserna: Frånett par håll ifrågasätts nödvändigheten av regler om huvudmannensskyldigheter. En remissinstans anser att lagen skall innehålla bestämmelser omundersöknings- och reklamationsplikt med avseende på varor som agenten mottarav huvudmannen. Enligt en annan bör agenten ha ensamförsäljningsrätt tillhuvudmannens produkter, om inte motsatsen uttryckligen anges i agenturavtalet. Skälen för mitt förslag:KomL innehåller inga bestämmelser om huvudmannens allmänna skyldigheter.Däremot finns där föreskrifter om agentens allmänna skyldigheter att bevakahuvudmannens intressen och hålla denne informerad (66 §). 1 lagen finns ocksåen del bestämmelser om speciella skyldigheter för agenten som jag återkommertill i det följande. I EG-direktivet och dendanska lagstiftningen om handelsagentur finns bestämmelser om parternasallmänna skyldigheter mot varandra. Enligt dessa bestämmelser har parterna enöm.sesidig lojalitetsplikt och informa- Föragentens del gäller vidare att denne skall göra skäliga Prop. 1990/91:63ansträngningar vid utförandet av uppdraget och följa skäliga instruktioner frånhuvudmannen. Denne skall tillställa agenten nödvändigt material. Såväl iEG-direktivet som i den danska lagen är dessa bestämmelser tvingande för bådaparter. EG-direktivetsbestämmelser om parternas allmänna skyldigheter står helt i överensstämmelsemed de värderingar som ligger till grund för det svenska lagstiftningsarbetet.De handlingsregler som återspeglas i dessa bestämmelser utgör grundläggandeelement i ett agenturförhållande. Allmänt formulerade förpliktelser som kravpå lojalitet och skäliga ansträngningar torde följa direkt av rättsförhållandetsnatur. De närmare angivna skyldigheterna, t.ex informationsplikten, är av såcentral betydelse att de regelmässigt torde tas in i agenturavtalet påframskjuten plats. Det kan ändå ha ett pedagogiskt värde att ta med allmännabestämmelser av detta slag i en lag om handelsagentur. Bestämmelsernas karaktärav generalklausul gör också att de kan tjäna som riktpunkt när man i konkretasituationer försöker fastställa det närmare innehållet i partemas skyldighetergentemot varandra. Slutsatsen blir att om partemas allmännaskyldigheter mycket väl kan stå som förebild för motsvarande svenskabestämmelser. Liksom i EG-direktivet och den danska lagen bör dessabestämmelser med hänsyn till deras grundläggande karaktär vara tvingande förbåda parter. IKomL finns en del bestämmelser som mera konkret anger vad agenten skall göra iolika situationer. Agenten är t. ex. skyldig att undersöka varor som han mottarfrån huvudmannen och skall reklamera fel som därvid konstateras (75 § jämfördmed 11 och 12 §§). Han skall också vårda varorna, ombesörja att de försäkrasoch hålla dem avskilda från annat gods (75 § jämförd med 10§). Bestämmelser avdetta slag ingår inte i EG-direktivet. Den danska lagen innehåller enhänvisning till kommissionslagens regler om kommissionärens rättigheter ochskyldigheter med avseende på varor. Debestämmelser i som jag nu talar om är av dispositiv natur. Bestämmelsernarör frågor som normalt torde uppmärksammas av parterna vid avtalsslutet. Detär en avvägningsfråga i vad mån sådana frågor bör lagregleras. Å ena sidan kandet vara av värde att det i lagen tillhandahålls vägledande normallösningar somparterna kan falla tillbaka på. Å andra sidan bör inte lagtexten i onödanreglera förhållanden som parterna håller ögonen på ändå. Utanför lagregleringenbör enligt min mening falla situationer där agentens handlingsmönster framstårsom mer eller mindre självklart. I frågor där det för agentens del finnsutrymme för olika handlingsalternativ kan skälen för lagreglering vara starkare.Enligt min mening bör den svenska lagen därför inte innehålla bestämmelser omagentens undersökningsplikt eller reklamationsplikt avseende varor som dennehar mottagit av huvudmannen. 1 dessa fall framstår agentens handlingsmönstersom självklart och det är därför onödigt att tynga lagen med bestämmelser omdet. Däremot bör enligt minmening den svenska lagen innehålla bestämmel ser om agentens skyldighet att vårda huvudmannens egendom, att försäkra 27 den och att hålla denavskild från annan egendom. Vidare kan det som kommittén varit inne på, sebetänkandet s. 110 finnas anledning att i lagen ta in bestämmelser omagentens redovisningsskyldighet i sådana fall då agenten har i uppdrag attinkassera betalningen från tredje man. Dessa bestämmelser behandlar jag närmarei specialmotiveringen (se avsnitt 4). En av remissinstanserna har förslagit attagenten skall presumeras ha ensamförsäljningsrätt till huvudmannens produkter.En sådan lösning skulle i många branscher framstå som onaturlig och är inteheller förenlig med EG-direktivets bestämmelser. Jag är därför inte beredd attförorda att en sådan regel tas in i lagen. 2.5 Provision m.m. 2.5.1 Rätt till provision Mitt förslag:Agenten har rätt till provision för avtal som ingås , omagenten har medverkat till avtalet, om han har skaffat kunden eller omkunden hör till ett område eller en kundkrets som tilldelats agenten. Detsammagäller om avtalet ingås senare men anbudet har kommit in under uppdragstiden.Provision kan också utgå på senare slutna avtal, om avtalet har kommit tillstånd genom agentens arbete . Vid kolliderande anspråk efteragentskifte går den tidigare agentens krav normalt före den nyes. Rätten tillprovision bortfaller, om tredje man drar sig ur avtalet utan att detta kanskyllas på huvudmannen. Den nya lagens bestämmelser om rätt till provision ärdispositiva, medan bestämmelserna om bortfallande av sådan rätt är tvingandetill agentens förmån. Kommitténs förslag:Överensstämmer i stora drag med mitt förslag. Provision skall dock inte utgåenbart för att agenten har skaffat kunden. Provision till följd av attkunden hör till agentens område eller kundkrets utgår bara om agenten harensamrätt till området eller kundkretsen. Bestämmelserna är fullt utdispositiva (se betänkandet s. 117 121). Remissinstanserna:Kommitténs förslag har i stort sett lämnats utan erinran. En remissinstansanser dock att provision inte bör utgå efter uppdragets slut enbart på dengrunden att avtalet har kommit till stånd genom agentens medverkan underuppdragstiden. Skälen för mitt förslag:KomL:s regler om rätt till provision (68-70 §§) påminner i sina huvuddrag om deav mig föreslagna reglerna. En skillnad är att det i KomL finns enschablonregel om provision efter uppdragets slut (efterprovision). Den äravsedd att användas när utredning om efter-provisionens storlek inteförebringas (68 § tredje stycket). Efterprovi-sionen skall därvid, fömtsatt attuppdraget har varat , utgå med ett belopp som motsvarar tremånaders provision. Denna regel infördes vid reform av KomL. Bestämmelsenom schabloniserad efterprovision har kritiserats från olika utgångspunkter.Jag kommer i avsnitt 2.9 att närmare gå in på den frågan. I det avsnittetredogör jag också för mitt förslag till regler om avgångsvederlag. Dessa reglerär avsedda att ta över den funktion som bestämmelsen om schabloniseradefterprovision har varit tänkt att fylla. Av handelspolitiska skälär det angeläget att de svenska reglerna om agentens rätt till provisionanpassas till motsvarande regler som finns i andra europeiska länder. De av migföreslagna reglerna om rätt till provision och bortfallande av sådan rätt bardärför utformats efter förebild av EG-direktivet. När det gäller agentens rätttill provision på avtal som utan hans medverkan har ingåtts med en kund inomhans område eller kundkrets ger dock EG-direktivet medlemsländerna i EG enmöjlighet att välja mellan två olika alternativ till lagreglering. Det enaalternativet, områdeslösningen, ger agenten rätt till provision på ett sådantavtal så snart han har tilldelats området eller kundkretsen. Det andraalternativet, ensamrättslösningen, förutsätter att han innehar området ellerkundkretsen med ensamrätt. Bestämmelserna i bygger på ensamrättslösningen. I , Nederländernaoch har man stannat för områdeslösningen. Denna kommer sannoliktatt väljas även i . När det gäller de andra är läget ovisst.Vad gäller länder utanför EG kan man konstatera att schweizisk rätt bygger påensamrättslösningen, medan bestämmelserna i har inslag av bådalösningarna. Områdeslösningen innebäratt en agent utan ensamrätt får rätt till provision i flera fall än vad hanskulle ha fått enligt den andra lösningen. Både i EG-direktivet och i KomL ärbestämmelserna om rätt till provision av dispositiv natur. Detsamma bör gälla ifråga om motsvarande bestämmelser i den nya svenska lagen. Man bör därför inteöverdriva skillnaderna mellan de båda lösningar som erbjuds i direktivet.Enligt min mening bör man därför i , liksom i och de övrigaEG-länder som infört lagstiftning i enlighet med EG-direktivet, kunna läggaområdeslösningen, som är förmånligast för agenten, till grund för den svenskaregleringen. 2.5.2Redovisning av provisionsbelopp m.m. Mitt forslag:Provisionen skall utbetalas kvartalsvis. Intjänad provision och bortfall avrätt till provision skall redovisas i kvartalsvis utställda provisionsnotor.Huvudmannen är skyldig att lämna agenten upplysningar som behövs för kontrollav provisionsnotan. Om han vägrar eller det kan antas att hans uppgifter äroriktiga, får agenten låta granska huvudmannens bokföring i erforderliga delar.Bestämmelserna om detta görs nästan fullt ut tvingande till agentens förmån. Kommitténs förslag:Utbetalning av provision och utskick av provisionsnotor skall ske månadsvis.Om det kan antas att provisionsnotan är oriktig, får agenten låta granskahuvudmannens bokföring, förutsatt att uppgif- ternainte kan fås fram på annat sätt. Bestämmelsen om granskningsrätt är Prop.1990/91:63 tvingande till agentens förmån, men de andra bestämmelserna ärdisposi-riva (se betänkandet s. 122-125), Remissinstanserna:En remissinstans anser att provisionsnotor skall sändas ut kvartalsvis.Förslaget om rätt till granskning av huvudmannens bokföring har fått ettblandat mottagande. Några remissinstanser ställer sig tvekande till en sådanrätt, medan andra är mera positiva. Ett par föreslår mera vittgåendegranskningsmöjligheter än vad kommittén har gjort. Skälenför mitt förslag: Vid reform av KomL infördes i lagen en bestämmelseom tid för utbetalning av provision (69 § tredje stycket). Bestämmelsen, somgäller bara varaktiga agentumppdrag, säger att provisionen skall utbetalas såsnart avtalet fullgjorts eller bort fullgöras av huvudmannen. I branschorganisationernas avtalsformulär är tidpunkten förutbetalning av provision bestämd på olika sätt. IEG-direktivet och den danska lagen bestäms tiden för utbetalning av provision itvå steg. Först sägs att provisionsbeloppet är förfallet till betalning dånågot av vissa angivna förhållanden har inträffat, t. ex. att huvudmannen harfullgjort avtalet med tredje man. Sedan föreskrivs att provisionen skallutbetalas inom efter utgången av det kvartal då provisionen förfölltill betalning. Bestämmelsema är till huvudsaklig del tvingande till agentensförmån. Ävenom EG-direktivets bestämmelser om utbetalning av provision är något krångligtuppbyggda, leder de enligt min mening till ett i sak fullt godtagbart resultat.För svensk del ter det sig dock främmande att tala om att provisionen ärförfallen till betalning innan tiden för utbetalning av provisionen är inne. Omman i stället säger att provisionen är intjänad, kan den konstruktion som valtsi EG-direktivet användas även för svensk del. Jag kommer i specialmotiveringenatt närmare utveckla denna fråga. Jagövergår då till frågan om provisionsnota. KomL:s bestämmelser därom (71 och 72§§) fick sin nuvarande utformning . De innebär för agenter med varaktigtuppdrag att provisionsnota skall utsändas kvartalsvis. ÄvenEG-direktivet och den danska lagen föreskriver att provisionsnota skalltillställas agenten kvartalsvis. Provisionsnotan skall innehålla uppgift omprovision som enligt direktivets terminologi förfallit till betalning ochalla väsentliga upplysningar som har utgjort underlag för beräkning avprovisionsbeloppen. Bestämmelserna är tvingande till agentens förmån. EG-direktivetsbestämmelser om provisionsnota, som ligger nära våra nuvarande regler i frågan,kan mycket väl stå som förebild för en svensk reglering. Bestämmelserna omprovisionsnota bör dock förtydligas på en punkt. Det bör av lagtexten framgåatt notan skall innehålla uppgift om förlorad rätt till provision och orsakemahärtill. Enligt de danska lagmotiven räknas sådana uppgifter till deupplysningar som har utgjort underiag för beräkning av provisionsbeloppen. Dettorde därför inte vara någon skillnad i sak mellan mitt förslag och den lösningsom har valts i EG. Slutligenvill jag ta upp frågan om agentens möjlighet att kontrollera provisionsnotansriktighet. KomL innehåller inga bestämmelser i detta hänseende.Frågan diskuterades i samband med reform av den Prop. 1990/91:63lagen. Man berörde därvid möjligheten att i lagen införa regler om rätt föragenten ta del av huvudmannens bokföring men stannade för att problemet bordelösas genom förhandlingar mellan berörda fackliga organisationer (se prop.1974:29 s. 62 f). EnligtEG-direktivet har agenten rätt att få all information, särskilt utdrag urbokföringen, som är tillgänglig för huvudmannen och som agenten behöver föratt kunna kontrollera förfallna provisionsbelopp. I den danska lagenkompletteras dessa regler med en bestämmelse om rätt för agenten att granskautdrag ur huvudmannens bokföring. Denna rätt inträder, om huvudmannen vägraratt lämna sådan information som nämnts eller om det finns grundadanledning att betvivla riktigheten av denna information eller provisionsnotan.Huvudmannen får avgöra om granskningen skall utföras av agenten eller av enrevisor. Både i EG-direktivet och i den danska lagen är bestämmelsernatvingande till agentens förmån. Dendanska lagen har på denna punkt utarbetats efter förebild av västtysk rätt.Under samma förutsättningar som enligt dansk rätt ger motsvarande tyskalagbestämmelse agenten eller en av denne anlitad revisor rätt att krävainsyn i huvudmannens bokföring i den omfattning som krävs för att fastställariktigheten eller fullständigheten hos provisionsnotan eller utdraget urbokföringen. Även i och finns bestämmelser om rätt föragenten att låta granska huvudmannens bokföring. Agentenhar utan tvivel ett behov av att kunna kontrollera provisionsnotornasriktighet. EG-direktivets bestämmelser om en skyldighet för huvudmannen attlämna bakgrundsinformation torde kunna accepteras även för svensk del. Fråganär då vad som bör gälla, om huvudmannen inte fullgör denna skyldighet.