prop · GE0380 · 1990-12-31 00:00:00 — Sammanfatmingsvisinnebär således mitt förslag att länsrätt blir första, kammarrätt andra och försäkringsöverdomstolensista domsiolsinstans i sådana mål som överklagas enligt 20 kap. 11 § lagen(1962:381) om allmän försäkring eller något lagmm som hänvisar till denparagrafen. och verksamhet regleras i lagen (1978:28) omförsäkringsdomstolar. Motsvarande bestämmelser finns för de allmänna förvalmingsdomstolamai lagen (1971:289) om allmänna, förvaltningsdomstolar. Reformen medförändringar i dessa lagar. Först och främst måste bestämmelsema omförsäkringsrätt i lagen om försäkringsdomstolar upphävas och erforderligaövergångsregler utfärdas. Lagen om försäkringsdomstolar kommer då, efter vissa justeringarav de gällande gemensamma bestämmelseraa, att handla enbart om försäkringsöverdomstolenoch bör ges ett annat namn. I lagen om allmänna förvaltningsdomstolar erfordrasvissa tillägg för att klargöra instansordningen mellan domstolarna samtkompetensfördelningen mellan regeringsrätten och försäkringsöverdomstolen.Liknande följdändringar måste göras också i förvalmingsprocesslagen (1971:291). Medhänsyn till målutvecklingen i försäkringsrättema och till domstolarnaspersonal är det av stor vikt att den nya instansordningen genomförs vid den iprincipbeslutet fastställda tidpunkten, nämligen . Somjag tidigare nämnt bör mål som vid ikraftuädandet redan finns i försäkringsrätthandläggas enligt de äldre bestämmelserna. En sådan ordning kan under enövergångsperiod medföra att en klagande inte med säkerhet vet om ärendet kommeratt överprövas av försäkringsrätt eller länsrätt. Ett lämpligt förfarande kandärför övergångsvis vara att den domstol som har mottagit målet underrättarklaganden om var målet handläggs. Detta kan regleras i förordningsform. Mittförslag: De ue försäkringsrätterna samordnas adminisuativt med kammarrättema iStockholm, och under en övergångstid på sannolikt . Förslageti promemorian: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Försäkringsrätten för , försäkringsrätten för ochSveriges domareförbund menar au försäkringsrättema bör upphöra redan i sambandmed att den nya instansordningen träder i kraft. Kammarrätten i Stockholmansluter sig till denna ståndpunkt, om försäkringsrätteraas balanser anseskunna föras över till länsrätt, övriga remissinstanser har ställt sig positiva tillförslaget till övergångslösning eller lämnat det utan erinran.Försäkringsrätten för har särskilt påpekat vikten avutbytestjänstgöring mellan domstolarna. Skälenför mitt förslag: Somjag tidigare framhållit borde eu av syftena med reformen -en bättre rekrytering - kunna uppnås redan under den övergångsperiod sombehövs för att nedbringa försäkringsrätternas balanser. Detta kan ske genom enadministrativ samordning mellan försäkringsrät- tema och kammarrättema. Ensådan övergångsvis gällande samordning Prop. 1990/91:80 bör begränsas tillden för varje försäkringsrätt närmast belägna kammarrätten. Detav vissa remissinstanser framförda förslaget att fördela försäkringsrättemasinneliggande mål på länsrätteraa eller kammarrättema kan vid första påseendeverka tilltalande. Som jag ser det väger emellertid fördelarna med en sådanordning inte upp de betydande nackdelar som den är förenad med. Promemoriansförslag till övergångslösning, som vunnit ansluming från de flesta remissinstanseraa,är enligt min mening bätue ägnat att främja ett smidigt och säkert genomförandeav reformen. Förslaget möjliggör en successiv uppbyggnad av länsrätternas och kammarrättemasorganisation och kompetens för de nya målen, som försäkringsrätternasåterstående resurser kan inriktas på att nedbringa antalet oavgjorda, äldremål. Jag förordar alltså promemorians övergångslösning. Påen ptmkt finns del emellertid anledning att modifiera den i promemorianförordade lösningen. Det gäller frägan om den nya inslansordningenskall börja tillämpas. För au balansökningen vid försäkringsrätteraa skallbrytas sä snart som möjligt bör enligt min mening den nya ordningen börjatillämpas vid ikraftuädandet och också på mäl där försäkringskassansbeslut fattats dessföriiuian men där målei inte kommit in tillförsäkringsrätten före ikraftträdandet. Genom att måltillflödet till försäkringsrättemahärigenom suyps minskar i ganska väsentlig mån antaletmål som försäkringsrättema har att handlägga jämfört medpromemorieförslaget. Attbara Ue av kammarrätterna direkt berörs av övergängslösningen bör självfalletinte hindra kammarrätten i från att aktivt medverka till utbytestjänstgöringoch annat samarbete som bidrar till en successiv och ömsesidigkompetensuppbyggnad. Över huvud taget är det angeläget att det snabbt - redanföre - inleds en utbytestjänstgöring på så många håll sommöjligt. Denorganisatoriska lösning som skall gälla för samordningenmellan försäkringsrätterna och kammarrättema kan sägas ha en förebild iförhållandet mellan tingsrätt och fastighetsdomstol på den allmännadomstolssidan. Det innebär alt kammarrättema i , ochJönköping får ett adminisuativt ansvar för försäkringsrätterna som kvarstårsom särskilda domstolar, var och en med sin domkrets och med de regler för domförhetm.m. som framgår av lagen om försäkringsdomstolar. Lagtekniskt sker delta genomatt vissa övergångsbestämmelser fär ansluta till den lagen. Mittförslag fömtsätter alltså att de samordnade domstolaraa administrativt kommeralt utgöra en enhet. De domare, fiskaler, föredragande och aspiranter som finnsi domstolaraa då reformen genomförs behåller dock tills vidare sin hemvist inomresp. förblir försäkringsrättsrädet domare iförsäkringsrätten, kammarrätlsrådei förblir domare i kammarrätten etc. Jag villemellertid understryka att det samtidigtblir en utomordendigt angelägen uppgift för den administrativa Prop. 1990/91:80ledningen - i första hand kammarrällspresidenten och chefen för försäkringsrätten- att verka för att de samlade personalresurserna umyttjas på bästa sätt i helaorganisationen. Det är sålunda enligt min mening av stor vikt att de äldre socialförsäkringsmälensom ligger kvar i försäkringsrätterna prioriteras . Det ärockså en betydelsefull uppgift att verka för att främst juristpersonalen päömse håll frivilligt skaffar sig erfarenhet av de olika mältypema. Detär nattu-ligt att kammarrättspresidenten - bl.a. med hänsyn till sitt ansvarför domarförsörjningen i länsrätteraa - är den som blir chef för helaverksamheten. Men självfallet mäste han verka i nära samarbete med försäkringsrättenschef. Systemetmed en tillfällig administrativ samordning kan enbart behållas en kortare tid.Såvitt jag nu kan bedöma bör övergångstiden, liksom försäkringsrättema, upphöraden . Regeringen bör emellertid inhämta bemyndigande attbesluta om tidpunkten. Mittförslag: Länsrätt skall i socialförsäkringsmäl vara domför med en yrkesdomareoch Ue nämndemän. Kammarrätt skall i dessa mål ha sammansättningen txeyrkesdomare och två nämndemän. Förslageti promemorian: Överensstämmer med mitt. har framfört kritik mot en domförhetsregel förlänsrätt med endast en yrkesdomare och nämndemän. Enligt kammarrätten iSundsvall saknas det skäl för att nämndemän skall ingå i kanmiairätl. Övrigaremissinstanser har tillstyrkt förslaget eller inte kommenterat det särskilt. Skälenför mitt förslag: Försäkringsrätt är domför med ue ledamöter som ärförsäkringsrättsråd eller försäkringsrältsassessorer. Härutöver skall tvånämndemän ingå i rätten vid prövning av besvär över beslut som i allmänförsäkringskassa har avgjorts av socialförsäkringsnämnd och beslut enligt lagen(1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1977:265) om statiigtpersonskadeskydd eller motsvarande äldre bestämmelser. Domförhetsreglemai försäkringsrättema har bestämts utifrån bl.a. fömtsättningen alt dessadomstolar utgör den enda domslolsinstansen före försäkringsöverdomstolen. Medden av mig förordade instansordningen är det naturligt att låta de domförhetsreglersom gäller för länsrätt och som innebäratt länsrätten normalt dömer med en lagfaren domare och ue nämndemän bliutgångspunkten för övervägandena i domförhetsfrågan. Med den sammansätmingenkan målavverkningen per juristdomare öka, som lekmannainflytandetförstärks. Moten domförhet med endast en yrkesdomare jämte nämndemän har underremissbehandlingen anförts att socialförsäkringsmälen i många fall innehållersvåra bedömnings- och skälighetsfrågor. Länsrätteraa handlägger emellertidredan nu mäl, även exempelvis de mest komplicerade skattemål och mål enligtlagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om värd av unga, med en yrkesdomareoch nämndemän. I tingsrätt handläggs de allra flesta målen av en yrkesdomareensam eller med nämndemän. En sammansätming med en yrkesdomare och ue nämndemänär därför enligt min uppfatming fullt godtagbar frän rättssäkerhetssynpunkt,särskilt då ytterligare en domstolsinstans, kammarrätten, tillkommer före försäkringsöverdomstolen. Nämndemannamedverkanär värdefull i socialförsäkringsmålen. Särskilt med tanke på att icke lagfamaledamöter skall delta såväl i länsrätt som i försäkringsöverdomstolen saknasdet enligt min mening skäl att för kammarrätten nu överväga annansammansättning vid avgörande av socialförsäkringsmål än den som normalt användsför försäkringsrätt enligt nuvarande ordning, dvs. ue yrkesdomare och tvånämndemän. Jag är medveten om att detta innebär en viss utvidgning avlekmanna-medverkan på denna nivå. Förnärvarande får en försäkringsrättsdomare ensam pröva vissa mål där värdet av enförmån understiger . Uuymmei för ensamdomar-handläggning är dock ipraktiken begränsat; det avgörs bara ca 200 sådana mål . Jag finner ivart fall i ett inledningsskede inte skäl att överföra ensamdomarregeln tilllagen om allmänna förvaltningsdomstolar såvitt avser länsrättsprövningen. Attdet kommer att finnas ett visst, begränsat uUymme för handläggning medensamdomare i länsrätt följer av 18 § lagen om allmänna förvalmingsdomstolar. Mittförslag: Sådana uppdrag att vara nämndeman i försäkringsrätt som inte löpt utnär reformen uäder i kraft skall gälla som uppdrag att vara nämndeman antingeni länsrätt eller kammarrätt; skall uppdraget i försäkringsrättkvarstå. Förslageti promemorian: överensstämmer med min. Remissinstanserna: Förslaget har lämnatsulan erinran. Skälen för mitt förslag: Nämndemän medverkar i rättskipningen isåväl försäkringsrätt som länsrätt och kammarrätt. Antalet nämndemän i försäk- 4 1990/91. ringsrällema är 142.1länsrätterna finns 978 nämndemän och i kammarrätterna 150. Den genomsnittliga tjänsigöringsfrekvensenför nämndemän i försäkringsrätt och länsrätt är och i kammarrätt femdagar . Sättet alt välja nämndemänär lika för försäkringsrätt, länsrätt och kammarrätt. Jag ser ingen anledningatt ändra de bestämmelser som reglerar detta. är det emellertidangeläget att vid en integration bevara den erfarenhet och kompetens somnämndemännen i försäkringsrätterna har. Detta bör underlättas genom en smidigövergångsordning av innebörd att ett uppdrag att vara nämndeman iförsäkringsrätt som inte har löpt ut när reformen uäder i kraft den 1 juli 1991gäller som uppdrag au vara nämndeman i antingen länsrätt eller kammarrätt.Samtidigt bör uppdraget i försäkringsrätt kvarstå under återstoden avmandatperioden. En bestämmelse härom kan intas i en övergångsbestämmelse tillde ändringar som föresläs i lagen om försäkringsdomstolar. Den föreslagna ordningeninnebär att nämndemännen från försäkringsrättema tjänstgör inomlänsrättens resp. kammarrättens hela målområde. Det kan emellertid varalämpligt att i ett inledningsskede före-Uädesvis utnyttja nämndemännen med försäkringsrätlsbakgrundi socialförsäkringsmålen i länsrätt och kammarrätt. De i lagen omförsäkringsdomstolar angivna begränsningarna i behörigheten alt vara nämndemani försäkringsrätt bör föras över till lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Det bör ankomma på resp.kammarrätt att för återstående mandatperiod fördela försäkringsrätlsnämndemänneninom sin domkrets mellan länsrätterna och kammartätten. Minbedömning: Inga ändringar görs nu i fråga om regleraa för omprövning isocialförsäkringsmål. Bedömningeni promemorian: Överensstämmer med min. Remissinstanserna: Olikaåsikter har framförts beuäffande omprövning av beslut i försäkringskassa. LOoch TCO har pekat på au omprövning förlänger handläggningsiiden för mål därbeslutet inle ändras. Försäkringskasseförbvindet har instämt i den bedömningsom gjorts i promemorian. har föreslagit att också andra omprövningsreglerpå socialförsäkringsområdet avskaffas. Försäkringsöverdomstolen, kammarrätteni samt flera länsrätter har däremot förordat att omprövningsförfarandelutvidgas. Skälen för min bedömning:Domstolsverket och fick ettregeringsuppdrag att utvärdera de från och med är 1988 gällande regleraaför omprövning och överklagande av de allmänna försäkringskassomas beslut.Uppdraget har redovisats i rapporten handläggningstider vid bl.a.omprövning och överklagande inom socialförsäkringen (DV Rapport 1990:1;RFVanser 1990:1). I rapporten har bl.a. föreslagit alt beslut avsocialförsäkringsnämnd, som överklagas av den försäkrade, skall omprövas avnämnden innan saken gär vidare till försäkringsrätt. harinte anslutit sig till förslag. förslag omatt återinföra omprövning av socialförsäkringsnämnds beslut har lämnats mot bakgrundav den mälökning som uppstod i försäkringsrättema då omprövningen slopades.Förslaget har vidare sin utgångspunkt i den nuvarande instansordningen. Den avmig förordade reformen kommer att innebära att en försäkringskassas beslut kankomma att överprövas av tre domstolsinstanser. Jag anser att det mot dennabakgrund saknas skäl att nu ändra omprövningsreglerna. Jag vill emellertiderinra om att domstolsulredningen vid sin översyn av förvalmingsprocesslagenockså kommer att uppmärksamma omprövnings-reglerna i bl.a. förvaltningslagen. Minbedömning: Inga nya regler föreslås i fråga om partsslällningen i socialförsäkringsmäl. Bedömningeni promemorian: Överensstämmer med min. , försäkringsrätten för , försäkringsrättenför och flera länsrätter har pekat pä fördelama med tvåpartsprocess.Försäkringskasseförbundet anser att försäkringskassorna bör få ställning avpart, om promemorieförslaget genomförs. Flera remissinstanser har betonatvikten av att efter reformen noga följer domstolarnaspraxis. menar däremot att reformen inte medför någonstörre förändring för verkets möjligheter att följa praxis. Verket avvisartanken på att försäkringskassoma görs till part. Skälen för min bedömning:Enligt 20 kap. 12 § lagen (1962:381) om allmän försäkring harriksförsäkringsverket att verka för au bestämmelsema om den allmännaförsäkringen tillämpas likformigt och rättvist. Verket får, även till förmånför enskild part, bl.a. överklaga försäkringsrätts och allmän försäkringskassasbeslut. I mål där en enskild part hos försäkringsrätten överklagar en allmänförsäkringskassas beslut bestämmer om verket skall varapart i målet. Även om beslutat att inte vara part, fårförsäkringsrätten förelägga verket att svara i målet, om det finns särskilda skäl.Om en enskild part överklagar försälcringsrällensbeslut, är verket alltid motpart. Ettviktigt inslag i domstolsuuedningens översyn av förvalmingsprocesslagen rörfrågan om systemet med tvåpartsprocess bör utvidgas. Som jag tidigare nämntkommer utredningen att redovisa sitt uppdrag före utgången av är 1991. Någonsärlösning för socialförsäkringsmälen bör enligt min mening inte tas fram . Tillskillnad från uor jag att den föreslagna reformen,särskilt inledningsvis, kan försvära för att aktivtbevaka domstolarnas praxis. Ett altemativ som framförs i promemorian och somenligt min mening kan vara värt att överväga är att försäkringskassoma i störreutsträckning än nu biuäder på denna punkt. Det finnsdämtöver skäl att med uppmärksamhet följa reformens inverkan på hurriksförsäkringsverket genom sin ombudsavdelning förmår fullgöra sinbetydelsefulla uppgift att medverka till en likformig och rättvisrättstillämpning inom socialförsäkringsområdet. Minbedömning: Antalet avgjorda socialförsäkringsmäl kan antas öka i dennya organisationen. Bedömningeni promemorian: överensstämmer med min. Remissinstanserna:Några remissinstanser anser att promemorians beräkning av målavverkningen äralltför optimistisk. Andra har lämnat beräkningen utan erinran. Skälenför min bedömning: Vid resurstilldelning tillämpar vissadimensioneringsnormer för länsrätteraa. En utgångspunkt är att en rådman medtvå handläggare bör kunna avverka ca 1 000 mål. var dengenomsnittliga målavverkningen 1 031 mål per rådmansrotel i de icke avdelningsindeladelänsrätteraa och 1 086 mål i de ue avdelningsindelade länsrätterna. Närdet gäller socialförsäkringsmälen blir en första fräga efter vilka principerdet tillkommande personalbehovet pä länsrätteraa bör beräknas. Socialförsäkringsmålenskomplexitet talar enligt min mening för att förhållandet mellan domarresurseroch handläggarresurser bör förskjutas i rikming mot fler domare och färrehandläggare. I samma riktning talar också att antalet domare som kan rekryterasfrän försäkringsrättema är avsevärt större än antalet handläggare. Som anges ipromemorian bör man därför viddimensioneringen, i stället för den i länsrätt vanliga indelningen Prop.1990/91:80 med en domare och två handläggare pä en rådmansrotel, försocialförsäkringsmålen kunna räkna med en domare, en handläggare och 0,25notarie. Detta utesluter naturligtvis inte att sammansättningen i praktiken kanbli en annan, om t.ex. lokala förhållanden talar för det. tidigare nämnda rapporten (DV Rapport 1988:5) räknade medatt en rotel med en rådman och en handläggare skulle kunna avverka 200socialförsäkringsmål . Vid den omorganisation som är i fräga börkapaciteten kunna bli större. Länsrätteraa kommer nämligen inte att övertaförsäkringsrättemas balanser med de extra resurskrav som fordras för att på ettoch samma ställe hantera en stor mängd äldre, ofta komplicerade,socialförsäkringsmål. Länsrätlema kommer i stället att kunna ta i tu med ochavgöra målen snabbt. Med den domförhetsregel jag förordat kommer en domare ilänsrätt inte heller all behöva sätta av tid för att medverka i mål pä andradomares rotlar. Den pä senare tid minskade ändringsfrekvensen tyder pä atträttspraxis stabiliserats, något som bör underlätta dömandet. Till skillnadfrån vissa remissinstanser anser jag därför promemorians antagande att endomare, en handläggare och 0,25 notarie bör kunna avgöra minst 300 mål vararimligt. Till detta kommer 0,5 biuäde. Beräkningamaför kammarrättemas del bör som utgångspunkt ha nuvarande avverkningstakt iförsäkringsrätt. Ar 1989 avgjorde en försäkringsrättsavdelning i genomsnitt (7924 mäl : 12 avd.) 660 mäl. sjönk avverkningen till (8 035 mål : 13avd.) 618 mål, främst på gnmd av bristen på föredragande. Desocialförsäkringsmål som överklagas till kammarrättema från länsrätterna kommeratt vara i ett bätUe skick än de mål som försäkringsrättema nu fär från försäkringskassomaoch . Länsrätten kommer att ha strukturerat och utrettmålen. Rekryteringssituationen bör bli bätue i kammarrättema än iförsäkringsrätterna och alla tjänster bör kunna bli besatta. Det finns därförenligt min mening anledning att räkna med att avverkningskapaciteten i kammarrätternablir avsevärt större än i försäkringsrätterna. Det är fullt rimligt att tänkasig att en kammarrättsavdelning, som inte har några balanser av mål och som ärspecialiserad på socialförsäkringsmål, efter vissa initialsvårigheter kanavgöra omkring 900 sådana mål . Detär självfallet inte möjligt att pä detta stadium med någon fullständig visshetuttala sig om avverkningstakten i länsrätt och kammarrätt. Jag har velat göradessa uttalanden närmast för att kunna bedöma vilka totala personalresurser somvid reformen bör tillföras den nya organisationen. Utan tvekan får man räknamed lokala variationer både då det gäller avverkningstakten och arbetetsuppläggning. Det bör ankomma på att tillsammans med domstolarnafölja upp resultatet. Minbedömning: Den nuvarande överklagandefrekvensen till försäkringsdomstolama börläggas till grund för dimensioneringen av länsrätterna och kammarrättema.Antalet mål till försäkringsöverdomstolen kommer att minska. Bedömningeni promemorian: Överensstämmer med min. Remissinstanserna:Försäkringsöverdomstolen menar att överklagandefrekvensen är för högtuppskattad. Övriga remissinstanser har lämnat bedömningen i promemorian utanerinran. Skälen för min bedömning:Andelen mål som överklagas från försäkringsrättema till försäkringsöverdomstolenvar , steg till ochvar uppe i . Vad denna höga överklagandefrekvens beror på är intehelt lätt att reda ut. Sä mycket står dock klart att en del av ökningen berorpä att en ny målgmpp - bilstöd till handikappade - tillkommit och på attandelen försäkringsrätisavgöranden som gåii den enskilde emot har ökat. Det finns emellertidenligt min mening inte anledning att tro alt benägenheten att överklaga på siktkommer att ligga pä höga nivå. Försiktigheten bjuder likväl att maninför tillkomsten av en ny instansordning tar det säkra före det osäkra. Viddimensioneringen av den nya organisationen utgår jag därför frän attöverklagandefrekvensen i ledet länsrätt - kammarrätt kommer alt ligga på dennanivå. Det får ankomma på alt följa den faktiska utvecklingen. Överklagandefrekvenseni ledet kammarrätt - försäkringsöverdomstolen är än mer svårbedömd. Det stårdock klart att antalet mäl till överdomstolen vid i övrigt oförändradeförhållanden kommer att minska om målen har prövats i tvä domslolsinstanser.Dessa effekter är emellertid långsiktiga och påverkar inte försäkringsöverdomslolensarbetsbörda vid reformen. Minbedömning: Länsrätlema bör byggas ut successivt - juni1992 för att ta hand om socialförsäkringsmålen. Utbyggnaden bör samordnas medden utbyggnad som motiveras av de nya målen om psykiauisk tvångsvård. Bedömningeni promemorian: Överensstämmer med min. Remissinstanserna:Bedömningen har - med undantag av för Prop. 1990/91:80dimensionering - i sina huvuddrag lämnats utan erinran. Fleraremissinstanser har dock påpekat vikten av att domstolaraa tillförs personal igod tid. Skälenför min bedömning: Rotiar för socialförsäkringsmål kan med den övergångslösningsom jag föreslagit byggas upp successivt i länsrätterna. Den efterreformgenomförandet kommer i de flesta länsrätter antalet mäl som är klara attavgöras inte att motivera inrättandet av en hel rotel. Redanfrån början kan dock socialförsäkringsmål komma in som kräver omedelbaraåtgärder, t.ex. förtursmål och interimistiska frågor. Genom samarbete länsrätteraaemellan eller med kammarrätt/försäkringsrätt bör domarpersonal med erforderligtkunnande på socialförsäkringsområdet kunna ställas till länsrättens förfogandeför detta ändamål. Förlänsrätteraa i , och samt blirmåltillströmningen så stor att socialförsäkringskompetens bör finnas redan frånbörjan eller i vart fall tidigt under hösten 1991.1 övrigt bör inriktningenvara att de nya länsrältsrotlama byggs upp successivt under tiden oktober 1991-juni 1992. Tillsättningsbeslut beträffande de nya tjänsteraa i länsrätt bördock av hänsyn till personalen meddelas på ett tidigare stadium (se avsnitt2.7). Förnågra enstaka länsrätter kommer socialförsäkringsmålen att bli så få att deinte ens på motiverar några nya tjänster. Det är särskilt angelägetatt domare från sådana länsrätter kan tjänstgöra i försäkringsrättinnan instansordningen ändras för att pä sä sätt få erfarenhet av socialförsäkringsmål.På , när kammarrätts- och länsrättsdomarna överlag förvärvaterfarenhet av dessa mål, bortfaller problemet. Undersamma period som reformen genomförs kommer länsrätterna att behövaresurstillskott även för mål om psykiatrisk tvångsvärd. Dimensioneringen avlänsrätterna i anledning av socialförsäkringsreformen bör samordnas med ochinnefatta även psykiauimålen. På lite kan länsrätterna som ettresultat av domstolsuuedningens arbete komma att få ett tillskott av mål som nuöverklagas direkt till kammarrätt. Skattemålen kan däremot förväntas minska iantal. Den slutliga effekten för länsrätterna av de i olika riktning verkandereformerna låter sig för dagen inte bestämmas.