prop · GE03121 · 1990-12-31 00:00:00 — Medutgångspunkt i primärvårdens ansvar för befolkningens hälsa inom det egna betjäningsomrädetoch i linje med det hälsopolitiska synsätt, som måste prägla verksamheten, börprimärvården bl.a. ha till uppgift att samla in kunskaper om sjukdomar ochskador samt att undersökaom dessa har ett samband med miljöförhållanden av olika Prop. 1990/91:121slag. Mot denna bakgrund bör hälso- och sjukvården planeras med Bilaga 1primärvärden som bas för organisationen. Utifråndenna utgångspunkt är det också viktigt att primärvården samarbetar med olikasamhällsorgan samt med frivilliga organisationer och enskilda för att främjabefolkningens hälsa i vidsträckt bemärkelse. I denna samverkan ingår bl.a.privata vårdgivare, företagshälsovård, länssjukvård och primärkommuner, främstderas socialtjänst. Långtidssjukvårdenär en viktig fiinktion för primärvården. Det ökade behovet av sjukvård för deäldre bör tillgodoses inom ramen för hemsjukvärden. Närdet gäller psykiatrin bör denna sektoriseras och vara samlokaliserad med övrigprimärvård". Vadsom här citerats föranledde ingen erinran (SoU51, rskr. Ienlighet med en särskild överenskommelse mellan staten och sjukvårdshuvudmänneninfördes en särskild ersättning för att underlätta insatser för förebyggandehälsovård och primärvård, inkl. långtidssjukvård. I propositionen 1981/82:97 Hälso-och sjukvårdslag m.m. förordades också ökad decentralisering och ökad dag- ochhemsjukvård. De målformuleringar som uttrycktes genom propositionen innebar kravpå omstruktureringar inom hälso- och sjukvärden med utbyggnad av öppen vårdutanför sjukhus och långtidssjukvård, som den slutna korttidsvårdenskulle minskas. Isamband med den omorganisation av som genomfördes år 1982avvecklades det tidigare länsläkarväsendet. Dess uppgifter överfördes ihuvudsak till landstingen. I den proposition (prop 1979/80:6) som låg tillgrund för detta beslut uttalade det föredragande statsrådet att landstingskommuneraasansvar för att lösa sina uppgifter inom miljömedicinen borde förankras iprimärvårdsorganisationen såväl när det gäller att ta fram miljömedicinskakunskaper som att sprida dessa till olika intressenter. Socialdepartementetsdåvarande sjukvärdsdelegation, som ersattes av hälso- ochsjukvårdsberedningen, beslöt att påbörja arbetet med ett nyttprincipprogram för den framtida hälso- och sjukvärden med sikte -2000 (HS-90). skall ses mot bakgrund av kravet dels på förändringarav hälso- och sjukvårdens inriktning och struktur, dels på återhållsamhet i denfortsatta expansionstakten. HS-90avlämnade sin huvudrapport och sjukvård inför 90-talet m.m.(SOU 1984:39). I denna slogs fast att hälso- och sjukvårdslagen från 1983ställde nya krav på en förändrad struktur av hälso- och sjukvården. Iförarbetena till lagen underströks nödvändigheten av att hälso- och sjukvårdensresurser måste omfördelas för att den avsedda inriktningen av vården skullekunna genomföras. HS-90 hänvisade därvid också till sin uppfattning om atthuvudmännen i sin planering av hälso- och sjukvården skulle utgå frånprimärvården. Sammianfattningsvismenade att primärvården har följande ansvar Prop. 1990/91:121 och uppgifter: Bilaga 1 -samordna de primära vårdgivaraashälso- och sjukvårdsinsatser inom primärvärdsområdet, -meddela basal sjukvård vidmottagningar (vårdcentraler), genom sjukvård i hemmet och vid lokala sjukhem, -svara för hembesök, förlängtöppethållande och jourtjänst för flertalet akut värdsökande, -svara för hälsovård förmödrar och bara och äldre samt särskilda hälsoriskgmpper, -svara för företagshälsovårdsservicevid arbetsplatser dar denna inte tillgodoses på annat sätt, -svara för insamling, sanunanställningoch analys av lokala hälsodata som gmnd för hälso- och sjukvårdsplaneringen,för prövning av behoven av förändrad inriktning av hälso- och sjukvården samtsom underlag för primärvårdens samverkan med andra samhällssektorer, -bedriva samhällsinriktade,allmänt inriktade och individinriktade förebyggande åtgärder inom sittprimärvårdsområde samt -svara för omvårdnad som ihuvudsak betingas av medicinska skäl och tillhandahälla lokala resurser förrehabilitering, eftervård och omvårdnad i livets slutskede. Ipropositionen1984/85:181 omutvecklingslinjer för hälso-och sjukvården m.m. redovisaderegeringen sin syn på inriktningen och utvecklingen av hälso- och sjukvårdenmed särskild tonvikt på förebyggande insatser. En ändring i HSL föreslogs medinnebörd att som ett särskilt krav på en god hälso- och sjukvård skall gällaatt vården skall inriktas på att förebygga ohälsa och att kraven pä en god hälso-och sjukvård skall avse all hälso- och sjukvård och inte endast den som drivsav landstingen. I propositionen anslöt sig vidare det föredragande statsrådettill de synpunkter på primärvården som angetts. I de riktlinjer för hälso-och sjukvården, sompreciserades i propositionen, angavs följande om primärvården,som enligt propositionen utgör basen i hälso- och sjukvårdssystemet: "Primärvårdenär den del av landstingens hälso- och sjukvärds-organisation som är förlagdutanför sjukhus. Primärvården har - enligt motiven till hälso- ochsjukvårdslagen - ett förstahandsansvar för befolkningens behov av profesionellvård inom ett begränsat geografiskt område, i regel motsvarande en kommuneller kommundel. Den har goda förutsättningar att tillgodose krav på närhet,tillgänglighet och kontinuitet och kan arbeta såväl med ett patientperspektivsom ett befolknings- och samhällspersspektiv och kan bygga upp en samlad kunskapom befolkningens hälsovillkor och hälsoproblem. har vidare en viktig uppgift i samordningen av desamlade vårdinsatserna frän de olika värdgivaraa inom området. Primärvårdenbör genom egna resurser kunna tillhandahålla all sjuk-värdsservice och allindividuell hälsovård som inte av medicinska skäl bör vara förlagd tilllänssjukvården eller som tillhandhälles genom t.ex.företagshälsovård eller skolhälsovärd. För att utvecklas till den Prop.1990/91:121 basför hela hälso- och sjukvården som fömtsätts i propositionen om Bilaga 1 hälso-och sjukvårdslagen är det nödvändigt att primärvärden kan tillhandhällaett brett serviceutbud anpassat till befolkningens behov. Viktigadelar av denna verksamhet är en väl täckande jourverksamhet, hembesökvid akut sjukdom och en väl utbyggd hemsjukvård". Förslagentill ändringar i hälso- och sjukvårdslagen liksom vad som anfördes omriktlinjer för primärvården i propositionen godkändes av (SoU28, rskr.400). Primärvårdenhar som framhållits ett förstahandsansvar för befolkningens kontakter med hälso-och sjukvården. För personer med psykiska sjukdomar har dock en särskildorganisationsstruktur med en integrerad öppen och sluten vård inom ramen för s.k.sektorer eftersträvats. Organisationen är baserad på riktlinjer somsocialstyrelsen redovisat (anser 1980:2). I dessa anges attmodellen med en sammanhållen öppen och sluten vård bör vara huvudprincipen förutvecklingen, men att även andra modeller bör prövas där psykiatriskavårdresurser organiseras inom primärvårdens ram på ett sådant sätt att förstahandsansvaretockså för de psykiska sjukdomaraa kan uppfyllas av primärvården. Fränbörjan av till hade det totala antaletläkarstationer/vårdcentraler minskat frän knappt 800 till cirka 700. Detta varett uttryck för den centralisering som ägt mm i samband med den nya kommunindelningen,men också för tendensen att i de stöne tätortema bygga stora vårdcentraler meduppemot 10-15 läkartjänster. Denna stordriftskoncentration bröts dock i slutetpå . Underförsta skedde en avsevärd utveckling av primärvärden. År1986 fanns det vårdcentraler i alla primärkommuner i landet. Antaleten-läkarstationer hade minskat kraftigt till förmän för enheter med två ellerflera läkare. Även lokala sjukhem hade byggts ut kraftigt. Det fanns dockfortfarande stora ojämnheter i relation till behoven. Sjukvård i hemmet hadeockså expanderat och minskat behoven av platser inom långtidssjukvården.Fortfarande rådde dock - framför allt inom glesbygdsområdena - en besvärandebrist pä allmänläkare. Underhela eftersträvade man att bygga mindre vårdcentraler med högst 3-4läkare. hade av vårdcentralerna 2-4 läkare. Efterett regeringsuppdrag redovisade en uppföljningav faktisk och planerad utveckling av primärvården (PM 166/87). Av dennaframgick bl.a. att det då fanns 758 vårdcentraler i 358 primärvårdsområden ilandet. Antalet inrättade allmänläkartjänster uppgick till 2 986. Sammaår fanns det i landet 1 582 distriktssköterskemottagningar. Av dessamottagningar låg 700 i anslutning till en vårdcentral/läkarstation. Varjemottagning betjänade cirka 5 280 patienter. I nästan alla, eller 351av de dåvarande 358 primärvärdsomrädena, Prop. 1990/91:121 bedrevs vid dennatidpunkt nägon form av hemsjukvård. I de allra flesta. Bilaga 1 269 stycken,fimgerade verksamheten dygnet mnt . I övrigaprimärvårdsområden fanns ingen hemsjukvårdsverksamhet och i 13 av demfanns denna form av service endast . Barnhälsovårdensköttes i de flesta fall, eller i av primärvärdsomrädena, av bådeallmänläkare och barnläkare från länssjukvården i samverkan. av dessaområden sköttes barnhälsovården helt av allmänläkare och i av dem hademan barnläkare anställda i primärvården. I nägra primärvårdsområden anlitademan enbart barnläkare frän länssjukvården. I av områdena förekom föräldramtbildningsinsatser. Ävenför mödravården hade huvudmännen valt olika former för läkar-medverkan. I deflesta fall svarade länssjukvårdens specialister för insatsema, medan allmänläkamahade ansvaret drygt en femtedel av primärvärdsomrädena. Icirka hälften av primärvärdsomrädena fanns rygg-/nackskola. Även rökawänjningsgmppervar relativt vanliga. Endast cirka en femtedel av primärvärdsomrädena ägnadesig dock åt hälsovård för äldre och förebyggande av alkohol-Zdrogmisshmk. I336 primärvärdsomräden uppgav man att det förekom sjukgymnastisk verksamhet.Sammanlagt fanns 1 178 inrättade tjänster för sjukgymnaster ,dvs. drygt 7 000 invånare/tjänst. 305 primärvårdsområden rapporterade att manhade arbetsterapeutisk verksamhet och sammanlagt 801 tjänster. Skolhälsovårdenär en angelägenhet. I 209 primärvårdsområden svarade emellertiddistriktsläkare för läkarinsatsema. I 86 primärvärdsomräden svaradedistriktssköterskor för sjuksköterskeinsatsema. Företag,staten, landstingen och mänga primärkommuner har byggt upp särskildaorganisationer för företagshälsovården för den egna personalen. Inom 18 primärvärdsomrädenbedrev man dock extern sådan verksamhet. fanns det 810 vårdcentraler i370 primärvärdsomräden i landet. Detta innebar i genomsnitt 10 370 invånare pervårdcentral. Antalet inrättade allmänläkartjänster uppgick till 2 950.Samtidigt fanns det inom primärvården 150 tjänster för specialistläkare. Vid värd-centraleraafanns det dessutom 815 läkare under vidareutbildning (AT -I-FV). Avsocialstyrelsens primärvårdsuppföljning är 1989 (1990:35) framgåratt antalet inrättade distriktssköterskebefattningar ökade ,vilket motsvarar 935 tjänster, . Variationeraa mellansjukvårdshuvudmännen är dock kraftiga. Spännvidden mellan dem är emellertidbetydligt mindre om man väger in samtliga sjukskötersketjänster i öppen vårdoch inte bara ser till distrikts-skötersketj änsteraa. Under1980-talet knöts även undersköterskor till sjukvården i hemmet för att bistå distriktssköterskoraai deras verksamhet. De sistnänmda fick därigenom en ny roll, nämligen somarbetsledare för en eller flera under- fannsdet cirka 6 800 undersköterskor och 1 500 Prop. 1990/91:121 biträden i öppenprimärvård. Dessutom fanns det cirka 130 mental- Bilaga 1 skötare. Ävenantalet befattningar för sjukgymnaster och arbetsterapeuter ökade och uppgick islutet av till cirka 1 500 resp. 1 100 inrättade befattningar iprimärvården inkl. de lokala sjukhemmen. Sammanfattningsvis fanns per3000 invånare ungefär följande: treundersköterskor/biträden för sjukvård i hemmet och mottagning 0,33övrig vårdpersonal 0,66annan personal. Sammanlagtarbetade ungefär 43 200 personer i primärvården, varav 19 150 vid de 368 lokalasjukhemmen. Deflesta landsting hade anpassat sin administrativa stmkturtill de riktlinjer som tidigare angivits om en fristående primärvårdsorganisation.Detta innebär att primärvårdsverksamheteraa hålls samman av en ledning med ansvarför alla de verksamheter som lokalt ingår i primärvården. Anpassningen av primärvärdsomrädenaoch vårdcentralernas betjäningsomräden till primärkommunemas gränser har ocksågenomförts av de flesta landsting. I de stöne kommunema har en uppdelning av primärvärdsomrädenagjorts och i allmänhet anpassats efter primärkommunemas indelning isocialdistrikt. Påvissa häll i landet har man kompletterat primärvården med vissa mer renodladepsykiatriska resurser för vård av psykiskt störda. I några sjukvårdsområdenhar också den psykiatriska öppenvården i sin helhet organiserats inomprimärvården. Trotsden positiva utvecklingen av primärvården har det varit svårtatt uppfylla de ökade anspråken pä den. Det är också svårt att rekrytera läkaretill denna verksamhet, framförallt inom de glest bebyggda delama av landet.Uppemot en tredjedel av de inrättade läkartjänsterna är vakanta elleruppehålls av mer eller mindre tillfälliga vikarier. Undersökningar har ocksåvisat att antalet avgängar från både vidareutbildning i allmänmedicin ochyrkesverksamhet som distriktsläkare är relativt högt. Huvudmännensansvarsområden regleras i huvuddrag i lagstiftningen. Socialtjänstlagen(1980:620) föreskriver att varje kommunen har ansvar för inomsitt område. Socialnänmden skall verka för att människor som av fysiska,psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring fårmöjlighet att delta i samhällets gemenskap ochleva som andra. Detta gäller alla människor oberoende av hjälpbe- Prop.1990/91:121 hovens orsak och omfattning. I socialtjänstlagen anges också attkommu- Bilaga 1 nen har det yttersta ansvaret för att de som vistas ikommunen fär det stöd och den hjälp som de behöver. Detta ansvar innebär dockingen inskränkning i det ansvar som åvilar andra huvudmän. Vidareger lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjandem.m. kommunema ansvar för planering av bostadsförsörjningen. Detta ansvarinnefattar även bostäder för människor som behöver mycket hjälp i det dagligalivet. Det är en angelägenhet att se till att det finnsservicebostäder. Iplan- och bygglagen (1987:10) har sociala mål för samhällsplaneringen slagitsfast, bestämmelsema i denna lag syftar till att "med beaktande avden enskilda människans frihet främja en samhällsutveckling med jämlika socialalevnadsförhållanden för människoma i dagens samhälle och för kommandegenerationer". I lagen anges också att planläggningen skall ske så att denfrämjar en frän allmän synpunkt lämplig utveckling och ger fömtsättningar fören från social synpunkt god bostads-, arbets-, trafik- och fritidsmiljö. Hälso-och sjukvårdslagen (1982:763) - HSL - ger landsting och kommuner utanförlandsting ansvaret för att erbjuda sin befolkning en god hälso- och sjukvård.Även i övrigt skall dessa huvudmän verka för en god hälsa hos helabefolkningen. Medhälso- och sjukvård avses enligt HSL åtgärder för att medicinskt förebygga,utreda och behandla sjukdomar och skador. Särskild lagstiftning finns somreglerar tandvård och särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda. I förarbetenatill både socialtjänsflagen och HSL fömtsätts att huvudmännen själva i vissaavseenden träffar avtal om den närmare uppgiftsfördelningen dem emellan. Under1970-talet och tidigare var det vanligt att hjälpbehovets omfattning ochkaraktär låg till gmnd för ansvarsfördelningen mellan huvudmännen.Sjukvårdshuvudmannens ansvar innefattade all hjälp till de människor som varlångtidssjuka och som bedömdes behöva värd på sjukhem även om hjälpen faktisktgavs av primärkommunen i den egna bostaden eller vid ålderdomshem. Dessapersoner benämndes hemsjukvårdspatienter eller landstingspatienter vidålderdomshem. betalade kommunema för de tjänster som kommunaltanställd personal utförde. Dessa tjänsteköp medförde ofta diskussioner om humvidaden enskilda människan var långtidssjuk eller ej och om det därmed var kommuneneller som skulle svara för insatserna. Orsaken till tjänsteköpenvar sjukvårdshuvudmannens bristande resurser. Enav primärvårdens viktigaste uppgifter är att ge äldre människor värd vid såvälakuta som långvariga sjukdomstillstånd. Med primärvårdens utbyggnad under 1970-och 1980-talen skapades fömtsättningar för en utveckling av sjukvården ihemmet. Men detta mnebar också att behovet av samverkan med primärkommuneraassocialtjänst främst när det gällde stödet till äldre människor accentuerades.Flera centrala initiativ togs från myndigheter och organisationer för attinitiera och stimulera samverkan och samordning inom äldreomsorgen.År 1978 publicerades t.ex. gemen- Prop. 1990/91:121 samt av , , Bilaga I och Spri ettflertal rapporter från projektet - äldreomsorg -samverkan. Idessa rapporter lades grunden för den s.k. kompetensprincipen som kom att tillänq)asunder . Denna innebar att svarade för åtgärder som krävermedicinsk kompetens och kommunen för åtgärder som kräver social kompetens. Som fäljdhärav kom såväl landstingsanställd personal som personal från den socialahemtjänsten att besöka den enskilda människan i hennes hem och utfördearbetsmoment med den fördelning som man gemensamt kommit överens om.Kompetensprincipen innebar också att landstingsanställd personal utfördesjukvårdsuppgifter vid ålderdomshem. Kompetensprincipenvisade sig svär att tillämpa i gränsområdet mellan sjukvård och social omsorg.Utvecklingen mot att allt fler människor med omfattande och sammansatta behovfick hjälp i eget boende accentuerade svärigheteraa. Inte minst för människormed psykiska ftinktionsnedsätt-ningar var det svårt att avgöra när det behövdesmedicinsk resp. social kompetens. Fr.o.m.år 1980 har kommuner och landsting träffat avtal om uppgiftsfördelning ochsamverkansformer om sjukvård i hemmet - social hemtjänst. Dessa avtal har iflera län utgjort en god plattform för ett intensifierat samarbete mellanhuvudmännen. Genom information och utbildning till berörd personal har man söktskapa gemensamma referensramar och arbetsformer bland dessa. Genom tillkomstenav vårdplaneringsgmpper, där service- och vårdpersonal frän båda huvudmännengemensamt planerar insatsema till hjälptagama, har det praktiska samarbetetutvecklats. Samverkansavtalenhar dock främst syftat till att utveckla stödet i det vanliga boendet. I merbegränsad utsträckning har de särskilda boende-och vårdformerna varit föremålför gemensamma överväganden mellan huvudmännen. Ijuni 1987 överlämnade den s.k. äldreberedningen sitt slutbetänkande (SOU1987:21) Äldreomsorg i utveckling. Efter remissbehandling lades bl.a. dettabetänkande till grund för ställningstagandena i propositionen (1987/88:176) omäldreomsorgen inför 90-talet (SoU6, rskr. I propositionen anförde detföredragande statsrådet bl.a. att ett mer samlat politiskt och ekonomisktansvar för äldreomsorgen bör åstadkommas och att mycket därvid talar för att primärkommunemabör vara huvudmän för bl.a. hemsjukvård och lokala sjukhem. De förändringar somaktualiserades i propositionen ansågs emellertid kräva ett omfattandeförberedelsearbete. En särskild delegation, äldredelegationen, tillsattesdärför med uppdraget att analysera konsekvensema av de ändringar i huvudmannaskapetsamt förändringar i ansvarsfördelningen, som aktualiserades i propositionen1987/88:176. Äldredelegationenöverlämnade rapporten (Ds 1989:27) Ansvaret för äldreomsorgen.Delegationen lade fram förslag om att ge kommunema ett mera samlat ansvar förservice och vård. gränsades inte till äldreutan hade som utgångspunkt alla dem som, oav- Prop. 1990/91:121 sett ålder, har behov av stöd och hjälp. Attöverväga och analysera frågan om att eventuellt överföra hela primärvårdentill primärkommunerna ingick inte i äldredelegationens uppdrag. I samband medremissbehandlingen av delegationens rapport tog dock flera remissinstanser uppdenna fråga. Avde 266 kommuner, som yttrade sig över äldredelegationens förslag efterlyste 101en utredning om ett eventuellt överförande av hela primärvården till primärkom-munema.Av dessa uttalade sig 86 kommuner för ett sådant överförande. Ytterligare 53kommuner framhöll att primärvården i sin helhet borde överföras, men uttryckteinte något önskemål om att ett sådant överförande skulle föregås av enytterligare utredning. Av dessa 53 kommuner menade dessutom elva stycken attett överförande av hela primärvården till kommunema borde ske . Avde 23 landstingen ansåg åtta att hela primärvården borde bli föremål förutredning. Alla landsting utom ett framhöll också vikten av en sammanhållenprimärvård. Även 74 av de 266 kommuneraa gav uttryck för behovet av en sammanhållenprimärvård. Hälftenav de 22 organisationer, som besvarade remissen, uttalade sig för en utredningav hela primärvården och sex av dem tog också ställning för ett överförande avprimärvården till kommunema. Vidare ansåg sju av 16 myndigheter att frågan omett eventuellt överförande av hela primärvården till kommunema borde utredas. Riksdagenbeslutade om förändringar i ansvaret för service och vård tilläldre och handikappade m.m. senast fr.o.m. (prop.1990/91:14, SoU9, rskr. Beslutet innebär att kommuneraa ges ett samlatansvar för långvarig service och vård till äldre och handikappade. Förändringaraaavser att skapa klara ansvarsförhållanden och ändamålsenliga fömtsättningar föratt utveckla samhälls-insatseraa efter de målsättningar som lagt fasti fråga om samhällets äldreomsorg. Utöveratt kommuneraas skyldighet i fråga om särskilda boendeformer för service ochvård till äldre samt bostäder med särskild service för handikappade m.m.klargörs, innebär förändringaraa bl.a. att kommuneraa skall ha skyldighet atterbjuda viss hälso-och sjukvård vid de sjukhem och motsvarande som kommuneraatar över från landstingen liksom vid övriga särskilda boendeformer för serviceoch omvårdnad samt vid bostäder med särskild service och kommunaladagverksamheter. Kommunema ges dämtöver befogenhet att erbjuda hemsjukvårdockså i ordinärt boende. ansvar för läkarinsatser kan dock, enligtdetta riksdagsbeslut, inte överlåtas till kommuneraa. Socialutskottetframhöll i sitt betänkande i ärendet att det pä sikt är angeläget att kunnahälla ihop all hemtjänst och hemsjukvård och att det föreliggande förslagetinte borde ses som en slutgiltig lösning. Vidare ansåg utskottet att enförsöksverksamhet med kommunalt ansvar för primärvården bör inledas. Innehållsförteckning p°p- i990/9i:i2i Propositionenshuvudsakliga innehåll ........................ 1 Propositionens lagförslag.......................................... 3 Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde . . 5 2Allmän bakgrund............................................... 6 3.1 Modellför försöksverksamheten..................... 8 3.2Begreppet primärvård och dess avgränsning.. 10 3.3Försöksperiod ochförsökskommuner............. 12 3.4Frågans rättsliga reglering.......................... 13 3.5Uppföljning och utvärdering ..................... 17 4 Försöksverksamhetmed finansiell samordning mellan hälso-och sjukvården och socialförsäkringssystemet 20 4.1Bakgrund och syfte................................... 20 4.2Fömtsättningar för försök medsamordning mellan hälso- och sjukvård och socialförsäkring........................................ 21 4.3Den praktiska uppläggningen avförsöken ... 22 4.4Fortsatt beredning.................................... 23 5Upprättat lagförslag........................................ 23 Bilaga1 Utvecklingen av primärvärden ................ 25 gotab 98337, 1991