prop · GE03149 · 1990-12-31 00:00:00 — Törslaget har tillstyrkts av NO med kommentaren altdet sträcker sig längre än konkurrenslagen(1982:729) eftersom del omfattar alla som önskarannonsera, inle endasl näringsidkare. anser åandra sidan alt förslaget är alltförvagt, och tingsrätten vill även ifrågasätta om en granskning av radionämnden ärett tillräckligt verksamt medel för alt motverka all diskriminering sker. För min egen del anser jag atl manknappast har någol annal val än att som utgångspunktta det befintliga regelverkel för programföretagen. Eu vikligt inslag i deua är radionämndensgranskning av hur ett företag har utövat sin sändningsräli. Om ell programföretag har gjorl sig skyldigt till annonsvägran börsåledes radionämnden kunna slåfast att så har skett. För alt nämndenskall kunna göra delta krävs givelvis alt det finns en regel som säger alt del inte får förekomma annonsvägran i TV, Jag är inle främmande föratt radionämnden skulle kunna dra vissa slut.satservad gäller annonsvägran ulifrånradiolagens krav på oparliskhel. Samtidigl står klan att kravet på oparliskhel inie har ulformals fördetta ändamål. Oavsett vilka slutsatser som kan dras av opariiskhelskravet anserjag därför att det bör finnas en särskild i lag föreskrivenskyldighet för elt marksändande reklam-TV-förelag all inle diskriminera någonsom begär atl förelaget skall sändaen annons. Marknadsdomslolen prövadeår 1974 en fråga om annonsvägranfrån tidningen sida (domstolensbeslut 1974:4). Tidningen, ägd av lantbrukelsföreningsrörelse, hade vägratatl ta in en annons av elt företag somville sälja konstgödsel lill lantbrukarna i konkurrens med företag som tidningens ägare kontrollerade. Marknadsdomslolens majoritet ansåg emellertid atl domstolen inte kunde vidta någon åtgärd med hänsynlill regeln om den ansvarige utgivarens ställningenligt tryckfrihetsförordningen. Om etl reklam-TV-förelaguppträder på motsvarande säu föreligger enligt min meningen typexempel på vail som börförslås med all förelaget har diskrir-ninerat någon som begärtatl förelagel skall sända en annons. 1 eu sådanl fall bör alltså radionämndenkunna slå fast atl diskrimineringsforbudethar överlrätts. Vägran alt la in en annons behöver ilock inte i första hand vara resultatet av en önskanall försvåra näringsutövningen förden .som vill annonsera. En tidning kan ofta ha välgrundade redaktionella skäl för alt intevilja la in en annons. Även om vägran alt införaen annons skulle klan försvåra en förelagares näringsutövningkan man in- le anse alt tidningens vägran är från allmän synpunktotillbörlig (jfr Prop. 1990/91:149 Marienius, Konkurrenslagstiftningen,1985, s. 261). Även ett reklam-TV-förelag måsle ha rätt alt utforma sin egenannonspolilik. Del måste stå företaget fritt atl avgöra atl del inte vill laemol annonser för vissa varor och tjänster. Det är emellenid naturligt atlföretaget då bemödar sig om ett konsekvent uppträdande. Fallet med tidningen illustrerar å andra sidan atlvägran alt ta in en annons inle behöver ha någol samband med 'TV-förelagelsredaktionella inriklning ulan främst kan bero på ekonomiska hänsynstaganden.Företaget kan t.ex. vilja la hänsyn lill en annonsör som annonserar förlietydande belopp och som skulle kunna fiyita över sill. TV-reklamkonlo lillelt saiellilsändande TV-förelag. Man kan också tänka sig en annonsvägran somberor på atl TV-förelaget tar hänsyn till den ekonomiska verksamheten hos etlföretag som slår TV-föreiaget nära ekonomiskt. Vidare kan man tänka sig alldirekla |)ålryckningar mol TV-förelagel resulterar i en annonsvägran. Från konkurrensrällslig synpunkl finns det anledning alttala om annonsvägran endast i sådana fall då någons näringsutövning försvåras.Grunden för det raiTrorättsliga diskrimineringsforbudet är förvisso eltkonkurrensräUsTrgt synsätt. Tillämpningen av beslämmelsen avses emellertidankomma |)å radionämnden, som sysslar med hell andra frågor än de myndighetersom är verksamma på del marknadsrättsliga området. Det skulle därför le sigkonstlat att avgränsa det radiorätisliga diskrimineringsforbudet så all delenda.st skulle gälla i de fall.då någons närings-utövning försvåras. Särskilttydligt är å andra sidan atl man kan ha anledning all lala om en överträdelseav det radiorätisliga diskrimineringsförbudet då någons näringsutövning harförsvårats. Om radionämnden finner att diskrimineringsforbudet haröverlrätts bör delta leda lill alt reklam-TV-företagel åläggs alt iprogramverksamheten redogöra för nämndens beslul (jfr 7 § andra stycketradiolagen). Töljilen av ell fallande beslul av radionämnden blir däremol inteall TV-föreiaget tvingas sända annonsen. Jag utgår emellertid från alt reklam-'TV-förelaget läggersig vinn om all inte missbruka sin slällning. 4.3.3 Vad som bör skilja annonser från andra program Mitt förslag: Staten skall få träffa avial med etlprogramförelag om skyldighet för förelagel alt endast under annonslid i televisionensända reklam mol vederlag eller program mol betalning. En föreskrift om dellalas in i railiolagen (7 § andra stycket punkl 2). förslag övercnsslämmer i sak medmilt förslag (betänkandet s. 179 ff.). Remissinstanserna:Utredningens förslag lämnas ulan erinran av de Prop. 1990/91:149 flestaremissinstanserna. uttalar dock atl del är mycket vanskligt altvisa alt vederlag har utgått; det bör därför övervägas atl slopavederlagskriieriel så all förekomsl av reklam kan bedömas enbart utifrån hurprogrammet har letl sig för publiken. ()påpekar alt utredningens förslag innebär alt en åsiklsannons får sändas utanförannonslid, om della sker utan vederlag. TU anser att en sådan sammanblandningav annonser och program inle bör få ske. Detta kan molverkas om del iradiolagen anges att del får avtalas om skyldighet för programföreiagei all"endasl under annonstid sända reklam eller program som någon haru|)pilragil ål förelaget att sända". Skälen för mitt förslag: Reklam-TV-diskussionen gäller omett eller flera programföretag skall få möjlighet atl finansiera sändningar medreklam, får ingel programföretag göra detta. Del nu sagda visar sig i det radiorätisliga regelverketgenom den beslämmelse i avtalet mellan staten och varje programföretag somsäger att förelagel inle mot vederlag får medge kommersiell reklam i programeller programitislag. För programföretagen gäller således inle någol kategorisktförbud mol atl sända vad som i någon mening är reklam. Vad som har sagls nuförändras inle av det förhållandet att radiolagen släller kravet att elt programföretagssändningsräli skall ulövas opartiskt. Visserligen innebär kravel på oparliskhelenligt radionämndens praxis all etl programföretag bör vara försiktigi med altsända program eller programinslag som innebär elt reklambetonat gynnande av enviss produkt eller ell vissl företag. Del var dock inle utifrån reklamaspeklensom opariiskhelskravet behandlades när del lagfästes i samband med nuvaranderadiolags tillkomst är 1966 (se prop. 1966:149 s. 29 {. Genom atl del nu är aktuellt all öppna den marksändatelevisionen för reklamfinansierade sändningar, måsle vissa ändringar göras idel befintliga regelverket. Ändringarna bör samtidigl inte vara slörre än sombetingas av ändamålet. För |)rogramföreiagen på ljudradiosidan bör regleringeni princip inte ändras alls. De icke reklamfinansierade programföretagen börsåledes inte heller i forl.sällningen principielll sell förbjudas annal än allsända reklam mol vederlag. Fn reklam rv-förelag bör endasl under annonstid ha räll ansända reklam mol vederlag När ilel gäller ell TV-föreiag, som får finansierasändningar med reklam, bör regelverkel lillgodose de krav som den europeiskaTV-konvenlionen släller. För del försia måsle konvenlionens reklambegreppob.serveras. Som har nämnts lidigare (avsnitt 4.2.2) är delta reklamhegrepp åena sidan vidsträckt genom att det i motsats till marknadsföringslagen inkluderarl.ex. åsikisreklam och å den andra snävt genom all del endast gäller .sådana meddelandensom programföreiagei sänder mol vederlag. det andrabör hänsyn tas till artikel 13 i konvenlionen. Där anges bl.a. Prop.1990/91:149 atl reklamen skall kunna idenlifieras tydligt som reklam och genomoptiska eller akustiska medel klarl skiljas från övriga inslag iprogramijäns-ten. Även TV-konvenlionen fäster således särskilil vikt vidreklam som sänds mol vederlag. Konvenlionen kräver i enlighet med den terminologisom har använts lidigare (avsnitt 4.2.3) alt reklam mol vederlag hänvisas lillsändning under annonslid i televisionen. Däremol kräver inte konventionen altett programföretags egenreklam eller annan gratisreklam skall hänvisas lillannonsiiden. En hell annan sak är det nya reklambegrepp som jagföreslår i radiolagen. Det bör motsvara vad marknadsföringslagen förslår medmarknadsföring. Begreppel reklam förutsätter därför inte någonvederlags-transaktion. Marknadsföringslagen är som jag har nämnt tillämplig påalll sändningsinnehåll som är marknadsföring i lagens mening oavsett om det ärfråga om sändning under annonstid eller annan tid, och som exempel på i dagförekommanile marknadsföring i radio och TV har jag nämnl reklam för SverigesUtbildningsradios kursböcker och liknande i anslulning lill utbildningsprogram iradio och TV, Jag ser ingen anledning atl etl icke reklamfinansieratprogramföretag skall vara förhindrat att ägna sig åt della slag av reklam isändningarna, givetvis under förulsällning all del inle är fråga omoiillböriig marknadsföring mol konsumenter eller näringsidkare. All lill annonstiden för etl TV-företag, som fårfinansiera sändningar med reklam, styra alll som kan betecknas som reklamskulle mol bakgrund av del anförda inie vara rimligl. Vad som kan styras lillannonstiden bör i princip endasl vara den reklam som företagel sänder molve-iler lag; vederlaget blir då också del tydligaste tecknet på alt programmelverkligen gäller reklam, dvs. är avsett all främja avsättningen av den aktuellavaran etc. Eventuella svårigheler all slå fast att programföreiageihar erhållit vederlag för all del sänl viss reklam bör enligt min mening kunnabemästras genom all staten i avtalet med programföretaget utverkar all förelagelblir skyldigt all tillhandahålla behövligt granskningsmalerial; en sådan beslämmelsefinns i avtalen mellan staten och programföretagen inom , och såsom denna bestämmelse är formulerad bestämmerradionämnden vilket granskningsmalerial nämnden har behov av. När elt program fö re lag sänder reklam mol vederlag utgårveilerlagei till programföretaget eller eventuellt en juridisk person genomvilken del sker en sammankoppling mellan vad annonsörerna betalar och programföretagelsinkomster. Om vederlaget utgår lill någon annan handlar det inte om allprogramföretaget sänder reklam mot vederlag. Enligt min mening bör detmolverkas all elt programföretag i den vanliga programverksamheten sänderreklam också när det är någon annan än programföretaget som uppbär vederlaget.Bl.a. av delta skäl behandlar jag (se avsnitt 4.9.1) frågan om enuttrycklig skyldighet för ell |)ro- gramförelagall inie mol vederlag eller annars på elt otillbörligt säll gyn- Prop.1990/91:149 na etl kommersiellt inlresse i programverksamheten. Det räcker inle au tid annonsiiden hänvisa reklam molvederlag Eftersom del nya reklambegreppet i radiolagen bör ha deninnebörd jag angett kommer utanför det atl i princip falla delsåsiktsreklam dels inköps- och andra anskaffningsfrämjande åtgärder som riktas"bakåt" mol leveranlörer, kreditgivare eller arbelssökande. På grund av della är det inte tillräckligt att i delsvenska radiorätisliga regelverket ha en regel som säger all programföretagetendasl under annonstid har räll atl sända "reklam mot vederlag".Regeln är otillräcklig för alt lillgodose TV-konvenlionens krav, eftersomreklam endast syftar på marknadsföring i marknadsföringslagens mening. Som nämnts har en remissinstans föreslagil altprogramföretaget endast under annonslid skall ha rätl alt sända "reklameller program som någon har uppdragit åt företagel all sända", förslagethar motiverats med alt det annars är möjligl all i viss ulslräckning sändaåsiktsannonser uianför annonsiiden. Jag har tidigare (avsniu 4,2,3) föreslagit all man somannonslid betecknar sändningstid i lelevisionen då programförelaget "ihuvudsak sänder på uppdrag av andra". har jag sagl all deltainte innebär något förbud för programföretaget all änannonstid sända program på uppdrag av andra. Frågan är då om det ändå bör gälla cil sådanl förbud. Jaganser inle del. Även om i allmänhet initiativet till vad som offeniliggörsi elt programföretags sändningar härrör från programförelaget självt liggerdel i sakens nalur att motsatsen kan gälla. Programmet Anslagstavlan i 'Televisions sändningar gäller l.ex. genomgående programinslag som utomståendehar uppdragit ål programföreiagei atl sända. Del är inte alllid ensak atl sändaprogram av della slag. 1 avtalet mellan staten och programföretaget heter detall företaget är skyldigt alt på begäran av slaiTrg myndighet sända meddelandesom är av vikt för allmänhelen. Sådana meddelanden kan l.ex. behöva sändas i enkaiaslrofsilualion då det är motiverat att en myndighel informerar allmänhelenom utrymningsvägar m.m. Programföretaget skall enligt avtalet se till allmyndighetsmeddelan-ilen ges en lämplig ulformning och all de inle genom sinomfattning eller på annat sätt inverkar menligt på programverksamheten. Något skäl alt kräva att program av della slag sändsendast under annonslid finns givelvis inte. Min uppfattning är således all del inte skulle varalämpligt all dra den skarpa skiljelinje som den ifrågasatta regeln gör mellanprogram som någon har uppdragit åt programföretaget atl sända och andra program,Mol regeln lalar också de Trilämpningssvårigheter som kan förutses; tillfrågan om åsiktsannonser återkommer jag (se avsnitl 4,4,4), 6 1990/91. Hänsynsiaganilet till reklambegreppkräver emel- Prop. 1990/91:149lertid som har angetts atl programföretagettillhålls någol mer än alt endasl under annonslid sända "reklam mol vederlag". r>en regel som behövsbör vara elt i lag givet bemyndigandeför regeringen all sluta avial medprogramföretaget av etl vissl innehåll, förslaglill föreskrift det i radiolagen las in en regel enligivilken det i avtalet får beslämmas om skyldighel för programföreiagei all endasl uniler annonstidsänila "reklam mot vederlageller program mol betalning". Med vederlag menar ulredningen varje form av vederlag,inte endasl pengar. Någol krav på all vederlaget har en viss storlek finns det enligtutredningen inle anledning alt ställa,Medall program sänds mot betalning menar däremol ulredningen all TV-föreiagct erhållerelt netlotill-skoit av pengar på grund avprogrammets sändande. Tiån detta skiljer utredningen alt en ulomslående, l.ex. en sponsor, har bekostat en slörre eller mindre del av ell programsproduklionskosinader. Fu programs produklionskosinader kan enligt utredningenvara av olika slag, l,ex, - ersättning för rätlen all .sända elt skyildal verk eller alt sända från ell offentligt evenemang, -ersättning lill meilverkande artister, idrottsmän och liknande, -koslnader för utruslning och teknisk pei-.sonal för inspelning, redigering m,m,, - koslnader fiir programlransporier, t.ex. via radiolänk. Om en ulomsiåendesbidrag uppgick lill hela del belopp som programföretaget annars hade fåll lägga ul förall sända programmel skulle alltså förelagel fä lillgånglill programmel ulan någon som helsl kostnad. Om denutomstående betalade ännu mera förprogrammel, skulle programföreiagei även få ell bidragtill sina allmänna kostnader. I den delen kan detenligt ulredningen inte anses röra sig omexempelvis sponsring, ulan i slället .sänds då programmelmol betalning. Vad ulredningen anförtom ullrycken vederlag resp. program som sändsmot betalning har inle föranlett några invändningarvid remissbehandlingen. Jag ansluler mig till utredningens resonemang i dessadelar, Mol den här bakgrundengör jag följande bedömningav om det med hänsyn till TV-konvenlionensreklambegrepp är tillräckligt med ell lag-bemyndiganile som gör alt man till annonsiiden kan hänvisa - föruiomreklam mol vederlag - program .som sändsmot betalning. De flesta program som en annonsör vill belala föratt få sända kommer säkerligen all kunna betecknas somreklam, dvs, det kommer alt röra sig ombuilskap som sänds med avsikten all vara säljfrämjande. Av särskild belydelse ärdärför att reglci mgcn hänvisarreklam mot vederlag lill annonstiden. är della inte lillräckligl.Regelverkel måsle också kunna styra exempelvis ell rekryieringsbudskap, somnågon betalar för- alt fåsänl, till annonstiden. Delta åstadkoms om, som radiolagsulredningen har föreslagit, del i railiolagen tas in en regel enligtvilken det iavtalet också får beslämmas om skyldighel för programförelaget atl Prop.1990/91:149 endast under annonstid sända "program mot betalning". Bl.a. av del skälei all vi i ännu inlc har någonreklamfinansierad marksänd TV är del naturligt att ordel vederlag i avtalenmellan staten och programföretagen inom uppfattas pådet sätt som radiolagsulredningen gjorl, dvs. så atl även den minsta ersätlningi pengar eller annan form räknas som vederlag. TV-konvenlionen lalar i sitt reklambegre|)p om alt"sändningstid har upplåtits åt annonsören mot betalning eller annatvederlag". Detta uttryckssätt leder närmast tankarna lill formligreklamfinansiering, dvs. till att TV-förelagel på grund av att del sänderreklam erhåller elt nettotillskott av resurser. Med hänsyn lill det anförda anser jag atl man inte behövergå längre för alt tillgodose krav, än att man beslular om eltsådanl lagbemyndigande för regeringen att träffa avtal som jag . Den definilion av reklam som jag lidigare (avsnitl 4.2.2)har föreslagit skall tas in i radiolagen kan, som jag har påpekai, i och försig omfatta även namngivande av en sponsor. I avialet mellan staten och programföretagetfår del därför klargöras all lämnande av uppgift om att det i fråga om ettvisst program har förekommil sponsorfinansiering faller utanför den nuakluella regleringen; sådana up|)gifter skall således inle hänvisas tillannonsiiden. 4.4 Några huvudpunkter i fråga om annonser under annonstid i televisionen 4.4.1 Annonserna och radiolagens krav på opartiskhet ochsaklighet m.m. Mitt förslag: Radiolagens krav |)å opartiskhet ochsaklighet skall inle gälla vad som sänds uniler annonslid i lelevisionen. En föreskrift om della skall tas in i railiolagen (6 §fjärde slyckel). förslag (betänkandet s. 182 ff)överensstämmer till största delen med mitt förslag. Det innebär dock också altradiolagens demokratibeslämmelse inle skall gälla för annonser i bemärkelsentelevisions|)rogram som sänds under annonstid. Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas genomgåendeutan erinran såvitt angår att kraven på oparliskhel och saklighet inle skallgälla för annonser, Belräffande demokratibeslämmelsen påpekar juridiskafakullelsnämnden vid all del i den marknadsföringsrällsligalagsliftningen inle finns något remedium mol exempelvis könsdiskriminerandereklam. lorde del vara påkallat med ett specifikt förbuil motdiskriminerande reklam. och an.ser aitde värderingar som demokratibeslämmelsen värnar om bör prägla även vad somsänds under annonstid. Del är l.ex. angeläget att det inle heller under sådantid får förekomma inslag som ger uttryck för ras- eller könsfördomar. Skälen för mitt förslag: Enligt radiolagen skall ellprogramförelags sändningsräli ulövas oparliskl och sakligt. Vidare åligger detförelagel att i programverksamheten hävda det demokraliska statsskicketsgrundidéer saml principen om alla människors lika värde och den enskilda människansfrihel och värdighet (demokratibeslämmelsen). Del ligger i sakens nalur all en annons som gäller reklamför en vara inle kan vara opartisk i förhållande till de varor som marknadsförsav konkurrerande företag. I saklig överensstämmelse med radiolagsutredningenanser jag därför att kravel på opartiskhet inte gälla sådana annonser somsänds under annonslid i lelevisionen. Även förslaget att kravel på saklighet inle skall gällaannonser har godtagits vid remissbehandlingen, och jag är av samma mening somutredningen och remTssinstanserna. Som utredningen har betonat kommer förannonser med reklam atl gälla det marknadsföringsrällsliga kravel påvederhäftighet i marknadsföringen. Radiolagens demokratibeslämmelse är, som utredningenframhåller, en modifikation av kravet på opartiskhet. 1 lagrådsremissen uUalailes därför atl del systematisktsell skulle vara lämpligast om förslagel all kravel på oparliskhel inte skullegälla annon- serresulterade i all detsamma blev fallel med demokralibeslämmelscn. Samlidigt framhölls all del av demokratibestämmel.sen följervissa skyldigheter för ett programföretag, som enligt föredraganden borde åvila företaget äveni fråga om annonstiden. Lagrådet uttalar sig klarl för alt demokratibeslämmelsen bör gälla även reklamverksamheten. Jag återkommer lill demokratibeslämmelsen senare (se avsnilt 4.9,3), Med hänsyn till vad jag lagrådel anfön finner jag emellertid inle anledningalt föreslå någol undanlag från demokraiibestämmelsenbeträffande vad som sänds under annonslid i lelevisionen. 4.4.2 Under annonstid i televisionen bör det få förekomma tre olika typer av program Mitt förslag:Uniler annonstid i lelevisionen företl reklamsändande TV-förelag fårdel endast förekomma 1.reklam ochandra program som någon har uppdragit ål programförelagetall sända, 2.programföretagets reklam föregen kommersiell verksamhel, och En föreskrift om della skall las in iradiolagen (8 §). förslagövercnsslämmer i sak med mitl förslag (belänkandel s. 186 ff.). Remissinstanserna:Ulredningens förslag lämnas ulan erinran av de fiesta remissinstanserna,bl.a. , , Grossistförbundel och frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd. Radionämndenoch () anser att det under annonstid inte börfå sändas programglimlar. 'TU motiverar sin ståndpunkt med all de redaktionellt utformadeprogrammen bör hållas klart åtskilda från reklam och andra program som någon har uppdragit ål programföreiagei all sända (jfr avsnitt 4,3,3), pekar påden konsekvens som förslagel har alt en programglimtinle behöver uppfylla radiolagens krav på oparliskhel och saklighet. Nämnden kan inle dela utredningens synsäll all man kan bortse från denna konsekvens bl,a, därför alt delprogram som programglimlen är etlsammandrag av kommer att bedömas utifrån de nämndakraven. Del förekommer atl nämnden anser att en programglimt är partisk eller osaklig utan all själva programmel ärdel. Någon nämnvärd olägenhet synes enligt nämnden inleuppkomma av om programglimtar inle fårförekomma uniler annonslid. I stället föratl "fylla ut osåld reklamtid" kan ju programföretaget korta annonsiiden och sända programglimien efter den särskilda ljud- och bildsignatur som markerarannonsiidens slut. uttalaratt det inle sällan visas programglimlar som Prop. 1990/91:149 innehåller myckel action och våld. Rådet anserdet vikligl all programglimlar utformas utifrån all även barn ser dem. Skälen för mitt förslag: I föregående avsniuhar jag föreslagit att radiolagens krav på oparliskhel och .saklighet inle skall gälla för annonsersom sänds under annonstid i televisionen.Detta motiverar all man släller upp restriktioner för vad som fårsändas uniler annonstid. Om man inlegjorde det skulle programföretaget kunna använda annonstiden föratt kringgå de för den vanliga programverksamheten gällandeopartiskhets- och saklighetskraven, reklam-TV-företagshuvud.sakliga inkomst kommer atl utgörasav de belopp som annonsörer betalar för all förelagetsänder deras annonser. Den hell övervägande delenav annonserna under annonstid kommer därför med störstasannolikhet att gälla betalda meddelanden från ulomslående. Del skulle emellenid vara föga rimligl om regelverkel endasl medgav alt del fickförekomma reklam och andra programsom någon hade uppdragit åt programförelagetatl sända. Ingen remissinstans harheller bestritt att programföreiagei bör ha rättatl göra egenreklam och sända annonser förl.ex. en av förelaget utgiven programtidning.