prop · GE03149 · 1990-12-31 00:00:00 — Man kan säga all ilei finns Ivå olika slag av sådanlagsliftning om man ser den från yllrandefrihetsrällslig synpunkt: lagsliftningsom inie gör intrång på det område som läcks av tryckfrihetsförordningens ochradioansvarighelslagens ytlrandefriheisbegrepp och lagsliftning som gör sådant inirång.Såsom lagstiftning av del förra slagei fårbelraklas mark- Prop. nadsföringslagen och lill samma kategoribör räknas produktsäkerhets- Från marknadsföringslagen och produkisäkerhetslagen skiljer sig alkohol- ochlobaksreklamlagarna. Denna lagstiftning, som jag återkommer till längre fram (se avsnitt 4,6.2), inkräktar pådel område som täcks av tryckfrihetsförordningens och radioansvarighelslagens ytlrandefriheisbegrepp.Vilket ytlrandefriheisbegrepp som tryckfrihetsförordningen har får man som jag har nämnt klarl försig när man beaktar syftel med förordningen sådanldella kommer lill uttryck i 1 kap, 1 §i förordningen. Del enda som Tiggeruianför delta skyddssyfle är sådanameddelanilen som är av utpräglat kommersiell nalur och som har renl kommersiellaförhållanden lill föremål. Generella förbud mol reklam har ansetts inte .säkert falla uianfördet tryckfriheisräusliga området. Därför har del anseUs nödvändigt att i tryckfrihetsförordningen ge slödför alkohol- och lobaksreklamlagarna(1 kap. 9 Ij punkl 1 tryckfrihetsförordningen;jfr prop. 1986/87:151 s. 48 och 53). Marknadsföringslagen och produkisäkerhetslagenanses däremol vara förenliga med iryckfrihelsförorilningen faslänförordningen inle ger något posilivt stödför denna reglering. Enligt radiolagsulredningen bör del i 8 §radiolagen hänvisas lill, föruiom marknadsföringslagen,alkohol- och lobaksreklamlagarna. har invändningarockså mot detta förslag. Tingsrättenkan inte se något behov av en sådan hänvisning;etl sådant stadgande finns ju inte i 1kap. 2 § tryckfrihetsförordningen. Detta kan jag inle finna vara någon vägande invändning mol den föreslagnahänvisningen. 'Tryckfrihetsförordningen behövernalurliglvis inle i sin censurförbudsbeslämmelse hänvisatill akohol- och tobaksre-klarrilagarna, närförordningen på annan plals har en sådan hänvisning (I kap. 9 § punkt 1 tryckfiihelsförordningen). Med hänsyn lill vad som anförts har jag samma uppfatlning som de fleslaremissinstanserna inklusive radionämndenom till vilken marknadsföringsrällslig lagstiftning del bör hänvisas iradiolagens censurförbudsbeslämmelse. Av denna paragraf bör således framgå all föreskrifternai marknadsföringslagen, alkohol- ochlobaksreklamlagarna saml produkisäkerhetslagengäller även i fråga om sådan marknadsföringsom sker i radio och TV. kommer jag att behandla TV-reklamen och barnen(avsniu 4,7). Jag föreslår där alt del i railiolagen las invissa regler som får anses vara av i första hand marknadsföringsrättslig art. Med hänsyn lill della vill jag erinra om den praxis sommarknadsdomslolen har utvecklat och som innebär alt en marknadsföringsåtgärd somstrider mot annan lagsliftning än marknadsföringslagen kan belraklas som lagstridig också enligt marknadsföringslagens generalklausul mol otillbörlig marknadsföring (om detta se närmare avsniu 4,10,2), Min avsiktmed att i radiolagens censurförbudsbeslämmelse hänvisa lillmarknadsföringslagen är att ge utrymme för denna praxis också när del gällersådan marknadsföring som sker i radio eller TV, Genom altutforma hänvisningen i radiolagens censurförbudsbeslämmelse på del sätt somhär förordas förebygger man enligt min mening alt beslämmelsen får oönskadeeffekter på det marknadsföringsrällsliga områdel. Mitt förslag: Enligt radiolagen (1 §) skall med reklamförslås etl radioprogram som är avsett all främja en näringsidkares avsättningav en vara, en tjänst eller någon annan nyttighet. begrepp skall ersälladel nuvarande uttrycket kommersiell reklam i radio lagen. förslag överensstämmer med mittförslag (betänkandet s. 153 ff.). Remissinstanserna; Remissinstanserna ansluter sig på delhela tagel lill ulredningens förslag eller lämnar del ulan erinran. Kritiskasynpunkler framförs emellertid från några håll. Kritiken gäller huvudsakligendetaljer. Skälen för miu förslag: 1 fiera olika regelverk finner manreklambegrepp som har betydelse för de företag som är programföretag i radiolagensmening. Enligt generalklausulen mot otillbörlig marknadsföring i 2§ marknadsföringslagen kan , om en näringsidkare vidmarknadsföring av en vara, en tjänst eller någon annan nytlighei företarreklamåtgärd eller annan handling, som genom alt strida mot god affärssedeller på annat säu är otillbörlig mol konsumenter eller näringsidkare,förbjuda näringsidkaren atl forlsälta med detta eller alt företa annan liknandehandling. På grunil av denna föreskrift har varje programföretaganledning all beakla vad som förstås med alt en näringsidkare vidmarktiadsföring av vara, ijätisi eller annan nyttighet företar reklamåtgärdeller annan handling. Radiolagen innehåller ett bemyndigande för regeringen atlträffa avtal med ell programföretag om att förelaget inte får sända kommersieUreklam (6 § tredje slyckel 3 railiolagen). Med stöd av della bemyndigande harmellan slaien och varje programföretag avtalats atl förelagel inte mol vederlagfår medge kommersiell reklam i program eller programinslag. Den europeiska TV-konveniionen har en särskild definilionav reklam (anikel 2 O- Reklam betyder här varje offentligt meddelande som äravsett all främja avsättning, inköp eller ulhyrning av en vara eller tjänst,all gynna en sak eller idé eller alt åstadkomma någol annal av annonsörenönskat resultat, för vilkel sändningstid har upplåtits ål annonsören motbetalningeller annat vederlag. När detgäller radiolagen bör i della sammanhang också nämnas kra- Prop. 1990/91:149vet all etl programföretag skall utöva sändningsrätlen oparliskl (6 § förstastycket radiolagen). Som lidigare nämnls (se avsnitl 4.1.1) innebär dettaenligt radionämndens praxis bl.a. atl ett programföretag bör vara försiktigtmed all sända program eller programinslag som innebär etl re-klambetonai gynnandeav en viss produkt eller etl visst företag. Slulligen vill jag peka på vad den europeiskaTV-konvenlionen menar med sponsorskap och hur konventionen skiljer mellanreklam och sponsorskap. Del senare begreppel definieras i artikel ) såsommedverkan av en fysisk eller juridisk person, som inle är engagerad inom radioeller television eller med att framställa audiovisuella verk, i att, direkteller indlrekl, finansiera ett program i syfte alt därmed främja sitt namn,varumärke eller anseende. Sponsorskap är således ett sätt att marknailsförasponsorns namn, varumärke eller anseende till skillnad från de konkretaprodukter som sponsorn marknadsför; marknadsföring av det senare slaget somsker mot vederlag utgör reklam i konvenlionens mening. Särskild vikt bör tillmätas regleringen imarknadsföringslagen. Huruvida marknadsföring sker mot vederlag eller inte ärovidkommande för frågan om tillämpligheten av denna lag, Lagen gäller såledesäven en näringsidkares marknadsföring av varor eller tjänster i den egnaverksamheten. Tillämpningsområdet är emellertid med lanke påtryckfrihetsförordningen begränsat lill marknadsföringsåtgärder som är avutpräglat kommersiell natur och som inle avser nyhetsförmedlingen eller åsiktsbildningeni samhället (se prop, 1970:57 s, 66); de reklamåtgärder sommarknadsföringslagen avser är i enlighel härmed sådana som syftar lill altfrämja avsättningen av varor, tjänster eller andra nyltigheler. Vad som har sagls nu innebär all åsikisreklam och liknandefaller uianför iillämpning.sområdel. Delsamma är fallet med inköps- och andraanskaffningsfrämjande åtgärder som riktas "bakåt" mot leverantörer,kreditgivare eller arbetssökanile; som har framhållit i sittremissyttrande över radiolagsutredningens betänkande förekommer del emellenidatt annonser är av s.k. blandad typ som faller delvis uianför och delvis underlagens tillämpningsområde. är givetvis kompetent till dendel man i budskap av detta slag kan särskilja marknadsföringen från del övrigainnehållel. De företag som är programförelag har, somradiolagsulredningen påpekar, ell särskilt skäl atl observera regleringen imarknadsföringslagen. Del har all göra med att radioansvarigheislagen gällerför företaget. Radioansvarigheislagen innebär alt missbruk avyttrandefriheten i radioprogram kan medföra ansvar och skadeslåndsskyldighelendasl när gärningen innefattar yttrandefrihetsbrolt (2 §radioansvarigheislagen). Orden "ansvar och skadeslåndsskyldighel" börsom ulredningen framhåller inle uppfattas bokslavligi utan lagrummet bör anseshindra också alt detmeddelas vilesförbud mot handlingar som ligger inom det i lagen Prop.1990/91:149 behandlade området (jfr i fråga om tryckfrihetsförordningen prop. 1970:57 s, 65). En jämförelse mellan marktiaäsföringslagens reglering ochgällande radiorätisliga reklambegrepp Radiolagsulredningen jämför det reklambegrepp som följerav marknadsföringslagen med uttrycket kommersiell reklam i railiolagen ochavtalet mellan staten och varje programförelag. Jämförelsen görs i ljuset avradionämndens beslut i fråga om underhållningsprogrammeti sändningar (SB 44/89), prövade här bl.a. om programföretaget hadeöverträtt avtalsbestämmelsen om förbud all medge kommersiell reklam mot vederlagi program eller programinslag. Eu inslag i programmen gällde direktsändning av ABTipsljänsts dragningar i bolagels båda spel och . Radionämndenuttalade att della i hög grad var ägnal all främja avsältningen av Tipsljänstsprodukter och ansåg alt den exponering som Tipstjänst och dess spel fick iprogrammen var alt betrakta som kommersiell reklam i radiolagens och avtaletsmening. Som radiolagsutredningen framhåller var "ZickZack"-programmen underhållningsprogram där olika artister framträdde,ställningstagande i fallet kan jämföras med den bedömning av marknadsföringslagensräckvidd som högsta domslolen gjorde i del s,k, Helg-Exlra-målet (NJA 1975 s.589). I detta rättsfall yttrade domstolen om en tidnings löpsedel att en .sådaninte utan vidare kan jämställas med en sedvanlig annons eller eljest kan sägasvara av utpräglat kommersiell nalur med renl kommersiella förhållanden lillföremål. Domstolen skrev om den i målet akluella löpsedeln alt den, irols atlden på ett missvisande säu antydde tidningens innehåll, utgjorde etl led itidningens nyhetsförmedling. Frågan om ingripande mol löpsedeln för alt varaoriklig eller vilseledande kunde därför inle prövas enligtmarknadsföringslagen utan föll inom ramen för tryckfrihetsförordningensansvarssyslem, lnligl radiolagsulredningen förefaller radionämndensbeslul i "Zick Z<)ck"-fallel illustrera alt ullrycket kommersiellreklam i radiolagen och programföretagens avtal med staten täcker någol mer änvad som är möjligl all föra in under det reklambegrepp som följer av marknadsföringslagen, Radiolagsulredningens förslag och vissa vidremissbehandlingen framförda synpunkler Radiolagsuireilningen har ansett det i princip vara ägnalall komplicera tillvaron för programföretagen all behöva hålla reda på Ivåolika inhemska reklambegrepp. Ulredningen anser dock alt olägenheterna intebör överdrivas och framhåller atl radiolagens uttryck kommersiell re- kläm ärav avgjorl större inlresse för ell programföretagän del re- Prop. 1990/91:149klambegrepp som följer av marknadsföringslagen av det skälet alt ingel programföretag får finansiera sändningarmed reklam. Om del skall ske en ändringi delta hänseende finns det dock enligiutredningen goda skäl att man hell håller sig lill del reklambegrepp som följer av marknadsföringslagen. På i huvudsak de nu angivna skälen har utredningen föreslagil alt reklam vad gälleralla programföretags sändningar skall definieras som etl radioprogram som är avsett all främjaen näringsidkares avsättning av en vara, en Ijänsl eller någonannan nyttighet. Innebörden av definitionen diskuteras avutredningen särskill mol bakgrund av tre speciellaföreteelser på TV-områdel,nämligen direkla sätjerbjudanden eller liknande("teleshopping"), namngivande av en sponsor och varuexponering("producl placement"). Säljerbjudanden och liknande som förekommer i teleshopping anser ulredningen ulantvivel vara reklam i den föreslagna definitionens mening. Den distinktion som TV-konvenlionen gör mellan reklam och sponsorskap bedömer utredningen knappasl ha någon relevans närdet gäller vad som från marknadsföringslagenssynpunkt skall anses vara reklam. Namngivande av en sponsor lorde enligtutredningen mycket väl kunna vara reklam enligt den föreslagna definitionen av reklam. Därför anserutredningen all man i del radiorättsligaregelverket på någol säll behöver kunna skilja mellan reklam mot vederlag i allmänhet och det förhållandet atl ett sponsrai program sänds och sponsorn namnges. Varuexponering i TV innebär alt del i vanliga nyhets- eller underhållningsprogram förekommeren markant fokusering av en produkt eller eu varumärke som inle förtittaren framstår som motiverad med hänsyn lill någolinformativt eller underhållande syfle hos programföreiagei. Eu exempel skulle kunna vara etl frågesport program i TV, där vinsterna ulgörsav TV-apparater. Man kan i ett sådanl fallinle rikla någon krilik mol programföreiagei om del låterTV-bilden göra ell hastigt svep över at)paralerna. Om emellertid programföretaget påell [jåtagligl och för sammanhangel omotiverat sätt låler bildenftikusera TV-apparalerna är det fråga om varuexponering. Utredningen sägerom insmugen varuexponering av detta slag alt sådan knappasl ens i uppenbara fall ärreklam enligt den föreslagna definitionen av dellabegrepp. Utredningens nu redovisade överväganden har kommenterats av ganska få remissinslanser, Slockholms lingsrältdelar uppfattningen all del mest ändamålsenliga ärall använda marknadsföringslagens ilefinilion av reklam. Marknailsdomslolen påpekaratt det centrala i marknadsföringslagen är begreppet marknadsföring, vilkel avser såväl reklam i traditionell mening som andra marknadsföringsåtgärder. Reklambegreppel definieras inte. Motiven tilllagen ger exempel på marknadsföring som inte ärre- kläm(bl.a. prop. 1970:57 s. 72 ff.). Enligt domstolen torde ulredningens Prop.1990/91:149 definilion av reklam närmasl motsvara vad som imarknadsföringslagen förslås med marknadsföring. Begreppel reklam i radiolagensynes alltså få en vidare innebörd än vad reklambegre|)pel har i motiven tillmarknadsföringslagen. frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd villundersiryka nödvändigheten av klara avgränsningar mellan reklam och andra lyperav program. Både sponsring och varuexponering mot vederlag försvårar sådanagränsdragningar och bör i princip inle få förekomma. Enligt bör lagstiftningen användasig av den europeiska TV-konvenlionens reklambegrepp. Förbundet anser atl allaaktörer fårsvårigheter av atl marknadsföringslagen har ett reklambegrepp,TV-konvenlionen elt annat och radiolagen ett tredje. Fn nyll reklambegrepp för programföretagen För min egen del anser jag till en början alt detradiorättsliga reklambegrepp som skall definieras bör vara gemensaml för allaprogramföretag. Reklambegreppel bör därför vara detsamma för TV-sändandeprogramföretag och programförelag på Ijudradiosidan, Samma reklambegrepp börockså gälla oavsett om programförelaget har rätt att finansiera sändningar medreklam eller inte. På grund av det anförda anser jag liksomradiolagsutredningen att re-klamdefinilionen bör las in i radiolagen. När det gäller definitionens innehåll ligger naturligtvisden tanken nära atl man bör knyta an till TV-konvenlionens reklambegrepp. Avfiera skäl anser jag emellertid all delta skulle vara mindre lämpligl. För all skall kunna tillträda TV-konvenlionenkrävs inle all vår lagsliflning anammar konvenlionens reklambegrepp. Vad somkrävs är att vi kan uppfylla konvenlionens krav när del gäller exempelvis reklamensvolym och inplacering. Med reklam avses då givetvis reklam i konventionensmening. Däremol lägger sig inle konvenlionen i på vilket säll vi uppfyllerdess krav, Konvenlionens reklambegrepp bryter skarpt mot vad somföljer av ilet svenska yllrandefrihelsrältsTiga regelverkel. Jag har lidigare (avsnilt 4.2.1) föreslagit alt det görselt tillägg till censurförbudet i radiolagen som klargör all i fråga ommarknadsföring gäller föreskrifierna om marknadsföring i olika lagar. Om mangör så kommer programföretagen att tvingas ta hänsyn lill denna regleringoavsett vad som i railiolagen läggs in i begreppet reklam. Jag vill här också påpeka att jag kommer att föreslå vissasärregler i fråga om 'TV-reklam och yngre barn (avsnitt 4.7). Dessa regler ärdelvis av marknadsföringsrällslig an, och reglerna avses i den delen kunna tillämpasav konsumenlverket/KO och , /KO och är organ, varskompetens i marknadsföringsrältsligt hänseende i princip baserar sig påmarknadsföringslagens lillämpningsområde. 5 1990/91. 1 saml Nr 149 kan i principinle utvidgas, eftersom gränserna för del bestämsav tryck- Prop. 1990/91:149 fii helsförordningensyllrandefrihelsbegrepp. 'TV-konvenlionens reklambegrepp gäller däremotell fierlal föreieel-ser uianför det marknadsföringsrällsliga områdel.Som nämnls omfattar ju konventionensreklambegrepp även l.ex. evenluelll införandei railiolagen av konventionens reklambe-gre|)p skulle nalurliglvis inie utvidgakonsumentverkel/KO:s och mark-nailsdomslolens kompelens lill åsiklsreklamens område. En sådan ål-gärd skulle emellertid ge intryckelatt verkei och domslolen i fråga om reklami TV hade en kompelens som de inle har närdel gäller reklam i andra medier. Med hänsyn lill vad som har anförts är minuppfattning att man i fråga om vad som skall läggas in i begreppel reklam i radiolagen hellre bör knyla an lill marknadsdomslolens kompetensområde enligt marknadsföringslagen än till TV-konvenlionen. Vid marknadsföringslagenstillkomst uttalades som jag har visat att lagens tillämpningsområdeskulle begränsas till marknadsföringsåtgärder som ärav utpräglat kommersiell natur och .sorninte avser nyhetsförmedlingen eller åsiktsbildningen i samhället. Ullalandet om detta gjordes med lanke på tryckfrihetsförordningen. Däremot sades inle någonting om marknadsföringslagens relation till underhållningoch förströelse. I förgrunden för sådana trycktamedier .som dagstidningarna slår givelvisnyhetsförmedling och åsiktsbildning. Förradio och TV förhåller del sig inte .självfalletlikadant. Däremol kan man i fråga om dessa medier alllid säga att de som en viktig uppgift har - vid sillan avnyhetsförmedling och åsiktsbildning - all skänka underhållning och förströelse. Med hänsyn lill vad som har sagls nuanser jag alt den rimligaste tolkningen av marknadsföringslagen pårailio- och TV-områdel är, alt underhållning och förslröelsebehanillas på samma sätt som nyhetsförmedlingoch åsiklsbildning. Inslag som sänds på grund avsill underhållningsvärde bör således anses avse jusl underhållning, ävenom de skulle kunna ifrågasättas ulgöra marknadsföring. Som exempel påvad jag menar vill jag hänvisa lill radionämndens beslut om "Zick "-pr-ogrammen iSveriges Televisions sändningar. Jag har nämnt all del i dessa fall rörde sig om underhållningsprogram,där olika artister framiriidde. Auprogramföreiagei direktsände TipsljänstsLollo-dragningar- berodde uppenbarligen pådessa inslags nyhels-och under hållningsvärile, och del kan inle antas atl programföretagets syfte med inslagen var alt öka Tipsljänstsinkomster. Den omsländighc-ten alt railionämnden fann atl exponeringen av 'Tipsljänsl och dess spel i programmen var- alt belrakla somkommersiell reklam från radiolagens synpunkl, betyder därför enligt minmening inle all del rörde sig om marknailsföring i marknadsföringslagensmening. Av vad jag nu har sagl följer atl ell prograr-ninslag av denna typ inie bör anses ulgörareklam ulifrån ilel nya reklamhegrepp iradiolagen som jag föreslår. Radiolagens reklamdefinition börbegränsa sig till närings- idkaresmarknadsföringsåtgärder som är av utpräglatkommersiell natur Prop. 1990/91:149 och som gäller annal än nyhetsförmedlingen eller åsiktsbildningen i samhället och inle heller avser underhållning eller förslröelse. Genom all göra på della sättkan man avvara radiolagens nuvarande ullryck kommersiell reklam. Det centrala i marknadsföringslagen är, som har påpekat, begreppet marknaiMöring. Jag hållermed domstolen om att radiolagsulredningens definilion av reklam närmast molsvarar vad som i marknadsföringslagen förslås med marknadsföringoch atl begreppet reklam enligi ulredningens förslag därmed synes få en vidare innebördän vad själva reklambegreppet har enligi motiven tillmarknadsföringslagen. Jag kan dock inte se all della har nägra negativa följder.Marknadsdomstolens kompelens när det gäller marknadsföringi radio och TV bör ju gälla alll som marknadsföringslagen avser med marknadsföring,och med ullrycket reklam i radiolagen syftar jag |)å delsamma. Med hänsyn till marknadsdomslolens jiåpekande har jag övervägt alt i slällelför reklam lala om marknadsföring. Min uppfaltning är emellenid all delta inte skulle medföra någon fördel; ordet reklam är så inarbetat närdel gäller TV-reklamfrågan alt del har ett värde att kunna hålla sig lill delta ullryck. Om del rör sig omreklam mot vederlag eller inte saknar belydelse för reklambegreppels innebörd.Det läcker även etl program fö re lags reklam för varor eller tjänstersom gäller den egna verksamheten, t,ex,en av förelagel utgiven programlidning (jfrradionämndens beslut , SB222/89), Säljerbjudanden och liknande som förekommer i teleshopping får anses vara reklam i reklambegreppets mening. Namngivande av en sponsor kan vara marknadsföring enligt marknadsföringslagen och går därmed in under begreppel reklam. Som radiolagsutredningen har ullalatskapar detta etl behov av alt på någol sätt i delradiorätisliga regelverkel skilja mellanreklam mol vederlag i allmänhet och delförhållandet all etl sponsrai program sändsoch sponsorn namnges. Ett säu atl lö.sa delta problem är att, som ulredningen har föreslagil,accepiera all namngivande av en sponsor kan ulgöra reklam och i avtalet mellan staten och programföretaget skilja ul vad som under vissa förutsättningar ochi viss form är tillåten sponsring till skillnad från reklam mol vederlag i övrigt. Ett annal säll skullekunna vara att i radiolagens reklamdefinition uttryckligen ange atl den inleomfallar namngivande av en sponsor. Jag har övervägt atl görapå det .senare .sättet. Jag har emellertid funnit alt i fråga om tillkännagivandeav sponsorskap också annal än självanamngivandet av sponsorn kan kräva särskild reglering. Genom all från reklamdefiniiionen endasl undania namngivandel avsponsorn skulle man därför inle vinna någol väsentligt. Jag återkommer lill sponsorfrågan längre fram(se avsnitt 4.9.2). Av de skälsom nu har redovisats anser jag alt del i radiolagen bör Prop. 1990/91:149införas den definilion av reklam som radiolagsutredningen har föreslagil. Som reklam bör således anses ell radioprogram som är avsett att främja ennäringsidkares avsättning av en vara, en Ijänsl eller någon annan nyttighet. Närmare om det avsällningsfrämjande syftel Railio|)ri)grammel skall vara "avsett allfrämja" avsättningen av den aktuella varan etc. Au den annonserandenäringsidkaren har detta syfte kan las för givet. Detia är dock inle delväsentliga från ladiorältsTrg synpunkl. Det väsentliga är i slällel allprogramföretaget inle kan anses ha någol annal syfle med sändningen. Del rörsig således inte om reklam, om programförelaget sänder programmet i ettuppenbart informativt syfte. Givelvis förutsätter dock detta att informationeninte inskränker sig lill sådanl som var, när, hur och lill vilket pris■TV-liltaren kan skaffa sig en viss produkt. Man behöver inle tveka om hur det förhåller sig medprogramföretagets motiv i lie fall då företaget får betalt av annonsören. Allprogramföretaget har ell reklamsyfte med sändandet kan emellenid slå klartockså då förelaget inle erhåller några pengar. Jag tänker här |)å del falletalt programinslaget gäller en produkt av vars försäljning företagel har ekonomiskfördel.