prop · GE03141 · 1990-12-31 00:00:00 — Jag instämmer irehabilileringsberedningens bedömning att del efter en viss lids sjukskrivningbör kunna krävas ett särskill utlåtande, där läkaren som utfärdar utlåtandetutöver pågående och planerade behandlingsåtgärder också anger vilka ålgärdersom enligt hans bedömning behövs för alt den försäkrade skall kunnaåtergå i arbele. Även den beräknade återståen- Prop. 1990/91:141 de tidenmed nedsatt arbetsförmåga bör anges. För de fall där en rehabilitering intebedöms möjlig bör skälen för detta anges. Rehabiliteringsberedningenföreslår alt ett utlåtande av detta slag skall kunna krävas när ellsjukdomsfall har pågått . Jag anser för egen del att etl sådanlullålande bör kunna krävas lidigare. En lämplig tidpunkt bör vara då denförsäkrade har uppburit sjukpenning . Tidsgränsen blir dåsamordnad med den som jag har föreslagit som regel skall gälla förarbelsgivarens skyldighet all påbörja en rehabiliteringsutredning. Jagser de nya inslagen i utlåtandet som viktiga markeringar av läkarnas roll irehabiliteringsprocessen. Jag vill särskilt framhålla viklen av all densjukskrivande läkaren informerar sig om patientens arbetsförhållanden som endel i bedömningen av arbetsförmågan. Rehabiliteringsberedningensförslag om att beteckningen intyg byts ut mot utlåtande också i korta sjukfallanser jag otillräckligt motiverat. Framför alll i samband med relalivtkortvariga bagalellarlade sjukdomar måsle del anses överflödigt att infordrauppgifter om rehabilileringsbehov etc. Milt förslag begränsar sig därför lillall avse möjlighet för atl begära läkarutlåtande närsjukperioden pågått . Rehabiliteringsberedningenhar, dock utan att föreslå någon lagändring, också förordat att rällen allulfärda utlåtande om arbetsförmågans nedsättning skall tillkomma även vissaandra yrkeskategorier än läkare. föreslås ta inilialivlill försöksverksamhet i detta hänseende tillsammans med försäkringskassornaoch sjukvårdshuvudmännen för atl pröva sig fram och göra successivautvidgningar i takt med ökade erfarenheter. Jaghar för egen del inget att erinra mot att tar initiativtill försöksverksamhet med utlåtande från andra yrkeskategorier om nedsättningav arbetsförmågan och behovet av rehabilileringsålgärder. Ett sådanl initiativfår inbegripa framställning om de författningsändringar som behövs om försökskall kunna genomföras. Erfarenheterna från eventuell försöksverksamhet fårsedan utvisa om det är lämpligt med en mera generell utvidgning av kretsen somfår ulfärda utlåtanden av här diskuterat slag. Min bedömning:Försäkringskassan bör ha ell övergripande samordningsansvar förrehabiliteringsverksamheten. bör dessutom ha ansvar för atlarbetslivsinriktade rehabilileringsålgärder kommer lill stånd för personer somhar en anställning eller annat förvärvsarbete medan arbetsmarknadsmyndigheternabör ha ansvar för personer som är arbetslösa och vänder sig till arbelsförmedlingen.Sjukvårdshuvudmännens ansvar i rehabiliteringsarbetet följer av hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763) och kommunernas ansvar av socialtjänstlagen (1980:620). Skälen för min bedömning:Rehabiliteringsberedningen har föreslagil all föreskrifter om skyldighet attsamverka i rehabiliteringsfrågor förs in i olika lagar såsom hälso- ochsjukvårdslagen och socialtjänstlagen. Enligt min mening får etl sådanl ansvarall med de resurser som slår lill respektive aktörs förfogande samverka medandra anses föreligga redan genom den lagstiftning som finns. Hälso- och sjukvårdslagenger sjukvårdshuvudmännen ett ansvar för befolkningens hälsa men också en storfrihel all utforma vården efter lokala och regionala förutsättningar och behov.Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkorför hela befolkningen. Verksamheten skall bedrivas så all den uppfyller krav påkvalitet, trygghet, lättillgänglighet m.m. I planeringen av hälso- ochsjukvården skall sjukvårdshuvudmännen samverka med samhällsorgan,organisationer och enskilda. I sjukvårdshuvudmännensansvar innefattas också olika former av behandlings- ochrehabiliteringsinsatser. Till dessa räknas, utöver ordinär sjukvård inom olikamedicinska verksamhetsområden inklusive medicinsk rehabilitering, undersökningoch behandling vid enheter/avdelningar för sjukgymnastik, syn- ochhörcentraler, sysselsättnings- och arbetsterapi och tillhandahållande avtekniska hjälpmedel som handikappade personer behöver i hem eller skola. Hiträknas också rådgivning, stödåtgärder och funktionsprövning. Sjukvårdensrehabilileringsmål är atl så långt som möjligt återställa funktionsförmågan.Rehabiliteringen kan också syfta till att förbättra en nedsatt funktion och allträna kompenserande funktioner. Förutsättningarna försjukvårdshuvudmännen all la sin del av ansvaret inom rehabiliteringsprocessenoch för ell närmare samarbete mellan sjukvårdshuvudmännen ochförsäkringskassorna har förbättrats genom den överenskommelse som har träffatsom vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen för år1991. Överenskommelsen har redovisats för i regeringens proposilion1990/91:51 (SfU7, rskr. Genom denna överenskommele avsätts 400 milj. kr.för för atl öka rehabiliterings- och behandlingsinsatser hossjukvårdhuvudmännen och minska väntetiderna för rehabilileringsålgärder.Försäkringskassan och sjukvårdshuvudmannen skall komma överens om hur medlen, iför- ening med en anpassning avhuvudmannens verksamhel och resurser, bäsl Prop. 1990/91:141 kan användasför ålgärder som syftar lill att snabbare återföra människor till arbetsliveteller till ett aktivt liv i övrigt. Kommunernasansvar för social rehabilitering av den enskilde individen regleras isocialtjänstlagen och ärendena handläggs av socialnämnden. Övergripande mål försocialtjänsten är att skapa ekonomisk och social trygghet, jämlikhet ilevnadsvillkor och aktivt dellagande i samhället. skall därförla reda på vilka hjälpbehov som finns, informera kommuninvånarna om vilkamöjligheter till stöd och hjälp som står till buds, vid behov förmedlakontakter med och insatser från andra myndigheter och ge stöd och hjälp ombehoven inte lillgodoses av annan myndighet. Kommunens ansvar förrehabilileringsålgärder Iräder således in först när någon annanrehabiliteringsaktör inte har ansvaret för den enskilde och varar till dess enannan rehabiliteringsaktör är skyldig atl la över ansvaret. Det ligger därmed isocialtjänstens funktion och inlresse all samverka med andra ansvariga pårehabiliteringsområdel. gäller i särskill hög grad samverkan medförsäkringskassan såsom samordningsansvarig för rehabiliteringsinsatserna. Arbetsmarknadsmyndigheternasrehabiliteringsansvar omfattar bl.a. uppgiften att tillhandahålla insatser iform av vägledning, utbildning och yrkesinriktad rehabilitering för att denenskilde skall kunna finna, få och behålla ell arbele. Verksamheten i denna delinnefattar enligt förordningen (1987:405) om den arbetsmarknadspoliliskaverksamhelen platsförmedling och arbelsförberedande ålgärder. Enligtförordningen skall arbetsmarknadsmyndigheterna ägna särskild uppmärksamhet åtåtgärder för alt främja anslällning av äldre arbelslagare och arbelslagare mednedsatt arbetsförmåga saml för att underlätta för handikappade all behålla ellarbete. Medyrkesinriktad rehabilitering förslås här sådan utredande, vägledande ochförberedande verksamhel som bl. a. arbetsmarknadsverket bedriver vidarbetsmarknadsinstitut i syfle alt pröva och förbättra yrkesobestämda ocharbetshandikappade personers förutsättningar för arbele. Arbetsmarknadsmyndigheternaskall i första hand använda sina resurser för alt hjälpa personer som saknararbete att få ell sådant. Ansvaret omfallar dock även att hjälpa personer somhar en anslällning med rehabiliteringsinsatser om de riskerar all förlora sinanslällning och rehabiliteringsinsatserna kan förhindra detta. Dessa uppgifterger i vissa fall upphov till oklarheter om försäkringskassaneller arbetsmarknadsmyndigheterna skall ta det ekonomiska ansvaret förbehövliga rehabilileringsålgärder. Del förekommer också all ansvarelsplacering inte går all faslslälla, med belydande olägenheter för den enskildesom följd. Minuppfattning är atl bör ha ett övergripande samordningsansvarför rehabiliteringsverksamheten. Försäkringskassorna bör dessutom ha ansvar förall arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder kommer till stånd för depersoner som innehar en anslällning eller annat förvärvsarbete, medanarbetsmarknadsmyndigheternas ansvar främsl bör avse personer som är arbetslösaoch vänder sig till arbetsförmedlingen. vill understryka att häravses ett ansvar för särskilda rehabilileringsålgärder. Service till personersom söker annat arbele eller informalion och vägledning inför val av arbete,yrke eller utbildning bör givelvis lämnas av arbetsförmedlingen ocksåfortsättningsvis. Genom de förslag jag i detföljande kommer att lägga fram angående rehabiliteringsersättning inom ramenför socialförsäkringen bör ges förutsättningar för en klarare gränsdragningmellan arbetsmarknadsmyndigheterna och försäkringskassorna när det gäller detekonomiska ansvaret för rehabiliteringsåtgärder för enskilda individer.Arbetsmarknadsmyndigheterna skall självfallet bistå försäkringskassorna medsin kompetens när det exempelvis gäller att finna lämpliga arbetsuppgifter ochanställning för den som på grund av arbelshinder inle kan återgå lill sillgamla arbele. Arbetsmarknadsmyndigheternaskall samverka med parlerna på arbetsmarknaden. Samverkan skall också ske medskolan, med sociala och andra myndigheter samt och enskilda organisationer. Genom arbelslivsfonden kanarbelsgivare få bidrag till all genomföra arbetsplatsprogram som syftar tillatt förbättra arbetsorganisation och arbetsmiljön i övrigt och atl genomförarehabilileringsålgärder för de anställda. Arbelslivsfonden skall när del gällerrehabilitering samverka med försäkringskassorna. 2.9 Lokalt, regionalt och centralt samarbete Mitt förslag:Försäkringskassorna skall ha ansvar för all ett lokalt och regionall samarbeteom rehabiliteringsfrågor kommer till stånd mellan myndigheter med ansvar inomrehabiliteringsområdet. Rehabiliteringsberedningensförslag: Beredningen föreslår en lagfäst skyldighet förrehabiliteringsaktörerna att samverka i rehabiliteringsfrågor. Samverkan börfå utvecklas fritt utifrån de lokala och regionala förutsättningarna. Remissinstanserna: Deremissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker förslaget. Från många hållunderstryks all samarbetet skall kunna utformas utifrån de lokalaförhållandena och att centralt fastställda regler inte bör styra verksamheten. Skälen för mitt förslag:Ell framgångsrikt arbete med rehabilitering förutsätter ett nära samarbetemellan olika ansvariga inom områdel. I enskilda ärenden bör detta enligt minmening i alll väsentligt ske genom atl handläggare och andra hos derehabiliteringsansvariga samarbetar med varandra direki. Att låta samarbete ienskilda ärenden ske genom särskilda samarbetsorgan skulle enligt min meningmedföra alllför slor risk för byråkraiisering och tidsspillan. Del bör därför inleöverlåtas ål särskilda grupper att planera och samordna enskildarehabiliteringsärenden. bör ha del samordnande ansvaret föralt rehabilileringsålgärder genomförs i de enskilda fallen. Delbehöver emellertid också finnas möjlighet lill samråd och samarbete om rehabiliteringsarbetetsutformning och resultat även i annat än som Prop. 1990/91: 141 avser enskildarehabiliteringsärenden. Likaså kan en sådan verksamhet behövas för atldiskutera rehabiliteringsärenden där särskilda problem uppslår. För närvarandeär lokala rehabiliteringsgrupper knutna till i stort sett alla lokalkontor hosförsäkringskassorna. Erfarenheterna av samarbetet i dessa grupper är i slortsett positiva. Enligt min mening bör dessa lokala rehabiliteringsgrupper kunnaulgöra en god grund för samverkan under smidiga arbelsformer inom del lokalarehabiliteringsarbetet. De erfarenheter som samarbetet i enskildarehabilileringsärenden ger bör kunna las till vara vid en vidareutveckling avverksamheten. En sådan grupp bör också kunna utnyttjas för atl följa ochutvärdera resultatet av rehabiliteringsarbetet. En annan aktuell uppgift börvara att få till stånd en samordnad utbildning inom områdel. Del bör ankomma påförsäkringskassorna all ansvara för att lokala rehabilileringsgrupper finns itillräcklig omfattning. Någon närmare reglering av hur dessa grupper skallutformas eller vilka närmare uppgifter de skall ha vill jag inte föreslå. Dellabör i ställel få avgöras lokalt så atl bästa möjliga samarbele kan åstadkommasutifrån de förhållanden som föreligger. Jag vill emellertid, så som många avremissinslanserna har gjort, peka på del angelägna i att man överväger behovetav att knyta yrkesinspektionen lill samarbetet i de lokala rehabiliteringsgrupperna. Ävenpå det regionala planet behövs enligt min mening ell organiserat samarbetekring rehabiliteringsfrågorna. De centrala rehabilileringsgrupper som idagfinns på länsnivå för enligt rehabiliteringsberedningen en tynande tillvaro pågrund av en oklar uppfaltning om arbetsuppgifter och ansvar. Enligt min meningbör ett regionalt organ för samordning och samarbete inomrehabiliteringsområdet kunna svara för bl. a. uppläggning av gemensamutbildning, initiering av projekt- och försöksverksamhet och statistik över rehabilileringsverksamheteni länet. En sådan samverkan bör också kunna spela en viktig roll i denuppföljning och utvärdering som skall göras på länsnivå. Det bör också vara enuppgift för en samrådsgrupp alt vara forum för de överläggningar som skall skeinför beslut om utnyttjande av de särskilda medel som har avsatts inom ramenför ersättningarna från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen. Del börankomma på försäkringskassorna alt svara för all samarbetsgruppper av dellaslag kommer lill stånd på länsnivå. Ocksåmellan ansvariga centrala myndigheter kan ell organiserat samar bete på riksnivå behövas. Uppgiften härvidlag bör framför alll vara att svara tor den uppföljning och utvärdering av rehabilileringsverksamheten som behövs för statsmakternas ställningstaganden. En annan uppgift bör vara all svara för att erfarenheter från lokal och regional nivå samman ställs och sprids över hela landel. Det bör ankomma på riksförsäkringsver ket att ta erforderliga initiativ till ett sådanl samarbete på central nivå.Jag vill understryka behovet av samverkan för att få lill stånd förebyggande insatser. Jag förutsätter all den kommer till stånd såväl centralt som på det lokala planel. I det förebyggande arbetet är samverkan med arbetarskyddsmyndigheter och företagshälsovård särskilt betydelse full. 3 Ersättningssystemet vid rehabilitering Pp. Jagvill som en inledning till vad jag här kommer all föreslå angåendeersättningssystemet i samband med rehabilitering någol redogöra för min syn påhur det ekonomiska ansvaret bör fördelas mellan olika ansvariga inomrehabiliteringsområdel. Socialförsäkringensolika delar finansieras helt eller delvis med hjälp av socialavgifter.Beträffande arbetsgivaravgifter utgörs underiaget av den lön eller annanersättning för utfört arbele som arbelsgivaren betalat ut. Avgiften belalasefler samma grunder av alla arbetsgivare, oavsett vilka ersättningar som utgesfrån socialförsäkringen till de av arbetsgivarens anslällda som drabbas av sjukdomaroch olyckor. Deförslag jag nu lägger fram om ersättning vid rehabilitering bygger påhittillsvarande principer för socialförsäkringens finansiering. Utformningenav dem är dock sådan att de, om det framöver visar sig att ett system med merdirekta ekonomiska styrmedel bör införas, inte skall förhindra delta. Snarareär deras utformning sådan att en övergång lill etl sådant system skulleunderlällas jämförl med dagsläget. Vadjag redovisar i det följande bygger på grundtanken att nödvändiga ekonomiskabeslut i anslutning till en individs rehabilitering så långl som möjligt skallkunna hållas samman och fattas i ett sammanhang. Jag kommer därför all föreslåall skall kunna fatta beslul inte enbart om ersättning förinkomstbortfall i samband med rehabilitering, utan även om en del andrakostnader som med nödvändighet följer för alt en rehabilitering skall kunnagenomföras och som inte faller inom t.ex. arbetsgivarens ellersjukvårdshuvudmannens ansvarsområde. utvidgade kostnadsansvar förförsäkringskassorna ger förutsättningar för en klarare avgränsning avansvarsfördelningen mellan framför allt socialförsäkringen ochförsäkringskassorna å ena sidan och arbetsmarknadsmyndigheterna och derasanslag å andra sidan. Därav följer att det i första hand blirsocialförsäkringen och försäkringskassorna som inom myndig-heissfären kommeratl svara för ekonomiska ersättningar för rehabilitering av personer som har enanställning eller i övrigt är etablerade på arbetsmarknaden. Jag vill påminnaom all fr.o.m. har möjlighet att med medelfrån sjukförsäkringen köpa vissa rehabiliteringsljänster. Del är också ienlighel med tankarna bakom denna ordning som jag utformat mina förslag i detföljande. Arbetsmarknadsmyndigheternakommer härigenom all få etl betalningsansvar som i första hand avserarbetsmarknadspoliliska åtgärder för personer som inle har en anslällning.Givetvis skall arbetsmarknadsmyndigheternas kompelens i yrkesutbildnings-,arbetsmarknads- och andra rehabiliteringsfrågor även i fortsättningen utnyttjasför personer som har en anställning. Vad som förändras är placeringen avansvaret för atl åtgärderna kommer till stånd och del sätt på vilket definansieras. Jagvill här också peka på den möjlighet som finns för arbetsgivarna allgenom bidrag från arbetslivsfonden få hjälp med att finansiera arbetsplatsprogram somsyftar till att förbättra arbetsmiljö och rehabilitering på arbetsplatsen. Jag övergår nu till attnärmare redogöra för mina förslag om utformningen av ersättningssystemet isamband med rehabilitering. Mitt förslag:Under tid när den försäkrade deltar i arbetslivsinriklad rehabilitering skalldenne erhålla rehabiliteringsersättning. Denna ersältning, som hänförs tillsjukförsäkringen enligt AFL, skall bestå av två delar, rehabilileringspenningoch särskill bidrag. Rehabiliteringspenningen skall läcka den inkomstförlustsom uppslår för den tÖrsäkrade då han deltar i rehabiliteringen medan delsärskilda bidraget skall läcka vissa koslnader i samband med rehabiliteringen.För att rehabiliteringsersättning skall kunna utges skallrehabili-teringsålgärderna ingå i en av upprättad rehabiliteringsplan.Rehabiliteringsersättning utges normall för längst elt år.Rehabiliteringsersättningen skall finansieras på samma sätt somsjukförsäkringsförmånerna, dvs. via socialavgifter till sjukförsäkringen ochtill viss del statsbidrag. Rehabiliteringsberedningensförslag: Överensstämmer i allt väsentligt med mitt. Remissinstanserna: Denhell övervägande delen av remissinslanserna är positiv till förslagel om ensärskild rehabiliteringsersättning. Avvisande är statskontoret,, , Småföretagens riksorganisation och Bohuslandslingel. Skälen för mitt förslag:Rehabiliteringsberedningen föreslår atl en särskild rehabiliteringsersättningskall införas. Denna skall utges till en försäkrad som deltar iarbetslivsinriktade rehabilileringsålgärder. Beredningen anser all det liggerelt viktigt psykologiskt värde i alt den ersättning, som den försäkrade får närhan strävar efter att återfå sin arbetskapacitet har en adekvat benämning somvisar på den process han deltar i. Detta bör medföra större insikt, aktivitetoch engagemang från såväl de rehabilileringsansvariga som den försäkrade. Rehabiliteringsersättningenföreslås bestå av två delar, rehabilileringspenning och särskilt bidrag.Rehabilileringspenningen skall täcka den inkomstförlust som uppslår för denförsäkrade när han deltar i rehabiliteringen medan del särskilda bidragetskall täcka hans kostnader. Jag instämmer ibedömningen att en särskild rehabiliteringsersättning beslående avrehabilileringspenning och särskill bidrag bör införas. Rehabiliteringsberedningenhar lämnai goda skäl för sin bedömning och remissinslanserna har med någraundanlag ställt sig positiva lill förslaget. Förslagetinnebär alt rätten lill rehabiliieringsersänning inlräder när den försäkradepåbörjar en arbetslivsinriklad rehabilitering. Denna ersättning avlöser då somregel sjukpenning. Grundförutsättningen för att få rehabiliteringsersättningskall när det gäller nedsättning av arbelsförmå- Prop. gan vara densamma somgäller för sjukpenning. bör emellertid också kunnautges i samband med rehabilileringsålgärder som sätts in iförebyggande syfle för atl den enskilde skall kunna erhålla eller behålla ett arbele.Arbetsförmågan får då anses nedsatt i den mån den försäkrade genomdellagande i rehabiliteringen måsle avhålla sig från Syftetmed en rehabiliteringsålgärd som ger rätl till rehabiliteringsersättning skallvara atl förkorta sjukdomslid, att hell eller delvis förebygga alt sjukdomleder till nedsatt arbetsförmåga eller att hell eller delvis häva en befintlignedsätlning av arbetsförmågan. Derehabilileringsålgärder som kan berättiga lill rehabiliteringsersättning skallvara arbetslivsinriktade och vara sådana att de förutsätter en aktiv medverkanfrån den försäkrades sida. Motdenna bakgrund anser jag att tid under vilken den försäkrade genomgår enbartmedicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering inle bör berättiga tillrehabiliteringsersättning. Inkomstbortfallet under sådan lid bör ersättas genomsjukpenning. Deltagande i viss medicinsk behandling, t.ex. sjukgymnastik,under lid som arbetslivsinriklad rehabilitering pågår bör dock inte uteslutaall rehabiliteringsersättning kan utges. Olikaslag av utbildning ingår också bland rehabilileringsålgärderna. För närvarandekan sjukpenning med stöd av 3 kap. 8 § andra stycket AFL betalas under studier.Genom ulveckling av praxis har allt längre och alll mera omfattandeutbildningar kommit att bedrivas med ersättning i form av sjukpenning. Riksförsäkringsverketefterlyser i sitt remissvar på rehabilileringsberedningens betänkandeskärpningar och förtydligande angående utnyttjandet av sjukpenning i sambandmed utbildning. Riksrevisionsverkel har också i en revisionspromemoria benämndSjukpenning och rehabilitering en väg lill omprövning (RRV Dnr 1989:1994)framhållit alt en begränsning bör övervägas så all s.k. 3:8-sjukpenning endaslskall kunna utges , t. ex. som längst två terminer. Jagkan för egen del till stora delar instämma i vad ochriksrevisionsverket har anfört angående användningen av sjukpenning i sambandmed utbildning som rehabiliteringsålgärd. 1 anslulning härtill vill jag erinraom all en särskild utredare har tillkallats (dir. 1990:2) för att utreda vuxnasmöjligheler all finansiera studier på grundskole- och gymnasieskolenivå.Enligt direktiven skall utredaren bl.a. belysa samordningen mellanstudiemedel, vuxenstudieslöd, utbildningsbidrag och sjukförmåner. Arbetet börenligt direktiven vara slutfört den Ijuli 1991. Delär naturligtvis angeläget all inle genom de ställningstaganden som sker nuallvarligt försvåra möjligheterna lill samlade lösningar isludiefi-nansieringsfrågorna framöver. Jag kan emellertid inle finna alt detskulle behöva bli en följd av mitt förslag om en särskildrehabiliteringsersättning som kan utges bl. a. vid vissa former av utbildning. Avsiklenär atl den nu föreslagna lösningen för personer som genomgår utbildning som ell led i en rehabilitering skall omprövas i samband med ställningstagande lill den särskilde utredarens förslag på den här punklen. Vad som framstår somvikligl är all utifrån rådande förhållan- Prop. 1990/91: 141 denkonstatera att vissa klariägganden och skärpningar är på sin plats i sambandmed förslagel om rehabiliteringsersättning. Enligt min mening börrehabiliteringsersättning i samband med utbildning kunna utges efler i principsamma regler som gäller enligt 3 och 4 §§ i förordningen (1987:406) omarbetsmarknadsutbildning. Dettainnebär att utbildningen skall avse yrkesutbildning, allmänleoretisk ellerorienterande utbildning som är en nödvändig förberedelse för yrkesutbildningeller orienterande utbildning i dalateknik för personer med brislfällig ellerföråldrad skolutbildning.