prop · GE038 · 1990-12-31 00:00:00 — Har någon talan inteväckts om att erkännandet saknar verkan, prövas frågan om förordnande enligtförsta stycket såsom ett ärende enligt lagen (1946: 807) om handläggning av domstolsärenden.Ett sådant förordnande kan begäras av den som kan vara part i ett mål om atterkännandet saknar verkan. Sedan ett faderskap harfastställts genom bekräftebe eller genom dom som har vunnit laga kraft, kanrätten förordna om en sådan undersökning som avses i 1 §, om det först efterbekräfteben eller domen har framkommit omständigheter som ger anledning tillantagande att någon annan man än den som har fastställts vara far har haftsamlag med modern under tid då barnet kan vara avlat. Förordnandet kan avse densom har fastställts vara far, modern, barnet eller den andre mannen. Har faderskapetfastställts genom bekräftebe kan förordnande enligt första stycket meddelas imål om att bekräfteben saknar verkan mot den som har lämnat det. Ett sådantförordnande kan begäras av någon av parterna i målet. Har någon talan inteväckts om att bekräftelsen saknar verkan, prövas frågan om förordnande enligtförsta stycket såsom ett ärende enligt lagen (1946: 807) om handläggning avdomstolsärenden. Ett sådant förordnande kan begäras av den som kan vara part iett mål om att bekräfteben saknar verkan. 'Lagenomtryckt 1982:1060. Nuvarande lydelse Föreslagen lydebe Prop. 1990/91: 8 Harfaderskapet fastställts genom dom som har vunnit laga kraft, prövas frågan omförordnande enligt första stycket såsom ett ärende enligt lagen om handläggningav domstolsärenden. Ett sådant förordnande kan begäras av någon av parterna idet tidigare målet. Innanförordnande enligt första stycket meddelas, skall den som förordnandet skulleavse beredas tillfälle att yttra sig. Dennalag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1969:620) om ersättning i vissafall för utgivna underhållsbidrag Härigenomföreskrivs att 2 § lagen (1969:620) om ersättning i vissa fall för utgivnaunderhållsbidrag' skall ha följande lydelse. Har en man enligt 1 kap. 1§ ansetts som far till ett barn eller har en mans faderskaptill ett barn fastställts genom erkännande eller dom, men frias mannen frånfaderskapet, har han rätt till ersättning av allmänna medel förunderhållsbidrag som han enligt 7 kap. 2 § utgett till barnet. Har en man enligt 1 kap. 1§ ansetts som far till ett barn eller har en mans faderskaptil] ett barn fastställts genom bekräftebe eller dom, men frias mannen frånfaderskapet, har han rätt till ersättning av allmänna medel för underhållsbidragsom han enligt 7 kap. 2 § utgett till barnet. Denna lag träder ikraft . 'Lagenomtryckt 1979:338. 1990/91: Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , S. ,, , , R. , , , ,G.Andersson, Lönnqvist, , , , Lööw, Pers.son, ,, , Proposition om vårdnad och umgänge 1 Inledning Reglerom vilka som är vårdnadshavare och om det ansvar som dessa har gentemot barnetfinns i 6 kap. . Dessa regler har fått sin nuvarande utformninggenom lagändringar och . inom upprättad departementspromemoria. Ds 1989:52,Vårdnad och umgänge, föreslås vissa ändringar i den gällande lagstiftningen omvårdnad och umgänge. Promemorian har remissbehandlats. Tillprotokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning av promemorian sombilaga 1, dels de lagförslag som läggs fram i promemorian som bilaga 2, delsen förteckning över remissinstanserna och en remissammanställning som bilaga 3. Underlagstiftningsärendets gång har överläggningar hållits med företrädare förjustitiedepartementen i , och . Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över förslag till lagom ändring i m.m. Förslagen hade upprättats inomjustitiedepartementet. Lagförslagenbör fogas till protokollet som bilaga 4. Lagrådet,vars yttrande bör fogas till protokollet som bilagaS, har i allt väsentligt godtagit förslagen. Endast i två avseenden har lagrådet framfört synpunkter. Det ena gäller förslaget att byta ut termen "faderskapser kännande". Till detta återkommer jag under avsnitt 2.7. Det andra rör formuleringen av bestämmelserna i 6 kap. 5,6 och 10 §§ . Deförslag till ändringar som lagrådet därvid har fört fram har jag godtagit.Härutöver har jag gjort några redaktionella jämkningar i de Jaghar i ärendet samrått med statsrådet . 2 Allmän motivering 2.1 Nuvarande ordning Attha vårdnad om ett barn innebär att ha det juridiska ansvaret för barnetsperson. Normalt svarar det juridiska ansvaret också mot den faktiska vården ombarnet. Om föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet men bor isär, kommer docki allmänhet den dagliga vården om barnet att ligga på huvudsakligen den enaföräldern. Den faktiska vården om barnet kan också ha lämnats över till någonannan. Vårdnadenavser till en början barnets behov av omsorg i fysiskt och psykiskt avseende. fysiska omsorgen ligger att barnet får bostad och uppehälle. I den fysiskaomsorgen ligger också att barnet får möjlighet att utbilda sig efter sinaönskemål, behov och förutsättningar. Med psykisk omsorg avses bl.a. att barnetfår omtanke, trygghet och förståelse samt att gränser sätts för barnetsbeteende. Den psykiska omsorgen innefattar även att barnet får fostran. Ivårdnaden ingår vidare att ha uppsikt över barnet till dess att det har nått ensådan ålder och utvecklingsgrad att sådan uppsikt inte längre behövs. I förstahand är det här fråga om en skyldighet att se till att barnet inte skadar sigsjälvt. Vårdnadeninnebär även en principiell rätt att bestämma över barnets angelägenheter, attha barnet hos sig eller att bestämma var barnet skall bo samt att inom vissagränser besluta i frågor som rör barnet. Vårdnadenbestår till dess barnet har fyllt . De flesta av de befogenheter ochskyldigheter som tillkommer värdnadshavaren är dock till sin natur sådana attde upphör att gälla innan barnet har fyllt . Exempelvis är det naturligtatt barnet med stigande ålder får ett större eget inflytande över sinaangelägenheter. Reglerom vilka som är vårdnadshavare finns i 6 kap. . Enligt denlydelse som kapitlet fick (se prop. 1975/76:170, LU 33, rskr 397, SFS1976:612) överlämnades i stort sett till föräldrarna att själva bestämma omvårdnaden skall tillkomma en av dem eller båda. Bakom reglerna låg en strävanatt inte göra någon skillnad mellan barn vars föräldrar är gifta med varandraoch andra barn. Den gamla regeln att giftaföräldrar har gemensam vårdnad om sina barn behölls som huvudregel. Den gemensamma vårdnaden behövde enligt de nya reglerna inte nödvändigtvis upplösas vid äktenskapsskillnad. Var föräldrarna ense om fortsatt gemensam vårdnad, skulle domstolen förordna i överensstämmelse därmed, om det inte var uppenbart stridande 23 mot barnets bästa. Även föräldrar som intevar gifta med varandra kunde av . 1990/91:8 tillerkännasgemensam vårdnad om barnet under förutsättning att de var ense om det ochgemensam vårdnad inte var uppenbart stridande mot barnets bästa. Det speladedärvid ingen roll om föräldrarna bodde tillsammans eller inte. Genomny lagstiftning (prop. 1981/82:168, LU 1982/83:17, rskr 1982/83:131,SFS 1983:47) skedde en ytterligare utvidgning av institutet gemensam vårdnad. Bl.a.infördes regeln att barn även efter äktenskapsskillnad står under föräldrarnasgemensamma vårdnad, om inte vårdnaden upplöses. Det infördes också en möjlighetför ogifta föräldrar att få gemensam vårdnad genom en anmälan tillpastorsämbetet. Dethuvudsakliga syftet med lagstiftning var att stärka barnets rättsligaställning genom att barnets behov och den hänsyn som bör tas till barnetmarkeras i högre grad . I korthet innebär de nuvarande reglernaföljande. a. Barnvars föräldrar är gifta med varandra Vårdnadentillkommer i regel båda föräldrarna (3 §). Gör sig den ena föräldern skyldigtill missbruk eller försummelse eller brister föräldern i övrigt i omsorgen ombarnet på ett sätt som medför bestående fara för barnet, skall domstolenanförtro vårdnaden åt den andra föräldern ensam eller, om denne också brister iomsorgen om barnet, åt en särskilt förordnad förmyndare (7 §). Om barnet stårunder vårdnad av båda föräldrarna och en av föräldrarna dör, tillkommervårdnaden den andre. Om barnet står under vårdnad av endast en av föräldrarnaoch denne dör, skall den andre i regel förordnas till vårdnadshavare (9 §).. b. Barnvars föräldrar har varit gifta med varandra. Dömsdet till äktenskapsskillnad mellan föräldrarna, står barnet även därefter underbåda föräldrarnas vårdnad, om inte den gemensamma vårdnaden upplöses (3 §). Dengemensamma vårdnaden kan upplösas, om endera av föräldrarna begär detta (5 §).1 så fall skall domstolen förordna om vårdnaden efter vad som är bäst för barnet.Vårdnaden kan också upplösas i missbrukssituationer (7 §) samt ifosterbarnsförhållanden (8 §). Om en av föräldrarna dör, gäller samma reglersom för barn vars föräldrar är gifta med varandra (9 §). c. Barnvars föräldrar inte är eller har varit gifta med varandra Utgångspunktenär att vårdnaden tillkommer modern (3 §). Om modern brister i omsorgen om barnet eller om hon dör, skall domstolen flytta över vårdnaden på fadern eller på en särskilt förordnad förmyndare (7 och 9 §§). Om i annat fall fadern, eller båda föräldrarna, begär att vårdnaden skall anförtros åt honom, skall domstolen besluta efter vad som är bäst 24 för barnet (6 §). Omföräldrarna är ense om gemensam vårdnad, kan de Prop. 1990/91: 8 i regeluppnå detta genom en enkel anmälan till pastorsämbetet (4 §). fall föräldrarna inte har gemensam vårdnad om barnet aktualiseras frågan omumgänge mellan barnet och den förälder som inte är vårdnadshavare (eller mednågon annan som står barnet särskilt nära). Medan umgängesreglerna tidigaregick ut på att en förälder som var skild från vårdnaden hade rätt till umgängemed barnet, om inte särskilda skäl talade emot detta, bygger de gällandereglerna (15 §) på barnets behov av umgänge med den förälder som inte ärvårdnadshavare. De innebär att värdnadshavaren ansvarar för att barnets behovav umgänge med den andre föräldern blir tillgodosett. Om värdnadshavarenmotsätter sig det umgänge som begärs av en förälder eller någon annan, behövsdet ett beslut av domstolen. Domstolen skall då, i likhet med vad som gäller ifråga om vårdnaden, besluta i umgängesfrågan efter vad som är bäst för barnet. 2.2.1Inriktningen av en reform Detråder stor enighet inom beteendevetenskapen om att det för ett barns utvecklingär viktigt att barnet har nära och goda relationer till båda föräldrarna ävenom dessa är i konflikt med varandra. Under de olika faserna i barnetsutveckling kan föräldrarna stå barnet olika nära och fylla olika behov.Särskilt när barnet kommer upp i skolåldern har det ofta ett påtagligt behov avgoda kontakter med föräldern av samma kön. En bristfällig kontakt med en avföräldrarna kan försämra barnets utveckling i olika avseenden. Detkan gälla barnets inre utveckling. Undersökningar som har gjorts beträffandebarn som har ingen eller ringa kontakt med den ena föräldern tyder på attrisken är stor att barnets bild av den föräldern blir bristfällig ellernegativ. Detta försvårar identifikationen med föräldern och riskerar attunderminera barnets självkänsla. Enbristfällig kontakt med den ena föräldern kan också ha betydelse för densociala anpassningen. Som redovisas i promemorian ger undersökningar avskolpojkar med sociala problem vid handen att endast en liten andel av depojkar som upplevt en separation mellan föräldrarna hade ett fungerande umgängemed den frånvarande föräldern, vanligtvis fadern. Avavgörande betydelse för att barn får växa upp under trygga och goda förhållanden är givetvis att föräldrar och andra fostrare handlar i en anda av omtanke om barnen. De reformer av som genomfördes och har satt barnets intresse i förgrunden och syftat till att stärka barnets rättsliga ställning genom att 25 barnets behov och denhänsyn som bör tas till barnet har markerats i Prop. 1990/91: 8 högre gradän tidigare. Dettorde inte råda någon tvekan om att de nämnda reformerna har verkat i önskadriktning. Att båda föräldrarna skall vara delaktiga i barnets uppfostran ochutveckling till en självständig individ framstår för allt fler föräldrar som ensjälvklarhet, oavsett hur relationerna mellan föräldrarna i övrigt utvecklas.Från domstolshåll framhålls också ofta att allt fler vårdnadsmål slutar inågon form av överenskommelse mellan föräldrarna. De mål som förblir i egentligmening tvistiga blir allt färre. Dessa torde å andra sidan tendera att bli alltmer komplicerade. Idepartementspromemorian laggs fram ett antal förslag som ytterligare betonaratt föräldrarna har ett gemensamt ansvar för sitt barn och att detta ansvarligger kvar även efter en separation. Remissinstanserna har allmänt slutit uppkring denna inriktning, vilken ligger i linje med den av antagna konventionen om barnetsrättigheter (se bl.a. art. 3 och 18 i konventionen: konventionstexten finnsintagen i prop. 1989/90:107). För egen del vill jag också kraftigt stryka underbetydelsen av föräldrarnas gemensamma ansvar och vikten av att barnets intressesätts i centrum. Enväsentlig utgångspunkt för en reformering av lagstiftningen om vårdnad ochumgänge bör vara att regelsystemet skall ha ett sådant innehåll att det sålångt som möjligt främjar ett gemensamt föräldraansvar. En grundläggande tankebakom förslagen i departementspromemorian är att främja en utveckling mot attföräldrarna i så stor utsträckning som möjligt själva skall kunna komma överensom hur vårdnads- och umgängesfrågorna skall ordnas. Det ligger i sakens.naturatt barnets möjligheter att ha en nära och god kontakt med båda föräldrarnaunderlättas, om dessa kan samarbeta i frågor som rör barnet. Det torde ocksåvara givet att förutsättningarna för ett sådant samarbete är större, omföräldrarna själva kan enas om vårdnad och umgänge än om avgörandet måsteöverlämnas till en domstol. Jag ser det därför som angeläget att regelsystemetutformas så att det banar väg för samför-ständslösningar i så stor utsträckningsom möjligt. I likhet med remissinstanserna kan jag därför ansluta mig tillden grundtanke som ligger bakom förslagen i departementspromemorian. Enannan utgångspunkt för en reform bör enligt min mening vara att regelsystemetskall ge utrymme för och anledning till att beakta olika individuellaförhållanden. Bedömningen av vad som i ett enskilt fall är bäst för ett barnkan inte göras schablonmässigt utan måste bli beroende av omständigheterna ijust det fallet. Regelsystemet måste då också ge de rättstillämpandemyndigheterna tillräckligt spelrum för att beakta olika individuellaförhållanden och därigenom uppnå en lösning som svarar mot behovet i detenskilda fallet. Ävenförfarandet i vårdnadsprocessen kan behöva förenklas och renodlas. Det är viktigt att de processuella reglerna inte leder till att eventuella motsättningar mellan föräldrarna förstärks. Det är också viktigt 26 attvårdnadsprpcesser kan bedrivas snabbt och effektivt. Liksom huvuddelen avremissinstanserna anser jag att de i departementspromemorian framlagdaförslagen kan få en positiv effekt i dessa avseenden. Medhänsyn till vad jag nu har anfört anser jag att de i departementspromemorianframlagda förslagen i allt väsentligt bör kunna ligga till grund för en reformav reglerna om vårdnad och umgänge. 2.2.2Dispositionen av den följande framställningen Idet följande kommer jag att närmare behandla frågor om samarbetssamtali avsnitt 2.3, gemensam vårdnad i avsnitt 2.4, umgängesfrågor i avsnitt 2.5,förfarandet i avsnitt 2.6, faderskapserkännanden i avsnitt 2.7, stöd enligtsocialtjänstlagen i avsnitt 2.8, kontaktperson i avsnitt 2.9, ikraftträdande iavsnitt 2.10 och kostnader och resursbehov i avsnitt 2.11. Minakommentarer till de enskilda lagbestämmelserna återfinns i specialmotiveringen(avsnitt 4). 2.3.1 Samarbetssamtal i alla kommuner Prop.1990/91: Mitt förslag:Kommunerna skall vara skyldiga att bereda föräldrar möjlighet tillsamarbetssamtal. Promemoriansforslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 42-44). Remissinstanserna:Promemorians förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtligaremissinstanser. Skälen for mitt förslag:Under senare år har många kommuner inlett en verksamhet för att vidskilsmässokonflikter och i liknande situationer hjälpa föräldrarna att bearbetasin konflikt och i samförstånd söka lösningar för framtiden. Man brukar tala omsamarbetssamtal. Därmed menas samtal dar föräldrarna under sakkunnig ledningförsöker resonera sig fram till en gemensam syn på vårdnads- ochumgängesfrågorna. Målet för samtalen är att få föräldrarna att nåsamförståndslösningar. Men även om detta syfte inte kan uppnås, kan föräldrarnagenom samtalen få större förståelse för varandras synpunkter och lära sig atthantera sina konflikter på ett sätt som så litet som möjligt går ut överbarnen. Samarbetssamtalenär i första hand att uppfatta som ett instrument för föräldrarna att gemensamtoch i samråd själva besluta om vårdnad om Prop. 1990/91: 8 och umgänge med barnet.Det behov som barnet kan ha av att tala med någon utomstående om sinsituation får därför primärt tillgodoses på annat sätt än genomsamarbetssamtal. Men barnet måste naturligtvis i något stadium komma med isamtalen om hiir vårdnaden och umgänget skall anordnas iframtiden. Som regel sker detta när föräldrarna har börjat samarbeta och kanföra konkreta diskussioner i tvistefrågan. Socialstyrelsenhar på regeringens uppdrag gjort en undersökning i syfte att utvärderaverksamheten med samarbetssamtal. Undersökningsresultaten har redovisats i ettantal rapporter. Av undersökningarna framgår bl.a. följande. enkät till landets kommuner som byrå för barn- ochfamiljefrågor genomförde redovisade 217 av landets 284kommuner att samarbetssamtal förekom. I allmänhet fördes samtalen iprimärkommunal regi men delvis också inom den landstingskommunalafamiljerådgivningen. Dé kommuner där samarbetssamtal inte förekommer torde iregel vara små (se Samarbetssamtal vid vårdnads- och umgängestvister,redovisar 1988:17). Socialstyrelsensnyssnämnda rapport innehållei" också en redovisning av resultatet avsamarbetssamtalen. I de fall då samarbetssamtal påbörjades innan ettdomstolsförfarande inletts kunde i av ärendena föräldrarna enasoch en rättslig tvist undvikas. I de fall då samarbetssamtalen genomfördesefter det att en vårdnads- eller umgängesprocess initierats kunde avföräldrarna enas. Betydelsenoch värdet av samarbetssamtal torde inte ifrågasättas av någon. Goda skältalar för att samarbetssamtalen lyfts fram ytterligare såsom en modell för lösandeav vårdnads- och umgängestvister. Enutbyggd satsning på samarbetssamtal ställer krav på medverkan från kommunerna.1 samband med den senaste större ändringen av diskuterades, motbakgrund av den försöksverksamhet som då hade inletts, om kommunerna bordeåläggas en skyldighet att hålla en verksamhet med samarbetssamtal (se prop.1981/82:168 s. 48). Det ansågs att så inte borde ske medhänvisning bl.a. till att det skulle innebära en icke önskvärd styrning avkommunernas resursanvändning. Ipromemorian diskuteras ingående huruvida förhållandena numera ger anledningtill en annan bedömning. Slutsatsen blir att starka skäl ur såväl den enskildessom det allmännas synvinkel talar för att alla föräldrar bör ges möjlighet tillsamarbetssamtal. Detta förutsätter att verksamheten med samarbetssamtal finns ialla kommuner. Det föreslås därför att en skyldighet införs för kommunerna attbereda möjlighet till samarbetssamtal. Förslaget har tillstyrkts eller lämnatsutan erinran av samtliga remissinstanser. Jag delar också uppfattningen attkommunerna bör sörja för att föräldrar som vill ha samarbetssamtal kan erbjudasdetta. Socialtjänstlagen (1980:620) bör kompletteras med en bestämmelse härom. Detbör överlämnas till varje kommun att, inom ramen för befintliga resurser, avgöra hur skyldigheten att erbjuda samarbetssamtal skall 21 Det kan skeinom den egna verksamheten eller genom att två eller flera kommuner samarbetari frågan eller genom att kommunen på annat sätt förmedlar kontakt medsamtalsledare. får enviktig uppgift när det gäller metodutveckling, utbildning av personal m.m.Styrelsen torde kunna vara en bas för spridning av nya ideér mellan kommunernaoch också bistå kommuner eller grupper av kommuner, 2.3.2Domstols möjlighet att initiera samarbetssamtal Mitt förslag: 1 målom vårdnad och umgänge får en domstol uppdra åt socialnämnden eller något annatorgan att anordna samarbetssamtal mellan föräldrarna. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 44-47). Remissinstanserna: Nästansamtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.Sveriges advokatsamfund anser dock att domstol inte bör kunna förordna omsamarbetssamtal utan föräldrarnas samtycke. Skälen för mitt förslag:För närvarande gäller enligt 6 kap. 19 § att en domstol kanvilandeförklara ett vårdnads- eller umgängesmål, om det har inlettssamarbetssamtal genom socialnämndens eller något annat organs försorg.Förutsättningarna är att någon av föräldrarna begär vilandeförklaring och attdomstolen finner att fortsatta samtal kan antas vara till nytta. Attett domstolsförfarande har inletts bör naturligtvis inte tas till intäkt föratt möjligheterna till en frivillig uppgörelse har tömts ut. Som jag har nämnti föregående avsnitt blir i mer än hälften av de fall där samarbetssamtal tasupp först efter det att en process har påbörjats föräldrarna ense i vårdnads-och umgängesfrågorna. Det är också relativt vanligt att överenskommelserträffas under förberedelsen, då föräldrarna ställs inför den nya situation somen domstolsförhandling innebär. Över huvud taget framstår det som önskvärt attalla möjligheter att åstadkomma en samförståndslösning tas till vara. Ipromemorian har föreslagits att domstolen bör ges en rätt att initierasamarbetssamtal. I princip har inte någon remissinstans motsatt sig attdomstolen ges en sådan möjlighet. Det i föregående avsnitt framlagda förslagetom skyldighet för kommunerna att erbjuda samarbetssamtal bäddar också för eninitiativrätt från domstolens sida. Jag förordar därför att en ordning av detslaget genomförs. Fråga uppkommer då vilkaförutsättningar som bör gälla för att domstolen skall få ta ett sådantinitiativ. har därvid anfört att samarbetssamtal intebör kunna initieras utan föräldrarnas samtycke. För egen del kan jag intebiträda denna uppfattning. Något tvång för föräldrarna att delta i samtalen kanvisserligen inte gärna Ett tvång skulle kräva sanktioner i form av regler om t.ex. Prop.1990/91:8 vitesföreläggande eller hämtning. Under sådana omständigheter kan maninte räkna med att samtalen skulle göra någon nytta. Det förhållandet att detinte kan bli aktuellt med tvång för föräldrar att infinna sig till samarbetssamtalgör det emellertid inte nödvändigt att begränsa en domstols initiativrätt tillfall där båda föräldrarna samtycker till samtalen. Dettorde nämligen få antas att de flesta, föräldrar kommer att ställa upp i samarbetssamtal,om en domstol beslutar om sådana. Det torde också få antas att, om föräldrarnaväl kommer i kontakt med personer som är erfarna i relationsbehandling av vuxnaoch som har särskilda kunskaper om barn och barns behov, det finns goda utsikterför att samtalen skall kunna fylla en viktig funktion. Detta gäller även i defall där samtalen inte leder till att föräldrarna blir ense i den fråga somtvisten gäller. Som jag redan har berört kan nämligen mycket vara vunnet redangenom att föräldrarna genom samtalen blir uppmärksamma på farorna att tvistenskall äventyra barnets välbefinnande. Endomstols möjlighet att ta initiativ till samarbetssamtal bör därför inteförutsätta samtycke från föräldrarnas sida. Utgångspunkten bör i stället varaatt ett förordnande om samarbetssamtal bör meddelas så snart det kan antastjäna något syfte. Vadjag nu har sagt innebär naturligtvis inte att domstolen alltid skall förordnaom samarbetssamtal. Om det står mer eller mindre klart att en av föräldrarna,eller båda, inte kommer att infinna sig till samtalen, torde det inte varanågon mening med ett sådant förordnande.