prop · GE03117 · 1990-12-31 00:00:00 — Kammarrätten i Stockholmunderstryker att bedömningen måste ske på objektiva grunder i det enskildafallet. Fleraremissinstanser, däribland , , , och Umeåkommuner, påtalar att det finns ett behov av att kunna entledigaförtroendevalda i nämnderna under löpande mandatperiod, närorganisationsförändringar beslutas. Några instanser framhåller att dettaaccentueras ytteriigare om kommuner och landsting får frihet alt bestämma omsina nämndorganisationer. Tidigareansågs en generell princip gälla om att ledamöter och ersättare i styrelsen ochövriga nämnder inte kunde entledigas mot sin vilja under löpande mandatperiod.I rättspraxis har sedermera slagits fast att kommunallagens bestämmelser intehindrar fullmäktige att ändra de s.k. fakultativa nämndernas organisationunder löpande mandatperiod och att fullmäktige således får avkorta mandattidenför ledamöterna och ersättarna i sådana nämnder(RÅ 1976 ref 143). Enförutsättning är dock att detta sker av objektiva skäl, främst organisatoriska.Huvudprincipen om förbud mot entledigande under löpande mandatperiod gällerdock fortfarande för ledamöter och ersättare i styrelsen och andraobligatoriska nämnder. Enligt 20 kap. 4§brottsbalken kan bl.a. den som har valts till ett kommunalt uppdrag med vilketföljer myndighetsutövning skiljas från uppdraget om han har begått brott förvilket är föreskrivet fängelse eller däröver och om han genom brottethar visat sig uppenbarligen olämplig att inneha uppdraget. Tagel efterordalydelsen avser regeln endast förtroendevalda som har uppdrag varmed följermyndighetsutövning, dvs. ledamöter i despecialreglerade nämnderna. Någon praxis som belyser Prop. 1990/91:117gränserna för tillämpningen av föreskriften finns dock inte. 120 kap. I § finns det bestämmelser om ansvar för tjänstefel ochgrovt tjänstefel. I paragrafen görs etl undanlag för den som är ledamot av enbeslutande statlig eller församling. Det betyder att bl.a. fullmäktigei kommuner, landsting och kommunalförbund är undantagna från ansvar. Förstraffansvar krävs att beslutsfattandet har samband med myndighetsutövning.Detta innebär att de förtroendevalda i t. ex. kommunstyrelser i de flesta fallgår fria från ansvar. Hur långt begreppet myndighetsutövning kan tolkas äroklart. har konstaterat att det inte var myndighetsutövningnär en kommunstyrelse i strid mot verkställighetsförbud i kommunalbesvärsmålgodkände ett avtal om stöd till en enskild näringsidkare (NJA 1988 s. 26). Fullmäktigeledamöteroch förtroendevalda i styrelsen och övriga nämnder har inte någotdisciplinansvar. Något särskilt lagreglerat skadeståndsansvar för deförtroendevalda finns inte heller. Denenda form av ansvar som är reglerat i kommunallagen är revisionsansvareti 5 kap. 6 §. Regelns utformning tyder på ett efterföljande skadestånds- ellerstraffansvar. Idetta sammanhang kan nämnas att vissa frågor om kommunernas och landstingensansvar har behandlats av kommunalansvarsutredningen i betänkandet (SOU 1989:64)Kommunalbol. Betänkandet har remissbehandlats. a. detta som underlagbereds frågorna om kommunernas och landstingens ansvar vidare inomcivildepartementet. Föratt bedöma om en regel om entledigande skall införas och hur den i så fall börutformas kan man jämföra med ett par andra rättsområden. Iregeringsformen finns bestämmelser om misstroendeförklaring. Förklararriksdagen att statsministern eller ett annat statsråd inte åtnjuter riksdagensförtroende, skall talmannen entlediga statsrådet. Enligtaktiebolagslagen kan en styrelseledamot i etl aktiebolag entledigas när somhelst utan att något skäl behöver anges. Till delta kommer ett särskiltlagreglerat skadeståndsansvar för styrelsen och VD gentemot aktiebolaget. Detanses att detta medverkar till atl styrelseledamöter och VD i allmänhetavhåller sig från sådana åtgärder som skulle kunna ådra dem skadestånd. Härtillkommer risken för dem att bli avsatta från sina befattningar. Ansvarsreglernagäller även för styrelseledamöter i kommunala aktiebolag. Det innebär att detjuridiska ansvaret är större för dem som leder kommunala bolags verksamhet änför de förtroendevalda i nämnderna. Fullmäktigebör få entlediga förtroendevalda Attdet finns ett system för utkrävande av ansvar är viktigt för allmänhe tens förtroende för de kommunala förvaltningarna, eftersom dessa bedrivs 61 förkommunmedlemmarnas skull och på deras uppdrag. 1990/91: 117revisionspraxis framgår att de förtroendevalda som är ansvariga för förvaltningeninte alltid svarar upp mot det förtroende som fullmäktige visat dem genomvalet. Händelser som skulle kunna leda till ansvar är i och för sig sällsynta.Regeringen anser det dock principiellt viktigt att det finns en ytterstagaranti för att ansvar kan utkrävas. Dessutom finns det på andra rättsområdenoftast någon form av lagreglerat ansvar. Visserligen har som nämnts tidigare deförti'oendevaldas sti'affrättsliga ansvar utvidgats genom reglerom tjänstefel. Detta ansvar är emellertid begränsat till området förmyndighetsutövning och bedömningen av entlediganden görs av domstol. Vi anseratt i detta sammanhang bör utkrävande av ansvar ses i ett vidare perspektiv ochgrundas på fullmäktiges förtroende för dem som de utsett att ha kommunala uppdrag.Fullmäktige bör därför ges befogenhet att i vissa fall entlediga ledamöter ochersättare i styrelsen, övriga nämnder och fullmäktigeberedningar samt revisoreroch revisorsersättare. Erfarenheten visar att i de flesta fall som enförtroendevald förlorar fulli-näktiges förtroende, t.ex. genom attansvarsfrihet inte beviljas, så tar den förtroendevalde sitt politiska ansvaroch avgår självmant. Man kan också utgå ifrån att partiorganisationerna isådana och andra fall av mislat förtroende verkar för att den enskildepolitikern tar sitt ansvar, vilket kan vara nog så betydelsefullt. Enentlediganderegel motiveras därför mer av principiella än av praktiska skäl.Regelns räckvidd bör därför begränsas till situationer där det objektivt settfinns särskild anledning att överväga att återkalla en förtroendevalds uppdrag. En situation där fullmäktige har anledning att taställning till frågan om entledigande är när en förtroendevald eller allaförtroendevalda i en nämnd vägrats ansvarsfrihet. Fullmäktige har då att avgöraom det som förekommit kräver en sanktion utöver den prickning som den vägradeansvarsfriheten i sig innebär. Enligt regeringens mening bör en i lagen angivengrund för avsättning vara vägrad ansvarsfrihet. En annan grund för avsättning bör vara att enförtroendevald gjort sig skyldig till en brottslig handling som inte är avmindre allvarlig karaktär. Den omständigheten att en domstol enligtföreskriften i 20 kap. 4 § har möjlighet att avsätta enförtroendevald bör inte hindra att samma möjlighet ges till fullmäktige. Genom avgränsningen till brott för vilka är föreskrivetfängelse kommer de flesta fönnögenhetsbrotlen, förfalskningsbrotten och brotten mot allmän verksamhet av normalgraden att omfattas. Även för brott som riktar sig mot kommunens eller verksamhet får därför denna avgränsning anses lämplig, eftersom den överensstämmer med den nämnda föreskriften i . Vi anser därför att fullmäkti ge bör få återkalla uppdraget för en förtroendevald, då det är fråga om ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Bara vid brott av denna svårighetsgrad kan det enligt vår mening vara motiverat att 62 fullmäktigehar möjlighet att entlediga den förtroendevalde på grund av att Prop.1990/91:117 han gjort sig skyldig till brott. Mankan utgå ifrån atl benägenheten att avgå frivilligt med eller utanpåtryckningar från partiorganisationen är stor när en förtroendevald dömts förbrott. Den reellt viktigaste grunden för entledigande blir därför näransvarsfrihet inte har beviljats. Handläggningenav ärenden otn entledigande Regeringenanser att en fråga om entledigande på grund av brott bör beredas på vanligtsätt, dvs. normalt av styrelsen. Entledigande får nämligen antas gälla enstakaförtroendevalda i de flesta fall, vilket därmed inte hindrar styrelsen från attta befattning med ärendet. 1 det fall ansvarsfrihet vägrats och frågan oi-nentledigande aktualiseras, bör fullmäktige ha rätt att utan föregåendeberedning återkalla ett uppdrag. Det bör skrivas in som etl undantag från detgenerella beredningstvång som vi föreslår för fullmäktigeärendena. Fullmäktigebör dock kunna bestämma atl ett ärende som gäller entledigande på nämnda gr'undskall beredas och ge direktiv för beredningen. Revisorernabör inte vara skyldiga att uttala sig om ett eventuellt entledigande.Fullmäktige bör inte heller ha rätt att ålägga revisorerna att bereda sådanaärenden. Å andra sidan bör revisorerna vara oförhindrade alt framföra sin åsikti frågan om entledigande, oi'n de så önskar. Fullmäktigebeslutar om återkallande av ett uppdrag. Enligt de allmänna reglerna ankommerdet på styrelsen att verkställa alla fullmäktigebeslut, om inte fullmäktigelämnat ett uppdrag lill någon annan nämnd att göra det. Detta gäller i och försig också ärenden om entledigande av förtroendevalda. När fullmäktige beslutatatt entlediga en förtroendevald, krävs dock inga särskilda åtgärder för attverkställa beslutet, ulöver den information som kan behöva lämnas om attbeslutet fattats. Viär övertygade om att fullmäktige i kommuner och landsting kommer all leva upplill del särskilda ansvar som är förenat med handläggningen av ärenden som rörentledigande av förtroendevalda. Sådana ärenden kan förväntas bli sällsynta.Enligt vår mening behövs det inga särskilda regler om beredning, beslut ochverkställighet. Vivill stryka under att avsikten med bestämmelsen om entledigande är att skapa enyttersta garanti för att en förtroendevald skall kunna förmås avgå i de fall dådelta är uppenbart påkallat. Bestämmelsen är i första hand avsedd att varaförebyggande. Entledigandemed anledning av ändring av organisationen Regeringenföreslår i denna proposition att kommunerna och landstingen skall få större frihet att bestämma om organisationen av sina nämnder. I detta bör också ingå en befogenhet att entlediga förtroendevalda i sam band med ändringar i organisationen. Vidare är det naturligt att kommu nerna och landstingen får fritt bestämma om mandattidens längd för andra nämnder än styrelsen. Enligt vår mening behövs inte någon särskild 63 bestämmelse som stöd föralt fullmäktige skall få entlediga förtroendevalda på grund av ändringar ior'ganisationen. Vi återkommer till frågan om de fria mandattiderna i avsnittetom styrelsen och övriga nämnder (4.6.3). Regeringensförslag: Förtroendevalda får rätt till skälig ersättning för den arbetsinkomstsamt de pensions- och semesterförmåner som de förlorar när de fullgör sinauppdrag. Detta gäller inte för heltids-sysselsatta förtroendevalda ochdeltidssysselsatta som fullgör sina uppdrag på en betydande del av heltid. Fullmäktigefår frihet att utifrån lokala förutsättningar bestämma om det syslern som skalltillämpas för ersättningarna men blir skyldiga att besluta enligt vilka grunderdessa skall betalas. Principenom lika arvode för lika uppdrag kvarstår. Förtroendeuppdragsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna:Samtliga fackliga organisationer. , , , försäkringsrätten för ,och en del kommuner tillstyrker utredningens förslag.Svenska rnetallindustriar'betar'eförbun-det anser att såväl ersättning förförloi'ad arbetsförtjänst som arvode bör vara obligatoriska ersättningsformer.Vidare menar förbundet att kurser och konferenser som de politiska partiernaanordnar också skall berättiga till ersättning. Flertaletkommuner och landsting avstyrker med olika grad av bestämdhet utredningensförslag om en obligatorisk ersättningsskyldighet. villhelst behålla nuvarande frivilliga regler och som alternativ till tvinganderegler rekommendera kommunerna atl anta er--sättningsbestämmelser. En delremissinstanser anser att ett syslem som tillförsäkrar de förtroendevalda ettarvode som motsvarar inkomstbortfallet för flertalet är att föredra framförutredningens förslag. Somnämnts i inledningen lill denna proposition tar regeringen i detta sammanhangupp några av de förslag som förtroendeuppdragsutredningen lagt fram. Ett avförslagen gäller införande av en rätt för de förtroendevalda att av komntunenrespektive få ersättning för den arbetsförtjänst som de föriorarpå grund av sina uppdrag. Genom en ändring (SFS1983:563) i kommunallagen blev det fr.o.m. den tillåtet förkommuner och landsting att ersätta sina förtroendevalda också för denarbetsförtjänst som de förtroendevalda mister Tillgrund för ändringen låg kommunaldemokratiska Prop. 1990/91: 117 kommitténsbetänkande (SOU 1982:5) De förtroendevalda i kommuner och landstingskommuner. 1982/83:97 om de förtroendevaldas arbetsförutsättningar i kommuner ochlandstingskommuner, där lagändringen föreslogs, behandladesersättningsfrågorna utförligt (s. 21 29). 1986/87:91 om aktivt folkstyre i kommuner och landsting logs frågan omekonomisk ersättning lill de förtroendevalda åter upp (s. 56 f). Föredragandenansåg att kommunerna och landstingen i ökad utsträckning borde använda sig avmöjligheterna att ge ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Han menade att deinte dittills i tillräcklig omfattning beslulal införa sådan ersättning. Hanutgick dock ifrån att merparten av kommunerna och landstingen inom de närmasteåren skulle besluta om ersättningsregler för inkomstförlust. Som senastetidsgräns för omprövning av ersättningsfrågan angav föredraganden förslagettill ny kommunallag. Någotmer än hälften av kommunerna har ulnyltjat möjligheten alt frivilligt beslutaom någon form av ersättning för förlorad arbetsförtjänst. En dryg tredjedel avlandstingen medger sina förtroendevalda sådan er-sättning. 1Danmark, och finns en skyldighet för kommunerna ochmotsvarigheten till landstingen all ersälla sina förtroendevalda på något sättför den arbetsinkomst som de går miste om genom sina uppdrag. I dessa länderomfattar de obligatoriska reglerna också arvode, reseersättning och andrakostnadsersättningar. Förtroendevaldabör få räll lill ersättning för förlorad arbetsinkomst Svårigheternaall rekrytera och behålla personer för förtroendeuppdrag i kommunerna ochlandstingen inger oro. Det är naturligtvis inte en enda faktor som påverkarmedborgarnas vilja och förmåga att'ta på sig den ofta tunga uppgiften som ettkommunall förtroendeuppdrag innebär. Familjen, arbetsförhållandena, fritidenrn. faktorer har säkert tillsammans med den ekonomiska ersättningen föruppdragen stor betydelse för möjligheterna att rekrytera och behållaförtroendevalda. Iprincip bör ingen medborgare av ekonomiska skäl behöva avslå från ett kommunaltförtroendeuppdrag. Just den ekonomiska förlusten på grund av förloradarbetsinkomst som drabbar främst privatanställda och småföretagare har frånbåde de anställdas och arbetgivarnas organisationer samt från industrinsföreträdare framhållits som en mycket viktig orsak till att så förhållandevis fåprivatanställda och egna företagare engagerar sig i kommunalpolitiken. Ävenorn svårigheterna att engagera medborgare till kommunala uppdrag har fleraorsaker, får givetvis inte det hindra att enskilda hinder undanröjs. Detär mycket angeläget att alla valbara medborgare så långt som det är möjligt ges lika förutsättningar att åta sig kommunala förtroendeuppdrag. Det bör därför införas obligatoriska regler om ersättning för förlorad arbetsinkomst och vissa andra förmåner. Sådana regler bör dock liksom i våra nordiska grannländer ge kommunerna och landstingen stor frihet atl 65 5 1990/91. själva utformaersättningssystem inom ramen för obligatoriet. 1990/91: 117bör reglerna tillförsäkra de förtroendevalda en skälig kompensation för vad dekan gå miste om när de fullgör sina uppdrag. Detråder stora skillnader för olika förtroendevalda i fråga om löneavdrag vidbortovaro från arbetet på grund av förtroendeuppdrag. Den statligt anställdeliksom i många fall den kommunalt anställde behåller hela eller större delen avsin lön vid ledighet för förtroendeuppdrag. Den privatanslällde och ofta ävenden egna företagaren får däremot vidkännas en minskning av sina inkomster vidbortovaro. I de fall arvodets storlek är beräknat för att täcka inkomstbortfallfår den offentligt anställde både behålla sin lön och dessutom ett arvode,,medan den privatanslällde och företagaren i bästa fall genom arvodet fårkompensation för inkomstbortfallet. Regeringen anser därför att rättviseskältalar mot metoden att ha arvoden som enda ersättningsform för att täcka deinkomstföriusler som de förtroendevalda drabbas av på grund av uppdragen. Uppdragsom bör omfattas av ersättningsreglerna Ersättningenför förlorad arbetsinkomst bör bara avse de kommunala uppdrag som regleras ikommunallagen, dvs. de som innehas av förtroendevalda enligt definitionen ivårt förslag (4.4.2). Sådana statliga uppdrag där kommunerna och landstingenutser uppdragstagarna bör inte omfattas, t.ex. nämndemän, ledamöter ipolisstyrelser och länsstyrelser. Den begränsningen finner regeringen naturlig.I de fall reglerna för förtroendevalda med statliga uppdrag behöver ses överfår det ske i ett annat sammanhang. Inteheller bör bestämmelserna omfatta uppdrag i de styrelser för bolag och andrajuridiska personer som kommunerna eller landstingen äger eller har intressen i.Vill ett landsting eller en kommun all styrelseledamöterna och suppleanternaeller de revisorer och revisorssuppleanter som de utsett i sådana juridiskapersoner skall få ersättning enligt de kommunala reglerna bör detta bestämmassärskilt. Det förekommer vidare alt sådana juridiska personer själva tillämparden egna kommunens eller ersältningsregler. Någon lagstiftningbehövs således inte. Del är inte heller lämpligt att reglera detta ikommunallagen. Inteheller bör alla förtroendeuppdrag i kommuner och landsting berättiga tillersältning för förlorad arbetsinkomst. Liksom bör heltidsuppdragfrån ersältningssynpunkt jämställas med vanliga anställningar och arvoderas.Detsamma gäller de deltidsuppdrag som betalas med betydande helårsarvoden.Regeringen delar således den uppfattning som föredraganden förde fram i prop.1982/83:97, när nuvarande regler om rätt för kommuner och landsting att betalaersättning för förlorad arbetsförtjänst kom till (s. 24 f). Denna begränsningbör dock framgå direkt av den nya lagen. Närett obligatorium nu införs bör det grundas på det nuvarande frivilli ga systemet som infördes . Rätten till ersättning för föriorad arbets inkomst bör således avse fall där sammanträdes- eller dagarvoden samt begränsade årsarvoden betalas för ett visst uppdrag och inte omfatta 66 Kommunerna och landstingen bör själva få Prop. 1990/91:117bestämma om den närmare gränsdragningen mellan dellidsuppdrag av olikaomfattning som behövs för att precisera rätten till ersättning. Denlid som räUen lill ersättning bör omfatta Rättentill ersättning för förlorad arbetsinkomst bör främst avse den tid som deförtroendevalda tjänstgör vid sammanträden med fullmäktige och nämnder. Närvarovid sådana sammanträden bör också berättiga till ersättning. En ersättare somutnyttjar sin rätt att vara närvarande vid ett sammanträde med en nämnd börsåledes ha rätt till ersättning för den inkor'nstförlust som detta föranleder.Förrättningar som genomförs på uppdrag av en nämnd bör från ersättningssynpunktlikställas med sammanträden. 1 övrigt bör det ankomma på kommunerna ochlandstingen att själva avgöra vilka aktiviteter som skall omfattas av rättentill ersättning och vilken tid som skall grunda sådan rält. Detta kan t.ex.gälla sammanträden med partigrupper, studiebesök, kurser och konfer-enser.Kommunerna och landstingen bör också själva få bestämma i vilken utsträckningförtroendevalda skall få ersättning for tid utöver sammanträden ochför-rätlningar, t. ex. för praktiska förberedelser och resor. Utanförreglerna om rätt till ersättning för förlorad arbetsinkomst bör falla den tidför inläsning av handlingar och annat material som behövs inför fullmäktige-och nämndsammanträden och andra förrättningar. Givetvis får kommunerna ochlandstingen även i fortsättningen besluta om arvoden och andra ersättningar försådant arbete. Rätten för kommuner och landsting att betala sådana ersättningarblir således med vårt förslag vidare än skyldigheten blir att ersätta deförtroendevalda för föriorad arbetsinkomst. Regeringenvill stryka under att den förtroendevalde givetvis måste kunna påvisa ett inkomstbortfallför alt någon ersättning skall kunna betalas. Ersättningen blir obligatorisk iden meningen att kommunen eller har skyldighet atl betala, om denförtroendevalde själv yrkar på atl få ersättning. Det är däremot ingenskyldighet för den förtroendevalde att ta emot en ersättning för förloradarbetsinkomst. Reglerna skiljer sig därför på den punkten från det som gällerbeträffande arvoden. Vadrätten lill ersättning bör omfatta Rättentill ersättning bör omfatta förlorad "arbetsinkomst". Därmed avses kontanl lön eller motsvarande inkomst av rörelse eller av jordbruksfastig het. Rällen bör också omfatta förlust av pensions- och semesterförmåner. En förutsättning för atl ersältning skall kunna betalas är att den förtro endevalde kan påvisa att han verkligen har förlorat arbetsinkomst på grund av uppdraget. Det är då klart att ingen i egenskap av passiv ägare till en jordbruksfastighet eller till ett företag kan anses föriora arbetsinkomst från fastigheten eller rörelsen på grund av ett kommunalt förtroendeupp drag. Det utesluter också att eventuellt utebliven inkomst av kapital eller av tillfällig förvärvsverksamhet kan åberopas som grund för att få ersätt- 67 Kommunerna ochlandstingen bör själva få avgöra efter vilka princi- Prop. 1990/91:117 perersättningens nivå skall beräknas. För att inte systemet skall bli föradministrativt betungande bör ersättningen kunna schabloniseras. Ersättningsbeloppetbör därmed kunna grundas på t.ex. den förtroendevaldes timlön enligt avtal, sjukpenninggrundandeinkomst, taxerade inkomst eller något annat underlag som är lätt tillgängligt. Enförtroendevald som går miste om pensions- eller semesterförmåner till följd avuppdraget bör ha rätt till ersättning för förlusten, oavsett om han uppbär ersättningför förlorad arbetsinkomst eller ej. Den förtroendevalde måste naturligtviskunna visa att en verklig förlust av sådana förmåner uppkommer för att kunnaåberopa rätten lill ersättning. Det innebär bl.a. att om en förtroendevaldgenom beslut av kommunen eller anslutits till den kommunalapensionsordningen, så kan han inte yrka ersättning för förloradepensionsförmåner enligt de föreslagna reglerna. Tidigarehar regeringen framhållit alt kommunerna och landstingen bör ges så stor frihetsom möjligt att utforma ett ersättningssystem utifrån de lokalaförutsättningarna. Det gäller t.ex. vilka beräkningsmetoder som skall läggastill grund för ersättningarna och vilken tid före och efter ett sammanträde elleren förrättning som skall berättiga till ersättning. För att förenklaersättningssyslemen och tillämpningen av dem bör ersätlningar-na fåschabloniseras i relalivt stor utsträckning. Enligtden nuvarande kommunallagen får kommuner och landsting betala arvoden och annaner'sältning lill de förtroendevalda "i skälig omfattning". Dettainnebär att det finns en gräns som ersättningen inte får överstiga. Även förersältning som avser förlorad arbetsinkomst bör ett krav på skälighet gälla vadavser belopp och övriga villkor. För de förtroendevalda bör skälighetsnormenockså innebära att ersättningen till dem inte kan sättas för lågt. Uttrycket"skälig ersättning" i vårt förslag anger därmed även en nedre gränsför ersättningen. Vianser oss inte böra förorda något eller några ersättningsystem. Det bör istället som vi sagt tidigare ankomma på kommunerna och landslingen själva attutifrån de lokala torulsältningarna bestämma om ersättningen för förloradarbetsinkomst saml förlorade pensions- och semesterförmåner inom ramen förskälighetsnormen. Vi utgår ifrån att de båda kommunförbunden kommer attutarbeta det ytterligare underlag som kommunerna och landstingen kan behöva somvägledning och stöd då de skall besluta om ersättningssystemen.