prop · GE03171 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:171 1990/91:17] Regeringenöverlämnar denna proposition till Föredragandevid regeringssammanträdet har varit statsrådet . Ipropositionen läggs fram förslag till en prisinformationslag. Den föreslagnalagen anger de grundläggande krav som skall ställas för att konsumenternaskall få en god prisinformation om de varor och tjänster som näringsidkare idetaljistledet tillhandahåller dem. Prisinformationskall i regel lämnas när näringsidkare marknadsför bestämda varor och tjänster. Prisetpå varor och tjänster skall anges korrekt och tydligt. Jämförprisskall anges för sådana varuslag som har fastställt särskildaberäkningsgrunder för. Prisetför en vara skall anges antingen på själva varan eller i dess omedelbaranärhet. Dagligvarorsom tillhandahålls genom självbetjäning skall artikelpris-märkas.Prisinformation skall dock få lämnas på något annat sätt när det är möjligt förkonsumenten att på ett enkelt sätt dels beräkna den sammanlagda kostnaden förvarorna, dels kontrollera att det pris som betalas stämmer överens medprisangivelsen inne i butiken. Marknadsföringslagensregelsystem skall tillämpas vid underlåtenhet att följa prisinformationslagensföreskrifter. Dennya lagen avses träda i kraft . 1 1990/91. Somett led i en försöksverksamhet har denna proposition utformats på ett nyttsätt. Den nya utformningen syftar till att vinna erfarenhet för en eventuellövergång till en ändamålsenligare utformning av regeringens förslag m. m. tillriksdagen. Det regeringen vill attriksdagen skall ta ställning till redovisas under , som alltså motsvarar den sedvanliga rubriken . Propositionom en prisinformationslag °p- 1990/91: i 71 Efterregeringens bemyndigande tillkallade civilministern en kommitté föratt utreda hur konkurrenspolitiken ytterligare kan förstärkas. a. kartlägga och analysera konsumenternas möjligheter att få enklar och entydig prisinformation och överväga om det behövdes en lagregleringav prisinformation till konsumenterna (dir. 1989:12). Kommittén, som antog namnet konkurrenskommittén (C 1989:03), har avlämnatdelbetänkandet (SOU 1990:106) Prisinformation till konsumenter. Kommitténssammanfattning av sitt betänkande finns i bilaga 1. Det lagförslag som betänkandetinnehåller framgår av bilaga 2. En förteckning över de remissinstanser som har yttratsig över betänkandet finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandenahar gjorts inom och finns tillgänglig i dettalagstiftningsärende (dnr MA 2469/90). har i en skrivelse till (dnr MA 2171/90) påtalat att en prisinformationslag kommer att ge problem iflera avseenden. Förbundet menar att systemet med en marknadsföringslag ochriktlinjer från fungerar bra. Konsumentverkethar gett in en sammanfattning av en undersökning omallmänhetens inställning till prisinformation som verket låtit utföra ochverkets kommentar till undersökningsresultaten. Verket har också överlämnatundersökningen till . En sammanfattning av undersökningensresultat finns i bilaga 4. Undersökningen i dess helhet finns tillgänglig idetta lagstiftningsärende (dnr MA 2469/90). Konkurrenskommitténkommer i sitt fortsatta arbete att överväga ytterligare prisfrågor, bl. a.frågan om ett förbud mot prissamverkan och frågan om olika prisaktiviteter ihandeln. Regeringen beslutade att inhämta lagrådets yttrande överförslaget till en prisinformationslag. Det till lagrådet remitterade lagförslagetredovisas i bilaga 5. Lagrådethar yttrat sig över förslaget. Lagrådetsyttrande framgår av bilaga 6. Idet förslag som läggs fram har regeringen beaktat vad lagrådet har anfört. 1övrigt skiljer sig propositionens lagförslag från det till lagrådet remitteradeförslaget bara genom att vissa redaktionella ändringar har gjorts. 2Nuvarande förhållanden Prop. Marknadsföringslagen(1975:1418, ändrad senast 1988:1605) har till ändamål att främjakonsumenternas intressen i samband med näringsidkares marknadsföring av varor,tjänster och andra nyttigheter och att motverka marknadsföring som ärotillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare (1§)- Medmarknadsföring förstås åtgärder som syftar till att främja avsättningen avvaror och tjänster m. m. Marknadsföringslagensmateriella regler är framför allt de två generalklausulerna om otillbörligmarknadsföring (2 §) och om informationsskyldighet (3 §). Enligt2 § marknadsföringslagen kan förbjuda näringsidkare, som vidmarknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighet företar reklamåtgärd ellerannan handling, som genom att strida mot god affärssed eller på annat sätt ärotillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare, att fortsätta med det elleratt företa annan liknande handling. En marknadsföringsåtgärd får inte vara ägnadatt vilseleda, vare sig direkt eller indirekt. En sådan åtgärd skall alltsåvara vederhäftig. Framställningar som är oriktiga eller vilseledande samtägnade att påverka bl. a. efterfrågan på viss vara eller tjänst strider iprincip mot vederhäftighetskravet (prop. 1970:57 s. 67). Förbud enligt 2§ skallenligt 5§ normalt förenas med vite. Omen näringsidkare vid marknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighetunderlåter att lämna information, som har särskild betydelse frånkonsumentsynpunkt, kan enligt generalklausulen i 3 § ålägganäringsidkaren att lämna sådan information. Åläggandet får innehålla attinformationen skall lämnas genom märkning på varan eller tillhandahållas iannan form på säljstället, i annonser eller andra framställningar somnäringsidkaren använder vid marknadsföringen eller i viss form till konsumentsom begär det. Åläggande enligt 3 § skall enligt 5 § förenas med vite, om dettaav särskilda skäl inte är obehövligt. Fråganom förbud enligt 2 § och åläggande enligt 3 § får i fall som inte är av störrevikt prövas av konsumentombudsmannen genom förbuds- respektiveinformationsföreläggande. Denprincipiella utgångspunkten för generalklausulen om informationsskyldighet äratt näringsidkarna själva förutsätts lämna konsumenterna tillräckliginformation om sina produkter i sin marknadsföring (prop. 1975/76:34 s. 126).Generalklausulen medger ingripande mot en näringsidkares underlåtenhet attlämna tillräcklig information i särskilt betydelsefulla hänseenden.Information om pris är enligt vad har uttalat i flera beslutofta av sådan betydelse som avses i 3 § marknadsföringslagen. Konsumentverketskall enligt sin instruktion (1990:1179) utarbeta riktlinjer för näringsidkarnasmarknadsföring och produktutformning. Sådana riktlinjer har utarbetats för enrad områden. Riktlinjerna antas vanligen efter överenskommelse mellan konsumentverketoch företrädare för näringslivet. Endast i ett fåtal fall har konsumentverketbeslutat om riktlinjer som inte har stöd hos näringslivets företrädare för denberörda branschen. Riktlinjernaär formellt sett inte bindande utan har rättsligt karaktär av rekommendationertill näringslivet. Deviktigaste riktlinjerna i detta sammanhang är riktlinjer för prisinformation tillkonsumenter vid marknadsföring av varor i detaljhandeln, (KOVFS 1982:1) de s.k. prisinformationsriktlinjerna. Riktlinjerfinns också för information till konsumenter vid tillfälliga prisaktiviteterför dagligvaror (KOVFS 1977:1), för postorderförsäljning (KOVFS 1980:21) ochför information om nya personbilars bensinförbrukning (KOVFS 1988:1). Påtjänsteområdet har utfärdat riktlinjer för reparations- ochunderhållstjänster av elektriska hushållsapparater och hemelektronik (KOVFS1982:4), för sällskapsresor (KOVFS 1979:3), för tillämpningen av konsumentkreditlagen(KOVFS 1985:7) samt för konsument-försäkringslagen (KOVFS 1981:3). Marknadsdomstolenhar prövat vilka krav som skall ställas på prisinformation, bl. a. i beslutet1985:24 om jämförpriser på livsmedel. I beslutet 1991:3 har domstolen prövatett ärende angående prismärkning av dagligvaror. Domstolen har i det beslutetbl. a. slagit fast att viktiga punkter i riktlinjer får ansesvara uttryck för god affärssed. I det följande (avsnitt 3.5.2) finns en närmareredogörelse för detta beslut. Den nuvarande prisinformationen i butiker Inomhandeln har butikerna under de i allt större utsträckninggått över från traditionella utgångskassor till s. k. datakassor. Förnärvarande svarar butiker med datakassor för cirka hälften av försäljningsvolymernainom livsmedelshandeln. Många butiker med datakassor har slutat artikelprismärkadagligvaror. Priset anges i stället på en hyll-kantsetikett där också vanligenjämförpriset finns angivet. Vissabutiker med utvecklat teknikstöd har också s. k. prisfrågeterminal med summeringsfunktion. Där kan konsumenten på egen hand inhämta såväl prisinformation för enstaka varor som exakt kostnad för sin varu- korg. I datakassans sifferfönster kan konsumenten som varan identifieras, oftast i klartext få information om vilken kategori varan ingår i och dess pris. Även datakassans kassakvitto är skrivet i klartext. Genom detta kan konsumenten få information om vilken vara han har köpt och priset för denna. Frågan om prisinformationför dagligvaror i butiker med datakassor har Prop. 1990/91: 171 varitföremål för överläggningar mellan och handeln. År 1986träffades en likalydande överenskommelse i frågan mellan konsu-menverket ochenvar av de största intressenterna inom dagligvaruhandeln. Överenskommelsengick ut på att dagligvaror i normalfallet borde arti-kelprismärkas. Undantaggjordes för vissa varor som traditionellt prismärks på annat sätt.Överenskommelsen innebar vidare att ett antal s. k. testbutiker kunde få minskaomfattningen av artikelprismärkningen för att pröva alternativa system förprisinformation. sade några av handelns företrädare uppöverenskommelsen. 3 Lagstiftning om prisinformation till konsumenter Pop.1990/91:17i 3.1 Behovet av lagstiftning Regeringensbedömning: Särskilda lagregler behövs för att främja en god prisinformationtill konsumenter. Kommitténsbedömning: Överensstämmer med vår. (betänkandet s. 163, 166-167). Remissinstanserna:Kommitténs förslag att införa särskilda lagregler om prisinformation hartillstyrkts av ungefär hälften av remissinstanserna. Positivatill förslaget är bl. a. och konsumentorganisationerna,löntagarorganisationerna och kommunerna. Dessa remissinstanser anser att ensärskild lagstiftning är nödvändig eftersom nuvarande system inte har lett tillatt konsumenterna får en tillfredsställande prisinformation. Statens pris- ochkonkurrensverk (SPK) har inget att invända mot att en lag om prisinformationinförs, men anser att det är viktigt att den inte utformas så att den låser informationsgivandettill en viss bestämd teknik. Blandde negativa remissinstanserna finns bl. a. företrädare för näringslivet. Deanser att nuvarande regelverk är tillräckligt för att garantera attkonsumenterna får en tillfredsställande prisinformation. Flera remissinstanseranser att en lagreglering kan hämma konkurrensen. Några framhåller att man böravvakta en allmän översyn av marknadsföringslagen. En del remissinstanser harframhållit att de av kommittén åberopade undersökningarna inte är tillräckligtaktuella för att ligga till grund för bedömningar om att lagregler behövs. Skälenför regeringens bedömning: Brister i marknadens sätt att fungera kan fånegativa konsekvenser för konsumenten i form av högre priser, mindre utbud ochsämre kvalitet. Samhället söker genom bl. a. konkurrens- ochkonsumentpolitiken motverka sådana brister på olika sätt. Målet förkonkurrenspolitiken är att skapa förutsättningar för en effektiv resursfördelningsamtidigt som konsumenternas intressen skall tillgodoses. Konkurrenslagstiftningenär ett av flera medel för att nå målet. Konsumentpolitiken skall hjälpahushållen att använda sina resurser effektivt samt stärka konsumenternasställning på marknaden. Konsumentlagstiftningen syftar bl. a. till attförbättra informationen till konsumenterna. Denperfekta konkurrensmodellen bygger på att såväl köpare som säljare har fullmarknadsinformation. Den information som konsumenterna får från företagen äremellertid inte alltid tillräckligt saklig och informativ. Åtgärder som syftar tillatt förbättra denna information är viktiga för att åstadkomma en effektivkonkurrens. Att konsumenterna ges en möjlighet att göra väl underbyggda val harsålunda en konkurrensbefrämjande effekt och en återhållande verkan påprisnivån. Engod prisinformation och prismedvetenhet hos konsumenterna har således storbetydelse för konkurrensen. Regeringen har därför gett länsstyrelserna och SPK iuppdrag att stödja lokala aktiviteter som syftar till Prop. 1990/91:171 ökadprismedvetenhet hos konsumenterna. Fråganom lagstiftning om prisinformation uppmärksammades i lagutskottunder /86 i samband med utskottets behandling av bl. a. prop.1985/86:121 om inriktningen av konsumentpolitiken (LU 34). Utskottet hade attbehandla bl. a. några motioner i vilka yrkades åtgärder för att råda bot påhandelns bristfälliga prisinformation. Utskottetansåg att det inte fanns behov av åtgärder från sida. Avgörande fördenna bedömning var att utskottet fått kännedom om att detaljhandeln ochkonsumentverket med största sannolikhet skulle träffa enöverenskommelse om bibehållande av prislappsmärkningen. biföllutskottets hemställan att inte vidta några lagstiftningsåtgärder (rskr. Denaviserade överenskommelsen mellan handeln och kom till ståndunder . sade några av handelns företrädare emellertid uppöverenskommelsen. Engod information om priset på varor och tjänster är ett grundläggande konsumentintresse.Sådan information ökar i betydelse i ett läge när förbättringar isamhällsekonomin kräver satsningar på effektiv konkurrens, avreglering ochökad internationalisering. Dessa marknadsinriktade åtgärder påkallar i sin turatt konsumenternas ställning stärks. Omfattandeinsatser har också gjorts för att förbättra prisinformationen i detaljhandeln.Trots detta uppvisar denna inom vissa områden fortfarande stora brister. Denuvarande förhållandena har därför kritiserats, bl. a. av . Kritikenavser särskilt att ordningen med förhandlingar mellan ochnäringslivet är trög samt att man, trots att marknadsföringslagen har varit ikraft , inte har fått en fast och täckande praxis påprisinformationsområdet. Svårigheterna att dra mera generella slutsatser avmarknadsdomstolens avgöranden har också framhållits. Deföretag som verkar på marknaden har ett huvudansvar för att tillräckliginformation lämnas. Enligt regeringens mening har marknadens aktörer inte tillfullo levt upp till detta ansvar. Svårigheternaatt få en tillräckligt hög grad av efterlevnad av de regler som har utmejslatsi praxis ger vid handen att det rättsliga systemet påområdet inte är tillräckligt effektivt. De krav som bör ställas på en godprisinformation har inte angivits tydligt nog. Det rättsliga systemet behöverdärför kompletteras med särskilda lagregler som anger de grundläggande krav somskall ställas för att säkerställa att konsumenterna får en tillräckligprisinformation vid marknadsföring av varor och tjänster. Det är emellertidviktigt att en sådan reglering inte blir mer långtgående och detaljerad än vadskyddsintresset kräver. Regeringensslutsats är alltså att det behövs särskilda lagregler i syfte att främja en godprisinformation till konsumenter. Det nuvarande regelsystemet bör därförkompletteras med ny lagstiftning på området. Idet följande redogör vi närmare för vad en lagstiftning på prisinformationsområdetbör innehålla. 3.2Tillämpningsområdet för en ny lagstiftning Regeringensförslag: Lagstiftningen skall tillämpas på näringsidkare som i sin yrkesmässigaverksamhet tillhandahåller varor och tjänster till konsumenter. Kommitténsförslag: Överensstämmer med vårt (betänkandet s. 166 O- Remissinstanserna:De flesta av de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget i denna del ärpositiva. Flera remissinstanser, bl. a. och välkomnar att lagförslaget omfattar tjänsteområdet. Skälenför regeringens förslag: En lagstiftning om prisinformation bör gälla förnäringsidkare i detaljistledet. Det handlar alltså om näringsidkare somyrkesmässigt säljer varor till och utför tjänster åt konsumenter. Varu-ochtjänstemarknaden bör således omfattas generellt. Medbegreppet vara avses inom konsumenträtten lösa saker. I den nya lagstiftningenbör begreppet inte tilläggas någon annan innebörd. Tjänstemarknadenär mer mångfacetterad än varumarknaden. Bland olika typer av konsumenttjänsterintar de tjänster som innebär arbete på lösa saker eller arbete på fast egendomo. d. en central plats. Det gäller här framförallt reparations- ochunderhållsarbeten. Andra viktiga konsumen-tjänster är förvaring av lösa saker,t. ex. möbelförvaring, behandling av personer, t. ex. frisörtjänster, samtbehandling av djur. Betydelsefulla tjänster erbjuds i verksamheter som går utpå sakkunnig rådgivning (konsulttjänster). Hotell- och restaurangtjänsterna ärockså viktiga liksom transportavtal och avtal om sällskapsresor. 3.3 När prisinformation skall lämnas Regeringensförslag: Prisinformation skall lämnas när en näringsidkare marknadsförbestämda varor eller tjänster. Prisinformationskall dock kunna underlåtas om särskilda omständigheter hindrar det. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med vårt (betänkandet s. 167 ff). Remissinstanserna:Av de som har yttrat sig över förslaget är ungefär lika många positiva somnegativa. a. statens pris- och konkurrensverk och ärpositiva till förslaget i fråga om annonser. Några remissinstanser tar särskiltupp frågan om prisinformation i skyltfönster. anser att det ärviktigt med prisupplysningen i skyltfönster. anseratt frågan bör lösas på frivillig väg. menaratt kommittén genom att koncentrera sig på betydelsen av prisinformation,särskilt när det gäller skyltfönster, har skjutit åt sidan kvalitetens inverkanpå priset. Skälenför regeringens förslag: En god prisinformation bidrar till att konsumentenkan göra väl underbyggda konsumtionsval. Konsumenten kan då bättre bedömavärdet av en viss vara eller tjänst och jämföra olika utbud med varandra. Ennäringsidkare bör därför vara skyldig att lämna prisinformation när hanmarknadsför bestämda varor och tjänster. Begreppet marknadsföringhar i den marknadsrättsliga lagstiftningen en vidsträckt innebörd. I begreppetligger enligt förarbetena till marknadsföringslagen (1975/76:34 s. 124) attdet skall vara fråga om åtgärder som syftar till att främja avsättning av varoreller tjänster. Hit hör i första hand framställningar och andra handlingar somvänder sig till allmänheten eller en viss grupp intressenter, t. ex. annonseroch andra reklamåtgärder av allmän inriktning. Begreppet täcker emellertidockså åtgärder som är inriktade på enskilda individer, t. ex. säljargument somen försäljare använder vid förhandlingar med en enskild kund. Även själva saluhållandetav en vara, även om det är helt passivt, anses vara en sådan åtgärd. Detsammagäller när en näringsidkare exponerar varor eller beskriver tjänster iskyltfönster, skyltskåp och liknande anordningar. Enligt förarbetena tillmarknadsföringslagen innefattar begreppet marknadsföring inte bara försäljningutan också uthyrning och liknande förfaranden. Som huvudregel bör alltsågälla att en näringsidkare skall vara skyldig att lämna prisinformation när hanmarknadsför bestämda varor och tjänster. Härigenom ökar konsumentensförutsättningar att på ett enkelt sätt skaffa sig den kunskap som behövs föratt konsumenten skall kunna göra prismedvetna val. Frånhuvudregeln måste emellertid med nödvändighet göras vissa undantag. I vissasituationer kan det finnas hinder mot att lämna prisinformation, t. ex. närdet inte går att fastställa priset i förväg eller konkurrenssituationen ärsådan att priset sätts från dag till dag. Det kan gälla vid auktionsförsäljningaroch liknande. Det kan också gälla marknadsföring i annonser o. d. då prisetinte är känt när annonsen går i tryck. Undantagetfrån kravet på prisinformation bör därför gälla för de fall när särskildaomständigheter hindrar att en sådan information lämnas. 3.4 Hur prisinformation skall lämnas 3.4.1 Allmänt Regeringensförslag: Priset för varor och tjänster skall anges korrekt och tydligt.Prisinformation skall vara skriftlig om den inte kan lämnas till konsumenten pånågot annat likvärdigt sätt. Uppgiftom kontantpriset skall innefatta mervärdeskatt. Prisinformationenskall också omfatta uppgifter om eventuella tillkommande avgifter ellerkostnader. Kommitténs förslag:Överensstämmer med vårt (betänkandet s. 163). Remissinstanserna: Fleraremissinstanser har haft synpunkter på hur prisinformationskravenkommit till uttryck i den föreslagna lagtexten. a. Konsumentgillesförbundetoch anser att det också av lagen bör framgå att tillkommandeavgifter skall anges tydligt. Skälenför regeringens förslag: För att prisuppgifterna skall fylla sin funktion måstede vara korrekta och tydliga samt presenterade på ett sådant sätt att de lättkan uppfattas och förstås. Genom prisuppgifterna skall konsumenter kunna få enriktig bild av hur mycket en vara eller tjänst kostar. Prisinformationen måstesåledes ge svar på frågor om vad som ingår i priset och om det tillkommerkostnader. Det finns en relativt fast praxis om hur priset på varor ochtjänster bör anges. Attnäringsidkare lämnar uppgifter som inte inkluderar mervärdeskatt häravmarknadsdomstolen i flera avgöranden bl.a. beslutet 1973:21 bedömts varaotillbörligt mot konsumenter enligt marknadsföringslagen. I beslutet 1976:23framhöll att det bör krävas att näringsidkaren vid marknadsföringav varor eller tjänster, vilka skall levereras per post, klart anger omkostnader för porto tillkommer. Enligtprisinformationsriktlinjerna (KOVFS 1982:1) gäller att alla prisuppgifter ifråga om varor skall vara tydliga och lättlästa. Vidare skall informationeninnehålla uppgift om eventuella kostnader för köp av ytterligare någon varaeller tjänst som krävs för att varan skall kunna användas för sitt ändamål.Skriftlig prisinformation behöver enligt riktlinjerna inte lämnas i affärer sompå mycket begränsade utrymmen och med en betjäningsform som utgör mellantingmellan betjäning och självbetjäning marknadsför ett stort antalbilliga och små varor. På tjänsteområdet finnsriktlinjer som till sin innebörd motsvarar riktlinjerna för varuområdet. Denpraxis och de principer som sålunda har kommit till uttryck i marknadsdomstolensavgöranden och i riktlinjer bör lagfästas. Sålunda bör i lagenanges att priset på varor och tjänster skall anges korrekt och tydligt. Uppgiftom kontantpriset skall innefatta mervärdeskatt. Prisinformationen skall ocksåomfatta uppgifter om eventuella tillkommande avgifter eller kostnader. Det börockså slås fast att prisinformation skall vara skriftlig om inte konsumentenkan få upplysning om priset på något annat likvärdigt sätt. Regeringensförslag: Uppgift om pris per måttenhet (jämförpris) skall anges för sådanavaruslag som det finns särskilda beräkningsgrunder för. Sådanaberäkningsgrunder skall fastställas av regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer. Kommitténs förslag:Överensstämmer delvis med vårt. Enligt kommitténs förslag skall uppgift omjämförpris lämnas endast vid marknadsföring på säljställe (betänkandet s. Remissinstanserna: Av deremissinstanser som har yttrat sig över förslaget i fråga om jämförpris är deflesta positiva. Skälenför regeringens förslag: De möjligheter att jämföra priset mellan olika varualternativsom tillgången på jämförpriser medför är av stort värde från konsumentsynpunkt.Jämförpriset ökar konsumenternas möjligheter att göra rationella val ochstimulerar konkurrensen. Marknadsdomstolenhar i ett avgörande preciserat rättsläget beträffande jämförpriser (MD1985:24). Domstolen slog i det beslutet fast att uppgifter om jämförpris varsådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som näringsidkaremed stöd av 3 § marknadsföringslagen kan åläggas att lämna. Undersökningar bl.a. härden kommunala konsumentverksamheten i 13 kommuner åren 1988 och 1989undersökt förekomsten av jämförprisinformation visar dock att jämförprismärkningenär otillfredsställande i många butiker. InomEuropeiska gemenskaperna (EG) ställs det krav på jämförpris-märkning.