prop · GE0354 · 1990-12-31 00:00:00 — Nuliksom tidigare anvisar KL den s.k. FlFU-metoden (först in - först ut)generellt för den skattemässiga värderingen av lager (punkt 2 av anvisningarnafill 24 § KL, tidigare punkt 3 av anvisningarna till 41 § KL). FlFU-metodeninnebär att man vid värderingen skall anta att de tillgångar som finns kvar ilagret är de som anskaffats senast. Övergångentill det nya skattesystemet innebär att obeskattade lagerreserver skallskattas av. Bestämmelser om detta finns i lagen (1990:665) om återföring av obeskattadereserver Det återförda beloppet beskattas med den nya skattesatsen på . Medhänsyn fill de stora belopp det i många fall kan vara fråga om medges uppskovmed beskattningen med ett belopp motsvarande skillnaden mellan det återfördabeloppet och årets survavsättning. Uppskovsbeloppet utgör en intäkt som skalltas upp till beskattning med vid taxeringar. Underlagför surv är företagets eget kapital (tillgångar - skulder) varvid tillgångarnavärderas till skattemässiga värden. Som skuld räknas, förutom vanligalåneskulder, bl.a. skuldreserveringar i den mån avdrag för reserveringenmedgetts vid inkomsttaxeringen. Avdrag för avsättning medges med högst avunderlaget (K-surv). Företaget kan alternativt beräkna reserven på ettunderlag motsvarande lönesumman (L-surv). I detta fall medges avdrag med högst15 % av underiaget. Förbanker och andra finansiella företag gäller att de återförda reserverna efteravdrag för survavsättning skall tas upp till beskattning. Den skattsom belöper på detta belopp debiteras per är Lagenom återföring av obeskattade reserver omfattar även skadeförsäkringsföretagen.1 nuläget innebär regleringen att skadeförsäkringsföretagen, som ännu inte fåtträtt till survavsättning, kommer att få ett uppskovsbelopp som är identiskt medvärderegleringsreserven vid taxering. Särpräglandeför skadeförsäkringsföretagens beskattning är avdragsgilla avsättningar tillvad man brukar kalla försäkringstekniska skulder. Deförsäkringstekniska skulderna utgörs av följande poster Premiereserven utgörvärdet av företagets ansvarighet för kommande - ännu inte inträffade - försäkringsfall på grund av löpande försäkringar Be- 258 räkningenav premiereserven kan bygga på den del av premieinkomsterna Prop.1990/91:54 vid bokslutet som hänför sig till kommande år. Ersättningsreservenutgör det beräknade värdet av ännu inte utbetalda försäkringsersättningaravseende redan inträffade skador. Ersättningsreserven skall även täckainträffade men ännu ej inrapporterade skador Skadebehandlingsreservenär reserveringen för de förvaltningskostnader som skadorna iersättningsreserven kan medföra. Härtillkommer reservering för tilldelad återbäring som inte förfallit till betalning,i den mån sådan återbäring förekommer inom skadeförsäkring. Utgångspunktenför dessa avsättningar är den av försäkringsinspektionen fastställdanormalplanen. I normalplanen föreskrivs hur uppskattningar av förväntadeskadeutfall skall göras för de olika försäkringsområdena. Den slutgiltigaskaderegleringen kan i vissa fall göras efter skadans inträffande.Normalplanen innebär därför att hänsyn skall tas till utgiftsstegringar pågrund av lönehöjningar, inflation m.m. Bedömningen av utgiftsstegringarnasstorlek görs av respekfive försäkringsföretag. Normalplanen syftar fill attförsäkringsföretagen gör tillräckligt stora avsättningar så att förpliktelsernakan fullgöras. Detfrämsta särdraget i försäkringsverksamhet ligger i svårigheten att förutsägaframtida skadeutfall och kostnaderna för dessa, vilket kan leda till storaoförutsedda variationer i årsresultatet. Mot bakgrund av dessa särdrag harförsäkringsföretagen fått särskilda resultatreglerande möjligheter Ensådan reserveringsmöjlighet utgörs a\ säkerhetsreserven. Den utgör ettkomplement till de försäkringstekniska skulderna och syftar också till att utjämnaett skadeförsäkringsföretags stora resultatvariationer Maximalaavsättningar till säkerhetsreserven enligt normalplanen beräknas genom attpremieinkomsten för egen räkning inom de olika verksamhetsgrenarnamultipliceras med vissa fastställda procentsatser. ligger dennaprocentsats för flera av de viktigaste försäkringsgrenarna på . För premierpå återförsäkringskontrakt ligger procentsatsen på . Det finns vissaåterförsäkringskontrakt där procentsatsen kan uppgå till . Maximalavsättning till säkerhetsreserven syftar, enligt försäkringsinspekfio-nensbedömning, till att ett företag skall kunna ha två svåra förlustår i följd ochändå kunna fullgöra sina förpliktelser mot försäkringstagarna. Desammanlagda avsättningarna till säkerhetsreserv uppgick vid utgången av år 1988till ca , varav ca avsåg riksbolag.Avsättning till säkerhetsreserven har ökat markant Försäkringsföretagenhade vid utgången av utnyttjat av maximal avsättning tillsäkerhetsreserven. Försäkringsföretagen har i princip haft möjligheter attfullt ut reglera sina resultat. För försäkringsföretag i aktiebolagsforminnebär dock aktieägarnas krav på utdelning i praktiken en begränsning. Avsättning tillutjämningsfond är en annan reservering med skattemässig verkan. Den kan utnyttjas för att utjämna resultatet mellan goda och dåliga år Avsättning får göras endast när det uppstått en vinst på själva försäkrings rörelsen. Vinsten skall beräknas på ett särskilt och från redovisningsmässig synpunkt främmande sätt. Den största skillnaden jämfört med den normala vinstberäkningen är det mycket försiktiga antagandet om en förräntning på 259 på deförsäkringstekniska skulderna. Fonden får tas i anspråk endast för Prop.1990/91:54 att täcka förluster på försäkringsrörelsen. Utjämningsfondernauppgick vid utgången av till sammanlagt ca , varav ca1,avsåg riksbolag. Avsättning till regleringsfond för trafikförsäkring ärobligatorisk. Avsättning och ianspråktagande regleras itrafikförsäkringsförordningen (1976:359). Regleringsfonden får användas endastför att täcka förluster inom trafikförsäkring. De svenska försäkringföretagensregleringsfonder uppgick vid utgången av till sammanlagt ca 0,9miljarder kr. Hela beloppet avsåg riksbolag. Avdragsrätten för avsättningar till utjämningsfond ochregleringsfond för trafikförsäkring har avskaffats års taxeringgenom ändringar i 2§ 6 mom. SIL (SFS 1990:651). I det lagstiftningsärendet togsinte ställning till frågan om avskattningen av dessa reserver Slutlig ställningtogs inte heller till att avskaffa den obligatoriska avsättningsskyldighetentill regleringsfond. De beslutade förändringarna medför en vissbreddning av skattebasen för skadeförsäkringsföretagen. En kvarståendeoklarhet har dock gällt eventuella inslag av skattekonsolidering isäkerhetsreserven. URF föreslog att en närmare granskning skulle göras avgrunderna för denna avsättning. Skadeförsäkringsföretagen föreslogs likväl fåmöjlighet till survavsättning. Mot bakgrund av oklarheter kringsäkerhetsreserven föreslog URF att förslaget efter den förordade granskningenskulle omprövas i den delen. En granskning kunde inte komma till stånd förelagrådsremiss och proposition. framhöll i sittremissvar över URF att den föreslagna granskningen utgjorde ett naturligt led iinspektionens normala tillsynsverksamhet samt att en redan tidigare planeradöversyn till följd av skattereformen behövde göras mer allsidig än somursprungligen avsetts. Bl.a. borde enligt inspektionen striktare reglerövervägas för säkerhetsreserven med hänsyn till möjligheten tillsurvavsättning. Kravet på enhetlighet i skattereglerna talar för attsurvavsättning skall få göras även av skadeförsäkringsföretag (prop.1989/90:110 s. 575). Mot den bakgrunden ansågs inspektionens förslagvälmotiverat. som lagrådsremissen om reformerad inkomst- ochföretagsbeskattning beslutades uppdrog regeringen därför åtförsäkringsinspektionen att redovisa grunderna för avsättning tillsäkerhetsreserv med angivande av värderingen av enskilda försäkringsslag. URF redovisade översiktliga beräkningar dels beträffandeeffekterna av en avskattning i samband med övergången till de nyaskattereglerna, dels beträffande den löpande beskattningen enligt de nyareglerna för några av de större skadeförsäkringsföretagen. Den löpande beskattningen skulle öka något genom slopandetav avdragsrätten för avsättningar till utjämningsfond och regleringsfond förtrafikförsäkring samt genom att värderegleringsreserven slopades. Svårighetervisade sig dock i att bedöma hur mycket skattebelastningen skulle öka eftersommånga skadeförsäkringsföretag har möjlighet till ytterligare avsättningar tillsäkerhetsreserven. ävenmed de av URF föreslagna nya skattereglerna till stor del kunna reglera Prop. 1990/91:54 resultaten. Effekternaav URFs förslag till avskattning av de upplösta reserverna skulle dock blimycket varierande från bolag till bolag. Det finns företag med ett beskattateget kapital som är fyra gånger så högt som de upplösta reserverna. I dettafall skulle en möjlighet till survavsättning helt och hållet elimineraavskattningen. För andra företag uppgår det beskattade egna kapitalet till endast3 % av de upplösta reserverna. I sådana fall skulle avskattningen av deupplösta reserverna bli stor eftersom möjligheten till survavsättning är litenpå grund av lågt beskattat eget kapital. I det avseendet var remisskritikenmot URF hård. I lagrådsremissen anfördes att frågan borde övervägasytterligare. Regeringensuppdrag till försäkringsinspektionen omfattade därför även att - mot bakgrundav de i remissen föreslagna förändringarna - utreda konsekvenserna förförsäkringsföretagen av att återföra regleringsfond för trafikförsäkring ochutjämningsfond till beskattning. Om de generella avskattningsreglerna enligtinspektionens bedömning skulle kunna leda till oönskade effekter bordeinspektionen även utreda möjligheterna till och konsekvenserna av alternativalösningar. Medhänvisning till utredningsuppdraget begränsades propositionens förslag tillatt avse endast slopad avdragsrätt för avsättning till värderegleringsreserv,utjämningsfond och regleringsfond för trafikförsäkring samt avskattning avvärderegleringsreserv vid övergången. Det utfästes att möjligtåterkomma med förslag i survfrågan och i fråga om övriga övergångsvisaavskattningsfrågor samt till frågan om slopad avsättningsskyldighet till regleringsfondför trafikförsäkring. Skälenför mitt förslag: Ett av de mål som ställts upp för reformeringen avskattesystemet har varit att införa så enhetliga regler som möjligt. På företagsbeskattningensområde innebär det bl.a. att flera olika reserveringsmöj-ligheter ersatts meden rätt att göra avsättning till surv. För skadeförsäkringsföretagens del harett beslut om rätten att göra avdrag för avsättning till surv dröjt. Ett skältill dröjsmålet är att tveksamhet har rått om möjligheten till avsättning tillsäkerhetsreserven rymmer inslag av skattekonsolidering. Vidare har det varitangeläget att få vissa från försäkringsbranschen framförda synpunkterytterligare belysta. Tillatt börja med behandlas frågan om säkerhetsreserven. Försäkringsinspektionenhar gjort en omfattande redovisning av grunderna för säkerhetsreserven och enny normalplan. De motiv som inspektionen anför för säkerhetsreserven är delsden rena variationen i skadeutfallet, dels den trendmässiga ökning iskadekostnader som gäller i en inflationsekonomi i kombination medeftersläpning i premiesättningen. Några invändningar kanenligt min mening knappast göras mot att reser vera för trendtillväxten i kostnaderna, givet ett visst skadeutfall, även om den förväntade tillväxten i princip borde kunna föregripas vid premiesätt ningen. Det kan framstå som mer tveksamt om det är motiverat att reserve ring för variationer i skadeutfallet skall medges. Risken för sådana variatio ner kan i princip synas ha samma karaktär som vanliga affärsrisker eller pris fallsrisker på lager. Som försäkringsinspektionen framhåller får dock frågan 261 enannan dimension i försäkringsföretag vars verksamhet går ut just på att Prop. 1990/91:54 hantera risker. Effekternapå det totala reserveringsutrymmet av förslaget avgörs - förutom av förändradeprocenttal - av förändringar i själva avsättningsbasen. I nu gällandenormalplan utgörs basen av premieinkomsten för egen räkning. Enligt förslagetskall därutöver av ersättningsreserven för de flesta försäkringsslagen fåräknas in i basen. Beräkningarsom utförts inom ger vid handen att de föreslagnaförändringarna i normalplanen ökar det maximala reserveringsutrymmet medungefär . Därvid kan noteras att det enda procenttal som justerats ned merpåtagligt avser Transportförsäkringar, som svarar för av totalpremieinkomst, medan uppjusteringarna avser bl.a. Egendoms- ochTrafikförsäkringar (de senare inkl. Motorfordon) som vardera svarar för ungefär25 % av totala premieinkomsten. Omprövningenav normalplanen grundas till betydande del på en statistisk analys avskadeutfallet . De föreslagna procenttalen för reserveri enskilda försäkringsslag bygger på en analys av variafionen i skadekvot -förhållandet mellan skadekostnader och premieinkomster -mellan olika år. Tillgrund för analysen ligger bl.a. ett antagande om en viss grad av positivtsamband mellan skadeutfallen för två på varandra följande år, där exempelvisett år med högt skadeutfall i allmänhet antas följas av med likaledeshögt utfall. Inspektionen framhåller med hänvisning till sambandets styrkaför olika enskilda försäkringsslag - att det gjorda antagandet torde innebäraen underskattning av den faktiska styrkan i samvariationen. Normalplanenmåste med nödvändighet utformas på grundval av bedömningar som framstår somosäkra. Med hänsyn till syftet med säkerhetsreserven ligger det i sakens naturatt de uppskattningar som görs präglas av försiktighet. Det innebär i sin turatt det därigenom kan skapas ett inte helt obetydligt inslag avkonsolideringsutrymme. Det bör dock tilläggas att de regler för ianspråktagandeav reserven som försäkringsinspektionen överväger att införa bör kunnabegränsa företagens vilja att utnyttja säkerhetsreserven i enbart skattekonsoliderandesyfte. Till skillnad från nuvarande föreskrifter innebär dessa nämligen enansats till restrikfivare regler för ianspråktagande av reserven. Upplösning utöver en minskning till maximalt tillåten reserv skall i princip få görasendast för att täcka ett negafivt resultat på försäkringsrörelsen. Medhänsyn till bl.a. önskemålet om enhetliga skatteregler bör skadeförsäkringsföretagenfå rätt till survavsättning. Detta får bilda utgångspunkten för mina fortsattaöverväganden. En avvägning måste emellertid göras mot att möjligheten tillavsättning fill säkerhetsreserven kan ge försäkringsföretagen visstytterligare konsolideringsutrymme. måste också beaktas de krav ochsynpunkter som både försäkringsinspektionen och försäkringsbranschen framförtom behovet av särskilda regler för försäkringsföretagen. Ett sådant förslag är attbasen för surv utvidgas till att omfatta även av säkerhetsreserven, det s.k. huvudalternativet. Detta innebär lika stora re- serveringsmöjligheter i jämförelse med hittillsvarande regler - med nu gäl- 262 De alternativa förslag som förs fram - att företagens obe- Prop.1990/91:54 skattade reserver helt eller delvis skall få upplösas utanavskattning - innebär t.o.m. utvidgade reserveringsmöjligheter Som motiv fördessa lättnader framhålls vid sidan av det förhållandet attskadeförsäkringsföretagen har ett litet eget kapital - särskilda risker ikapitalförvaltningen, inflationskänslighet avseende skadekostnader ochkonkurrensförhållandena inom branschen. Ijämförelse med icke-finansiella företag utmärks de finansiella företagen av attde har större delen av sina tillgångar placerade monetärt. Risker är knutnatill kreditgivningen, såväl den inhemska som utlåningen fill utlandet - s.k.länderrisker Verksamheten innebär också ränterisker, kursrisker ochvalutarisker Därutöver finns likviditetsrisker - bristande omsättningsbar-het och administrativa risker. Från bankerna och övriga finansiella instituts sidaframhölls under lagstiftningsarbetet ett särskilt reserveringsbehov för derisker som är förknippade med verksamheten. I propositionen gjordes dock detställningstagandet att det saknades anledning att medge en riskrela-teradnedskrivning för framtida potenfiella - risker, dvs. vid sidan av dethänsynstagande fill alla förekommande förlustrisker som följer av värderingenenligt lägsta värdets princip enligt bokföringslagen (prop. 1989/90:110 s.571). Vidsidan av de nu nämnda mer generella riskerna för finansiella företag framhållsen för skadeförsäkringsföretag speciell risk i samband med s.k. storskador,nämligen att storskador kan tvinga fram en realisafion av tillgångar tilloförmånliga priser 1 sammanhanget nämns också att skadeförsäkringsföretagenligt gällande regler skulle vara förhindrade att ta upp lån även i en sådansituation. Föregen del vill jag anföra följande. Ett utmärkande drag för försäkringsbranschenär onekligen risken för storskador Risken för storskador i sig liksom äveninflafionsrisken i skadekostnadsutvecklingen torde dock beaktas inom ramen försäkerhetsreserven. 1 försäkringsrörelselagen finns inte några allmänna reglersom förbjuder ett försäkringsföretag att ta upp lån. Ett försäkringsföretagfår emellertid inte driva annan rörelse än försäkringsrörelse och detta kansägas innebära en begränsning av möjligheterna att ta upp lån. I cirkulär1987:4 har försäkringsinspektionen uttalat bl.a. att korttidslån för att mötatillfälliga likviditetsbehov i verksamheten bör godtas. Tilläggas kan att regeringennyligen filisatt en utredning som har till uppgift att se över bl.a.försäkringsföretagens möjligheter att ta upp lån (dir 1990:56). Utmärkandeför de finansiella företagen är att de generellt sett har förhållandevisblygsamt eget kapital. Detta förhållande har inte i fråga om banker och andrafinansiella insfitut ansetts motivera några särregler. Även i fråga om riskernai kapitalförvaltningen är skadeförsäkringsföretagens situation i stort likartadmed andra finansiella företags. Det kan dock sägas att det egna kapitaletsrelativa litenhet är särskilt framträdande hos vissa skadeförsäkringsföretag. Tidigarehar betydelsen av enhetliga regler inom företagsbeskattningen betonats. Medhänsyn till de stora krav på försiktighet som ställs på skadeförsäkringsföretageni olika avseenden anser jag det ändå motiverat att dessa företag får någotgenerösare regler än övriga företag. Lättnader av den om- Prop. 1990/91:54fattning som man från försäkringshåll fört fram är emellertid inte aktuella. Iförsta hand anser jag att skadeförsäkringsföretagen bör få möjlighet till survtrots att avsättning till säkerhetsreserven kan ge ett ytterligare konsolideringsutrymme.Det kan naturligtvis bli aktuellt att ompröva denna lösning om det på siktvisar sig att skadeförsäkringsföretagen får en alltför gynnad ställning. Enannan åtgärd som jag anser befogad är att ytterligare underlätta övergångentill det nya systemet. Förslaget knyter an till ett förslag från branschen vidremissbehandlingen av URFs förslag. Enligt detta skulle utjämningsfond ochregleringsfond för trafikförsäkring inte behöva återföras till beskattning ochinte heller betraktas som skuld vid bestämmande av survunderlaget. Denlösningen förordades också i promemorieförslaget. Enhgt min mening bör dock som försäkringsinspektionen framhåller i sitt remisssvar en minskning avdessa fonder även fortsättningsvis vara skattepliktig så att fondernaövergångsvis kan utgöra reserver för förluster på själva försäkringsrörelsen.Jag vill här inskjuta att följdändringar i trafikförsäkrings-förordningenbehöver övervägas ytterligare och att chefen för avseratt senare återkomma till regeringen med förslag i ämnet. Beräkningarsom gjorts inom på basis av de bokslutsuppgifterinspektionen lämnat i sin utredning för samtliga skadeförsäkringsföretag vidutgången av visar att den av mig föreslagna lösningen skulle ungefärhalvera avskattningsbeloppet i jämförelse med generella regler som möjlighetenatt ta upp skattekredit skulle öka något. Defarhågor som yppats beträffande konkurrensförskjutningar inom branschen, somen följd av ombildning från ömsesidigt bolag till försäkringsakfie-bolag iförening med de ändrade skattereglerna, anser jag vara överdrivna. En sådanombildning innebär att obeskattade reserver transformeras fill eget kapital,Ombildningen leder dock till beskattningskonsekvenser för de försäkringstagare/aktieägaresom är näringsidkare. Dessutom innebär aktieägarnas utdelningskrav i praktikenen begränsning av att utnyttja de vidgade reserveringsmöjligheterna fullt ut.Till bilden hör också att skadeförsäkringsföretagen - sedda som grupp - vidutgången av använt av maximal avsättningsmöjlighet tillsäkerhetsreserv. Härtill kommer som nämnts att utrymmet för avsättning enligtden föreslagna normalplanen kan beräknas öka med , Desärskilda regler som enligt lagen om återföring av obeskattade reserver gällerför uppskovsbeloppets beskattning för banker och andra kreditinstitut har sinbakgrund i de särskilda kapitaltäckningskrav som gäller dessa företag. Förskadeförsäkringsföretagen bortfaller detta motiv för särregler Uppskovsbeloppetsbeskattning "bör i stället för skadeförsäkringsföretagen följa reglernaför icke-finansiella företag. Den konstruktionen innebär att ett senareuppkommet underskott kan kvittas mot det återförda beloppet. Avslutningsvisskall jag ta upp den av inspektionen och branschen väckta frågan omvärderingsmetod för värdepapperslagret. Skattereformenhar inneburit att lagervärderingsreglerna har förändrats radikalt. När detgäller användningen av den s,k, FlFU-metoden har emellertid inte någonförändring skett. Denna metod har tillämpats alltsedan rät- tentill den fria lagervärderingen upphörde (prop, Prop,1990/91:54 1955:100, BevU 45, SFS 1955:255), Frånförsäkringsföretagens sida är man ändå orolig för att skattereformen skallmedföra någon förändring även på denna punkt. En strikt tillämpning avFlFU-metoden skulle leda till stora praktiska problem för hela branschen. Manhar framhållit att skattemyndigheterna godtagit att genomsnittsberäkningaranvänts vid värderingen av värdepapperslagren. Föregen del vill jag anföra följande. Någon ändring av gällande regler omvärderingsmetod har inte gjorts. Frågan tycks inte ha prövats vid taxeringarnaav skadeförsäkringsföretagen. 1 sitt remissyttrande över försäkringsinspektionenspromemoria har RSV framhållit att gällande rätt innebär att inslag avgenomsnittsberäkningar av prakfiska skäl kan godtas inom ramen förFlFU-metoden. har verket understrukit att praktiska svårigheter atttillämpa FlFU-metoden minskar med dagens teknik. Mot den bakgrunden finner jagingen anledning att behandla frågan närmare. I den mån det råder osäkerhet omvad som kan godtas inom ramen för FlFU-metoden bör det i första hand ankomma påRSV att efter överläggningar med branschen ge sin uppfattning tillkänna. Reglerom särskild skatteberäkning finns i lagen (1951:763) om beräkning av statliginkomstskatt för ackumulerad inkomst (SAIL). Lagen syftar fill att mildraverkningarna av den statliga inkomstskattens progression beträffandeackumulerade inkomster, dvs. inkomster som hänför sig till flera beskattningsårmen som på grund av beskattningsårets slutenhet beskattas det år de flutit in.Inkomsten skall ha intjänats eller motprestafion i någon form ha lämnats underminst Som en yttersta gräns gäller dock att inkomsten kan hänföras tillhögst tio år Inkomstenkan hänföra sig som ligger före eller efter det aktuellabeskattningsåret. Lagen gäller alltså för både inkomst som erhållits i efterskottoch för en i förskott uppburen inkomst, t.ex. en med engångsbelopp avlöstpensionsförmån. Sedanlagstiftningen kom fill (prop. 1951:170, BeU62, SFS 1951:763) har fleraändringar gjorts. Här kan nämnas att utvidgades tillämpningsområdet vadgäller inkomstslagen rörelse och jordbruksfastighet (prop. 1962:114, BeU47,SFS 1962:193). anpassades lagstiftningen fill samma års skattereform(prop. 1970:170, SkU 35, SFS 1971:411). De nuvarande reglerna för självaskatteberäkningen tillkom och gäller års taxering (prop.1982/83:157, SkU50, SFS 1983:445).