prop · GE03140 · 1990-12-31 00:00:00 — Medanledning av synpunkter i vissa remissyttranden vill jag framhålla att frågan om långtidseffekter måste ägnas stor uppmärksamhet. Det kan emellertid enligt min mening inte anses förenligt med tillsynsmyndigheter nas och skyddsombudens inbördes roller atl införa en särskild befogenhet för skyddsombud att ingripa vid misstanke om sådana effekter. Det måste sålunda fasthållas atl skyddsombudens stoppningsrätt aktualiseras när 55 risken är överhängande ochman inte hinner avvakta yrkesinspektionens Prop. 1990/91:140ställningstagande eller när tillsynsmyndighet redan har meddelat ett förbud. Ienlighet med kommissionens förslag, vilket också överensstämmer meduppfattningen i förarbetena till arbetsmiljölagen, föreslår jag alt reglerna omskyddsombudens uppgifter och rättigheter ändras. Jag delar inte LOs uppfattningatt skyddsombudens rätt skall utvidgas utöver detta. Att"verka för att en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsverksamhel bedrivs på arbetsstället" har ingått i skyddskommitténsuppgifter. Jag har tidigare föreslagil att arbetsgivaren skall ha det direktahuvudansvaret för dessa frågor. På samma sätt som när det gäller detförebyggande arbetet skall del finnas ett systematiskt uppbyggt anpassnings-och rehabiliteringsarbete i linjen. Jag föreslår atl det formella ansvaret förskyddskommittén även i dessa frågor blir policyskapande, planerande, pådrivandeoch uppföljande. Kommittérnas uppgift inom detta område är viktig eftersom härsannolikt byggts upp betydande kunskap och erfarenhet inom området. Detfinns anledning att fästa särskild uppmärksamhet på kvinnors situation iarbetslivet. Arbetarskyddsstyrelsen lämnnade till regeringen etthandlingsprogram för arbetsmiljöinsatser i fyra kvinnodominerade branscher,nämligen kontorsarbete, elektroindustri, förskoleverksamhet och sjukvård. Denbild av kvinnors situation i arbetslivet som rapporten ger är oroväckande ochkräver kraftfulla insatser på många områden. Resultat, som framkommit iarbetsmiljökommissionens rapporter, leder till samma uppfattning. Underde har alltfler kvinnor kommit ut på arbetsmarknaden. År1963 arbetade av kvinnorna i åldrarna 20 . hade andelenstigit till . Kvinnorna utgör nära hälften av arbetskraften. Kvinnornasläpper således inte längre kontakten med arbetslivet när de skaffar barn ochbildar familj. Fortfarandefinns det emellertid stora skillnader mellan kvinnornas och männens villkor iarbetslivet. Arbetsmarknadspolitiken har haft som mål att verkaför jämställdhet på arbetsmarknaden. har åtgärderna framför alll varitinriktade på att underlätta för kvinnor att få arbete och att stimulera tiUotraditionella yrkesval. Arbetsmarknaden är dock fortfarande kraftigtkönsuppdelad. Kvinnor arbetar inom vissa sektorer och yrken män inom andra.Ledande poster innehas oftast av män. fanns drygl av kvinnorna inomde åtta vanligaste yrkena för kvinnor, nämligen kontorist, sjukvårdsbiträde,affärsbiträde, städare, barnsköterska, hemvårdare, sekreterare och restaurangbiträde.I samtliga dessa yrken, utom affärsbiträde, var kvinnoandelen . Kvinnorhar trätt in på en arbetsmarknad formad av män för män. Kvinnorna har i stor utsträckning kvar den dubbla rollen som yrkesarbe tande och huvudansvarig för hem och barn. Kvinnor och män har oftaolika arbetsuppgifter även om de arbetar Prop. 1990/91:140 inom samma bransch.Inom t. ex. industrin har kvinnor i stor utsträckning tagit över monotona ochrepetitiva jobb där takten är högt uppdriven. Inom kontorsverksamheten harinförande av datatekniken skapat nya, ofta hårt styrda rutinuppgifter såsominmatning och kontroll. Dessa uppgifter utförs oftast av kvinnor. Även vidlika utbildningsnivå har kvinnor genomsnittligt sett mindre kvalificeradeuppgifter än män. Till detta kommer att kvinnor inom industrin ofta saknareller har mycket kort yrkesutbildning för sina arbetsuppgifter, vilka vanligenutmärks av låga kvalifikationskrav och av att de saknar utbildnings- ochkarriärmöjligheter. Även inom den offentliga sektorn, som är klartkvinnodominerad, finns det fler män än kvinnor på högre tjänster. Könssegregeringenpå arbetsmarknaden innebär en allvarlig begränsning av dess sätt att fungera.Den bidrar bl. a. till att minska flexibiliteten. Rörligheten sker inom dekvinnliga respektive manliga delområdena men sällan mellan dem. innebäralt många kvinnor stannar kvar i monotona och tunga jobb, trots en hög riskför arbetsskada. Arbetsmiljökommissionenskartläggning visar att sjukfrånvaron varierar avsevärt mellan olikayrkesgrupper och mellan människor i olika arbetsmiljöer. Förekomsten avupprepade och ensidiga arbelsrörelser har avsevärd betydelse för uppkomsten avlångvarig sjukfrånvaro på grund av sjukdomar i rörelseorganen liksom förlångvarig sjukfrånvaro i allmänhet. Enformiga och rutinbetonade arbeten medliten omväxling, litet handlingsutrymme och små möjligheter till socialakontakter ökar risken för psykisk belastning. Dessa effekter finns hos bådekvinnor och män. Men kvinnor förekommer oftare i de arbeten som orsakarbesvären. Inomtillverkningsindustri, service och sjukvård finns kvinnor ofta i arbeten, därrisken för belastningsskador är stor. Andra faktorer som kan vara orsak tillkvinnors större belastningsproblem är lägre muskelstyrka och att arbetsplatseroch arbetsredskap skapats för män. Kvinnor inom elektroindustrin, en av debranscher som arbetarskyddsstyrelsen studerat, har till exempel fem gånger såhög risk för belastningsskador som samtliga förvärvsarbetande kvinnor. Såväl medavseende på svåra olycksfall och belastningsskador som på död i tidig ålder ärriskerna för kvinnor inom tillverkningsyrkena mer markerade än motsvaranderisker för män. Hälso-och sjukvårdssektorn är en ur risksynpunkt på många sätt utsatt sektor. Graden avarbetsmiljöproblem är också starkt relaterad till placering i organisationen.Ju längre ner i organisationshierarkin, desto fler sjukskrivningar ocharbetsskador, vilket särskilt drabbar kvinnor. Andelen kvinnor blandvårdbiträden och sjuksköterskor är , bland mentalskölarna . Blandläkarna är den . Kvinnorsarbetsmiljöer och arbelsmiljöproblem har inte uppmärksam mats i lika hög grad som männens. Särskilda insatser för kvinnor på arbetsplatserna har främst handlat om att underlätta anpassning till ett arbetsliv bestämt av ramar och normer byggda utifrån männens förutsätt ningar. Mer sällan har insatserna angripit sättet att organisera arbetet eller inneburit en anpassning av utruslning, arbetsmetoder etc. Arbetslivet mås te anpassas till det faklum att kvinnorna, som utgör av 57 arbetskraften, har kommitpå arbetsmarknaden för att stanna. Detta måste Prop. 1990/91:140 ocksåpåverka värderingarna som styr arbetslivet och som gjort att kvinnorsbehov kommit i bakgrunden. Åtgärderför att förändra kvinnors arbetssituation måste vara en del i det reguljäraförändringsarbetet på arbetsplatserna. och arbetetsulformning och innehåll har stor betydelse för människors hälsa ochvälbefinnande i arbetslivet och möjlighet till lärande och utveckling. Dettagäller för såväl kvinnor som för män. Mycket av ett aktivt arbete påarbetsplatserna för att förändra arbetsmiljön kommer att handla om attåstadkomma förändringar i dessa avseenden. Statistik över sjukfrånvaro,förtidspensioneringar och arbetsskador och den kunskap vi har om traditionellakvinnoarbetsplatser gör att ett sådant förändringsarbete i allt högreutsträckning bör komma kvinnorna till del. Detkan också, särskilt i det uppbyggnadsskede som förestår påarbelsmiljöområdet, vara motiverat att göra speciella insatser för kvinnor. Detkan t. ex. gälla frågor om information, utbildning, lokala handlingsprogram,specialstudier och liknande insatser. Det bör ankomma på bl.a. arbetsgivare ochtillsynsmyndigheter att inom ramen för sin ordinarie verksamhet genomförasådana satsningar. Det bör betonas att det inte är frågan om att ge en vissgrupp speciella förmåner ulan syftet är att skapa en arbetsmiljö som i reellmening ger kvinnor och män samma möjligheter till i vid mening godaarbetsförhållanden. Idelta sammanhang bör särskilt uppmärksammas situationen för de personer sombefinner sig i eller är på väg in i ett yrkesområde eller ett arbete (de s.k.brytarna) som starkt domineras av det motsatta könet. Dessa, som främst ärkvinnor inom yrkesområden eller arbeten som domineras av män, t. ex. inomindustrin, arbetar ofta i en arbetsmiljö som gör dem särskilt utsatta. Detbehövs en ökad kunskap och medvetenhet om helhetsbilden när det gäller kvinnorsarbetssituation, särskilt viktigt är det att kvinnorna själva medverkar i attdefiniera problemen och hur de bör angripas. En viktig förutsättning för ettaktivt deltagande i förändringsarbetet är att kvinnorna börjar använda debeslutsvägar och påverkansmöjligheter som finns i arbetslivet. omfattarockså ett ökat inflytande i det fackliga arbetet. Arbetslivsfondenskapar helt nya förutsättningar att höja ambitionsnivån i såväl detförebyggande arbetet som i arbetet med aktiv rehabilitering påarbetsplatserna. Det är av stor vikt att fondens pengar används aktivt för attförbättra kvinnornas arbetsliv. Arbetsmarknadens parter har ett stört ansvar idella arbete, både genom att uppmärksamma kvinnors situation i bransch- öcharbetsplatsprogram och i det praktiska arbetsmiljöarbetet på arbetsstället. Påregeringens uppdrag har inom arbetsmiljöfonden inrättats ett särskilt program, det s. k. KOM-programmet, för att förbättra kvinnornas villkor i arbetslivet. En huvuduppgift för programmet är att starta pilotprojekt som kan skapa goda förebilder och vinna spridning i arbetslivet. Särskilt ange läget är att utveckla arbetsinnehåll och arbetsorganisation i syfte att för bättra kvinnornas villkor i arbetslivet. Programmet lägger också stor vikl vid information och opinionsbildning på området. Vidare är det angelägelatt kunskapen om kvinnors arbetsförhållanden Prop. 1990/91:140 och deåtgärdsförslag som läggs fram i arbetarskyddsstyrelsens rapport integreras iarbetarskyddsverkets pågående arbete med modernisering av tillsynen. Dettaarbete inriktas på utveckling av systemtillsyn, åtgärder på detbelastningsergonomiska området, tillsyn som inriktas på organisatoriska ochsociala aspekter på arbetsmiljön samt breddning av olycksfallsbe-kämpandetgenom bättre riskanalyser. Det kan också, söm jag nämnt, vara motiverat attgöra speciella insatser som rör kvinnors arbetsmiljöförhållanden. Bl.a. är detviktigt att kunskaperna om kvinnors förhållande i arbetslivet får storspridning och att arbetarskyddsverket för ut dessa till olika målgrupper. Företagshälsovårdensverksamhel styrs främsl genom de avtal som träffals mellan arbetsmarknadensparter. I avtalen anges riktlinjer för företagshälsovårdens organisation ocharbetsuppgifter. Avtal har träffals såväl inom den privata som inom denoffenlliga sektorn. Enligtavtalen skall företagshälsovården vara en rådgivande expertresurs i det lokalaarbetsmiljöarbelet och medverka till atl arbetsmiljön i största möjliga utsträckninganpassas till människans förutsättningar och behov. Avtalen lämnar relativtstor frihel åt de lokala parterna att anordna en företagshälsovård som ärändamålsenlig utifrån olika företags och branschers speciella förutsättningaroch behov av insatser. Ävenstatsmakterna har i olika sammanhang uttalat betydelsen av företagshälsovårdensom en resurs i det lokala arbetsmiljöarbetet. I propositionen 1984/85:89 omföretagshälsovård och arbetsanpassning lade regeringen fram ställningstagandenoch förslag om förändringar på företagshälsovårdens område. Våren 1985beslutade (SöU13, rskr.172) i enlighet med förslagen. Förändringarna, som samlat kom att benämnas 1986års företagshälsovårdsreform, trädde i krafl . Ipropositionen betonades särskilt att företagshälsovårdens verksamhethuvudsakligen skall vara av förebyggande karaktär och beakta såväl medicinskaoch tekniska som psykiska och sociala aspekter i arbetsmiljön. Vidare uttaladesatt även anpassningsfrågorna och den yrkesinriktade rehabiliteringen bör varaen angelägen uppgift för företagshälsovården. Detta kom sedan till uttryck idet nya systemet för statligt stöd till företagshälsovården, som var enväsentlig del av företagshälsovårdsreform. Detnya bidragssystemet för företagshälsovården infördes i syfteatt stimulera till förebyggande arbetsmiljöarbete och förbättra anslutningen avsmå och medelstora företag till förelagshälsovården. Bidrag till anordnare avföretagshälsovård lämnas enligt bestämmelserna i förordningen (1985:326) ombidrag till förelagshälsovård. Inämnda proposition avvisades tanken på en lagstiftning om obligato- 59 risk anslutning tillföretagshälsovården. I ställel förordades all utbyggna- Prop. 1990/91: 140 denäven fortsättningsvis skulle ske på frivillig väg och att parterna påarbetsmarknaden skulle ha ett huvudansvar för företagshälsovårdens utbyggnadoch att dess innehåll och organisation skulle regleras genom avtal ochöverenskommelser mellan dessa. sattes som mål att av deanställda skulle ha tillgång till företagshälsovård vid 1990-talels början. Ipropositionen angav dåvarande chefen för att honinte var beredd atl avskriva tanken på en lagstiftning omgenerell skyldighet för arbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård.Enligt hennes mening borde behovet av eventuella ytterligarelagstiftningsåtgärder prövas i samband med en utvärdering avförelagshälsovårdsreformen. Regeringen tillsatte en arbetsgruppför att se företagshälsovårdsreform. Syftet med översynen varhuvudsakligen att pröva frågan om företagshälsovårdens fortsatta utbyggnad ochatt utvärdera effekterna av det nya bidragssystemet, som infördes 1986.Resultatet av översynsarbetet finns redovisat i betänkandet (Ds 1990:42)Företagshälsovård i omvandling. Jagkommer i det följande att lämna den redovisning som den dåvarande chefen förarbetsmarknadsdepartementet utlovade i den nämnda propositionen 1984/85:89om företagshälsovård och arbetsanpassning. Vidare kommer jag alt redovisa deställningstaganden som föranleds av översynen och remissyttrandena över denna. 4.2 Företagshälsovårdens mål och arbetsuppgifter Företagshälsovårdenhar tillkommit på initiativ av arbetsmarknadens parter för att utgöra enresurs i det lokala arbetsmiljöarbetet. Denna resurs är gemensam förarbetsgivare och arbetstagare. Verksamheten styrs främst genom riktlinjerna ide avtal som träffats mellan parterna. Företaghälsovårdenhar genom sin förtrogenhet med arbetsplatserna och sin breda kompetens blivitden expertresurs som generellt sett har de bästa möjligheterna att vara ettstöd för företagen och förvaltningarna när det gäller att förverkliga de högtställda kraven på arbetsmiljön och minska utslagningen från arbetslivet. Dessinsatser är därmed till gagn inte bara för arbetstagarna utan har också storbetydelse för samhällsekonomin i stort. Molbakgrund av arbetsmiljö- och rehabiliteringsfrågornas ökade vikt liksomsamhällets ökade kostnader för arbetsskador, sjukfrånvaro ochförtidspensionering, är det viktigt alt företagshälsovården verkligen utnyttjassom en aktiv resurs i det lokala arbetsmiljö- och rehabiliteringsarbetet. Begreppetarbetsmiljö har med tiden fått ett vidgat innehåll. Utöver fysiska och kemiska arbetsmiljöfaktorer, olycksfallsrisker och liknande riskfaktorer i arbetsmiljön innefattar begreppet arbetsmiljö numera allt fler av arbetslivets områden såsom arbetsinnehåll, arbetsorganisation, so ciala relationer samt inflytande och utvecklingsmöjligheter. Det är före tagshälsovårdens uppgift att, ulifrån detta vidgade arbetsmiljöbegrepp, 60 arbetamed en helhetssyn på förhållandena på arbetsplatsen, där samban- Prop.1990/91:140 den mellan fysiska, psykologiska och sociala faktorer beaktas.Detta kräver bl. a. att all företagshälsovårdspersonal har god kännedom om deverksamhetsområden som de betjänar och kan se arbetsmiljöfrågorna i relationtill verksamheten i dess helhet. Föratt nå sina mål måste företagshälsovården därför aktivt medverka i det lokalaarbelmiljöarbetet i nära samarbete med arbetsgivare och arbetstagare. Företagshälsovårdensställning på arbetsplatserna är i myckel en återspegling av hurarbetsmiljöfrågorna hanteras där. De förslag jag nu lägger fram om ändringar iarbetsmiljölagen syftar främst till att åsladkomma förändringar iarbetsmiljöarbetet ute på arbetsplatserna genom krav på att företag ochförvaltningar blir mer aktiva i såväl det förebyggande arbetsmiljöarbetet somi arbetet med anpassning och rehabilitering. Detta kommer att få storbetydelse för förelagshälsovårdens förutsättningar och. Företagshälsovårdenshuvuduppgift är att arbeta förebyggande och utveckla arbetsmiljön.Företagshälsovården har emellertid i många fall tagit på sig alltför mycket aven vårdande och individuellt problemlösande roU. En förutsättning för attföretagshälsovården skall få en aktiv roll på arbetsplatserna är att den fåren tyngdpunktsförskjutning från efterhjälpande till förebyggande, frånindividinriktade till grupp- och organisationsinriktade insatser. Ettförändringsarbete med denna inriktning pågår på många håll och bör kunnautvecklas ytterligare. Företagshälsovårdenskall bl.a. förse de anslutna arbetsplatserna med beslutsunderlag som beskriversambanden mellan arbetsförhållanden och hälsa/arbetstillfredsställelse och i endialog med beställarna diskutera behovet av olika insatser.Företagshälsovården skall kunna förutsäga effekter på hälsan vid nya ellerändrade arbetsförhållanden och tydliggöra problem i befintliga förhållanden ochmedverka vid en förändring av dessa. Uppföljning och analys av sjukfrånvaro,olyckstillbud, arbetsskador, personalomsättning är viktiga inslag. Företagshälsovårdensinsatser får emellertid inte stanna vid kartläggningsarbete, riskbedömningaretc. Det är lika viktigt att företagshälsovården aktivt deltar i företagensoch förvaltningarnas förändringsarbete och bistår med synpunkter och råd. Jag villunderstryka vikten av att företagshälsovården kommer med tidigt iförändringsarbetet på arbetsplatserna och atl information, utbildning ochträning av personal vid förnyelse och förändringsarbete utgör en viktig del. Engrundförutsättning för ett framgångsrikt anpassnings- och rehabilite ringsarbete är atl insatserna sätts in tidigt, att de är arbetsplatsanknutna 61 och att det finns en välfungerande organisation för arbetet. Del torde Prop. 1990/91:140 också slåklart att arbetgivaren i många fall kommer att behöva stöd av en expertresursför att kunna svara mol sitt arbetsgivaransvar. Företagshälsovårdenhar genom sin nära koppling till arbetsplatsen en nyckelroll i detta arbete.Den kan med sin breda kompetenssammansättning anlägga ett helhetsperspektiv påproblemen och fungera som en brygga mellan arbetsplatsens och samhälletsinsatser. Deförslag jag i förevarande sammanhang lägger fram om en lagstadgad skyldighetför arbelsgivare att bedriva en organiserad anpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet på arbetsstället kan väntas medföra en ökadefterfrågan på tjänster från företagshälsovården. Arbetslivsfondens verksamhetleder också till ökade aktiviteter för att rehabilitera långvarigt . sjuka ochförbättra arbetsmiljön. Företagshälsovården torde få en betydelsefull roll iplaneringen och genomförandet av sådana aktiviteter. Jaghar tidigare uttalat att tyngdpunkten i företagshälsovårdens verksamhet måsteligga i det förebyggande arbetsmiljöarbetet. bör en sådan inriktning avarbetet leda till att färre anslällda blir långtidssjuk-skrivna och att behovetav rehabiliteringsinsatser minskar. Men i dagens läge, med mångaarbetsskadeanmälningar och ett högt sjuktal, kan det dock vara motiverat medförhållandesvis stora rehabiliterings- insatser för redan drabbade. Jag anserdet emellertid viktigt atl del inom företagshälsovården finns en balans ochnära koppling mellan rehabiliterings- och arbelsmiljöinriktade åtgärder.Rehabiliteringsinsatser för den enskilde måste vara nära knutna tillarbetsmiljön så att man i fråga om skador och sjukdomar, som kan ha etl sambandmed arbetsförhållandena, också gör insatser med syfte att förebygga att flermänniskor drabbas av skador och ohälsa. Omdet är fråga om insatser som går utöver vad som normalt kan krävas avföretagshälsovården, kan arbetsgivaren hos arbetslivsfonden ansöka öm medelhärför som del i arbetsplatsprogram. Att så skulle kunna ske har ocksåförutskickats i propositionen 1989/90:62 om insatser för aktiv rehabiliteringoch arbetslivsfondens verksamhet, m.m., där föredraganden anger all särskildainsatser från bl. a. förelagshälsovården kan belalas med medel från fonden. Medelfrån fonden skall däremot inte användas för en allmän expansion avföretagshälsovården. Efter vad jag har erfarit har arbelslivsfonden utarbetalriktlinjer för när bidrag skall kunna utgå för köp av tjänster frånförelagshälsovården. Atlarbeta med rehabilitering kräver kunskaper på många områden liksom bra metoder öch en fungerande organisation. Etl problem är atl rehabiliteringsinsatserna ofta påbörjas . En orsak till della är sannolikt all många företag och förvaltningar inte har tillräckliga kunska per om och metoder för hur anpassnings- och rehabiliteringsarbetet skall bedrivas. Jag bedömer atl metodiken i rehabiliteringsarbetet behöver ut vecklas. Framför allt krävs all del på arbetsplatserna utvecklas system för att fånga upp och tillvarata tidiga signaler på att det behövs rehabilite ringsinsatser. Jag anser i likhet med arbetsgruppen att det är en viktig uppgift för företagshälsovården atl medverka i utbildning av chefer, ar- 62 betsledare,personaladministratörer m.fl. om deras uppgifter i anpass- Prop.1990/91:140 nings- och rehabilileringsverksamheten. Rehabiliterandeinsatser kan vara av olika art, exempelvis medicinsk, yrkesinriktad ellersocial rehabilitering. Del är inom områdel yrkesinriktad rehabilitering ochsådana åtgärder som kan vidtas på arbetsplatser som arbetsgivarens ansvar förrehabilitering har sin tyngdpunkt. Exempel på åtgärder som kan ingå i enyrkesinriktad rehabilitering är olika åtgärder beträffande arbetsorganisation,arbetsinnehåll, förändring av den fysiska miljön, exempelvis för att minskabelastning, omplacering m. m. även gälla mer generella psykosocialainsatser såväl för den drabbade som för övriga på arbetsplatsen,attitydpåverkan, kamratstöd etc. Genom sin förtrogenhet med arbetsplatsen ochden anställde har förelagshälsovården enligt min mening speciellaförutsättningar för att medverka i en sådan yrkesinriktad rehabilitering.Företagshälsovården kan också vara kontaktpunkt för de olika funktioner, såvälinom som ulom arbetsstället, som ofta behöver medverka irehabiliteringsprocessen. Ansvaretför den sociala rehabiliteringen ligger i första hand på kommunernassocialtjänst och faller följaktligen i princip utanför företagshälsovårdensansvarsområde. Vissa sådana insatser är dock tämligen vanliga även inomföretagshälsovården. Del kan t. ex. gälla program och aktiviteter för attmotverka olika slag av missbruk. Jag anser att det i vissa fall kan vara av ettstor värde att sådana aktiviteter knyts till arbetsplatsen. Men framför alltbör företagshälsovården kunna ha en förmedlande roll och hjälpa den enskildealt få del av olika sociala rehabiliteringsinsatser hos räll instans. Jagvill här understryka att företagshälsovårdens resurser inle få avledas frånförebyggande och arbelsplatsinriktade rehabiliterande insatser till den rentmedicinska rehabiliteringen. Denna bör i huvudsak utföras inom den allmännasjukvården. Däremot kan företagshälsovården medverka till att den anställde fårhjälp av rätl instans. Jag återkommer till frågan om sjukvårdens roll inomföretagshälsovården. Jagkommer i det följande att föreslå att bidragen till företagshälsovården ifortsättningen skall förknippas med vissa ovillkorliga krav som skall gällalika för all företagshälsovård. Jag anser att ett sådanl krav skall vara attföretagshälsovården utöver den förebyggande verksamheten även medverkar ianpassnings- och rehabilileringsverksamheten på arbetsstället. Detta skall sessom ett led i samhällets strävan att förhindra ulslagning från arbetslivet. 4.3 Sjukvårdens roll inom företagshälsovården