prop · GE03181 · 1990-12-31 00:00:00 — Enligt de riktlinjer som gäller för arbetet med utformandet av ettsamarbetsavtal mellan EFTA och EG avses den nämnda förordningen tillämpas avSverige gentemot EG och övriga EFTA-länder. Det kan på goda grunder antas attett samarbetsavtal i enlighet härmed kommer att medföra att föreskrifterna i bl.a.3 kap, 15 § första stycket e) AFL inte kommer att kunna fillämpas i fråga om enförsäkrad som vistas i något av länderna inom EG eller EFTA. Mot bakgrund av vadjag nu anfört anser jag att arbetsgivarens skyldighet att utge sjuklön även börgälla för tid då arbetstagaren vistas utomlands. Mittförslag: Som villkor för rätt till sjuklön skall gälla att arbetstagaren haranställts för av minst en månad. Om anställningen avser kortare tidfordras att arbetstagaren har tillträtt anställningen och därefter varitanställd av . I en sådan periodinräknas inte dagar då den anställde har varit frånvarande från arbetet utangiltigt skäl. Anställs arbetstagaren på nytt av samma arbetsgivare inom 14dagar från den tidigare anställningens upphörande, skall det föregåendeanställningsförhållandet räknas in i 14-dagarsperioden. Skälen för mitt förslag: Frågan om att införa en kvalifikafionstidför rätt till sjuklön behandlades av sjukpenningkommittén. Kommittén valde attinte föreslå någon kvalifikationstid för rätten till sjuklön. Det enda krav somuppställdes var att avtal om anställning träffats och att anställningen hade tillträtts.Enligt kommitténs uppfattning skulle kvalifikationsregler framför allt innebäraatt försäkringsskyddet försämrades för personer med korta anställningar, såsombl.a. säsongsarbetande, vikarier, praktikanter och feriear-betande ungdomar.Kommittén bedömde också att kvalifikationsregler skulle innebära administrativakomplikafioner för arbetsgivarna. Frågan omen kvalifikationsfid bör finnas för rätt fill sjuklön har flera dimensioner.Administrativa skäl talar för att rätten bör gälla redan i samband med anställningensbörjan. En sådan ordning är också enligt min uppfattning naturlig isituationer då en person fillträder en anställning som är avsedd att vara tillsvidare eller som inte är kortvarig. När det gällerpersoner för vilka anställningen redan vid tillträdet är avsedd att vara korttid är situationen en annan. Det är enligt min mening lämpligt attanställningar som är avsedda att vara än en månad inte under allaomständigheter omfattas av sjuklönesystemet. I sådana fall bör för rätt tillsjuklön krävas att vederbörande har tillträtt anställningen och därefter varitanställd av minst . Stundom kananknytningen till arbetsgivaren ändå vara av något fastare slag, trots att nämndakrav inte är uppfyllt. Jag tänker då på det fallet att arbetstagaren harupprepade korttidsanställningar hos samma arbetsgivare. I gäller i detfallet att i 14-dagarsperioden skall inräknas också ett fidi-gareanställningsförhållande, om arbetstagaren på nytt anställs av samma arbetsgivareinom från det föregående anställningsförhållandets upphörande. Jaganser att en sådan regel också bör införas i ett svenskt sjuklönesystem. Förden som på grund av dessa regler inte omfattas av sjuklönesystemet bör detnuvarande regelsystemet gälla vad beträffar rätt till sjukpenning enligt AFLvid sjukdomsfall. Nästa fråga blir då - i fråga om den som har anställts förkortare tid än en månad - att avgöra när anställningen har tillträtts. Inteheller denna fråga torde i normalfallet behöva leda till någratolkningsproblem. Vid bedömningen av ersättningsrätten för en person sominsjuknar eller skadas innan han infunnit sig påarbetsplatsen bör ledning kunna sökas i de bestämmelser somgäller på arbetsskadeförsäkringens område. Enligt den försäkringens reglerutges ersättning också när skadan inträffar under direkt färd till arbetet. Jaganser att kravet på tillträde bör ges samma innebörd vid tillämpningen av ensjuklönelag. 4.4 Sjuklönens storlek m.m. Mitt förslag:Sjuklönen enligt lag skall med sjuklön i varje sjuklöneperiodenligt huvudregeln utgöra av den lön och andra anställningsförmåner somarbetstagaren gått miste om till följd av nedsättningen i arbetsförmågan. Förtid därefter skall sjuklönen utgöra av nämnda förmåner. AGS-ersättning och motsvarandesom utges till arbetstagaren tillgodoräknas arbetsgivaren som utgiven sjuklön.Parterna på arbetsmarknaden ges möjlighet att genom kollektivavtal göra vissaavsteg från lagstiftningen och på så sätt närmare precisera sjuklönensberäkning. Skälenför mitt förslag: Enligt tillkännagivande i anslutning till behandlingenav prop. 1990/91:59 om vissa ändringar i sjukförsäkringen m.m. (SfU9, rskr.104) bör det vara ett berättigat krav vid införande av en arbetsgivarperiod medanknytning till sjukförsäkringen att kompensationsnivåerna blir rättvisa ochlika mellan olika grupper på arbetsmarknaden. Sjukpenningkommitténtog inte ställning till vilken ersättningsnivå som borde gälla i en lag omsjuklön. Angående beräkningsunderlaget för sjuklönen utgick kommittén från attdetta borde bli föremål för kollekfivavtal mellan arbetsmarknadens parter. Närdet gällde sjukdom som inträffade under olika typer av tjänstledighet skullesjuklön endast utbetalas om och i den omfattning ledigheten varbetald och ett inkomstbortfall uppkom till följd av sjukfallet. hardäremot intagit ståndpunkten att kravet på likabehandling av olika grupper påarbetsmarknaden förutsätter att reglerna om kompensationen i en lag om sjuklönså långt möjligt överensstämmer med AFL. Kommittén hänför sig därvid till deregler om kompensationsgrader inom sjukpenningförsäkringen som gäller sedan den1 mars . Kommittén anser att AFL:s särreglering om kompensationen förpersoner med ofta återkommande sjukfall bör få motsvarighet i ensjuklönelagstiftning. För egen del anser jag,med stöd också av vad sjuklönekommittén anfört, att skyldigheten att utbetalasjuklön bör avvägas och bestämmas efter den kompensationsgrad som gäller inomsjukpenningförsäkringen enligt AFL jämte den ytteriigare kompensafion frånarbetsgivaren som kan lämnas utan att minskning av sjukpenning skall ske medhänsyn till samtidig lön eller AGS-ersättning och liknande avtalsförmåner.Kompensationsgraden enUgt AFL är med sjukpenning ivarje sjukperiod normalt och för tid därefter t.o.m. den nittionde dagen iperioden . Utöver dessa nivåer medges i lön eller avtalsersättning församma sjukdomstid utanreduktion av sjukpenningen. Den sammanlagda kompensation för in- Prop. komstbortfallsom sjukförsäkringslagstiftningen åsyftar är således /91:181 deförsta och i övrigt. Densjuklön som skall utges enligt den lagstiftning jag nu föreslår bör för deförsta normalt utgöra av den lön och andra anställningsförmånersom arbetstagaren går miste om vid sjukfrånvaro. För återstående dagar avarbetsgivarperioden bör sjuklönen utgöra av nämnda förmåner. Iregel utbetalas i ett sjukdomsfall,utöver ersättningen från , sjuklön av arbetsgivarenmotsvarande av lönen. Det är emellertid också tänkbart att ersättningutges på grund av fri gruppsjukförsäkring. I fall då AGS-ersättning ellerliknande avtalsersättning (förmån av fri gruppsjukförsäkring som grundas påcentralt kollektivavtal; däremot inte t.ex. förmån från trygghetsförsäkringvid arbetsskada) utges till arbetstagaren bör denna, såsom sjuklönekommitténuttalat sig för, jämställas med sjuklön och således tillgodoräknas arbetsgivaren. Jagåterkommer i det följande (avsnitt 4.9) till en undantagsreglering avseendekompensationsgraden som bör tillämpas för arbetstagaremed särskilt omfattande sjukfrånvaro. Principenvid bestämmande av sjuklöneunderlaget bör vara att detta skall ge en så riktigbild som möjligt av det inkomstbortfall som arbetstagaren gör ianställningsförhållandet när ett sjukdomsfall inträffar. Den ersättning i formav sjuklön som utbetalas till den anställde bör således stå i relation fill deninkomstförlust han gör. Av detta resonemang följer att sjuklön inte skall beräknaspå anställningsförmåner, exempelvis i form av fri bil, som inte går förlorade isamband med sjukdom, eller på ersättning som avser att täcka kostnader som denanställde har endast när han arbetar. Sjuklön bör emellertid även betalas utunder olika former av ledigheter för den anställde, under förutsättning attledigheten är förenad med rätt till lön. Jag återkommer i specialmotiveringentill frågan i vilka situationer sjuklön skall utges och efter vilka principerdetta skall ske. Möjlighetbör finnas att genom kollekfivavtal, som på arbetstagarsidan träffats ellergodkänts på förbundsnivå, göra avsteg från lagregleringen av sjuklönens storlekså till vida att den närmare beräkningen av sjuklönen kan anpassas t.ex. tillförhållanden inom resp. bransch eller arbete. Någon principiell avvikelse frånlagens krav på sjuklönen är inte avsedd att ske avtalsvägen. uppdraghar som nämnts gällt bl.a. att utreda vad som fordras för att en lagstadgad arbetsgivarperiod med sjuklön skall vara förenlig med kravet att kompensationsnivåerna för sjukersättning skall vara rättvisa och innebära likabehandling av olika grupper på arbetsmarknaden. Kommittén har konstaterat att det med en arbetsgivarperiod inte är möjligt att tillämpa någon motsvarighet fill gällande ordning inom sjukpenningförsäkringen, som innebär att sjukpenningen minskas om den totala sjukersättningen kompenserar mer än 75 resp. av inkomstbort fallet. Kommittén framhåller att man måste kunna utgå från att parterna på arbetsmarknaden anpassar sina avtalsbestämmelser till den utformning som 43 en lagstiftning om sjuklönfår. Kommittén instämmer i vad som uttalades i Prop. 1990/91:59 ombehovet av att noga följa utvecklingen på arbetsmark- 1990/91:181 nåden när detgäller kompensationsnivåerna för sjukersättningar. Om arbetsmarknadsparternamot förmodan skulle göra avsteg från avsedda normer för ersättning bör enligtkommittén statsmakterna överväga lämpliga åtgärder. Kommittén tillägger attönskemålet om följsamhet till sjuklönelagstiftningens regler omkompensationsnivåerna möjligen skulle kunna tillgodoses genom ettdifferentierat uttag av socialavgifter. Föregen del vill jag betona att ett lagfäst sjuklönesystem inte kan ses som ensocialt tillfredsställande ordning om systemet leder fill skillnader i sjukersättningmellan olika grupper. Det är därför av största betydelse att kunna förlita sigpå att de avsedda kompensationsnivåerna i praktiken får genomslag på helaarbetsmarknaden. Möjligheten att garantera detta genom ingrepplagstiftningsvägen i avtalsförhållanden eller i avtalsfriheten har inte tagitsupp av sjuklönekommittén. Kommitténs redovisade ståndpunkt torde dock få sessom ett avståndstagande från sådana metoder i förevarande sammanhang. Jag haringen annan uppfattning än kommittén i denna fråga. Min bedömning är attarbetsmarknadsparterna har goda förutsättningar att åstadkomma den nödvändigaanpassningen till en ny lagstiftning om sjuklön som knyter an till deersättningsnivåer och den ordning med sjukpenningreduktion i vissa situationersom gäller inom sjukförsäkringen. Jag har därvid beaktat bl.a. attriksdagens ställningstagande i förevarande ärende beräknas kunna ske underinnevarande och att fiden för att förbereda avtalsanpassning införreformens genomförande blir rimligt tillmätt. Jag vill också peka på attriksdagen senare i vår inför sitt slufiiga ställningstagande till ensjuklönereform bör kunna få ytterligare uppgifter om hur den avtalsanpassninggenomförs som förutsattes ske i anslutning till ändringarna inomsjukpenningförsäkringen per . Det är emellertid, som jagbetonat, av mycket stor vikt att de avsedda kompensationsnivåerna slår igenompå ett likartat sätt på hela arbetsmarknaden. Om så inte skulle bli falletmåste, som sjuklönekommittén framhållit, andra åtgärder övervägas för att uppnååsyftat resultat. Jag avser därför att följa utvecklingen på detta områdemycket noga. Jagvill tillägga att likabehandlingen av olika grupper på arbetsmarknaden enligtmin uppfattning är så nödvändig att, om avtal träffas där den inte kommer tillstånd, förslaget om införande av sjuklön bör dras tillbaka. Jag anser dessutomatt om, sedan avtalsanpassning skett på den avsedda nivån, nya avtal träffas omen kompensationsnivå som överstiger den avsedda, en sådan nivå bör genom lagsfiftningbli normgivande för hela arbetsmarknaden. Det bör därvid åligga arbetsgivarnaatt helt svara för kostnaderna för den på så sätt höjda kompensationsnivån inomsjukförsäkringen. Jag har således för avsikt att också efter ett beslut avriksdagen om lagfäst sjuklön hålla mig underrättad om utvecklingen påarbetsmarknaden i frågan och, om det krävs för att åstadkomma den förutsattalikabehandlingen, återkomma till med förslag om höjdakompensationsnivåer. Mittförslag: En arbetsgivare skall inte vara skyldig att utge sjuklön till enanställd för tid innan anmälan om sjukdomsfallet gjorts till arbetsgivaren.Från denna regel görs undantag om arbetstagaren har varit förhindrad att göraanmälan. Arbetstagarenskall lämna arbetsgivaren en skriftlig försäkran om att han varit sjuk och ivilken omfattning sjukdomen nedsatt arbetsförmågan. Arbetsgivaren skall intevara skyldig att betala ut sjuklönen innan den anställde har lämnat sådanförsäkran. Arbetsmarknadens parter ges möjlighet att genom kollektivavtal geytterligare bestämmelser om vad försäkran skall innehålla. Skälen för mitt förslag:Enligt bestämmelserna i 3 kap. 14 § AFL utges inte sjukpenning för tid innananmälan gjorts till , om hinder inte mött för sådan anmälaneller om annars särskilda skäl föranleder att sjukpenning ändå bör utges. Dennaregel har tillkommit av flera skäl. Det främsta skälet är att det skall varamöjligt för försäkringsgivaren, dvs. , att utöva den kontrollsom behövs för att avgöra om den försäkrade fått sin arbetsförmåga nedsatt isådan omfattning att han har rätt fill sjukpenning. En motsvarandeanmälningsskyldighet bör åläggas arbetstagaren i ett sjuklönesystem. En anställdmåste ta kontakt med sin arbetsgivare för att meddela att han intekan förvärvsarbeta på grund av sjukdom. Det är alltså ingen nyuppgiftsskyldighet som läggs på den enskilde arbetstagaren. Om arbetstagarenhar varit förhindrad att göra anmälan skall sjuklön utges trots dröjsmålet.Någon anledning att införa en regel om att sjuklön också skall utges om detföreligger andra skäl för dröjsmålet än förhinder anser jag inte att det finns.Möjligheten att utge sjukpenning i andra fall av utebliven anmälan än vidförhinder avser inom den allmänna försäkringen främst att täcka in situafionerdå den försäkrade av olika skäl svävat i villfarelse om skyldigheten att göraanmälan till kassan överhuvudtaget eller trott att anmälan skulle göras av någonannan för hans räkning. Några sådana missförstånd om skyldigheten att tillarbetsgivaren anmäla att man inte kommer till arbetet lär inte behövainträffa. Även mitt förslag om attarbetstagaren skall lämna en försäkran till arbetsgivaren med anledning avsjukdomsfallet motsvaras av en regel inom den allmänna försäkringen. Iförsäkran avses arbetstagaren intyga att hans utevaro från arbetet har berottpå sjukdom och lämna uppgift om i vilken omfattning sjukdomen har gjort atthan inte kunnat arbeta. En sådan skyldighet att avge försäkran blir naturligenav väsentlig betydelse för att förebygga att tvister uppkommer om rätten tillsjuklön. Normalt bör en avgiven försäkran kunna tjäna som viktigt bevisdokumentom tvist likväl skulle uppstå. Enligt min uppfattning bördet inte i lag tillika uppställas ett krav på att försäkran också skallinnehålla närmare uppgift om sjukdomen. Om arbetsmarknadens parter anser atten sådan regel skulle vara av värde bör emeller- tidmöjlighet finnas att genom kollektivavtal åstadkomma detta. Avsikten är attförsäkran skall lämnas senast vid sjuklöneperiodens utgång. Arbetsgivarensskyldighet att betala ut sjuklönen bör kopplas fill denna försäkran. Det innebäratt sjuklön behöver betalas ut först när arbetstagaren lämnat en sådanförsäkran. Jag anser emellertid inte att arbetstagaren skall tappa sin rätt fillsjuklön bara därför att han dröjt med försäkran. Däremot bör arbetsgivarenkunna innehålla lönen fram till dess skyldigheten fullgjorts. Jagåterkommer i det följande till frågan om hur anmälan till försäkringskassanskall ske i situationer när sjukdomsfallet inte är avslutat vid sjuklöneperiodensutgång och ansvaret för utbetalning av sjukersättning till den enskildesåledes skall övertas av kassan. Mitt förslag: Fr.o.m. sjunde kalenderdagen efteranmälningsdagen skall arbetsgivaren vara skyldig att utge sjuklön endast omarbetstagaren styrker nedsättningen av arbetsförmågan genom intyg från läkareresp. Sådant intyg skall lämnas till arbetsgivaren. I intyget fårsjukdomsdiagnosen utelämnas om parterna på arbetsmarknaden inte kommit överensom annat. skall, om det finns särskilda skäl,självmant eller på framställning av arbetsgivaren kunna besluta att en vissarbetstagare skall styrka sin rätt till sjuklön genom intyg från läkare ellertandläkare fr.o.m. en tidigare tidpunkt än normalt. beslutfår därvid innefatta ett krav på intyg fr.o.m. i varjekommande sjukperiod (förstadagsintyg) eller, i ett pågående sjukfall, fr.o.m.en tidigare dag än den sjunde dagen efter sjukanmäl-ningsdagen. Ett beslut avförsäkringskassan om förstadagsintyg får inte avse än . Arbetsmarknadensparter ges möjlighet att genom kollekfivavtal bestämma att läkarintyg skall gesin från en tidigare dag än vad som följer av lagreglerna samt bestämma attintyget skall innehålla närmare uppgift om sjukdomen. Skälen förmitt förslag: Enligt bestämmelserna i och anslutande författningar får enallmän försäkringskassa påfordra att den försäkrade styrker nedsättningen iarbetsförmågan genom lakar- eller tandläkarintyg. har isina föreskrifter (RFFS 1988:2) om kontroll i sjukpenningärenden m.m.fastställt att läkarintyg normalt skall lämnas fr.o.m. sjunde dagen efter sjukanmälningsdagen.Om särskilda omständigheter fö-rehgger kan i visst pågåendesjukfall begära att läkarintyg skall företes från en tidigare tidpunkt. Enhgtden sistnämnda författningen får kassan under vissa förutsättningar ocksåålägga den försäkrade att vid framtida sjukdomsfall förete intyg redan från denförsta dagen av ett sjukfall, s.k. förstadagsintyg. Bestämmelsen om att ettläkarintyg skall företes för att styrka rätten till sjukpenning har betydelseur kontrollsynpunkt; framför allt ärläkarintyget emellertid viktigt när det gäller att avgöra rehabi- Prop. literingsbehovethos den enskilde. Detta är enligt min uppfattning vikfiga 1990/91:181 skälför att bibehålla kravet på att sjukfrånvaro styrks med läkarintyg. Jag föreslårdärför att detta krav skall gälla även i sjuklönesystemet och utformas påmotsvarande sätt som gäller enligt sjukpenningregleringen. Närdet sedan gäller frågan vem som enligt lagstiftningen skall ha rätt att beslutaatt läkarintyg skall avse en tidigare tidpunkt än vad som skall gällaförordar jag att denna rätt förbehålls . Impulsen fill ettsådant beslut lär oftast komma från arbetsgivaren eftersom det är denne som hartillgång fill den information som behövs för att aktualisera ett beslut om s.k.läkarintygsföreläggande. Det är dock enligt min uppfattning viktigt attbeslutsfattandet förbehålls , inte minst med hänsyn fillbetydelsen av att avgörandena träffas på objektiva grunder Kassan kan medutgångspunkt från den praxis som utvecklats när det gäller läkarintygsföreläggandese till att fillämpningen av reglerna inte blir beroende av vilken arbetsgivareden anställde har. En sådan ordning som jag förordar bör leda fill atttillämpningen blir i huvudsak likformig över landet. det centrala verkstadsavtalet gäller i fråga om den avtalsgrundadesjuklönerätten att arbetstagaren skall inge läkarintyg från en tidigare tidpunktän vad som följer av mitt förslag till lagreglering. För den händelse parternapå arbetsmarknaden skulle anse att läkarintyg bör ges in tidigare än vadlagreglerna föreskriver bör parterna kunna bestämma härom genom kollektivavtalsom på arbetstagarsidan träffats eller godkänts på förbundsnivå. Somhuvudregel bör gälla att de läkarintyg som ges in till arbetsgivaren inte skallinnehålla uppgift om diagnos. Närmare uppgift om sjukdomen bör enligthuvudregeln endast uppges till . Jag anser därför att detintyg som lämnas till arbetsgivaren för att styrka arbetsoförmåga till följd avsjukdom fr.o.m. sjunde dagen efter anmälningsdagen inte behöver innehållasådan uppgift. Först när sjuklöneperioden avslutats och den enskilde göranspråk pä ersättning frän AFL med anledning av sjukdomsfallet skall ett intygom arbetsförmågans nedsättning med närmare uppgift om sjukdomen överlämnastill . Enkomplikation kan uppstå i detta sammanhang på rehabiliteringsområdet. Ett ökatarbetsgivaransvar för de anställdas rehabilitering och arbetsmiljö, i enlighetmed vad som har föreslagits i prop. 1990/91:141 om rehabilitering ochrehabiliteringsersättning m.m., kan naturligtvis ge bättre resultat omarbetsgivaren känner till orsaken till den anställdes sjukfrånvaro. En sådankunskap kan ibland vara en förutsättning för att adekvata åtgärder skall kunnavidtas för att förbättra arbetsmiljön och för att hjälpa den anställde tillbakai arbete. På vissa avtalsområden medger kollektivavtal redan nu att arbetsgivarenfår del av den anställdes diagnos vid sjukfrånvaro. Det bör mot denna bakgrundäven i fortsättningen vara möjligt att via kollektivavtal som träffats ellergodkänts på förbundsnivå göra avsteg från lagregleringen och låta arbetsgivarenfå rätt att ta del av diagnosuppgifter angående sina anställda när detta bedömssom behövligt som ett inslag i arbetet med arbetsmiljöförbättringar ochrehabilitering inom företaget. En sådan rätt måste gi- vetvis förenas med reglerom tystnadsplikt för arbetsgivaren angående uppgifter han får del av på dettasätt. Jag återkommer till detta i avsnitt4.8. 4.7 Anmälnings- och uppgiftsskyldigheten för arbetsgivare Mitt förslag:Arbetsgivaren skall till anmäla sjukdomsfall som har getträtt till sjuklön, om sjukfallet fortsätter efter sjuklöneperiodens utgång.Anmälan skall göras till kassan från sjuklöneperiodensslut. Arbetsgivaren skall vidare lämna skriftlig uppgift fillriksförsäkringsverket om sjukdomsfall som har gett rätt till sjuklön menavslutats inom sjuklöneperioden. Uppgifterna lämnas senast vid utgången av denkalendermånad som följer efter den under vilken sjuklöneperioden löpte ut.Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, bemyndigasemellertid att få föreskriva att uppgifter i stället skall lämnas fill försäkringskassansamt att uppgifterna får lämnas med hjälp av ADB-teknik, Skälen för mitt förslag:Sjukpenningkommittén föreslog i sin skiss till ett sjuklönesystem att detskulle ankomma på arbetsgivaren att - om sjukdomsfallet fortsatte eftersjuklöneperiodens utgång - senast tredje arbetsdagen efter det attsjuklöneperioden gått ut underrätta om detta. Kommitténredovisade också att man övervägt om inte arbetstagaren själv borde ha ansvaretför anmälan vid övergången. Kommitténs förslag byggde dock på denförutsättningen att arbetsgivaren under alla förhållanden måste förse kassanmed uppgift om att sjuklön erlagts. Vidare hänvisade kommittén till risken föratt den enskilde på grund av sjukdomen eller andra orsaker inte själv förmåddebevaka sin rätt eller glömde att göra anmälan. Kommittén ansåg också att deuppgifter om den anställdes arbets- och löneförhållanden som arbetsgivarenskulle lämna i anslutning till sjuklöneperiodernas utgång skulle kunna utgöraimpulser för en SGl-ändring. För tid efter det attsjuklöneperioden gått till ända skall arbetstagarens anspråk på ersättning tillföljd av sjukdomen prövas av enligt sjukpenningreglerna i AFL.Detta förutsätter att kassan får information om att arbetstagaren har uppburitsjuklön under fjortondagarsperio-den, dvs. att arbetsgivaren fullgjort sinaskyldigheter enligt lagsfiftningen om sjuklön. En skyldighet för arbetsgivarenatt anmäla till om sjukdomsfallet fortsätter eftersjuklöneperiodens slut får anses väsentlig för att sjukersättningssystemetskall kunna fungera smidigt när sjuklöneperioden avslutats.