prop · GE0385 · 1990-12-31 00:00:00 — Utredaren påpekar att enligtuppgift från kommunförbundet har alla kommuner antingen tecknat sådanförsäkring eller åtagit sig motsvarande ansvar när det gäller grundskole-eller gymnasieelevers handlande under lid då de enligt gällande läroplan ellerannars på skolans initiativ vistas på en arbetsplats som ell led i pågående utbildning. har i cirkulär den 21 juni 1988rekommenderat kommunerna att komplettera gällande ansvarsförsäkring så alldella för- säkringsskydd klart också gäller den försöksverksamhetdär arbetsplats- Prop. förlagd gymnasieutbildning ingår. Beträffande försäkringsordningen gör utredaren bl.a. följande bedömningar. "Genom denna försäkringsordning har alltså skolan åtagitsig att bära ansvar för de allra flesta skador som denna utredning avser,och dessutom för skador i de liknande situationersom förut berörts (praktisk arbetslivsorienlering m.m.). Såvitt angårskador tillfogade företaget (och dess anställda) gårförsäkringsskyddet ännu längre genom att del räcker med altelever orsakat skadan, även om han inte varil oaktsam.Vidare innehåller ansvarsförsäkringen idenna del inget undantag för skada som omhändertagits av den försäkrade eller annan för hans räkning,vilkel aren praktiskt viktig utvidgning av skyddet. Utanför faller i stort sett bara vissa speciellaskadety()er; bl.a. kan nämnas all försäkringsvillkoreninnehåller undantag angående vissa skador orsakade vid luftfart och sjöfart saml vissa miljöskador m.m. Genom att försäkringen bara gällerförmögenhetsskada vållade genom brottslig gärning utesluts vidare vissa fall av ansvar för ren förmögenheisskada (se 4 ovan). Det är fallet med sådanersättningsskyldighet för ilessa skador som grundas på kontraktsförhållande och därför inie förulsälier brott (jfr 3:1 1 st. SkL). Om eleven genom något misslag i samband med arbetsuppgifternatillfogar antingen företaget eller företagets medkontrahent en ekonomisk förlust av denna typ, gäller alltså inte ansvarsförsäkringen. Denna sistnämnda situation lorde vara den endalucka i försäkringsskyddet som kan tänkasfå praktisk betydelse, men sannolikt är inte heller sådanaskadehändelser så värstvanliga." Utredaren anför härefter alt enligt uppgift från kommunförbundethar denna försäkringsform fungerat väl. Ingaproblem hade anmälts vare sig från kommunerna eller från försäkringsbolagen. Uppfattningen syntes, enligt utredaren, vara densamma på försäkringshåll.Stockholms kommun, som inte tecknat någonförsäkring men som reglerade skador efter samma riktlinjer som kommunalansvarsförsäkringens, hade inte heller märkinågra ölägenheter av den ordningen. Utredaren sammanfattar sin bedömning av försäki ingsordningen på följande sätt. "Man kan i alla händelserkonstatera, all liksom på flera andra liknande områden ell krångligtskadeslåndsproblem visal sig kunna lösas till en väsentligdel med hjälp av en utvidgad ansvarsförsäkring. Förhållandel måsle rimligen fåbetydelse för frågan om lagstiftning är behövlig i sammanhanget." Utredaren tar härefter upp en diskussion om de skäl som kan finnas för och emol en lagstiftning saml om de krav som kan ställtis påen lagstiftning i frågan. Den oklarhet som i konkreta fall kan råda om fördelningav ansvarel mellan skolan och förelaget serutredaren inle som något väsentligt skäl Enligt utredaren lorde det bli svårt att i lagtextprecisera Prop. 1990/91:85 hur gränsen skall dras i alla de skiftandesituationer som kan föreligga. En lagreglering kunde blott ge vissa allmännaanvisningar om förhållanden som bör beaktas vid ansvarsfördelningen. Utredarenanmärker härtill alt gränsdragningen inte är aktuell med försäkringslösningen. Utredaren har däremot funnit skäl alt närmare undersökahuruvida hänsyn till utomstående skadelidande kunde motivera lagstiftning. Fördem lorde det ofta vara naturligt att i första hand vända sig till företagetmed sina ersättningskrav. Det kunde då i varje fall diskuteras om det intevore av värde med en lagreglering som slog fast ett solidariskt ansvar förskolan och företagel gentemot tredje man. Däremot skulle regleringen inlebehandla hur den slutliga fördelningen skulle göras. Om en lagstiftning skulle komma till stånd funnesemellertid skäl låta den avse också annan arbetsplatsförlagd utbildning ängymnasieutbildningen. En begränsning till endast den utbildningen ledde sigenligt utredaren som en lialvmesyr. Med hänsyn till att lagstiftningen intekunde ge några exakta gränser för ansvaret syntes den ändå bli av begränsatvärde för tredje man. Utredarens slutliga ställningstagande är alt han inte kanförorda att lagstiftning sker på området. I stället förordar han en frivilligförsäkringslösning. Han understryker att försäkringsordningen till stor del undanröjeroklarheterna i det skadeslåndsrätlsliga lägel. Vidare framhåller han all försäkringslösningeni sina verkningar stämmer väl med vad som ansågs som en lämplig lösning avföredragande statsrådet vid framläggandet av propositionen omförsöksverksamheten med arbetsplatsförlagd utbildning. För den händelse man ändå skulle föredra en lagstiftninghar utredaren lagt fram ett förslag till såilan. Förslaget i denna återfinns idepartementspromemorian Ds 1990:3 skadestånd vid gymnasieutbildning påar-betsplater. Jag delar den sakkunniges mening att en frivilligförsäkringslösning är all föredra framför en särskild lagstiftning för dettaområde. Försäkringsformen finns och har vid spridning bland skolhuvudmännen.Den medför att skadeståndsprocesser i alll väsentligt kan undvikas i de fall dåen elev orsakar skada för företaget eller för tredje man. Försäkringslösningenger dessutom i allt väsentligt den ansvarsfördelning som ansågs som denrimliga när försöksverksamheten med arbetsplatsförlagd utbildning inleddes.Försäkringslösningen har vidare den stora fördelen att inom den kan hanterasockså andra arbelst)lalsförlagda utbildningsinslag, t.ex. inom den kommunalavuxenutbildningen. 5.9.5 Elevernas resor mellan bostaden och skolan Mitt förslag: Elevernas hemkommuner skall i princip svaraför kostnaderna för alla elevers resor mellan bostaden och skolan fram till ochmed första kalenderhalvåret det år eleverna fyller . förhållandeskall framgå av lag. I lagen bemyndigas regeringen att meddela närmareföreskrifter. Skälen för mitt förslag: Enligt den nuvarande ordningenbetalas ett särskilt statsbidrag ut för gymnasieelevernas resor. I och med allriksdagen antog förslagen i ansvarspropositionen kommer della statsbidrag allfrån och med den all ingå i del statsbidrag som skall utgå tillhemkommunen. I linje med della bör även ansvaret för elevernas resor mellanbostaden och skolan föras över på hemkommunen. Ansvaret för elevernas resor böri likhet med omfatta elever fram till och med del första kalenderhalvåretdet år de fyller och avse alla elever oavsett vilken skolform de går i.Vidare bör ansvaret inte avse helt korta resor. Huvudprincipen bör såledesliksom lidigare vara att den som har till skolan bör harätt till kostnadsfria resor. I vissa fall förekommer extremt högaresekostnader om en elev t.ex. inte har möjlighet att utnyttja kollektivafärdmedel. Jag anser för min del all det inte är möjligt att i sådant fallgarantera full kostnadsersättning. Regleringen av kommunernas ansvar förelevernas resor bör inte göras i skollagen, eftersom ansvaret gäller alla i enviss ålderskategori, oavsett om eleven får sin utbildning inom del offentligaskolväsendet eller annorstädes. Behövliga bestämmelser bör i stället tas in ien särskild lag. I lagen bör anges endasl huvudprinciperna för kostnadsansvaretoch regeringen bemyndigas att meddela närmare föreskrifter. 5.10 Vissa följdändringar i andra lagar De förslag som jag nu har lagt fram föranlederföljdändringar i vissa andra lagar än de som jag har tagit upp här.Ändringsbehovet hänger samman med förändrade begrepp både när det gällergymnasieskolan och vuxenutbildningen. Nya eller förskjutna begrepp påverkarsålunda sekretesslagen (1980:100), kommunalskattelagen (1928:370) och lagen(1962:381) om allmän försäkring. Följdändringarna i de nu nämnda tre lagarna behöver dockinte vara genomförda förrän utbildning enligt de nya bestämmelserna i skollageninleds, dvs. Med hänsyn till del och då jag förutser attåtminstone sekretesslagen torde komma att påverkas ytterligare av förslag somjag avser all lägga fram anser jag det lämpligast att något låtaanstå med förslag om följdändringarna. Därmed undviks att mot varandrastridande förslag till ändringar i en och samma lag föreläggs underett och samma . 6 Ikraftträdande- och övergångsfrågor Mitt förslag: Den nya lagstiftningen om gymnasieskolan ochvuxenutbildningen träder i krafl men skall gälla först försådan undervisning som börjar efter , dvs. För /92 skall nuvarande regler i principgälla. Vissa modifikationer görs dock beroende bl.a. på del nyastatsbidragssystem som gäller från och på alt skolöverstyrelsenoch länsskolnämnderna upphör från . En gymnasieutbildning, som har påbörjats före den 1 juli1992 men då inte avslutats, skall i princip fortsatt anordnas enligt äldrebestämmelser, till dess eleverna har avslutat den. Kommuner eller landstingskommuner som vid ikraftträdandetfick anordna gymnasieutbildning på linjer skall under en övergångstid fram tilloch med /95 med vissa undantag ha rätt att ta in elever på dessalinjer. Skälen för mitt förslag: Den nya gymnasieskolan och denreformerade vuxenutbildningen bör införas , dvs. ipraktiken med /93. föreligger inte de praktiskaförulsällningarna för att anordna uibililning enligt de nya reglerna. Där-emolmåsle givelvis ansökningsförfaranden och andra förberedelser med sikte på denya systemen kunna börja tidigare. Ikraftirädandebestämmel-sen bör därförutformas så att den nya lagstiftningen visserligen träder i kraft den 1 juli1991 men tillämpas först i fråga om utbildning som äger rum efter den 1 juli1992, om inte annal särskill anges i övergångsbestämmelserna. För utbildningsom äger rum före skall i princip gälla äldre bestämmelser. Undantagfrån dessa huvudregler är betingade av olika skäl. Såvitt gäller de äldrereglerna kan de inte till alla delar tillämpas fram till halvårsskiftet 1992bl.a. därför alt myndigheter som och länsskolnämnderna harupphört redan med utgången av . Vidare nödvändiggör det nya statsbidrag.s,systemsom gäller från den att vissa äldre regler om interkommunalersättning ersätts av andra regler. När det gäller den interkommunala ersättningen anser jagalt man redan för perioden - kan tillämpa den principsom därefter avses bli gällande. Den innebär all den anordnande kommunen harrätt till ersättning för sina kostnader för eleven - beräknade efter denkommunalrällsliga självkoslnadsprincipcn - från elevens hemkommun. Det är juhemkommunen som uppbär statsbidraget. och länsskolnämndernas uppgifter fårföras över till andra. En del av dessa uppgifter avser beslut om mottagandetill utbildning. Sådana beslut bör ankomma enbarl pä res|). 12 Rik.sdagen 1990/91. kommun därmottagande är aktuellt. Styrelsens beslut bör- såsom i den Prop.1990/91:85 nya ordningen - få överklagas till länsrätt av sökanden. Av de övergångsbestämmelser som jag i övrigi bedömt varabehövliga vill jag här behandla endast en ytterligare. Den gällerbeslämmelserna i 7 kap. vuxenulbildningslagen om uppdragsutbildning mm. På delområdet föreslår jag att en ny lag skall införas . Beslämmelsernai det nämnda kapitlet skall då naturligen inie lilläm|)as vidare. 7 Upprättade lagförslag Piop. 1 enlighet med vad jag har anfört har inomutbildningsdepartementet upprättats förslag till 1.lagom ändring iskollagen (1985:1100), 2.lagom ändring ilagen (1981:691) om socialavgifter, 3.lagomuppdragsutbildning i vissa fall, 4.lag omkommunernas skyldighet alt svara för vissa elevresor. Lagförslaget under 2. harupprättats i samråd med chefen för social- 8.1 Förslag till ändring i skollagen 1 kap. Allmänna föreskrifter För vuxna anordnar det allmänna utbildning i form avkommunal vuxenutbildning (komvux), vuxenutbildning för psykisktutvecklingsstörda (särvux) och svenskundervisning för invandrare (sfi). Komvux, särvux och sfi bildar det offentliga skolväsendetför vuxna. Dessutom finns särskilda utbildningsformer som anordnas av det allmännasom komplettering till vuxenutbildningen inom del offentliga skolväsendel förvuxna. I paragrafen anges vilka typer av utbildning som anordasinom det offentliga skolväsendel för vuxna. Samtliga skolformer för vuxna somingår i delta återfinns nu i skollagen. Begrep|)et komvux har fått en annaninnebörd än tidigare och blivit etl samlingsnamn för grundläggande ochgymnasial vuxenutbildning saml påbyggnadsutbildning. Reglerna om komvuxåterfinns i 1 I kap. Sfi som tidigare stod utanför det offentliga skolväsendetingår nu i detla. Reglerna om sfi återfinns i 13 kap. Reglerna för särvuxåterfinns i 12 kap. Kommuner och landstingskommuner är huvudmän för komvux. Landstingskommuner och i vissa fall kommuner är huvudmänför särvux. Kommunerna är huvudmän för svenskundervisning förinvandrare. Paragrafen, som innehåller bestämmelser om vilka som fårvara huvudmän för de olika delarna av del offentliga skolväsendet, har ändratsIill följd av förändringarna i 8 §. Huvudmannens ansvar regleras dock någoiolika. Således är kommunerna skyldiga att erbjuda grundläggande vuxenutbildningoch sfi medan huvudmännen endast är skyldiga att sträva efter att tillgodosebehovet av de övriga utbildningarna. Reglerna om detta återfinns iskolformskapitlen. Där finns också regler om under vilka förutsättningarlandstingskommunerna får vara huvudmän för komvux och särvux. Allmänna bestämmelser 1 § 1 delta kapitel ges föreskrifter om sådan utbildning inomdet offentliga skolväsendet för barn och ungdom som är avsedd att påbörjas avungdomar efter avslutad grundskoleutbildning eller motsvarande fram till ochmed det första kalenderhalvåret det år de fyller . Denna utbildningbildar gymnasieskolan. Beslämmelserna i delta kapitel gäller endast ungdomar somär bosatta i landet. Av första stycket framgår all gymnasieskolan omfattar allutbildning inom det offentliga skolväsendel för ungdomar i en viss ålder.Utbildningen i gymnasieskolan har utvidgats i förhållande till vad som gälleri dag. Den utbildning som utgör gymnasieskolan omfattar således all utbildninginom del offentliga skolväsendel för ungdomar efter avslutadgrundskoleutbildningen eller motsvarande uibildning. Ulbildningen skall dockpåbörjas senast under del första kalenderhalvåret det år de fyller 20 år.Ullrycket efter avslutad grundskoleutbildningen innebär all ungdomarna har gåtti och slutat ilenna men häri ligger inte något krav på altungdomarna skall ha slutfört sista årskursen. Även ungdomar som av någonanledning inte har slutfört sista årskursen men som i och med att de fyllt 16år har fullgjort skolplikten omfattas av denna bestämmelse. I och med allungdomarna skall ha gått i för att kunna börja i gymnasieskolankommer ilenna inte att vara öppen för elever från särskolan. De ungdomar .som ioch för sig en gång har gåll i men som har flyttal över tillsärskolan får inte heller gå i gymnasieskolan eftersom de inte kan anse haavslutat grundskoleulbildning. Motsvarande utbildning som kanI.ex. vara sameskolan eller en godkänd fristående skola. I andra stycket framgår att gymnasieskolan endasl omfattarungdomar som är bosatta i landet. Det räcker all del kan fastställas altungdomarna är bosatta i landet. Det har ingen betydelse om de är svenska ellerutländska medborgare eller statslösa. Lik.som vid tillämpningen av dennuvarande skollagen bör som bosau i landet räknas den som rälleligen skall varakyrkobokförd här. Se vidare prop. 1985/86:10 sid. 81 f. I 15 kap. 5 S gesregeringen ett bemyndigande att meddela bestämmelser om vad som skall gälla förungdomar som inte anses vara bo.salta i landet. Eleverna skall ha inflytande över hur deras utbildninguiformas. I denna paragraf ges en allmän bestämmelse om all elevernaskall ha inflytande över hur deras utbildning utft)rmas. Bakgrunden tillbestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.3. Utbildningen i gymnasieskolan skall utgöras dels avutbildning på nationella program, som omfallar tre årskurser, dels avutbildning på individuella program. Inom denationella programmen kan finnas olika grenar. Grenarna Pron 1990/9F85 kan vara nationellt eller lokalt fastställda. Regeringen får meddela när- "' mare föreskrifter om grenarna. Av paragrafen framgår all utbildningen kan ske dels pånationella program, dels på individuella program. De nationella programmenskall alltid omfatta tre årskurser. Genom de nationella programmen ges engaranti för en likvärdig utbildning. Dessa program svarar närmast mot linjernai del befintliga systemet. Programmen avses dock vara bredare och ge andramöjligheter till ämneskombinationer än det gamla gymnasiet. Programmen kanvara uppdelade på olika grenar. Grenarna kan vara nationellt eller lokallfastställda. Någon föreskrift om vilken instans som skall fastställaen lokal gren ges inte. Det får ankomma på kommunen om beslutet skall fallasav fullmäktige eller styrelsen för utbildningen. Motsvarande gäller om enlandstingskommun vill inrätta en lokal gren inom ett program som den anordnar.Regeringen kan ge föreskrifter om hur grenarna skall utformas. kan behövas för att lokala grenar kvalitetsmässigt skall bli iparitet med nationella grenar. De nationella programmen skall vara grund för forisatiutbildning på högskolenivå och för yrkesverksamhet. Vilka de nationella programmen är framgår av bilaga 1.Vissa bestämmelser om utbildningens omfattning på nationella program (timplaner)framgår av bilaga 2. Ytterligare föreskrifter om timplaner får meddelas avregeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer. Varje kommun skall informera om de nationella programmenoch om möjligheterna att få utbildning på individuella program. Första stycket har behandlats i den allmänna motiveringen,avsnitt 3.3.1. Av andra stycket framgår att vissa delar av timplanernafastställs av men att regeringen ges bemyndigande att fastställaresterande delar. Av tredje stycket ftamgår att kommunerna har en skyldighetalt informera om vilka olika nationella program som finns över huvud taget ochom vilka som kommunen anordnar eller erbjuder. Vidare skall kommunen äveninformera om vilka möjligheter det fmns ati kunna få ett individuellt program..Denna informationsskyldighet är av vikl för all landels ungdomar skall kunnaöverblicka sina utbildningsmöjligheter i etl system där den statligadetaljplaneringen har tagits bort. Erbjudande om utbildning på de nationella programmen Varje kommun är skyldig att erbjuda utbildning pånationella program för samtliga de ungdomar i kommunen som avses i 1 §förutsatt att de 1.har slutförtsista årskursen i grunilskolan eller motsvarande och 2.inle tidigarehar gåll igenom utbildning på etl nationellt program eller likvärdigutbildning. Erbjudandel skall omfatta ell allsidigt urval avnationella program. ProD 1990/91 "85 Antalet platser på de olika programmen och deras grenarskall anpassas med hänsyn till elevernas önskemål. Erbjudandet skall avse utbildning som anordnas inomkommunen eller i en annan kommun eller landstingskommun i enlighel med samverkansavtal.Två eller flera kommuner som gemensamt erbjuder en utbildning på ettnationellt program bildar ell samverkansområile för den ulbildningen. Kommunersom har slutit samverkansavial med en landstingskommun om en viss utbildningsom landstingskommunen anordnar bildar ett samverkansområde för denutbildningen. Av paragrafen framgår vilka skyldigheter kommunerna harnär det gäller de nationella programmen och hur de kan uppfylla dessaskyldigheter. Detla har behandlats utförligt i den allmänna motiveringen,avsnilt 3.3.2. I första stycket anges vilka ungdomar som kommunen skallerbjuda utbildning på nationella program. Ungdomarna skall för del första uppfyllakraven i 1 §, vilkel innebär all erbjudandet omfattar åren från del ungdomarnahar avslutat grundskoleutbildningen fram det årde fyller . För del andra skall ungdomarna uppfylla två andra krav.Ungdomarna skall således ha slutfört sista årskursen i ellermotsvarande skola och de skall inte tidigare ha genomgått en utbildning på etlnationellt program eller likvärdig utbildning. I och med kravet att ungdomarnaskall ha slutfört sista årskursen i ställs ett kompetenskrav uppför att få börja på ett nationellt program. Samma kompelens kan i och för sigockså uppnås genom att gå i en motsvarande skola, t.ex. godkänd fristående skola.Ungdomarna är vidare inle berättigade till två fullständiga utbildningar påetl nationellt program eller motsvarande. Med likvärdig utbildning avses t.ex.all någon har genomgått ell individuellt program som när del gäller ämnen ochstudietid etc. kan likställas med ett nationellt program. Den som har avbrutitetl nationellt program kan dock ha räu alt få börja på nytt på något sådantprogram. Landstingskommunerna får anordna utbildning endasl påsådana nationella program som avser naturbruk och omvårdnad. Om en landstingskommun anordnar sådan utbildning som avsesi förslå stycket, får kommuner som ingår i landstingskommunen inte anordnasamma utbildning utan överenskommelse med landstingskommunen. Av denna bestämmelse framgår att landstingskommunerna fåranordna utbildning på sådana nationella program som avser nalurbruk och omvårdnad.Landstingskommunen får inte anordna utbildning på några andra program än denämnda. Landstingskommunernas räll att anordna utbildning enligi ovan ärexklusiv i den bemärkelsen all om en landstingskommun anordnar utbildningenfår en kommun inom landstingsområdet i fråga som ingår i landstingskommuneninle anordna den utan medgivande av landstingskommunen. Kommunerna får alltsåanordna sådana utbildningar endast efter överenskommelse med landstingskommuneneller i de fall landstingskommunen inte anordnar utbildningen. Det ärdock inte något förbud för kommunerna inom en landstings- Prop.1990/91:85 kommun att sluta samverkansavtal med en annan landstingskommun. För svårt rörelsehindrade ungdomar får de kommuner somregeringen bestämmer i sin gymnasieskola anordna speciellt anpassad utbildning(gymnasieskola med Rh-anpassad utbildning). Särskilda bestämmelser om Rh-anpassad utbildning finns i27 - 32 §8. Av denna bestämmelse framgår att del är regeringen som fåravgöra var i landet gymnasieskolor med Rh-anpassad utbildning skall finnas. MedRh-anpassad utbildning avses specialanpassad utbildning för sådana ungdomarsom är svårt rörelsehindrade. Gymnasieskolor med Rh-anpa.ssad utbildning finnsför närvarande i , och . Mottagande av sökande till de nationella programmen Den som av sin hemkommun skall erbjudas utbildning på ettnationellt program enligt 5 § första stycket är behörig sökande till en sådanutbildning var som helsl i landet. Av behöriga sökande till de nationella program somanordnas i en kommun eller för ett samverkansområde skall i första hand tasemol de som är hemmahörande i den kommun som anordnar utbildningen och de somär hemmahörande i en kommun som tillhör samverkansområdet för utbildningen. Med sådana sökande som avses i andra stycket skalljämställas 1.de som medhänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl alt få gå i dengymnasieskola dit de har sökt, 2.de som ärhemmahörande i en kommun som inle erbjuder det sökta programmet och 3.de som har sökttill gymnasieskolan ifråga under åberopande av att där, inom det söktaprogrammet, anordnas en gren som inle erbjuds av hemkommunen. I denna paragraf ges bestämmelser om behörighet all lasemot på nationella program och om företräde för vissa sökande. Bestämmelsernahar behandlats i den allmänna motiveringen, avsnilt 3.3.4. Av första stycket framgår att ungdomar som av sinhemkommun, dvs. den kommun som avses i 1 kap. 15 §, skall erbjudasgymnasieutbiloning på ett nationellt program är behöriga sökanden till en sådanutbildning var som helst i landet. Vilka de ungdomar är som skall erbjudasutbildning på etl nationellt program framgår av 5 §.