prop · GE03155 · 1990-12-31 00:00:00 — Jordförvärvslagenhar däremot inte haft som inriktning att hindra nedläggning eller upphörandeav jordbruksdrift. Därför kan man inte heller som i utredningen säga att den idet fallet varit verkningslös. Somlidigare nämnts är det andra faktorer än jordförvärvslagen som huvudsakligenstyrt förändringarna i brukande och ägande. har vad avserjordförvärvslagens effekt en motsatt åsikt än den som framförs av utredningen.Där lagen varit tillämplig har den utan tvekan medverkat till att åker ochskog överförts från icke aktiva ägare lill sådana som varil aktiva i jord-och/eller skogsbruk. 4.37Lantbrukarnas riksförbund: Jordbruk och i än högre grad skogsbruk ärlångsikliga näringar. En långsiktig förfoganderätt är nödvändig för att motiverainvesteringar för framtiden. Ägandet medför den största möjliga Prop.1990/91: 155 förfoganderätten över något. ISverige har utvecklingen gått mol alt en allt större del av jordbruksmarkenbrukas av andra än ägarna. Tillskottsarrenden har ofta varit den framkomligavägen för alt utvidga jordbruksföretagen. För unga människor, ulan stort egetkapital, har arrenden varit en möjlighet att börja som jordbrukare. Det ärvärdefullt att denna möjlighet står till buds även . Det vore dockönskvärt all mer mark innehades av brukarna både ur markanvändnings- ochförelagsmässig synpunkt. Det är vid försäljning av fastigheter somägarstrukturen kan påverkas. 4.45Sveriges jordägareförbund: Vad beträffar sambandet brukande-ägande gäller, attförhållandet mellan kvantiteten rotposlförsäljningar resp. leveransvirke är ettosäkert mått på privatskogsägarnas självverksamhet. Det ligger i sakens natur,atl avverkningar, framför allt slutavverkningar, genom den ökandemekaniseringen i högre grad sker som rotposlförsäljningar medan de meraarbetsintensiva delarna av skogsbruket, plantering, röjningar, administrationoch planering m. m., sker inom ramen för självverksamheten. 5.3Lantbruksstyrelsen: Rationaliseringsprocessen i jordbruket kan underlättas delsgenom förbättrad arrondering, dels genom storleksrationalisering. Enbart detsenare medlet behandlas närmare i utredningen. Arronderingsförbättringarär nödvändiga i svårt ägosplittrade områden, men även i samband med borttagningav järnvägsövergångar och ändring av vägsträckningar. Det bör understrykas attlantbruksnämndernas insatser via jordförvärvslagen och jordfonden i dellasammanhang sparar lid och kostnader för berörda myndigheter inomkommunikationsväsendet. Även riskerna för olycksfall minskas på detta sätt. Utredarenmenar att jordförvärvslagen bidragit lill att göra de svenska jordbruken myckelstora. Lagen sägs däremot inte ha bidragit till atl öka effektiviteten. Häravdras slutsatsen alt lagen kan avskaffas ulan några som helsl men för den korl-eller långsiktiga utvecklingen vad avser syftel att rationalisera jordbruket. Styrelsenanser alt de svenska jordbruken inle är alt betrakta som "myckel stora". fanns i landet enligt lantbruksregislret101000 företag med mer än 2 ha åker. Medelarealen uppgick till 28,5 ha. De hell ägda företagen hade en medelareal av 17,6 ha, medan motsvarande areal för delvis arrenderade förelag var 38,5 ha. Endast 15000 företag brukade mer än 50 ha åker medan mer än hälften (58000) av det totala antalet förelag hade ett arealunderlag som understeg 20 ha åker. Dessutom är variaiionerna i företagsstorlek avsevärda mellan olika landsdelar. Inte heller de internationella jämförelserna i utredningen ger vid handen att jordbruken i är "mycket slora". Däremot inslämmerstyrelsen i utredarens konstaterande att storleksra- Prop. 1990/91; 155tionaliseringen varit framgångsrik. Den tekniska utvecklingen har kunnat Bilaga2 appliceras på jordbruket, delvis som en följd av att brukningsenheternablivit slörre. Påmånga håll har slorleksralionaliseringen till övervägande del skett genomtillskott av sidoarrenden. Alternativet hade varit att behålla många småhelägda, men olönsamma företag. En viss del ägd mark är nödvändig, även i deföretag som baseras på sidoarrenden. Jordförvärvslagen har bidragit till atlhålla andelen ägd mark uppe inom dessa företag. Ivissa bygder skulle det inte varit möjligt att bedriva jordbruk på elleffektivt sätt ulan en omfattande storleksrationalisering med stöd av statligjordbrukspolitik. Under långa perioder har storleksrationaliseringen ocksåvarit det väsenlligaste inslaget i jordförvärvslagstiftningen. I sammanhangetbör nämnas den så kallade KR/SR-verksamheten som pågick i lantbmksverkets regiunder och som syftade till en snabb uppbyggnad aveffektiva familjeförelag. Övervägande delen av dessa satsningar har senarevisat sig vara riktiga. har, mot bakgrund av bl.a.överskottsproduktionen i jordbruket och satsningen på landsbygdsutveckling, enförskjutning skett från uppbyggnad av nya företag till vidmakthållande avutvecklingsbara företag. Effektiviteten(produktiviteten) mäts i utredningen som förändring (%) av värdeproduktionunder per sysselsatt i jordbruket. Utredaren har här använt sig avinternationella jämförelser och har inte funnit något som helst samband mellanföretagens storleks- och produktivitetstillväxt. Styrelsenvill i sammanhangel påpeka att uppgifterna om storlekstillväxt ochproduktivitetsökning i de under avsnittet redovisade diagrammen inte stämmeröverens med uppgifterna i utredningens statistiska appendix. Då de senareuppgifterna i stället används och jämförelserna utgår från ,kan ett visst samband noteras mellan storlekstillväxt och produktivitetsökning.Utredarens slutsats faller alltså redan här. Attdra långtgående slutsatser av enbart en jämförelse av det här slaget ärförkastligt. Förhållandena inom jordbruket och andra samhällsområden ländernaemellan är inte så likartade atl skillnader i produktivitetsutveckling kanhänföras till existensen av en särskild jordlagstiftning. Slutsatsernai övrigt tycks bygga på den felaktiga föreställningen att tillgången på åker ärobegränsad, och alt anpassningen till ändrade ekonomiska förhållanden skerhelt automatiskt som i vissa andra näringsverksamheter. Att så ej är falletvisar all praktisk erfarenhet. Iulredningen hävdas att det inle finns mycket atl vinna på en med lagens hjälpforcerad slorleksrationalisering inom det privata skogsbruket. Eltav huvudsyftena med jordförvärvslagen är att främja skogsbruketsrationalisering. Delta kan åstadkommas dels via storleksrationalisering, delsvia arronderingsförbällrande åtgärder. Storleksrationaliseringen har docktonats ned och sker till mycket stor del utan ingripanden medjordförvärvslagen. Förskogsbrukets del är rationaliseringsverksamheten därför huvudsak- ligen inriktad på attåstadkomma arronderingsförbättringar. 1990/91: 155 lagen och jordfonden är de medel som slår till förfogande. Problemenmed en dåligt arronderad skogsmark sägs i utredningen med all säkerhet höratill svenskt skogsbmks minsta problem och bör kunna hanteras ulan omfattandelagstiftning. I ställel kan, menar utredaren, t. ex. lantbruksnämndernaintensifiera sina köp och försäljningar på öppna marknaden. Styrelsenfinner anledning att nyansera utredarens beskrivning. I framför alltKopparbergs, och utgör arronderingsförhållandenasannolikt ett av skogsbrukets allvarligaste problem. Även på andra håll ilandet förekommer lokalt svår ägosplittring. Enbart i de tre nämnda länenbedöms 1,5 2 milj. ha vara i behov av arronderingsförbällrande åtgärder. utgör skiften med mindre än 50 meters bredd av denprivata skogsmarksarealen. Vidare har del konstaterats att sämre arronderingmedför eftersatt skogsvård, vilket inte nämns i utredningen. Iett område där omfattande åtgärder planeras har lantbruksnämnden möjlighet atti princip generellt ingripa med stöd av rationaliseringsbestämmelsen. Genomjordfonden kan ett större fastighetsinnehav i området byggas upp. En någorlundaomfattande och effektiv jordfondsverksamhet är dock enligt styrelsens bedömninghelt beroende av fortsatta möjligheter att använda rationalisering somavslagsskäl vid olämpliga förvärv. Utredarenutgår från atl den dåligt arronderade marken utgör av privatskogsmarkensamt att denna drabbas av merkostnad vid avverkningar. Utifrån dessaantaganden skulle den årliga merkostnaden på grund av dåligt arronderadprivatskogsmark uppgå liU närmare 150 milj. kr. Kostnaderna för den del avmyndighetsutövningen inom lantbmksverket som avser arronderingsförbättringarär inte möjliga att exakt specificera, men de är otvivelaktigt blygsamma iförhållande till nämnda summa. Iutredningen konstateras att det finns stordriftsfördelar vid skogsproduktionoch att detta gäller framför allt vid avverkning med mekaniserade syslem,främst vid gallring. Del betonas att åtgärdsområdets storlek därvid spelar slorroll för kostnadsnivån samt att motsvarande skalfördelar vid självverksamhet ärringa. Styrelsenvill nämna att mekaniserade system har varit helt dominerande iprivatskogsbmkels slutavverkningar. Även i gallringarna svarar de mekaniseradesystemen för en avsevärd del av avverkningarna. Denna andel väntas öka markantde närmaste åren. Justvid mekaniserad gallring har alltså storleken på det område som skall åtgärdas betydande inverkan på kostnaderna. Små fastigheter och dåligt arronderade fastigheter har i regel också små åtgärdsområden. verkan mellan markägare är en väg att pressa kostnaderna, men för att generellt nå kostnadseffektivitet på är slorleksrationalisering genom sammanslagning och omarrondering av fastigheter nödvändig. Andra fördelar med större fasligheter är att de ger möjlighet lill (och kräver) en högre ambitions- och kunskapsnivå hos ägarna genom att jämnare och mera kontinuerliga förvaltningsålgärder erfordras. Infören eventuell framtida revidering bör följande ändringar övervägas. Bilaga 2 Dendel av rationaliseringsmomentet som avser vidmakthållande av lantbmksföretagbör kunna tonas ned ytterligare och i större utsträckning överlåtas åtlantbrukarna själva. I stället bör en förskjutning av tyngdpunkten i lagenske, så att de regionalpolitiska hänsynstagandena får större betydelse. Prisprövningenbör inte avvecklas men väl kunna förenklas till en ren beredskapslag. Samhälletbör inte avhända sig möjligheten att snabbt kunna ingripa mot en osund allmänprisutveckling. Förbudet mot atl sammanföra utvecklade eller utvecklingsbaraföretag kan utgå ur lagstiftningen. Lättnader bör kunna ske i fråga om krav påyrkeskunskaper vid förvärv av lantbruk. 5.4Skogsstyrelsen: Skogsvårdsstyrelserna har bl. a. en från utredningen avvikandeuppfattning om lagens syfte och lagens effekter när det gäller all främjaskogsbrukets rationalisering. Enligt styrelserna är del möjligt i många fallatt uppnå effektivitetsvinster genom storleksrationalisering ocharronderingsförbätlring. Närdet gäller storleksrationaliseringen i jordbruket drar utredaren slutsatsenutifrån en internationell jämförelse att det inte finns något som helst sambandmellan storlekstillväxt och produktivitetstillväxt. anser attdel inte går atl dra några slutsatser alls av denna jämförelse. Skälet tilldetta är att storlekstillväxt och produktivitetstillväxt har belysts för olikatidsperioder. Det förekommer även andra felaktigheter i redovisningen. I figur111:6 finns med men inte och i figur III: 7 är det tvärtom. Vidarehar storiekstillväxlen varit positiv i , inte negaliv som utredaren harvisat. Skogsstyrelsenkonstaterar att utredaren i detta avsnitt mer har ifrågasatt JFLsrationaliseringsmål än lagens effekter. Vidare har inte ulredningen allsberört den kraftiga nedtoning av rationaliseringsaspekten, främst i fråga omjordbruksmark, som skedde vid den senaste översynen av lagen. Närdet gäller JFLs mål att främja skogsbrukets rationalisering kan noteras attutredningen synes ifrågasätta både lagens syfte och dess effekter.Skogsstyrelsen delar inte utredningens uppfatlning, utan menar att det ävenframgent är viktigt för konkurrenskraft när det gäller skogsprodukteratt hålla kostnaderna i skogsbruket nere, bl. a. genom rationalisering. Skogsstyrelsenhar med hänvisning till skogspolitikens mål, i många olika sammanhang framfört uppfattningen att det är angeläget att små brukningsenheter som inte kan drivas rationellt blir föremål för storleksra tionalisering. Det är också angeläget att snabba upp omarronderingarna. ansåg därför att det fanns skäl att tillstyrka huvuddelen av strukturutredningens (SOU 1983:71) ganska radikala förslag. Styrelsen var också ganska kritisk mot nedtoningen av rationaliseringsaspekten vid den senaste översynen av jordförvärvslagen. 1 sitt yttrande pekade skogs styrelsen bl. a. på atl det fortfarande finns behov av storieksrationalisering 87 ocharronderingsförbätlring som i första hand syftar till att åstadkomma Prop.1990/91; 155 behandlingsenheter som medger rationell brukning. Skogsstyrelsenpekade Bilaga 2 också på vad föreslagna ändringar skulle innebära för denaktiva rationaliseringsverksamhet som bedrivs av lantbruksnämnderna ochlantmäteriet, bl.a. att möjligheterna för lantbruksnämnderna att bygga uppmarkreserver för att underlätta omarronderingar skulle komma att begränsas.Utvecklingen har visat att detta påpekande var befogat. är vinsterna av omarrondering utomordentligt blygsamma i ettnationellt perspektiv. I samma avsnitt sägs det alt dålig arrondering kan antasinnebära en tvåprocentig stegring av de totala avverkningskostnaderna i landetoch det antyds att detta är närmast försumbart. Skogsstyrelsenkonstaterar att på avverkningskostnaderna motsvarar ca 140 milj. kr. Till denna siffra skall läggas de vinster som kan göras genomrationellare skogsvårdsåtgärder, minskad administrativ hantering osv.. Redan enkostnadsminskning på 140 milj. kr. motiverar omarrondering av dendåligt arronderade skogsmarken, som enligt utredningen uppgår till avden privata skogsmarken. Vid t.ex. räntekrav ligger lörisamhetsgränsen vid /ha medan kostnaden för omarrondering uppgår till igenomsnitt /ha. Om föruiom vinsten på avverkningssidan även övrigavinster tas med i kalkylen, är det knappast någon ivekan om all omarronderinggenerellt sett är en lönsam åtgärd. Skogsstyrelsendelar utredningens uppfattning att det finns stordriftsfördelar vidskogsproduktion. Ulredningen underskattar dock stordriftsfördelarna vidskogsvård. Enligt skogsvårdsslyrelsernas erfarenheter inverkarbehandlingsenhetens storlek slarkt på hektarkostnaden vid markberedning.Vidare har utredningen överdrivit smådriftsfördelarna av att bedriva ettslåndortsanpassat skogsbruk. Ett ståndortsanpassat skogsbmk kan självfalletbedrivas även inom storskogsbruket. Detär naturligt och kan också visas rent statistiskt att del finns ett sambandmellan fastighetsstorlek och beslåndsstorlek. Skogsbruk med små bestånd ledertill högre kostnader och inoptimalförluster. Det är riktigt att, somutredningen antyder, en del av stordriftsfördelarna ändå kan uppnås genomsamverkan. Kostnaderna för samverkan är dock belydande. Denjämförelse av genomsnittlig hyggesstorlek för olika ägarkaiegorier somutredningen gör i tabell IV:8 ger inte en rättvisande bild. Omjämförelsen görs landsdel för landsdel blir skillnaden i hyggesstorlek mellanolika ägarkaiegorier belydligt mindre. 5.6Arbetsmarknadsstyrelsen: Ett huvudsyfte med lagen är att främja bil dandet av slörre och bättre arronderade fastigheter samt alt befrämja rationaliseringen av jord- och skogsbruket. Utredaren konstaterar att lagen har bidragit till en snabb storlekstillväxt i jordbmket men inte en snabbare effektivisering i betydelsen produktionskostnader per enhet. Livsmedelspolitiskaarbetsgmppen har föreslagit en avreglering av jord- Prop. 1990/91:155bruket, som väntas medföra en betydande minskning av den spannmåls- Bilaga2 odlade arealen. Mot den bakgmnden finner AMS att beslämmelserna som främjarjordbruksegendomarnas storleks- och produktivitetstillväxt bör ulgä ur lagen. 5.8Statens lantmäteriverk: Utredaren anser att med alla bedömningsgrunder måstesägas att storleksrationaliseringen varit framgångsrik genom att medelarealenskog och åker har ökat (från 18 ha åker och36 ha skog till 28 ha åker och 40 ha skog enligt figur III: 5). Sedan övergårutredaren till att göra internationella jämförelser. Storieksrationaliseringenvad gäller har främst att göra med atl brukningen i ökad omfattningsker i form av sidoarrenden, något som inte omfattas av JFL. Ser man i ställettill medelarealen för taxeringsenheterna har ökningen varil måttligare. Detär således viktigt att hålla isär tillskottsarrende och tillskottsförvärv.Enligt jordbruksstatistiken ökade exempelvis ca 6000lantbmksföretag utav totalt 115000 sitt arealunderlag genom tillskottsarrende.Drygt 3 600 företag erhöll /85 större areal genomtillskottsförvärv. Deninternationella jämförelsen tar utredaren till intäkt för att det inte finnsnågra som helst samband meUan storlekstillväxten och produktivitetstillväxteni de jämförda länderna. Spridningen mellan länderna skulle till huvuddelenförklaras med den allmänna utvecklingen av levnadsstandarden i länderna. Analysenär förenklad till om det finns en jordförvärvslag eller inte i de jämfördaländerna. Men även om man bortser från andra vikliga faktorer, som utvecklingenav levnadsstandarden och det totala innehållel i jordbrukspolitiken i dejämförda länderna, kan man inte bortse från att och synesligga i en grupp för sig om man konstmeraren figur med produktivitetstillväxtpå den ena axeln och storlekstillväxt på den andra. och , sominte har någon jordförvärvslagstiftning, har således en lägre storlekstillväxtän övriga länder. , som har jordbruksförhållanden jämförbara med övrigaländer i , har dessutom en lägre produktivitetstillväxt än de övriga. Omman begränsar analysen lill de svenska förhållandena har både en yltre och eninre rationalisering skett under hela efterkrigsperioden. Detta kan mätas i enstorlekstillväxt och en produktivitetsökning i jordbruket, vilket figurernaredovisar. Historiskt sett har den yttre rationaliseringen varit nödvändig föratt få en anpassning av brukningsenheterna efter de ändrade anspräk påbrukningsenheternas storlek, som den jordbrukstekniska utvecklingen medfört. Detsom utredaren anför lill stöd för tesen atl storieksrationaliseringen inte har bidragit till att öka effektiviteten är inte tillräckligt för attövertyga om tesens riktighet. En belydande storleksrationalisering har skett genom sidoarrenden till jordbruksföretag. Det är otvetydigt så att de etablerade jordbmkarna har visat starkt intresse för tillskottsmark i den period som 89 Detta ärett bevis för aU del för företagaren finns företags- Prop. 1990/91:155 ekonomiska vinster med att köpa eller arrendera tillskottsmark. LMVanser att en fortsall allmän satsning från statens sida på storieksrationaliseringav jordbruksföretagen sannolikt inte är eftersträvansvärd i nuvarandejordbmkspolitiska siluation. Däremot finns det fortfarande behov av riktadestrukturförbättringar, främst i ägosplittrade områden i ,, m. fl. och i anslutning lill vägar och järnvägar.Ralionaliseringsbestämmelsen i JFL tillsammans med jordfonden är vidare ett avmedlen för samhället att genomföra markbyten och skadeförebyggande åtgärder vidvägdragning och stängning av järnvägskorsningar. Iutredningen finns ett diagram (s. 37) enligt vilket avverkningsintensitetenökar med antalet skiften per fastighet. Diagrammet bygger på envidarebearbetning av virkesförsörjningsutredningens statistiska material gjordav stmkturutredningen (tabell 1, bilaga 2 i stmkturulredningens betänkande).Eftersom skiftesantalet inte finns registrerat i något offentligt registerbygger undersökningen på 2 233 svar från utlottade skogsägare.Virkesförsörjningsutredningen har därför anmärkt att om materialet delas uppytteriigare kan man inte dra några statistiskt säkra slutsatser om skillnadernai t.ex. avverkningsintensitet (SOU 1981:81 s. 257). Viss försiktighet måstealltså iakttas när det gäller atl utnyttja resultaten frånstickprovsundersökningen. Enligt LMVs mening kan bearbetningen inte läggas tillgrund för några som helsl säkra slutsatser. Virkesförsörjningsutredningenhar dock med vissa reservationer konstaterat följande skillnader mellan olikagrupper. De kombinerade jord- och skogsbrukarna har markerat högreavverkningsinlensitet än de rena skogsägarna. Vidare pekarvirkesförsörjningsutredningens undersökning på att avverkningsintensiteten ärhögre om det bara är en ägare till fastigheten än om fastigheten ägs av flerapersoner. De yngre skogsägarna tycks vara mera aktiva än de äldre skogsägarna iawerkningshänscende. Skogsägare med skogsbmksplan har genomsnittligt högreavverkningsbenägenhet än de som saknar skogsbruksplan. Några säkra slutsatserom skillnader i awerk-ningsbenägenhel mellan grupperna utbor och åbor kan intedras. Sammanfattningsvis ger undersökningen otvetydigt intrycket attavverkningsbenägenheten är lägre hos många av dem som endasl indirekt ellerinle alls har en anknytning till skog och skogsmark. Undersökningarav de enskilda skogsägarnas avverkningsintensitet har också gjorts av LarsLönnstedt. Resultatet av en intervjuundersökning bekräftar alt olikheterexisterar vad awerkningsiniensiteten beträffar mellan olika företagsgrupperoch mellan olika delar av . Enmansägdamedelstora och stora lantgårdar uppvisar sålunda för den undersöktatidsperioden den högsta awerkningsiniensiteten. Avverkningsintensiteten,framför allt på lantgårdar, lenderar att påtagligt minska vid flerägande. Blandlantbruksföretagen utmärker sig de små lantgårdarna för en lågavverkningsintensitet. Lantbmkaresom även arbelar utanför gården har en något lägre 90 avverkningsintensitet änlantbrukare som huvudsakligen arbetar på sin Prop. 1990/91:155 gård. Skogsgårdarhar generellt sell en något lägre avverkningsinlensitet än lantgårdar. Blandskogsgårdarna är det framför allt äldre ägare som utmärks för en påtagligt lågavverkningsintensitet. Materialettyder inte på att utborna avverkar markant mindre än övriga markägare. Resultatetger enligt LMVs mening närmast anledning till bedömningen att om man villfrämja avverkningarna är del ändamålsenligt atl med hjälp av t. ex. JFL påverkaägo- och ägarstrukturen i det privata skogsbruket. Strukturutredningenhar vidare redovisat en undersökning av åtgärdsbehovets eventuella samband medfastighetsstrukturen (s. 136). Jämförelsen visar entydigt för såväl Kopparbergslän som att sämre arronderad skog har större andel kalmark ochröjningsskog med slort åtgärdsbehov än bättre arronderad skog. Det konstalerasvidare att andelen kalmark och röjningsskog tillsammans är ungefär densamma iskog med bättre arrondering som i skog med sämre arrondering. Detta innebär attslutavverkningarna utförs i ungefär lika stor omfattning inom sämre arronderadeområden som inom bäitre arronderade. Däremot är skogsvården tydligen mereftersatt vid sämre arrondering. LMVanser för egen del att vid bedömning av betydelsen av strukturrationaliseringfrån allmän och enskild synpunkt är det väsentligt att också granskabenägenheten att vidta aktiva skogsvårdsåtgärder som verkar för etl uthålligtskogsbruk. Regionaltär vidare arronderingsproblemen av mycket stor betydelse. I bl.a. Kopparbergslän och finns länsprogram för omarron-deringsverksamheten. bedöms behovet av omarrondering beröra ca 750000 ha och iSkaraborgs län ca 85000 ha. Härutöver finns ett bedömt omarronderingsbehovomfattande ca 350000 ha i . Den av lantmäteriet i samarbete medbl. a. lantbruksnämnderna bedrivna omarronderingsverksamheten har avsevärdomfattning i medan verksamhet i betydligt mindre omfattningbedrivs i de övriga nämnda länen och i begränsad utsträckning på yllerligarenågra håU. Båtnaden,dvs. nyttan av arronderingsförbättringar för markägarna, har utretts ochbefunnits vara mycket stor i de mest ägosplittrade områdena. Även i mindreägosplittrade områden är effeklen stor. Härtill kommer samhällsekonomiskavinster genom effektivare tillämpning av skogsvårdslagen m.m. JFLhar slor betydelse för omarronderingsverksamheten genom atl betydandemarkreserver ofta är en nödvändig förutsättning för en omarrondering. Dessutomhar JFL betydelse för den successiva rationaliseringen i skogsmark.