prop · GE034 · 1990-12-31 00:00:00 — LRF anser att förhållandena är helt oacceptablaom ansvariga myndigheter på renskötselns område under en följd av år endast kankonstatera kontinuerliga avvikelser mot regler och bestämmelser som fastställtsoch inte har möjligheter att stävja detta. Densanktionsmöjlighet som länsstyrelserna har till sitt förfogande för attkomma till rätta med renstammens storlek är tvångsslakt. Det torde av rentpraktiska skäl vara utsiktslöst att enbart genom tvångsslakt bringa ner dagensrenstam till acceptabel nivå. har också tillämpningen av dennalagregel inte visat att den leder till avsedd effekt. LRFtillstyrker utredarnas förslag att rennäringslagens 15, 66, 70 och 71 §§kompletteras med föreskrifter om vite. Det är därvid viktigt att vite enligt 15§ kan riktas både mot sameby och mot enskilda medlemmar i byn. Förslageti 15§ bör dock utformas så, att skall föreskriva vite om intesärskilda skäl föranleder annat. Det behövs för att understryka myndighetensskyldigheter. Länsstyrelseni har konstaterat, att den inte har ens formellmöjlighet att kontrollera samebyns uppgifter. Det måste därför klargöras attmyndigheterna har både rätt och skyldighet att kontrollera renantalet. LRFifrågasätter också om inte lantbruksnämnden borde ges rätt att vid behov göraegen räkning samt att extra räkning enligt 66 § borde få ske även på begäran avmarkägare inom renskötselområdet. Beträffandeförslag till ändring av 71 § skall "renägare" rimligen bytas mot"markägare" för att ernå önskat syfte. Vilhelminakommun: Vitesföreläggande mot såväl sameby som enskild medlem i samebyn kanvara ett bra sanktionsinstrument när föreskrifterna i rennäringslagen inteföljs. Initiativ om vite eller tvångsslakt bör även tillkomma skadelidandemarkägare och jakträttsinnehavare. Skogsindustrierna:Utredningens förslag om större krav på reglering av renantalet och ökad disciplin då det gäller denna fråga finner vi fullt rimliga. Det är bra med en starkare ledning och planering inom byarna och förslagen att till samebyarnas stadgar ta in sanktionsmöjligheter mot en skilda medlemmar samt stöd i övrigt förefaller väl motiverade. Likaså stöder vi förslagenangående vites- och sanktionsmöjligheter från Prop. 1990/91:4 samhälletssida. Sådana möjligheter fanns tidigare inom rennäringslagen. Bilaga 6 Andranäringar, t. ex. skogsbruket, får genom skogsvårdslagen tåla sådana sanktionsmöjligheter. Dådet gäller reglering av renantalet saknas emellertid helt ett resonemang ombehov av kontrollåtgärder från samhällets sida. Det är naturligt attrenräkning, redovisning av renlängder m.m. normalt handläggs av samerna själva.Det måste emellertid definitivt finnas möjlighet för samhället att vid behovutföra kontroller. Detta är lika naturligt och nödvändigt som attskattemyndigheterna skall ha rätt att kontrollera innehållet i ensjälvdeklaration. Vidföreläggande enligt 15 § rennäringslagen om att minska antalet renar föreslåsatt samhället också ges möjlighet att gå in med vitesföreläggande. Vi finnerdetta riktigt men ej tillräckligt. Det bör övervägas att även i detta fall gelänsstyrelsen möjlighet att förordna om att renarna skall slaktas och säljas omvitesföreläggandet inte leder till åsyftat resultat. Sådan möjlighet finns förnärvarande bara i de fall 71 § är tillämplig. Rennäringsgruppensolika förslag som syftar till att underlätta en anpassning till eventuelltföreläggande om en reducering av renantalet förefaller väl motiverade. Dettagäller särskilt förslaget om "renkonto" med möjlighet att över fleraår fördela inkomsterna från ett större slaktuttag så att skattekonsekvenserna uQämnas. : Av rennäringsgruppens redovisning framgår att enighetinte kunnat uppnås i vad mån bestämmelserna om tvångsslakt skall finnas kvar ilagstiftningen som bestämmelser om vite införs. Efter att ha tagitdel av erfarenheterna av den genomförda tvångsslakten - är det möjligt att det numera föreligger enighetom att bestämmelserna om tvångsslakt skall utmönstras ur lagstiftningen.Riksförbundet får överlämna av Samernas landsmöte XLV Vemdalsskalet 1989beslutad resolution E och med hänvisning till vad som redovisas i resolutionenyrka att nuvarande bestämmelser om tvångsslakt utmönstras ur lagstiftningen. Ytterligarebelägg för detta borde framkomma då i länavser att framlägga en rapport om vad som blev effekterna av beslutet omtvångsslakt. Fören långsiktig lösning av strövrensfrågan är det nödvändigt att klariäggade bakomvarande orsakerna till att renar stannar kvar på vinterbetesmarkernaöver sommaren. 2 Företagsregister för rennäringen Domänverketinstämmer helt i rennäringsgmppens åsikt att avsaknaden av tillförlitliga statistiska uppgifter om rennäringen, såväl renantal som i övrigt, starkt försvårar en dialog om markanvändningen. Skogsbraket kan redovisa statistik över utförda åtgärder och uppvisa planer för framtiden på både kort och lång sikt vid kontakter med rennäringen, men har alltid svårt att få något motsvarande material i gengäld. Datainspektionen:Av rapporten framgår att registret kommer att inne- Prop. 1990/91:4 hålla "identifierbarapersonliga uppgifter". För att datalagen (1973:289) Bilaga 6 skall blitillämplig krävs dock föratom att registret skall innehålla personuppgifteratt det förs med hjälp av automatisk databehandling (ADB). Det framgår inte avrapporten om detta är avsikten. föras med hjälp av ADB föreligger tillståndsplikt i vart fall på dengrunden att registret skall omfatta uppgifter om personer som saknar naturiiganknytning till den registeransvarige (lantbruksnämnden). För att inspektionenskall kunna meddela tillstånd för registret krävs särskilda skäl. Enligtdatalagens förarbeten kan det förhållandet att ett register skall användas förstatistiska bearbetningar, som är avsikten med det aktuella registret, i sigutgöra sådana skäl under förutsättning att enskilda personers identitet inteoffentliggörs. Tillståndav DI behövs inte för personregister vars inrättande beslutas av riksdageneller regeringen (s. k. statsmaktsregister). Innan sådant beslut fattas skalldock yttrande enligt 2 a § datalagen inhämtas från DI i fråga om ett registersom det aktuella. Beslutarregeringen eller att inrätta företagsregistret skall den myndighetsom är registeransvarig enligt 7§ dataförordningen (1982:480) anmälaregistret till Dl. Bestämmelserna i 5 och 6§§ datalagen om skyldighet för DIatt meddela föreskrift gäller även i fråga om statsmaktsregister i den måninte regeringen eller har meddelat föreskrift i samma hänseende. 1rapporten uppges att det är önskvärt att företagsregistret byggs ut medfler uppgifter. Dl vill med anledning därav avslutningsvis påpeka att yttrandeenligt 2a § datalagen skall inhämtas även i fall då ett tidigare inrättatstatsmaktsregister ändras (jfr granskningsbetänkande1983/84:30 s. 21 ff" och 1985/86:25 s. 24 f). Länsstyrelseni tillstyrker förslaget om företagsregister. Dessutom behövsdet en vederhäftig och aktuell markbeskrivning med analys av resp. samebysbetesmöjligheter och högsta möjliga renantal. Länsstyrelseni tillstyrker förslaget om företagsregister. : Inom rennäringen saknas ett säkert statistiskt underlag förbedömning av förhållanden inom näringen. Detta gäller även sådana gmndläggandefaktorer som antal renar i landet och deras fördelning på olika byar ochföretagare. Än större är ovissheten i fråga om lönsamheten hos näringen iskilda regioner och för olika företagstyper. LRFkonstaterar att rennäringen är den enda av de s. k. areella näringarna somsaknar tillförlitliga uppgifter om sin verksamhet. Det är enligt förbundetsmening av stort värde att riktiga uppgifter finns att tillgå när rennäringendeltar i diskussioner med myndigheter och enskilda intressenter. LRF harförståelse för att statistiken ej får avfattas så att enskilda företagare kanidentifieras. kommun: Rennäringsgrappenhar betonat att det är viktigt att rennäringens sysselsättningseffekt och dess regionalekonomiska bety delse kan dokumenteras genom ett relevant material. När det gäller kon kurrens och motstående intressen av mark anser kommunen att ett före tagsregister har ett stort värde både för samebyn och för samhället. munenstöder således förslaget att samebyarna skall vara skyldiga att Prop.1990/91:4 lämna renlängderna till lantbruksnämnden (). Skogsindustriernatillstyrker förslaget om företagsregister. : I dagsaknas tillförlitliga statistiska uppgifter om rennäringen. Denna brist påuppgifter försvårar en seriös diskussion med andra näringar. Förbundettillstyrker därför gruppens förslag om ett företagsregister för rennäringen. : För upprättande av företagsregister är det enligtriksförbundet till fyllest med renlängd som underiag härför. 3 Det ekonomiska Stödet Skogsstyrelsen:Det är viktigt att inte stöd eller annat ges så att någon näring favoriseras påden andres bekostnad. stödföreskrifter (SKSFS 1985:2) har i 4§en regel som anger att stöd till skogsvårdsåtgärd inte får ges om åtgärdeneller följdåtgärd påtagligt skadar bl. a. rennäringens intressen.Skogsstyrelsen föreslår att stödföreskrifterna för rennäringen förses med enliknande bestämmelse till skydd för skogsbrukets intressen. Länsstyrelseni : gällande regler fungerar tillfredsställande varför ingaförändringar är aktuella. Ett allmänt önskemål är att bidragsnivån höjs och aUsärskilda medel anvisas för upprustning av riksgränsstängslen och de byskiljandestängslen. Dessa har bl. a. på grund av medelsbrist lämnats aU förfalla. Vilhelminakommun tillstyrker förslaget. : Det är angeläget att lantbruksstyrelsen begär anslag urstatsbudgeten för upprustning av renskötselanläggningar. Vidare får understrykasatt behovet av rörelsekapital vid nyetablering inberäknas i rendriftslånet. Riksförbundetsgrundläggande uppfattning om bidragsandelen vid ekonomiskt stöd är rennäringskommitténsförslag. Men i avvaktan på medelstillskott till samefonden kan bidragetsstorlek regleras genom de möjligheter till förhöjt bidrag som finns i dagens föreskrifter. Skogsstyrelsen:Enligt utredningen så är "ett utnytQande av naturbete kombinerat med tillskottsutfodring " en anpassning av rennäringen till "de förändringar i betessituationen, som blivit enföljd av utvecklingen i motstående näringar". Enligt är detta en ej helt fullständig beskrivning. Tillskottsutfodring hänger också klart ihop med det höga renantalet. Ett högt renantal leder till ett minskat naturbete genom överbetning och därigenom ett större behov av tillskottsutfodring. Utfodringen har dock också många positiva effekter på renskötseln, exem pelvis minskad risk för strövrensförekomst, ökad tamhetsgrad, högre över- 120 levnad,bättre kalvningsresultat, enklare flyttningar m.m. Det kan ifråga- Prop.1990/91:4 sättas om inte de positiva effekterna överstiger kostnaderna. Pågrund Bilaga 6 härav utgör därför tillskottsutfodringen ett naturligtinslag i rationell renskötsel i många samebyar. Medhänvisning till de många positiva effekterna för rennäringen tillstyrkerskogsstyrelsen förslaget om ekonomiskt bidrag för inköp av hö. Detta måste ävenvara positivt för jordbruket på trakten och bidra till ett bibehållande avöppna jordbruksmarker. avvisar däremot bestämt förslaget atthämta medel för bidraget från skogsvårdsavgiften. Som ovan nämnts hartillskottsutfodringen många positiva effekter inte bara på rennäringen.Finansieringen bör därför ske via allmänna regionalpolitiska medel. Om medlentas från skogsvårdsavgiften skulle en ny princip stadfästas, nämligen den atten näring stödjer en annan ibland konkurrerande verksamhet. Domänverket:Frågan om tillskottsutfodring har ett klart samband med högsta tillåtnarenantal. Genom sådan utfodring kan nöd- och katastrofsituationer för renarnaundvikas. Detta är givetvis bra men är en viktig faktor som måstebeaktas, då fungerande regler för efterlevnad av högsta renantal skallutformas. Detär bra att rennäringsgruppen föreslår att stöd till tillskottsutfodring inteskall kunna utgå till samebyar som har väsentligt flera renar än högsta renantaletmedger eller som inte har genomfört renräkning. Detstarka sambandet mellan renskötseln och samekulturen och dess bevarandeframhålls ofta. 1 konsekvens med detta bör stöd till rennäringen utgå avallmänna samhällsmedel. Det synes mycket tveksamt att ta regionalpolitiskamedel i anspråk och medel från skogsvårdsavgifterna bör absolut inte komma i frågaför sådant ändamål. Som motiv för detta alternativ anförs avverkning av hänglavbärandeskog. All avverkning sker dock i enlighet med skogsvårdslagen och dessgrundsats att det åligger markägaren att sköta sin skog alltifrån anläggning tillslutavverkning. Hänsynentill rennäringen gör att skogsnäringen går miste om virkeskvantiteter ochintäkter. Därtill kommer alltmer uppmärksammade skador på plantskog till följdav det höga renantalet. Att med detta som bakgrund antyda att medel frånskogsvårdsavgiften skulle kunna användas för att bekosta tillskottsutfodringverkar orimligt. I så fall bör också ersättning av rennäringsmedel utgå tillskogsägare för intrång och skador på skogsbruket från rennäringen. Länsstyrelseni ; Det ökade bruket av tillskottsutfodring vid vinterbeteoch flyttning kan ses som en varningssignal. Det naturliga betet i form avrenlav och hänglav räcker inte till. Och det tyder på att det finns för mångarenar i förhållande till betesresurserna. Tillskottsutfodringbör räknas som ett normalt komplement i vissa situationer. Den bör inte tillnågon del bekostas via skogsvårdsavgiften. Det är viktigt att detfinns hö till salu för renägarna. För en del jordbru kare i flyttnings- och vinterbetesområdena i vårt län är höodling för renskötseln ett normalt inslag i verksamheten. Flera jordbrukare bör sti muleras att få fram hö till rennäringen. Ett sådant arbete mellan jordbruk och renskötsel medverkar också till att det öppna landskapet bevaras. Länsstyrelseni är inte beredd att tillstyrka ett förslag om Prop. 1990/91:4 tillskottsutfodringenligt den utformning som gruppen lagt fram. Att bevil- Bilaga 6 ja statligabidrag till foderkostnader som ett inslag i en regelmässig renskötsel ärprincipiellt fel. Även om en ökad utfodring är önskvärd är detta inte förenatmed några större risker än vad andra liknande företag löper när nyadriftsmetoder införs. Många problem är förknippade med det alltför högarenantalet i många samebyar. Om en tillskottsutfodring under den svagastebetesperioden i detta läge införs generellt med kraftiga statliga subventionerbefarar att effekten blir ett ännu högre renantal. Därav följerökade konflikter med skogsbruket, med renpåkörningar på väg och järnväg etc. Omstödet skulle införas bör det inte finansieras via inflytandeskogsvårdsavgifter eller regionalpolitiska medel. Vilhelminakommun: Rennäringsgmppens förslag till tillskottsutfodring med statligt stödmotsvarande halva kostnaden för inköp av hö under en 3-årsperiodär ett förslag som bör prövas och utvärderas. Effekten av stödutfodringförväntas ge ökad tamhetsgrad, att hjordarna hålls bättre samlade samt attflyttningarna underlättas och problemet med strövrenar motverkas. ------ Detär kommuns uppfattning att försöksverksamhe ten genomförs enligt rennäringsgruppens förslag. Stödet till tillskottsutfod ring måste klart avgränsas mot det stöd som kan utgå för utfodring i samband med att katastrofskadesituationer uppstår. : 1 de flesta samebyar är tillgången på vinterbete den begränsandefaktorn i renskötseln. Utredningen föreslår tillskottsutfodring under vintern.En stödutfodring med hö kan även få betydelse för möjligheten att hållarenhjordar bättre samlade. LRFvill emellertid starkt understryka vikten av att renantalet baseras påvinterbetets naturiiga produktionsförmåga. Enligtuppgift stödutfodras omkring 100000 renar. Behov finns att utfodra uppmot 100000 renar ytterligare. Renen äter ca hö per dag. LRF förutsätteratt en mera allmänt genomförd tillskottsutfodring blir till nytta inte bara förrennäringen utan även för jordbruket i trakten. LRFtillstyrker att statligt stöd skall kunna utgå för tillskottsutfodring under enförsöksperiod under tre är. Stödet skall avse inköp av hö av hög kvalitet ellerinköp av ensilagefoder. LRFställer som krav för att stöd skall beviljas att det ej tillfaller samebyar somhar flera renar än tillåtet eller som inte har genomfört renräkning. Skogsindustrierna:Vi stöder förslaget om en försöksverksamhet med tillskottsutfodring. Det borvara av stort intresse att utveckla driftsformer som innebär mer stabila ochkontrollerbara förutsättningar för näringens utveckling. Modeller medtillskottsutfodring borde passa bra in i en modern rennäring och innebäraförutsättningar för en mer stationär verksamhet och större säkerhet. En sådanutveckling är givetvis också positiv för de konkurrerandemarkanvändningsintressena. Bidragtill tillskottsutfodring skall självklart inte kunna utgå till same byar med flera renar än tillåtet eller som underlåtit redovisa renantal på acceptabelt sätt. Likaså är det självklart att medel från skogsvårdsavgiften 122 intekan användas för finansiering av tillskottsutfodring. I så fall måste Prop.1990/91:4 rimligen rennäringsmedel användas för ersättning till skogsägare förin- Bilaga 6 trång och skador på växande plantskog på grand av för högtrenantal. : Utgångspunkten för renantalet måste rimligtvis vara tillgången pånaturligt vinterbete. Tillskottsutfodring får därför inte användas som ettmedel för att hålla en alltför stor renstam. Förbundet vill också peka på derisker för betydande lokala skador på skogsföryngringar som kan uppstå då ettstort antal renar koncentreras till ett begränsat område under relativt långtid. Förbundetavvisar med skärpa grappens ogenomtänkta förslag att tillskottsutfodringenskulle kunna finansieras med medel ur skogsvårdsavgiften. : Motion nr9 vid XLV Vemdalsskalet 1989behandlar behovet av tillskottsutfodring. Skogsbraksåtgärder har försvåratvårvinterbetet till den grad att tillskottsutfodring måste tillgripas.Landsmötet uttalade att samhället måste täcka kostnaderna för denna utfodring. 5 Transportstöd vid slakt i väglöst land Länsstyrelseni : Förslaget om transportstöd tillstyrks. Ett temporärttransportstöd bör utgå även till Svaipa sameby för dess höstslakt avseende den nyuppfördaslaktanläggningen på Qället Krap-pesvare söder om . För denna samebyråder motsvarande förhållanden som för de i utredningen angivna fyrasamebyarna. Vilhelminakommun: Transportstödet vid slakt i väglöst land berör inte kommun.Kommunen har dock inget att erinra mot att särskilt transportstöd utgår tillsamebyar i de berörda kommunerna. Skogsindustrierna:Vi finner resonemanget kring särskilt transportstöd tveksamt. Rent allmänt kanman fråga var gränsen går för samhällets ansvar för samekulturens fortlevnadresp. en lönsam renköttproduktion. Om en gammal näring i vissa former blir fördyr är det inte givet att samhället automatiskt skall konservera ochstödja denna med garantier för en lönsamhetsutveckling parallellt med samhälleti övrigt. Det måste vara samernas sak om de vill/orkar fortsätta. Historien ärfull av exempel på strakturförändringar av ekonomiska skäl. Det är knappast ettangeläget samhällsproblem att det nu blivit olönsamt att slakta renar på vissaavlägsna platser. Om transportstödet emellertid ges karaktären av anpassnings-ochförändringshjälp kan bedömningen givetvis bli en annan. 6 Fjällförvaltningsfrågor Prop. Bilaga 6 Domänverket:Förslaget till inskränkning i "ortsbobegreppet" är oklart formuleratoch öppnar vägen för en snål och restriktiv tillämpning. Befolkningen ovanodlingsgränsen bör behandlas i en generös anda av det slag rennäringsgruppen år1978 uttalade i sin rapport: "Den som har att uppleva Qällvärldensavigsidor bör även ha större del av dess positiva sidor." Denframtida jakten, som omfattar både de renskötande samemas jakt och den övrigajakten ovan odlingsgränsen och på renbetesQällen bör bli föremål för särskildutredning med representation från alla berörda intressegrupper ochmyndigheter. Ökade underupplåtelser av jakt och fiske till samebyar och andrahar ännu inte varit föremål för tillräckliga överväganden av de långsiktigakonsekvenserna. Nuvarande försöksverksamhet bör också utvärderas. Länsstyrelseni : För läns del har övergången till den nya jaktlagenförlöpt relativt smidigt och bra. Byarna har registrerats för sina resp. åretruntmarkerutan större problem. Före övergången informerade samerna, kronoarrendatorernam. både skriftligen och muntligen om det nya systemet. Inomen bys marker förekommer dock stridigheter mellan samerna och kronoarrendatorerna.Trots omfattande överläggningar med berörda parter gick det inte att fåtill stånd någon överenskommelse rörande jakten. blev därförnödsakad att fatta ett särskilt beslut innebärande en geografisk uppdelning avjakten mellan byn och arrendato-rerna. Länsstyrelseni : Många av dem som bor i de små tätorterna ovanodlingsgränsen har nog valt att flytta dit eller stanna kvar just därför att dehar tillgång till jakt och fiske på fritid. anser att denföreslagna "rättighetsgruppen" har gjorts för liten; den bör inbegripaalla som är bosatta ovan odlingsgränsen. Somlicensområde för älgjakt för varje Qällsameby i harlänsstyrelsen inregistrerat byns hela betesområde ovan odlingsgränsen. Inomdetta licensområde har registrerats särskilda licensområden för den privatägdamarken. De privata markerna har således blivit dubbelregistre-rade. InomMala skogssameby har både den statliga och den privata marken blivit dubbelregistrerad. Föratt få en från säkerhetssynpunkt godtagbar jakt har beslutat ilicenserna att medlemmen i en Qällsameby endast får jaga älg på kronomarkovanför odlingsgränsen. Efter överenskommelse med jaktlagen på privat mark fårdock medlemmen i samebyn även jaga på sådan mark. Införandetår 1988 av de nya jaktbestämmelserna vållade en omfattande debatt. Kritiken vardelvis hård och farhågorna för att jaktmöjligheterna skulle begränsas varstora. års älgjakt har emellertid kritiken minskat avsevärt. Länsstyrelsendelar rennäringsgruppens uppfattning att det behövs yt terligare information och överläggningar i fråga om jakten ovan odlings gränsen. Somrennäringsgrappen funnit bör underapplåtelser till särskilda före- Prop.1990/91:4 tag få förekomma endast när påtagliga fördelar kan väntas för allaberörda Bilaga 6 intressen. Det är mycket angeläget att möjligheten tilljakt och fiske härigenom inte minskar för ortsboma. Tvärtom bör utbudet ökasför dem. Länsstyrelseninstämmer i resonemanget om upplåtelseavgift utom på en punkt: Det är viktigtatt upplåtelser till den ovan odlingsgränsen bofasta befolkningen sker pårimliga ekonomiska villkor. Länsstyrelsenanser att 2§ första stycket lagen (1981:533) om fiskevårdsområden bör tasbort. Förbudet är inte till gagn för rennäringen, men det gör de andraintressenterna obenägna att medverka till bildande av fiskevårdsområden ovanodlingsgränsen. Länsstyrelseni : Inom Qällområdet i har det under dentidigare jaktlagstiftningens tid varit svårt att på ett effektivt sätt komma tillrätta med problem inom älgjakten. Vissa områden har inte en älgstam som debiologiska föratsättningarna skulle kunna ge utrymme för. Inom andra områdenhar stora problem inom skogsbruket uppstått till följd av ansamlingar avvandringsälg under vårvintern. Älgjakten enligt tidigare ordning har inneburitatt jakt kan ske från flera jaktkategoriers sida på samma mark. Detär uppfattning att en ordning för älgjakten som lägger merentydigt ansvar på varje sameby/jaktlag är nödvändig. Dennya jaktlagen ger möjlighet till geografiskt skilda jaktområden för varjekategori/jaktlag. Detta är en betydande fördel. Inom haremellertid införandet av de nya reglerna stött på stora svårigheter. Flertaletjägare har menat att geografiskt skilda områden är den enda metoden att kommatill rätta med problemen. Frånsamebyarnas håll har dock framförts att jakten måste kunna ske inom helasamebyns område alldeles oavsett att andra jägare också jagar på området. menar attansvaret för en långsiktigt produktionsanpassad älgjakt bedriven på ett säkert sätt endast kan ske med geografiskt åtskilda områden.