prop · GE038 · 1990-12-31 00:00:00 — Vivälkomnar således en inriktning som styrs av barnets behov och ställer krav påbåda föräldrarnas aktiva samarbete. All diskutera i termer av "umgängessaboiage"anser vi är ett för kraftigt uttryckssätt eftersom del oftast handlar omkomplicerade bakomliggande psykologiska faktorer i dessa ärenden. Mankan inle heller prata om "umgängessabotage" bara av den förälderbarnet bor hos. I vår verksamhet förekommer minst lika ofta att vårdnadshavarevädjar om hjälp att få den bonavarande föräldern all förstå sitt barns behov avhonom/henne och aktivt börja umgås med sitt barn. Delta gäller särskilt mammorsom ser sin son växa upp utan manlig förebild. Viställer oss tveksamma till regler som innebär överflyttande av vårdnad omsamarbete kring umgänge av olika skäl är försvårat, detsamma gäller en generellregel som innebär att den som inte motsätter sig gemensam vårdnad skall tillerkännasden enskilt. För oss är del viktigt att, med hänsynslagande lill samtligaomständigheter, fokusera barnels behov och båda föräldrarnas ansvar. Detlär finnas vårdnadshavare, som av illvilja och hämdlystnad (!) försvårar elleromintetgör umgänge mellan barnet och umgängesföräldern, men RMSÖ har aldrigpåträffat något sådant fall i sin verksamhet. Det finns emellertid gott omfall, där "den andra föräldern" påstått detta. Det tillkommer dådomstol all utreda skälen därbakom. I de fall man - efter alltför lång lid dock- gjort detta, har del visat sig föreligga tungt vägande skal draga inumgänget. Att domstolarna hittillsvarit dåliga pä sådana utredningar kan ha sin grund i alt del föreligger en ivisi mellan tvä vuxna parter och barnets bästa blir sekundärt. Barnel bli eu föremål, föräldrarnas egendom, om vars nyttjanderätt parterna tvistar. Tyvärr har del sedan oftagått , under vilka man pressat, och Prop. 1990/91: 8"jagat", den interimistiska vårdnadshavaren (i praktiken ävenbarnet), som Bilaga 3 ju har all tala i barnets sak, och barnet har dämerablivit näst intill föräldralöst. Denfrånskilda föräldern förmår inle vara förälder och vårdnadshavarens kapacitetsom förälder, alt vara ett stöd för sitt barn, har starkt beskurits av denlångvariga rättsprocessen. Vitalar nu om så kallat familjevåld. RMSÖhar funnit, att huslrumisshandel och sexuella övergrepp pä barn påfallande oftaförekommer inom samma familjer. Försthar barnet upplevt åratal av våld och skräck. Sedan skall man pröva"äganderätten" över barnet för gärningsmannen, den förälder, somförgripit sig. Ur barnets synvinkel sett kan della endast syfta till au kuvadel, så all barnet inlernaliserar väldet. En samhällets markering, au våld intebara är acceptabelt utan man medverkar lill och med i vissa fall till alt delblir bestående. (Om dessa barn inle blir "värstingar" är rena turen.) Detär farligt att sälla likhetstecken mellan frånvaro av en biologisk far och "värsting"-ulveckling(massmediadebaiien om ungdomsvåldei). Då vore ju döda fäders barn resilöstförlorade. Det är snarare så, att närvaron av en våldsam förälder befrämjar ensådan utveckling, vilkel inte har uppmärksammals. Att förvägra umgänge i ett sådanlfall är inle umgängessaboiage. Del är i stället vårdnadshavarens skyldighet enliglsitt föräldraansvar. (FB 6 kap.) Dessutom är det socialjtänstens ansvar enligl SoL,om det kommit lill dess kännedom, att ett barn inom dess ansvarsområde farilla eller riskerar fara illa. Familjevåldhar förekommit i alla lider, men vårt upplysta välfärdssamhälle blundaroftast, när barn utsätts för våld inom sin egen familj. Umgängessaboiage är deti stället, då en förälder saboterar umgänget med sitt barn, genom att uteblioch inle upprätthålla kontakt. Lagföring är kanske inte lösningen, men ett insirumeniför dessa,fall behövs. Promemoriansrubricerade "umgängessaboiage" visar upp okunnighet om myckel utsattabarns faktiska verklighet. Lagstiftningenmåste starkt förtydliga utredningsansvaret. Processer angående vårdnad ochumgänge borde börja med en noggrann analys av det ifrågakommande barnets behov.Hurservärdnadsbehovei ut för just della barn? Om ej gemensam vårdnad, hur ser umgängesbehovelul? (Barnels behov, inte förälderns). RMSÖefterlyser regler för utredning av barnets behov. 1 lagen fastslås att barnelhar behov av umgänge. Man glömmer, att barns behov kan vara myckel olika frånfall till fall. Därförär det farligt alt bestämma all vårdnaden automatiskt skall omprövas vidumgängesvägran, ulan att först föranstalta om myckel ingående utredning. RMSÖanser, att man också närmare bör reglera vissa huvudpunkter för, vad en god kontakt bör innehålla. Omprövningav vårdnaden vid del, som promemorian kallar umgänges- Prop. 1990/91: sabotage sker också med stöd av nu gällande lag. Ifall, där barnel utsatts för våld ifrån en av föräldrarna, och risken förupprepning är uppenbar, tvingas vi råda den andra föräldern au ändock aktivt medverkatill att umgänget (och skadan) verkställs, eftersom risken är överhängande, audomstolen annars varaktigt placerar barnet hos förövaren. Ingabedömningar eller förslag till utformning av umgänge ska lämnas frånsocialtjänsten till domstolen. Det försvårar möjligheten all döma till ettumgänge, individuellt anpassat efter barnets behov och ålder. Sammainformationsskyldighet som åläggs vårdnadshavaren, bör åläggas den umgängesberättigadeföräldern, för all umgänget ska bli sä positivt som möjligt för barnet. Visstförekommer umgängessabotage men i mänga ärenden är det myckel allvarliga sakersom ligger bakom en negativ inställning. Umgängessaboiageskall vi göra allt för alt förhindra men det får inte utvecklas lill attdomstolen ej beaktar att barnel kan fara illa. Eftersom utgångspunkten är allbarnet har behov av en bra kontakt med båda sina föräldrar är del olyckligt attlagstiftarna inte någonstans tar upp problematiken med de föräldrar somöverger sina barn. 15 §: Informationsskyldigheten till den förälder som inte är vårdnadshavareskall inte ens i den allmänna motiveringen utformas som etl hot. Det är svårtall avgöra för en förälder vad som är information av här avsett slag. Informationom barnets vardag, och att de t.ex. föredrar umgänge med kamrater frmförföräldrarna kan också bli provocerande och ge anledning till ytterligarekonflikter. Vadbeträffar umgängesfrägor (3.4.1) ser vi med tillfredsställelse rekommendationenom mer flexibla former för umgänge. 1 avsnittet 3.4.2 om umgängessabotage finnsangivet alt värdnadshavaren "ulan giltig anledning" kan sabotera unigänget.Detta är en svepande och preciserad formulering som kan ge ulrymme försubjektiva värderingar och godtyckliga bedömningar. Hovrätten tillstyrkerförslaget men ifrågasätter om det inte vore lämpligt Prop. 1990/91: 8 altutredningsmannen, som är väl insatt i ärendet, redovisar sina egna Bilaga 3ståndpunkter när så är möjligt. Eftersomdel är önskvärt att vårdnadsutredningar inte drar ut pä liden och alt processandetendast sker i domstol, anser kammarräiien att betydande fördelar är att vinnamed förslaget och tillstyrker därför detta. Kammarrätten vill dock fästauppmärksamheten pä att del enligl förslaget lill 6 kap. 19 § andra stycketförsta meningen FB endast är socialnämnden som kan ge upplysningar till rätlennär tillfälle därtill ges. Även i sädana fall borde upplysningar kunna lämnasdirekt frän en av socialnämnden utsedd tjänsteman. Samma delegationsrätt börinföras vid lämnande av upplysningar enligt 6 kap 20 § andra stycket FB. Denföreslagna delegationsrätten bör tydligt komma lill ullryck i 48 §socialtjänstlagen. En konsekvens av del nuvarande systemet är att en förälderredan på ett tidigt stadium upplever socialnämnden och dess handläggare sompartiska och som motståndare. Inte sällan visar detta sig i mål omverkställighet av allmän domstols vårdnads- eller umgängesdom. Även omförutsättningar för medlingsförsök enligl 21 kap. 2 § FB kan anses föreligga,uppslår ofta praktiska svårigheter att få tag pä en medlare, eftersomföräldrarna mänga gånger saknar förtroende för socialnämnden och desstjänstemän. Den föreslagna regeln om alt socialnämnden inte längre skall hörasi vårdnads- eller umgängesmäl kan således även underlätta handläggningen i mål enligl21 kap. FB. Fråganom processordning för föräldrabalksmål är föremål för överväganden av ennyligen tillsatt kommitté. Kammarrätten finner därför inte nu anledning attyttra sig i denna fråga. Vårdnadsulredningarlar i uppemot , och går innannågon vårdnadsulrcdare har utsetts. Tingsrätten har i olika sammanhang påtalatden oacceptabelt långa tiden och tingsrätten tillstyrker förslaget attdomstolen får bestämma den lid inom vilken utredningen skall vara slutförd.Viktigast i detta sammanhang är dock alt socialnämnderna påbörjar vårdnadsutredningarnautan tidsuldräkl. - I promemorian anges att domstolen skall kunna slå fastvissa ramar för vårdnadsutredningen. Tingsrätten utgår från att deiiaexempelvis innebär all domstol skall kunna bestämma all barnpsykiatriskutredning skall ske som ett led i socialnämnds vårdnadsuiredning. Tingsrättenefterlyser vidare konkreta exemepel på vilka riktlinjer som avses medförslaget. Tingsrätteninstämmer i den strävan som kommer till uttryck i förslaget att undvika dubbla processer genom att socialnämnden inte längre skall 150 yttrasig om vem av föräldrarna som skall anförtros vårdnaden. 1990/91:8promemorian anges att utredaren inle skall ta ställning lill vem av Bilaga 3föräldrarna som bör anförtros vårdnaden. finns särskildakunskaper om barns behov, kunskaper som inte förvärvas i juristuibildningen.Tingsrätten förutsätter all uiredaren kan åberopas i målet som s.k. sakkunnigtvittne och då tillfrågas om sin mening. Det är dock inle säkert att utredaren idetta läge vill ta ställning. Ett utbildningsbehov för domare och advokater ombarns behov torde därför föreligga. Det kan förutses att fler mål kommer altföretas lill huvudförhandling när förslag inle avgivits av socialnämnd ellerutredare. Isocialstyrelsens remissvar på belänkandet SOU 1987:7 delade styrelsenutredningens syn på det negativa i del dubbla processandet i vårdnads-ochumgängesmål - först inför socialnämnd och sedan inför domstol. Socialstyrelsentillstyrkte utredningens förslag att frikoppla den politiskt valdasocialnämnden från arbetet med vårdnads- och umgängesuiredningar. Det dubbla processandetutgör en svår påfrestning för alla berörda, bäde emotionellt och tidsmässigt. Undertiden1 genomförde en enkät i landetssamtliga kommuner om kostnaderna vid vårdnads- och umgängesmål remitterade fråndomstol. Av sammanställningen framgår alt kommunens kostnader för de politisktvalda ledamöterna i socialnämnden utgör en inle ringa del av kostnaderna förvårdnads- och umgänges-målen. Politiskt vald nämnd finns med vidhuvudförhandlingen i tingsrätten. Socialstyrelsenbetonade i tidigare remissvar au domstolens större inflytande inte fick ledatill en utökad byråkratisering utan till en dialog sä att handlingsförslaganpassas till varje enkskilt fall. Detta bör återigen understrykas och manskulle önska all domare fick någon form av utbildning inriktad på även ett social-psykologiskisynsätt, som så påtagligt behövs i sammanhang som dessa. Vid samarbete mellansocialtjänst och domstol kan socialarbetare genom sin nära kontakt med berördabarn och föräldrar och sina specialkunskaper pä området ge domaren socialaaspekter på målet. Iflera kommuner i landei förekommer redan elt samarbete mellan domare ochsocialarbetare av det slag som här föreslås och erfarenheterna tycks vara goda. Ävenom en vårdnads- och/eller umgängesuiredning med den föreslagna ordningen inteskall utmynna i något förslag till beslut torde utredaren utifrån del materialsom redovisas och med sin kännedom om de berörda i sin utredning kunnadiskutera konsekvenserna av olika vårdnads-och/eller umgängeslösningar. Medlagfäst skyldighet för kommunerna att erbjuda samarbeissamtal kommer förhoppningsvis än färre vårdnads- och umgängesmål än nu all 159 fullföljas medhuvudförhandling i domstol. Socialstyrelsenbiträder departementets förslag att inle längre höra Bilaga 3 socialnämndeni vårdnads- och umgängesmål. Idenna del ger departementspromemorian intryck av all föreslå detsamma somutredningen om barnens rätt såvitt avser frågan om au frikoppla socialnämndenfrån arbetet med utredningar om vårdnad och umgänge. I departementspromemoriansägs dock uttryckligen att utredaren inte skall ta ställning lill vem avföräldrarna som bör anförtros vårdnaden, medan man föreslår en något annorlundalösning i SOU 1987:7, vilket alltså är del förslag som enligl promemorianvunnit remissinstansernas gillande och som i allmänna ordalag haruttalat sig positivt om. 1 SOU 1987:7 diskuterar man fyra olika lösningar ochstannar slutligen för den fjärde. Där sägs på s. 177: "Somvi har sagt i del föregående är våra syften med eu förändratutredningsförfarande i tvister om vårdnad och umgänge att fä bort de dubbla procesernaoch skapa utrymme för domstolen att styra utredningsarbetet. Vilken modell somman bör välja för en reform hänger delvis samman med frågan om utredningen baraskall innehålla fakta och upplysnignar om parterna eller om uiredaren dessutomskall dra egna slutsatser av materialet och avge ett förslag till hur tvistenbör avgöras. Vi har stannat för det sistnämnda och den modell för ett förändratutredningsförfarande som vi förordar är således alternativet med en bestämmelsei FB som direkt anger att i första han en tjänieman som soicalnämnden utserskall verkställa den av domstolen begärda utredningen. Det bör dock framhållasall vi inle vill föreslå en absolut skyldighet för uiredaren att ta ställning ikonflikten eftersom det någon gäng t.ex. kan konstateras att båda föräldrarnaär lika lämpliga som vårdnadshavare. All i en sådan situation tvinga uiredarenau ta parti för en förälder, och mot den andra, är inte au rekommendera medtanke på den risk del skulle innebära för ett mer utdraget ulredningsförfarandeoch för större påfrestningar för de inblandade parterna. Tankenvar alltså inte att socialljäntemannen aldrig skall ta ställning lill hurtvisten skall avgöras ulan endast au han skall ha möjlighet au avstå från deltai vissa fall. Enligl DVs uppfattning kan det emellertid vara av stort värde fördomstolen om uiredaren, som av naturliga skäl är väl insatt i ärendet,redovisar sina slutsaler av det framtagna materialet när så är möjligt. DVtillstyrker således förslaget i den utformning det fått i SOU 1987:7. DVtillstyrker även all domstolarna ges möjlighet att vid behov ge vLssariktlinjer för utredningen. del av de klagomål som kommer in till JO avser handläggningen 1990/91: 8 avser företrädesvis delånga handläggningsiiderna i dessa ärenden. Det är Bilaga 3 inle ovanligt medhandläggningslider som sträcker sig . är givelvis högstotillfredsställande all föräldrarna pä så vis hålls i okunnighet om hur värdnadsfråganenligl nämndens mening skall Klagomålenvisar au föräldrarna ofta uppfattar socialnämndens yttrande som bestämmande förutgången av målet. Föräldrarna begär därför ofta företräde inför nämnden föratt där genom sina ombud lägga fram sin sak. Handläggningen i socialnämnden gesen alltmer domslolsliknande karaktär. Iklagomål lill JO ifrågasätter ofta den förälder, som enligl nämndens förslaginte bör tilläggas vårdnaden, om tjänstemännen vid förvaltningen ochsocialnämnden handlagt ärendet med nödvändig opartiskhet. leder till bitterhet och besvikelse och medför inte sällan altmotsättningarna mellan föräldrarna förstärks. Detär min uppfattning att parterna i vårdnads- och umgängesrätlsmål skulle kännaen större rättstrygghet om nämndens skyldighet au yttra sig över den därverkställda utredningen föll bon. Jagbiträder därför förslaget om all domstolen tilläggs uppgiften att i vårdnads-och umgängesrätlsmål la ställning till om nämnden skall inkomma medupplysningar i målet eller om uppdrag skall lämnas nämnden eller annat organatt verkställa utredning. Därmed ges domstolen ett mer direkt ansvar förutredningens omfattning och den lid inom vilken utredningen skall varagenomförd. Det finns starka skäl anta au tiden för utredningen härigenom kanförkortas avsevärt som större möjlighet ges att näsamförståndslösningar mellan föräldrarna innan förhandlingarna i domstolen larsin början. Inte minst betydelsefullt för möjligheterna lill samförsiåndslösningarblir den föreslagna rätlen för domstolen att förordna om samarbetssamtal. Utredningenlägger ett förslag om all socialnämnden inle längre ska höras av domstolen ivårdnads- och umgängesmäl. Den socialijänieman som av socialnämnden utses allutföra vårdnadsuiredningen skall själv svara för utredningen och ge in den lilldomstolen ulan all gå vägen via socialnämnden. Domstolen ska vid behov kunnage vissa riktlinjer för utredningen. Delföreslagna innebär att utredningen enbart ska innehålla en redovisning av insamlade uppgifter och fakta om barnet och dess familj. Det svåra och kvalificerade arbetet att värdera det insamlade materialet - och där kompetens måste betraktas som stor - undandras från nämnden. Förslaget kan på sätt och vis också sägas medföra au den kommunalt anställda personalen ställs till domstolens förfogande, en ordning som saknar motsvarighet inom annat område och är främmande 161 11 1990/91. i del kommunala systemet.Domstolens rätt au ge riktlinjer för utred- Prop. 1990/91:8 ningen kanmedföra en risk för tunna beslutsunderlag vilket knappast kan Bilaga 3 sägasgagna barnen. Förbundsstyrelsen avstyrker med bestämdhet - mot bakgrund avsamtliga ovanstående skäl - denna del i utredningen i vilken förtroendemännenockså förlorar möjligheten alt planera och prioritera arbetet. Ipromemorian föresläs alt socialnämnden inte längre skall höras av domstol ivårdnads- eller umgängesmål. skall i stället ui&e tjänstemansom för domstolens räkning skall utreda barnets förhållanden. Utredningen skallsedan lämnas till domstolen utan ställningstagande från utredarens ellersocialnämndens sida. Enligt förslaget skall domstolen också kunna ge direktivför utredningen. Detfinns både för- och nackdelar med de här förslagen. Kommunen anser dock att deskäl som talar mot förslagen är betydligt starkare och avstyrker därförpromemorians förslag i det här avseendet. Detkommer att bli svårare all nä förlikningsresuliat före domstolsförhandlingen.Utredarens möjlighet alt hjäpa parterna au komma fram lill samförsiåndslösningar,utaninblandningayadvokaier, minskar. Istället kommer fler processer altdrivasmed hjälp av respektive parts juridiska ombud inför domstolen, med färrepositiva överenskommelser som följd. mening underskattar lagförslaget värdet av den bedömning avparterna som en erfaren utredare kan erbjuda. Även inom ramen för entraditionell vårdnadsutredning ges ofta tillfälle till samförståndslösningar. Samhälletbör på allt sätt förebygga au vårdnadslvisier m.m. i större omfattning än nuavgörs efter traditionell rättegång med parterna och deras ombud som utredare.Parternas motsatsförhållande är ofta problematiska redan då domstolsförfarandelinleds. Själva processen med dess betonande av partsförhållanden förstärker deiia.I ombudens partsinlagor spetsas gamla konflikter lill, genom beskyllningar och motbeskyllningarsårar parterna varandra, kanske för livet. Vårdnads-och umgängesrättsfrågor har mycket av familjesociall och psykologiskt innehåll.Sådant måste beaktas om tvister skall lösas långsiktigt och återkommande kriserundvikas. Det skulle enligl nämndens mening vara fel att avstå från att sökalösningar med hjälp av socialpersonal - även om parterna avstått frånreguljära samarbetssamtal. Socialnämndenär klart positiv till förslaget att inte längre behöva avge särskilda yttrandeni vårdnads- och umgängesrättsfrågor. Både för att i framliden vinna en snabbarehandläggning och för alt undvika att processen föregrips genom dueller mellanparterna i socialnämnden. 1990/91: 8 Bilaga 3 Om domstolen fastställer riktlinjer förutredningen så konimer detta au upplevas som en styrning, fingervisning, om hursocialnämndens tjänstemän skall arbeta. Endast i yttersta undantagsfall bör domstolen kunna styraen utredning. finns hos socialnämnderna en så hög ulredningskompetensalt del fär anses onödigt att domstolen behöver fasislälla rikllinjer för vårdnads-ochumgängesutredningar. Frågan om värd och umgänge kommer enligt förslaget att blien ganska strikt juridisk fråga i stället för en social sådan. I och med attutredningen inte skall innehålla ett förslag kommer det att ställa ett störrekrav på domstolarna. Den samlade kompelens och erfarenhet som berörd personalpå socialförvaltningen besitter kommer inte domstolen till del vid avgörandet.Tar man detta i beaktande, och därtill all rättens ledamöter inte läserhela vårdnadsuiredningen utan endast får valda delar föredragna för sig, måsteen förändring ske i domstolens arbetssätt och av ledamöternas kompetens pä delsociala området. Möjligen kan den utredande tjänstemannen göras lillföredragande av utredningen inför rätten. Finner man alt förslaget skall genomföras bör detövervägas om inle mällypen skall flyttas lill de allmännaförvaltningsdomstolarna som har lång erfarenhet av att avgöra andra mål medsociala överväganden och härigenom utvecklat en stor social kompelens. Vårdnadslvisier drar ofta myckel långt ul pä liden.Utredningen tar inte sällan , vilkel kan vara myckel påfrestandebåde för barn och föräldrar. LO anser del angelägel att förkorta proceduren.Det finns ibland ett krav på och en önskan att skapa millimelerrältvisa mellantvä föräldrar som kanske båda är lämpliga som vårdnadshavare som leder lillonödigt utdragna utredningar. Hänsynen lill barnets bästa handlar i sådana fallinle om vilken av föräldrarna som är marginellt "lämpligast" ulanfrämst om alt barnet sä snart som möjligt kommer in i en lugn och tryggsituation. /SR ställer sig positiv lill promemorians förslag altsocialnämnden inlefortsättningsvis skall la aktiv del i vårdnadsprocessen. positivtdels, som framhålls i promemorian, för au spara tid i redan utdragnaoch för parterna och barnen plågsamma processer. ochbordläggningar i socialnämnden är inte ovanliga. positivt alt befriasocialnämnden från denna uppgift, då socialnämndens Prop. 1990/91: 8behandling av vårdnadsärenden emellanåt fär en rättegängsliknande Bilaga 3karaktär, vilket kan skapa fördjupade motsättningar. /SRmotsätter sig dock myckel starkt den del av detta förslag som gäller självautredarens roll och uppgift. Värdnadsuiredarens roll reduceras i förslaget lillinsamling av fakta och upplysningar, vilket sedan skall överlämnas utankommentar lill domstolen för bedömning och avgörande. Promemoriantar sin utgångspunkt i skyddet av barns rätt och barns behov. För alt kunnaavgöra vilka barns behov och rätt är och vad som bäst tillgodoser dessa krävs psykosocialkompelens. I en värdnadsprocess inför domstol agerar två parter, respektiveförälder, med sina juridiska ombud. I själva processen finns inget ombud somför barnets talan och värnar om barnels rätt. Hur skall domstolen utan psykosocialkompetens och med enbart juridisk kompelens kunna tillvarata barnens rätt och /SR vill därförunderstryka vikten av au barnpsykologisk -- sakkunskapkan tillföras domstolen, i synnerhet vid särskilt komplicerade mål rörandevårdnad och umgänge. I förslaget finns nämligen inget skrivet om hur domstolenskall värdera inhämtat utredningsmaterial eller få hjälp lill sådan värdering ide fall samförsiåndslösningar inte är möjliga. Dockär del enligl vår mening avgörande för att tillvarata barnens rätt och behovalt vårdnadsutredarens kompetens ges stor tyngd i den smärtsamma process somtvisten innebär i synnerhet för barnet. Förbundettillstyrker all socialnämnden inte längre skall ta ställning i vårdnadsfrågan.Förbundet anser däremot au den socialtjänsteman som gör utredningen inle enbartskall begränsa sig lill att presentera fakta utan även lämna ett motiveratförslag till lösning av vårdnadsfrågan. Den kunskap som uiredaren skaffar sigunder en vårdnadsuiredning bör enligt förbundels mening också utnyttjas så attutredaren får lämna ett förslag. Utredningsarbetet torde därmed bli merastimulerande och också uppfällas som mera kvalificeral.