prop · GE0311 · 1990-12-31 00:00:00 — Jag vill också nämna vissa uppgifter som harlämnats under hand från delgivningscentralen i , I närmare 15 procentav delgivnings-ärendena besöker delgivningscentralens stämningsmän arbetstagarepå deras arbetsplatser, 1 knappt hälften av dessa ärenden kan emellertid delgiv-ningsuppdragetändå inte lösas enkelt, utan det krävs ytterligare besök eller andra delgivningsanslrängningar.Särskilda svårigheter kan uppstå när den sökte har ett mycket rörligt arbete, del fall kan delgivningen överhuvudtaget inte genomföras, Delgivningscentralensbedömning är att en möjlighet lill surrogatdelgivning genom arbetsgivare skulleleda till att man kunde genomföra delgivning vid första försöket i de allraflesta fall där man gör arbetsplatsbesök. Det skulle alltså vara fråga om enordentlig effektivitetshöjning. Detsagda visar enligt min mening att det inte behöver betvivlas atl det finns ettbehov av den föreslagna reformen. Huruvidadet från olika synpunkter är acceptabelt med surrogatdelgivning genomarbetsgivare är delvis en fråga om hur systemet utformas. Allmänt vill jag sägaatt en regel om surrogatdelgivning genom arbetsgivare ligger i linje med deregler om arbetsgivares uppgiftsskyldighet som infördes . Jag kan ocksånämna att både den danska och den norska processordningen tillåter surrogatdelgivningpå arbetsplatsen genom den söktes arbetsgivare eller representant för denne (Retsplejeloven157 § första stycket 2 b resp. Domstolsloven 169 § tredje stycket). Liksomvid remissbehandlingen av förslag är det nu flera som 29 harinvänt att en delgivning genom arbetsgivaren riskerar att kännas Prop.1990/91:11 besvärande för både arbetsgivaren och arbetstagaren. Andra åter harsagt att dessa farhågor är överdrivna och att andra delgivningssäll kan varaväl så integritetskränkande. har, som sagt, ullalat atl antaletarbetsplatsbesök av stämningsmän kan minskas om förslaget genomförs. Det ärnaturligt att åsikterna går isär i en fråga av det här slaget. För egen delmenar jag att ett system med surrogatdelgivning genom arbetsgivare bör kunnautformas på ett sätt som mildrar tänkbara negativa effekter. Närdet först gäller arbetsgivaren är det många som har sagt nej till förslagetdärför att det utformats som en straffsanktionerad skyldighet. Del har därvidsärskilt pekats på de svårigheter som kan vara förknippade med att definieravem som är arbetsgivare. Den åsikten har framförts att de flesta antagligenskulle hjälpa till frivilligt och att systemet skulle kunna bli effektivt ävenutan en straffsanktion. Man menar att del saknas skäl att behandla arbetsgivarepå annat sätt än andra med vilka surrogatdelgivning kan ske. Jaghar förståelse för de argument som framförts mot att en straffsanklioneradskyldighet införs för arbetsgivare att medverka till surrogatdelgivning. Omman i stället gör förfarandet frivilligt tillgodoser man önskemålet attarbetsgivaren inte skall behöva delta i känsliga fall, t, ex, på mycket små arbetsplatser.Vidare uppnår man att all medverkan vid surrogatdelgivning sker under sammaförutsättningar. Systemet blir alltså mera enhetligt och lätt atl tillämpa.Viktigast är dock enligt min mening att delgivningen sannolikt fungerar bättre,om man inskränker sig till frivillig medverkan. Det skulle nämligen kunnabefaras att en arbetsgivare som under straffhot och mot sin vilja har tagitemot en delglvningsförsändelse underlåter att vidarebefordra denna, eller gördet på ett mindre ändamålsenligt säu. Närdet gäller rätlssäkerhetsaspeklerna på en ordning med surrogatdelgivning genomarbetsgivare vill jag påminna om att sådan delgivning, precis som annan surrogatdelgivning,givelvis skall fullföljas genom att etl meddelande om delgivningen sänds tillden sökte med posten under hans vanliga adress. Vadså gäller inlegritetshänsyn gentemot arbetstagaren anförs det i promemorianatt alternativet till delgivning med arbetsgivarens hjälp ofta är atl enstämningsman direkt delger arbetstagaren på arbetsplatsen. Detta är, som jagnyss angett, ganska ofta förekommande. Enligt anvisningarför förfarandet vid delgivning bör stämningsmannen i möjligaste mån undvika attden sökte utsätts för utomståendes uppmärksamhet eller alt han på annat sättåsamkas obehag. Emellertid är det inte lätt atl undvika viss uppmärksamhet omstämningsmannen, kanske gång efter annan, blir tvungen att på en arbetsplatsfråga sig fram för atl hitta den han söker för delgivning. 1 många fall kan delalltså, enligl promemorian, vara betydligt smidigare och mindre integritetskränkandealt stämningsmannen i stället vänder sig till arbetsgivaren, som har störremöjligheter all diskret överlämna delgivningshandlingen. Dettaresonemang har, som jag redan antytt, accepterats av de flesta men inle av alla. Själv ansluter jag mig i princip till promemorians synsätt, 30 Delär alldeles klart att det i många fall kommer atl väcka mycket mindre Prop,1990/91: 11 uppmärksamhet kring den sökte, om försändelsen får lämnas tillarbetsgivaren. Ofta lär del dessutom vara så att stämningsmannen redan med de nuvarandereglerna måste tala om sitt ärende, när han efterfrågar den sökte påarbetsplatsen. Och de personer han då vänder sig till torde ofta sammanfallamed dem som surrogatdelgivning skulle kunna ske med. Något nämnvärt extraobehag skulle alltså i dessa fall inte tillfogas arbetstagaren, bortsett frånalt försändelsens avsändare som regel skulle komma all framgå. Avvad jag redan har sagt har indirekt framgått atl surrogatdelgivning genomarbetsgivare som regel blir aktuell endast som ett led i stämningsmannadelgivning.Innan stämningsmannadelgivning tillgrips skall i princip enklare delgivningsformerha prövats eller bedömts som otjänliga. Redan häri ligger en viss garanti föratt denna surrogatdelgivning inte tillgrips annat än när det är nödvändigt. Jagvill dock inte gå så långt som datainspektionen, som i sitt remissvar hartillstyrkt förslaget endast under förutsättning att den sökte tidigare iärendet har fått upplysning atl delgivning kan komma att ske på arbetsplatsengenom stämningsman eller som surrogatdelgivning genom arbetsgivaren. Jag ansernämligen att förfarandet redan är tillräckligt kringgärdat medrättssäkerhetsgarantier, Stämningsmannadelgivning och surrogatdelgivning genomarbetsgivare kommer sålunda normalt inte att tillgripas utan att den söktegenom att inte medverka vid delgivning i andra former själv har förorsakat deteller att det finns andra godtagbara skäl. När det gäller datainspektionensförslag vill jag också säga alt det brukar anges på det delgivningskvittosom används vid ordinär delgivning på posten att delgivning kan komma atl sket, ex, genom stämningsman, om kvittot inte undertecknas och återsänds tillmyndigheten, Enligl18 § DL får vid delgivning en handling inte lämnas till någon som i samma måleller ärende är motpart till den som skall delges handlingen. Det är viktigtalt domstolar och andra myndigheter observerar denna regel så atl surrogatdelgivninggenom arbetsgivare inte sker i t, ex, en ar-betstvisl, där arbetsgivaren ochden anställde är varandras motparter. Promemoriansförslag är utformat så att surrogatdelgivning skall få ske genom arbetsgivaren,om den sökte inte anträffas på sin arbetsplats under sin vanliga arbetstid.Några remissinstanser har funnit resonemanget ologiskt; länken var ju att manskulle undvika just eflersökningen. Till detta vill jag säga att eflersökningenkan begränsas till ett minimum, om stämningsmannen inte är helt beroende avatt få tag på den sökte personligen, utan har möjlighet att i stället vända sigtill arbetsgivaren. Det bör i normalfallet räcka med att receptionen ellermotsvarande på arbetsplatsen i fråga, eller arbetsgivaren själv, inte genastkan lokalisera den sökte och möjliggöra för stämningsmannen att träffa honom.Jag betonar dock att den sökte på något sätt måste efterfrågas på arbetsplatsenpå sin normala arbetstid innan surrogatdelgivning tillgrips. Med dessakommentarer ansluter jag mig till promemorians lösning, Surrogatdelgivning byggerpå tanken att försändelsen snabbt och säkert skall kunna lämnas vidare lill den sökte och att denne under sin vanliga 31 adress skall kunna nås avett meddelande på posten om att en delgivnings- Prop. 1990/91:11 handlinglämnats till en viss person för hans räkning. Av dessa skäl bör, som en delremissinstanser varit inne på, surrogatdelgivning genom arbetsgivarenundvikas, om det upplyses att den sökte har semester eller är sjuk eller avannan anledning är borta från sin arbetsplats . Fråganär slutligen vem som i de nu aktuella situationema skall betraktas somarbetsgivare i lagens mening och till vem en delgivningshandling därför kanlämnas. Detarbetsgivarbegrepp som bmkar tillämpas inom arbetsrätten går ut på att alla somutövar någon form av arbetsledande funktion i förhållande till den anställdebetraktas som arbetsgivare. Förslaget i promemorian är att för delgivningsverksamhetensdel anknyta till samma arbetsgivarbegrepp. Åtskilliga remissinstanser harställt sig kritiska till detta förslag. a. har man avstyrkt att alla som inågot avseende kan betraktas som den söktes överordnade skulle vara attbetrakta som arbetsgivare för denne. har föreslagit att kretsenbegränsas till själva företagsledningen och anställda med personaladministrativtansvar. Idet till lagrådet remitterade förslaget gjorde jag bedömningen att hovrätthade funnit en lämplig avgränsning och att denna borde kunna gälla utan att denuttryckligen angavs i lagtexten. Lagrådet har inte hållit med om denbedömningen. Lagrådet har erinrat om att begreppet arbetsgivare förekommeräven på ett annat ställe i DL, nämligen där arbetsgivarens skyldighet attupplysa om t.ex. den anställdes arbetstider regleras. Vid införandet av denregeln belystes inte hur begreppet arbetsgivare skulle tolkas. Enligt lagrådetsmening finns det skäl för en snävare tolkning av begreppet arbetsgivare när delgäller surrogatdelgivning än när det gäller uppgiftsskyldighet. Lagrådet harsom en tänkbar lösning föreslagit att arbetsgivarbegreppet när det gäller surrogatdelgivningdefinieras i lagtexten som "en person i företagsledande ställning",eventuellt med tillägget "eller chefen för den personaladministrativaverksamheten på den söktes arbetsplats". Jag ansluter mig lill lagrådetsförslag, med det ifrågasatta tillägget. Lagtexten bör dock utformas så attäven ledningen för myndigheter, organisationer och andra typer av arbetsplatserinbegrips. Detta kan ske genom all orden "eller därmed jämförlig"läggs till efter ordet "förelagsledande," jfr bl.a. 1 § lagen(1982:80) om anställningsskydd. Föratt stämningsmannen skall veta om en viss person ingår i den krets med vilken surrogatdelgivningkan ske måste han ta reda på vilken position denne har. Detta bör noteras på delgivningsbevisetför att också uppdragsgivaren skall kunna avgöra om delgivningen är godtagbar. Sammanfattningsvisförordar jag alltså att det införs en möjlighet till surrogatdelgivning genomarbetsgivare efter samma mönster som de former av surrogatdelgivning som redanfinns i DL, 2.2.5 Delgivning medjuridisk person skall kunna ske genom styrelsesuppleant Mitt förslag:Delgivning med en juridisk person eller med t.ex. delägarna i en samfallighetskall få ske genom att handlingen lämnas till suppleant för ledamot avstyrelsen eller suppleant för annan behörig ställföreträdare. En fömtsättningär att ett försök till delgivning genom att handlingen överbringas till enledamot av styrelsen eller annan behörig ställföreträdare har misslyckats. Promemoriansförslag överensstämmer i princip med mitt. Remissinstanserna:Principen bakom förslaget har allmänt tillstyrkts eller lämnats utan erinran.Många har uttalat att förslaget är angeläget och kommer att bli effektivt och resursbesparande.När det gäller den tekniska utformningen går meningama emellertid isär. En delvill gå längre än det remitterade förslaget. Skälenför mitt förslag: Enligt 9 § första stycket DL sker delgivning med annanjuridisk person än staten genom att handlingen överbringas till någon som harrätt att företräda den juridiska personen eller, om flera är gemensamtbehöriga, till någon av dem. Saknas behörig ställföreträdare, får handlingenöverbringas till någon som har rätt att sammankalla dem som harbeslutanderätten. Delgivning med delägare i samfallighet eller med medlemmar isammanslutning får enligt 10 § första stycket DL ske genom att handlingenöverbringas till ledamot av styrelsen eller till förvaltaren eller omstyrelse eller förvaltare saknas till någon sammankallande. Enligtvad som anförs i promemorian innebär dessa regler att delgivning inte får skegenom suppleant för styrelseledamot i t, ex, aktiebolag, ekonomisk föreningeller samfällighetsförening, om inte bolagsordningen eller motsvarandeinstrument ger suppleanten rätt att teckna firman, ensam eller i förening medannan. Det skulle enligt promemorian kunna underlätta delgivningsverksamheten,om delgivning fick ske genom suppleant; störst betydelse skulle detta få fördelgivning med mindre aktiebolag, där styrelsen består av endast en person. Dettaär kortfattat den bakgmnd mot vilken promemorians förslag om delgivning genomsuppleant har lagts fram. Deflesta remissinstanser har alltså ställt sig positiva till förslagets gmndläggandeidé. Enligt någras uppfattning gäller emellertid den föreslagna ordningen redani dag; sedan det konstaterats att behörig ställföreträdare inte kan delges,skulle man alltså med laga verkan kunna delge genom suppleanten, Idenna fråga vill jag säga följande. Suppleantens uppgift kan allmänt sägas varaatt träda in för den ordinarie ledamoten vid förfall för denne. Denomständigheten att delgivning inte har kunnat ske med en ordinarie ledamotbehöver emellertid inte betyda att det föreligger förfall för denne. Dessutomar det enligt förslaget inte meningen att det skall behöva företas någonomfattande utredning om humvida den ordinarie ledamoten kan 3 1990/91. kananträffas och företräda den juridiska personen eller ej. Ett sådant krav Prop,1990/91: 11 skulle ju kraftigt förta förslagets effektivitetsvinster. Avdessa skäl finner jag att lagändringar är påkallade för atl tillgodose syftetmed förslaget (jfr också NJA 1990 s, 312), Om del lämpliga i att åläggasuppleanter att ta emot delgivningar råder det stor enighet. Jag förordaralltså alt förslaget genomförs och övergår nu till att diskutera hur systemetnärmare bör utformas. Förstvill jag med anledning av vissa remissyttranden klara ul vilken sortsdelgivning förslaget egentligen gäller. Det gäller delgivning med vissa juridiskapersoner och med medlemmar i vissa sammanslutningar och vad som närmare skallbestämmas är vem som skall sökas för delgivning. Det är alltså inte fråga omatt delgivningshandlingar skall överbringas till någon annan än den sökte, s,k, surrogatdelgivning. Promemoriansförslag går ut på att delgivning genom suppleant skall få tillgripas omdelgivning inte kan ske med behörig ställföreträdare. Som jag nämnde finns detvissa remissinstanser som vill gå längre än så. Sålunda föreslår hovrättatt delgivning skall kunna ske även genom andra personer som är närstående tillden juridiska personen eller har ett väsentligt inflytande över den, Ackordscentralföreslår att delgivning skall kunna ske även genom personer som kan anses haställningsfullmakt, t, ex, ekonomichef förslag anser jag dock föraalltför långt. Det blir svårt att tillämpa regler som utpekar så pass obestämdagmpper av personer. Ettannat förslag kommer från hyresnämnden i , Nämnden föreslår att allainskränkningar i möjligheten till delgivning genom suppleant tas bort; detskulle alltså inte krävas att man i första hand vände sig till en ordinarieledamot. Som jag nämnde skall suppleanten i princip träda in vid förfallför ordinarie ledamot. Enligt min mening skulle det därför stämma mindre välöverens med suppleanternas ställning i t, ex, ett aktiebolag att generellt gedem samma behörighet som en ordinarie ledamot av styrelsen, Gmndregeln böralltså även fortsättningsvis vara att handlingen skall överbringas till någonordinarie företrädare för den juridiska personen eller sammanslutningen.Delgivning genom suppleant bör inte ske förrän man har konstaterat att det ärsvårt att delge en ordinarie företrädare för den juridiska personen. Frågan ärdå vilka ansträngningar man lämpligen bör kräva härvidlag. Såsomanförs i promemorian torde det i associationsrättsliga samman hang normalt inte krävas någon särskild utredning om förfall för den ordinarie företrädaren för att suppleantens behörighet skall inträda. Inte heller i delgivningssammanhang synes det rimligt att laborera med mer eller mindre absoluta hinder, Enligl promemorian bör det för att delgiv ning med suppleant skall få ske räcka med atl åtminstone något delgivningsförsök med ordinarie ställföreträdare har misslyckats eller att det på goda gmnder kan antas att delgivningsförsök med de ordinarie ställföreträdarna blir fmktlösa. Denna tanke har i stort sett godtagits av remissinstanserna och även jag ansluter mig till den. Dock ger, såsom framhållits från flera håll, ett sådant uttalande inte någon god ledning i de fall den juridiska personen har flera ordinarie ställföreträdare, 34 Den nu föreslagna delgivningsformenkan antas få sin största betydelse just i mindre aktiebolag, där styrelsenbestår av bara en person och denne är svår att få tag på men suppleanten ärlättare att komma i kontakt med. Detta hindrar inte att man också måste diskuteraförfarandet vid delgivning med juridiska personer med flera ordinarieställföreträdare. Remissinstansernahar i detta avseende varit beredda alt gå mycket långt. Jag har redan nämntförslaget att ge suppleanterna oinskränkt behörighet alt ta emot delgivningar,och kronofogdemyndigheten i anser att det bör räckamed ett misslyckat försök att delge behörig ställföreträdare eller atl detfinns skäl att anta att ett sådant försök blir resultatlöst. Enligt Östersundstingsrätt bör man kunna nöja sig med ett misslyckat delgivningsförsök med enenda styrelseledamot bosatt på orten. Föregen del ser jag bara två möjligheter. Antingen skall man kräva att försök lilldelgivning har misslyckats med samtliga som ensamma eller i förening med någonannan får företräda den juridiska personen. Eller också skall man inskränka sigtill att kräva misslyckat delgivningsförsök med en sådan person. Någotmellanting skulle knappast bli funktionellt. Detförsta alternativet - delgivningsförsök med samtliga - skulle enligt min meningförta en alltför stor del av reformens betydelse. Med det andra alternativettillvaratar man däremot förslagets möjliga effektivitetsvinster på ett brasätt. Remissopinionen har ställt sig bakom ett sådant altemativ. Frågan kommerantagligen inle att ställas på sin spets så ofta, eftersom förslaget närmasttar sikte på de mycket små bolagen. Avdessa skäl förordar jag att alternativ två väljs. Det innebär att delgivningmed suppleant får ske om ett delgivningsförsök har misslyckats med åtminstoneen ordinarie företrädare eller om det kan bedömas som utsiktslöst attdelgivning med åtminstone en ordinarie företrädare skulle lyckas. Lagtextenbör, såsom lagrådet föreslagit, utformas i enlighet härmed. Omdet finns flera ledamöter som får företräda ett bolag och delgivning genomsuppleant kan fömtses komma till användning i ett senare skede, är detnaturligtvis bäst om det första delgivningsförsöket tar sikte på någon som haren någoriunda central post i bolaget, 2.2.6Hemliga telefonnummer görs tillgängliga för delgivningsändamål Mitt förslag:Uppgift om hemligt telefonnummer till en enskild person skall få lämnas ut tillmyndigheter utan hinder av sekretess, om uppgiften behövs för delgivning. Dettagäller dock endast om det kan antas att den sökte håller sig undan eller om detannars finns synnerliga skäl. Promemorians förslagöverensstämmer med mitt, utom såtillvida att det inte uppställs någoluttryckligt krav på att den sökte kan antas hålla sig undan e. d. Remissinstanserna: Av deremissinstanser som yttrat sig över detta förslag har de allra flestatillstyrkt det, men ett mindre antal har avstyrkt eller uttalat tvekan. Skälenför mitt förslag: Prop. Idepartementspromemorian (Ds Ju 1983:13) Effektivare delgivning föreslogs enallmän regel i sekretesslagen (1980:100) av innebörd att sekretess inte skallhindra att uppgift lämnas till myndighet, om uppgiften behövs där för delgivningsändamål.Regeln skulle gälla för alla typer av uppgifter som direkt eller indirekt kundefå betydelse för den aktuella delgivningen, inte bara grundläggande uppgifter såsomadress, telefonnummer och arbetsplats. Förslaget tillstyrktes eller lämnadeshuvudsakligen utan erinran av alla remissinstanserna utom televerket.Föredragande statsrådet anförde i propositionen (prop. 1984/85:109 s. 48 ff)att möjligheterna till genombrott av sekretessen borde begränsas lill de från delgivningssyn-punkti allmänhet viktigaste uppgifterna, nämligen adressuppgift samt uppgift omtelefonnummer och arbetsplats. Undantag borde dock enligl föredraganden görasbeträffande uppgift hos om hemligt telefonnummer till enskildsbostad. Här borde i stället prövning av om sekretessen skulle få genombrytasske enligt den s. k. generalklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen.Lagstiftningen kom också atl utformas efter dessa riktlinjer, jfr 14 kap. 2 §tredje stycket sekretesslagen. Innebördenav gällande regler är sålunda att skall lämna ul uppgift om hemligttelefonnummer till enskilds bostad bara om det är uppenbart att intresset avatt uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skallskydda. 1 promemorian framhålls alt man på många myndigheter ser de hemligatelefonnumren som ett allvarligt hinder i delgivningsverksamheten och anser attteleverket är alltför restriktivt med att lämna ut uppgift om hemligatelefonnummer. Promemorians förslag är alt upphäva sekretessen för de hemligatelefonnumren, om de behövs för delgivningsändamål hos en myndighet. Remissvarentar sikte huvudsakligen på två frågor. Den ena är vilken integritetskränkning utlämnandeav hemligt telefonnummer kan innebära. Den andra är vilken betydelse för delgivningsverksamhetensom fri tillgång till hemliga telefonnummer kan ha. De allra flesta har ansettatt delgivningsintresset väger tyngre än integritetsintresset, Idet nämnda lagstiftningsärendet anförde föredragande statsrådet följandeskäl för ställningstagandet i fråga om de hemliga telefonnumren (prop, 1984/85:109 s, 49):"Uppenbariigen finns det abonnenter som pågrund av psykiskt eller fysiskt handikapp är beroende av att ha tillgång till telefonoch som har goda skäl för att låta abonnemanget vara hemligt. Jaganser också att man måste respektera att del finns enskilda som avintegritetsskäl har skaffat sig ett hemligt abonnemang för all själva kunnabestämma vilka som bör ha tillgång till deras telefonnummer och inte behövariskera att i sin bostad bli uppringda av okända personer. Starka skäl talardärför emot att låta en myndighet utan intresseprövning enligl generalklausulenfå ta del av en uppgift hos om telefonnumret till en abonnent somhar hemligt abonnemang. Vad jag har sagt nu tarsikte endast på uppgift om en fysisk persons telefonnummer lill bosta- Prop,1990/91:11 den". Enligtpromemorian finns det skäl att ifrågasätta det då förda resonemanget ochförutsättningarna för den inlresseprövning som skall göras. Behovetav tillgång till hemliga telefonnummer JÖr delgivningsändamål Detfinns en stor mängd hemliga telefonabonnemang, cirka 300000 stycken. Denuppfattning som ullrycks i promemorian är alt telefonen är ett mycket viktigthjälpmedel i delgivningsverksamheten och att de hemliga telefonnumren innebär eltallvarligt hinder för verksamheten. Remissinstanserna har till största delenbekräftat denna uppfattning. Sålunda har man från t, ex, domstolarna, polisenoch kronofogdemyndigheterna understrukit det värdefulla i all telefonensmöjligheter kan utnyttjas fullt ut.