prop · GE038 · 1990-12-31 00:00:00 — För min del ser jag många fördelar med en sådan ordning.Del torde vara obestridligt ait föräldrar som skilts från vårdnaden genom ettinterimistiskt beslut ofta anser sig ha ett sämre utgångsläge inför detslutliga avgörandet av vårdnadsfrågan än den som interimistiskt har anföriroiisvårdnaden. De känner sig också utpekade som olämpliga somvårdnadshavare. Det har naturligtvis också ett värde i sig att det gemensammaföräldraansvaret får beslå åtminstone till dess att vårdnadsfrågan slutligt haravgjorts. Detstora flertalet remissinstanser har också biträtt promemorieförslaget i dennadel. De få remissinstanser som har ställt sig negativa har anfört allskillnaden i praktiken inle blir så stor i förhållande till nuvarande .syslem.Man framhåller att det knappast är den rättsliga regleringen underutredningstiden som har störst betydelse för del slutliga avgörandet utanutvecklingen av de faktiska förhållandena. Om barnet harboll hos den ena föräldern och anpassat sig där, är detta en omständighet avstor betydelse när värdnadsfrågan skall avgöras slutligt. Deltaär naturligtvis i och för sig riktigt men en reform av det antydda slaget kanändå ha positiva sidor. Till en början kan det ha eii påtagligt värde som ettled i samhällets markering av den gemensamma vårdnaden som huvudregel allinterimistiska beslut bara tar sikte på barnets bostad (jfr LU 1987/88:17 s.32). I linje med delta ligger alt det framstår som mera riktigt att en domstolinle pä grundval av ett knapphändigt material skall behöva skilja den enaföräldern från hela det rättsliga ansvaret för barnet. Manmåste också beakta att inte alla vårdnadslvisier drar ul . I fall där ett slutligt avgörande inle dröjer så länge, kan del vara av betydelse alt det inte finns något "prejudicerande" beslut i botten.I det sammanhanget kan det vara värt att peka på att det förslag som jag har lagt fram i föregående avsnitt kan medföra att handläggningsiiden för vårdnadslvisier förkortas. Omen domstol, som jag har föreslagit, skall kunna underlåta att upplösaden gemensamma vårdnaden i fall där föräldrarna visserligen primärt vill haensam vårdnad men där de alternativt kan tänka sig gemensam vårdnad, är detnaturligtvis inle lämpligt att den gemensamma vårdnaden upplösesinterimistiskt. Även för dessa fall skulle del därför vara lämpligt om ettinterimistiskt beslut beträffande vårdnaden kunde undvikas. Tillförmån för en ordning som den nu diskuterade talar också - och inte minst - denpsykologiska effekt som kan bli följden av alt det interimistiska förordnandetblir mindre ingripande. Erfarenheter från bl.a. , där interimistiskabeslut normalt bara avser bostadsfrågan, lyder på att det har ett stortpsykologiskt värde att ingen förälder blir avskuren från ansvaret för barnet iavvaktan på det slutliga avgörandet. Ettfortsatt gemensamt vårdnadsansvar kan ha en allmänt gynnsam inverkan påvårdnadsutredningen. Del kan ibland lindra de tendenser till misströstan ochhopplöshet som kan följa på ett interimistiskt beslut som har gått en förälderemot. Detta kan i sin lur förhindra all känslan av ansvar och intresse förbarnet avlar, något som är till gagn för barnel. Det förhållandet att dengemensamma vårdnaden tills vidare beslår kan naturligtvis också leda till attföräldrarna får klart för sig alt del faktiskt är möjligt för dem att ha kvarett gemensamt rättsligt ansvar för barnet trots att samlevnaden mellan demsjälva har upphört. Delfinns därför goda skäl att låta den gemensamma vårdnaden bestå intill dessdomstolen slutligt har avgjort tvisten om vårdnaden. En regel som den nuantydda innebär att del interimistiska förordnandet inte kommer att ha någonmoLsvarighei i huvudsaken. Något principiellt hinder mot en sådan reglering kaninte anses föreligga. Ettbeslut om vem barnel skall bo tillsammans med torde kunna verkställas enligt 21kap. Som anförts av ligger delemellertid något motsägelsefullt i alt tvångsvis genomföra eu beslut om vembarnel skall bo tillsammans med under det alt den gemensamma vårdnaden beslår.Om föräldrarna inle rättar sig efter domstolens beslut, torde en prövning avvårdnadsfrågan i regel vara behövlig. Begärd verkställighet kan dä vägrasenligt 21 kap. 7 § andra Slycket . Justitieombudsmannenhar i sitt remissvar uttalat att det tydligare än som är falletbör komma till uttryck i 6 kap. 20 § att det interimistiskabeslutet skall ha sin utgångspunkt i vad som är bäst för barnet. Jag delardenna uppfattning. Till den närmare utformningen av paragrafen återkommer jag ispecialmoiiveringen (avsnitt 4)- Min bedömning: Någraändringar av reglerna om omprövning av vårdnadsavgöranden bör inte göras. Promemorians bedömning:Överensstämmer med min (se promemorian Prop. 1990/91: 8 s. 73-77). Remissinstanserna:De remissinstanser som har yttrat sig i frågan godtar bedömningen ipromemorian. Skälenför min bedömning: Mål om vårdnad och umgänge handläggs i första instans av entingsrätt med möjlighet för den förlorande parten au överklaga avgörandet hovrätt och därefter, under vissa förutsättningar, till högsta domstolen.Även om ett mål har vandrat genom samtliga instanser, behöver emellertid enförälder som har förlorat tvisten inte nöja sig med delta. Sedan ett avgörandehar vunnit laga kraft kan en förälder på nytt väcka talan om vårdnad ochumgänge enligt reglerna i 6 kap. 6 eller 7 §§ om överflyttningav vårdnaden. Enligt6 § gäller att om barnet slår under vårdnad av endast en av föräldrarna och denandra vill att vårdnaden skall flyttas över till honom eller henne, domstolenkan anförtro vårdnaden åt den andra föräldern. Enligt7 § kan överflyttning av vårdnaden ske om en förälder vid utövandet avvårdnaden gör sig skyldig till missbruk m.m. Syftetmed de nu redovisade bestämmelserna är bl.a. att skapa garantier för altvårdnadsfrågan - oavsett tidigare vårdnadsavgöranden - är löst med hänsyn tillvad som är bäst för barnet, bedömt utifrån de aktuella förhållandena. Harsituationen ändrats som har förflutit sedan vårdnadsfråganavgjordes, t.ex. genom att barnets relationer till föräldrarna har blivitannorlunda eller om de yttre förhållandena inle längre är desamma, skall delfinnas möjligheter att ompröva en tidigare dom. Detförhållandet att en part efter det alt en talan om vårdnad ellerumgänge har avgjorts kan väcka en ny talan i samma sak kan emellertid ge ettutrymme för missbruk. En part kan tänkas vilja ständigt hålla processandetigång. Några regler i syfte alt förhindra detta finns inle i föräldrabalken.Däremot erbjuder de allmänna reglerna i vissa möjligheter altkomma ål ogrundade framställningar. Enligt 42 kap 5 § får entingsrätt meddela dom utan att stämning utfärdas, om kärandens framställninginte innefattar laga skäl för käromålet eller om det annars är uppenbart alldelta är ogrundat. Liknande regler finns för hovrättens handläggning av mål därvadeialan är uppenbart ogrundad. Iförarbetena till de nämnda bestämmelserna i har uttalats attutrymmet för att tillämpa dem i indispositiva tvistemål, såsom vårdnads- ochumgängesmål, är begränsat (se t.ex. prop. 1983/84:78 s. 47). allmänna debatten har frågan rests om man inte borde föra in en bestämmelsei som direkt lar sikte på den situationen att den ena föräldernväcker talan om alt få vårdnaden överflyttad till sig trots att vårdnadsfrågannyligen har prövats av domstol. Regeln skulle utmynna i att domstolenomedelbart skulle kunna avvisa eller ogilla en 4 1990/91. talan som väcks inom enviss lid, kanske , efter del alt en tidigare Prop. 1990/91: 8 talanprövats. Knappastnågon torde bestrida att det vore önskvärt om okynnesfram-slällningar kundeförhindras. En ny talan, om än sakligt obefogad och därför utan möjlighet attvinna framgång, kan leda till att den trygghet och stabilitet som ett barn börha fått i och med att det stadigvarande har placerats hos en vårdnadshavare kanbytas ut mot osäkerhet och ovisshet om vad som skall gälla för framtiden. Atttillskapa regler som hindrar ett sådant förfarande är emellertid inte alldelesenkelt. Enregel av sådant slag förutsätter till en början att domstolen har kännedom omdet tidigare avgörandet. kan emellertid domstolen, åtminstone ipraktiken, vinna kännedom om det tidigare avgörandet först om någon av parternaupplyser domstolen om det. Vidarekrävs alt domstolen på grundval av innehållet i stämningsansökan skall kunnaavgöra om den nya talan är obefogad eller inle. Om en ny talan har fog för sig,kan det inte gärna komma i fråga all underlåta en ny prövning. I annat fallskulle man få ge avkall på den grundläggande principen att vårdnads- ellerumgängesfrågan skall kunna lösas efter vad som är bäst förbarnet. Och skulle den eventuella fördel som man kan vinna i vissa fall blien nackdel, andra. Domstolen måste alltså ta ställning till om den nya talanframstår som obefogad eller inte. Alt göra detta på grundval av innehållet istämningsansökan är emellertid inte alltid så lätt. Omman först tar den situationen att den som väcker talan inte åberopar några nyafakta, torde de nyssnämnda reglerna i få anses ge domstolentillräckligt spelrum. Det torde dock vara realistiskt att räkna med att en partsom nödvändigtvis vill hålla processandet igång kommer att åberopa nya fakta,korrekta eller inte. Omparten åberopar nya fakta, t.ex. misskötsamhel från den andra förälderns sida,har det sagts att talan skulle kunna anses obefogad om påståendet inle ärunderbyggt. Domstolen har emellertid knappast någon möjlighet alt bedömahuruvida ett påstående om exempelvis misshandel eller övergrepp är rikligteller inte förrän saken har utretts. Detnu anförda ger anledning till tvekan inför möjligheten att införa regler ombegränsningar i rätten au väcka talan i vårdnads- och umgängesmål. Delförhällandet alt utrymmet för all tillämpa regler som går ul på att en talanomedelbart kan avslås regelmässigt har ansetts böra vara mindre i mål omexempelvis vårdnad och umgänge än i mål om betalningskrav eller liknande hängerockså samman just med att domstolen i den förra typen av mål har ett ansvar förmålels utredning, ett ansvar som inte helt kan tas ifall målet över huvud tagetinte upptas till prövning. Ipromemorian har, på skäl som de nu anförda, gjorts den bedömningen au någonändring av reglerna om omprövning av vårdnadsavgöranden inte bör göras.Bedömningen har genomgående godtagits av remissinstanserna. Jag har för ingen annan uppfattning. Mitt förslag:Begreppet erkännande av faderskap får ändrad benämning. Den nya benämningenblir faderskapsbekräftelse. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 82-83). Remissinstanserna: Enöverväldigande majoritet av remissinstanserna tillstyrker promemorieförslagel. Skälen för mitt förslag:Om vid ett barns födelse modern är, gift, presumeras mannen i äktenskapet varabarnets far (se 1 kap. 1 § ). Om modern vid barnets födelse ärogift, skall socialnämnden söka utreda vem som är far till barnet och se tillall faderskapet fastställs (se 2 kap. 1 §). Faderskapet fastställs genomerkännande eller dom (se 1 kap. 3 §). Ärenden om faderskapserkännandeaktualiseras vanligen genom en födelseavi från tillsocialnämnden. Som regel skriver socialnämnden då till modern och ber henne attkontakta den socialsekreterare som handlägger ärendet. Visar del sig altmodern är sambo med en man, kan ärendet handläggas på ett enkelt sätt.Utredningen kan då i regel inskränka sig till att samborna uppger att denmanliga sambon är barnets fader och att de levt tillsammans underkonceplionsliden. används ett särskilt förenklat protokoll. I dettaskall mannen erkänna faderskapet. Erkännandet skall bevittnas av två personersamt godkännas av modern och socialnämnden. I skilda sammanhang harkritik riktats mot all en far skall "erkänna" faderskapet. Det haranförts att detta ter sig svårförståeligt för många fäder och alt det kanupplevas som kränkande. har förutsatt all regeringen i lämpligtsammanhang närmare undersöker om inle någon annan benämning kan införas förfaderns medverkan vid fastställande av faderskapet (se t.ex. LU 1985/86:28 s.11 f). I departementspromemorianhar det ansetts all del framstår som lämpligt att ta upp det ovan berördaspörsmålet i förevarande sammanhang. Det föreslås där all termen"erkännande" av faderskap av anförda skäl bör bytas ut mot en termsom är mera anpassad till dagens verklighet och som inte upplevs som såkänsloladdad av föräldrarna. Jag delar den uppfattningen. I promemorian harföreslagils termen "bekräftelse" av faderskap. I de remitteradeförslagen har jag också som ny benämning föreslagit bekräftelse av faderskap. Enligt lagrådets mening ärden föreslagna benämningen inte godtagbar som ersättning för termen erkännandeav faderskap. Ett erkännande av faderskap kan enligt lagrådet sägas innefattaett slags förklaring att den som avger denna tar på sig faderskapetskonsekvenser, bl.a. i rättsligt hänseende, medan termen bekräftelse inte kananses innefatta någon sådanförklaring och inte ens behöver avse den som avgelt bekräftelsen. En betydligtbättre benämning är enligt lagrådets mening ordet medgivande - eller om manvill särskilja det frän ett processuelll medgivande -faderskapsmedgivande. För egen del har jag inleblivit övertygad av lagrådets kritik mot uttrycket faderskapsbekräflelse. Vaddet handlar om är att mannen skall bekräfta faderskapet, dvs. att barnet ärhans. Jag har svårt alt se att en sådan bekräftelse inte lika väl som etterkännande skulle kunna innefatta att mannen tar på sig faderskapets rättsligakonsekvenser. Vidare anser jag alt de invändningar som kan riktas mot termen"erkännande" i allt väsentligt kan riktas också mot termen"medgivande". Medhänvisning till det nu anförda vidhåller jag förslaget i remissprolo-kollet. 2.8 Stöd enligt socialtjänstlagen Mitt förslag: Isocialtjänstlagen (1980:620) förs in en erinran om alt socialnämnden i sinomsorg om barn och ungdom bör beakta särskilt det behov av stöd och hjälp somkan finnas efter det att en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts. Promemoriansförslag: Överensstämmer med milt (se promemorian s. 77-79). Remissinstansema:Praktiskt taget alla remissinstanser som har yttrat sig över förslaget hartillstyrkt det. Endast en remissinstans ställer sig tveksam till att la in enregel av här avsett slag i socialtjänstlagen. Skälenför mitt förslag: En förälders motstånd mot att låta ett barn fä utöva umgängemed den andra föräldern kan ofta ha sin förklaring i de konflikter som haruppstått i samband med alt sammanlevnaden mellan föräldrarna har upphört ochsom föräldrarna inle har förmält all lösa. Också de upprepade vårdnads- ochumgängesprocesser som förekommer torde bottna i föräldrarnas konfliktersinsemellan. Del rör sig alltså om sociala problem av ett sådant slag somknappast kan lösas genom ändringar i den familjerättsliga lagstiftningen. Istället krävs del all föräldrarna får hjälp och stöd med att bearbeta sinakonflikter så all de i framliden kan samarbeta i frågor som rör barnel. Ipromemorian har föreslagits all del i socialtjänstlagen förs in en erinran omatt socialnämnden bör beakta särskilt det behov av stöd och hjälp som kanfinnas efter del all en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts (jfr SOU1987:7 s. 193 f). Förslaget har tillstyrkts av praktiskt tagel allaremissinstanser som har uttalat sig om det. Somtidigare har framhållits spelar en viktig roll då det gäller attlösa vårdnadslvisier och därmed sammanhängande frågor. Del är inom ramen försocialtjänsten som samarbetssamtal normall förutses ske. Ansvaret förvårdnadsutredningar är ett annal exempel. Socialnämndernasansvar är emellertid inle begränsat till just sådana Prop. 1990/91: frågor.Nämnden har ett övergripande ansvar för råd, stöd och annat bistånd tillfamiljer och enskilda som behöver det (se 5 § socialtjänstlagen). Socialnämndernahar alltså redan ett ansvar för att tillgodose del behov av stöd och hjälp somkan finnas efter det alt en tvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts. Tankenmed del föreslagna tillägget i socialtjänstlagen är all stryka underbetydelsen av att nämnden inle tar sin hand från eu vårdnads- ellerumgängesärende bara därför att frågan om vårdnad respektive umgänge haravgjorts. Redan det förhållandet att två föräldrar separerar under sådanaförhållanden att en vårdnadstvist uppkommer kan vara ett tecken på att parternaär i behov av stöd och hjälp för att kunna fungera efter äktenskapsskillnaden.Den kontakt som socialnämnden får med föräldrarna och barnet under vårdnads-eller umgängesfrågans behandling bör vara en god grund för fortsatta kontakterefter det alt domstolen har avgjort saken. Inte minst när det gällermöjligheten att få till stånd ett i praktiken fungerande umgänge kan tidigtinsatta stödåtgärder hindra att de svårigheter som kan finnas växerföräldrarna över huvudet. Deltillägg i socialtjänstlagen som har föreslagils i promemorian kan kanske lyckasha föga praktisk betydelse. Det torde dock kunna fylla en funktion bl.a. som enmarkering av den vikt som samhället fäster vid dessa frågor och ingår som ettav flera led i en allmän strävan att framhålla betydelsen av goda relationermellan barnet och föräldrarna. Möjligheterna för de sociala myndigheterna altmed föräldrarnas förtroende hjälpa dem även efter en avslutad vårdnadsprocesstorde också komma all öka med del tidigare redovisade förslaget om attsocialnämnden iiite längre skall yttra sig över vårdnadsutredningar. Endasten remissinstans har ställt sig tveksam till att ta in en bestämmelse av häravsett slag i socialtjänstlagen. Den instansen vill i stället lösa frågan genomalt utfärdar allmänna råd. Enligt min mening är det emellertidsannolikt att den lösning som här föreslås bättre leder till den önskadeeffekten. Något hinder i sig mot den precisering i socialtjänstlagen somföreslås i promemorian kan jag inte se. Jag förordar därför att förslagetgenomförs. 2.9 Kontaktperson för barnet Mitt förslag:Kontaktperson enligt socialtjänstlagen (1980:620) får utses för barn som , om barnet begär det eller samtycker till det. Något samtycke fränvårdnadshavaren behövs inle. För barn som inte fyllt krävs altvärdnadshavaren begär eller samtycker till att kontaktperson utses. Promemorians förslag:Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 79-82). Remissinstansema:Remissinstanserna ställer sig genomgående positiva Prop. 1990/91: 8 tillförslaget. Skälenför mitt förslag: Socialtjänstlagen innebär all varje kommun har det ytterstaansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som debehöver (se 3 §). För att fullgöra kommunens uppgifter inom socialtjänstenfinns i varje kommun en socialnämnd. uppgifter hör bl.a. att genom uppsökande verksamhet och påannal sätt främja förutsättningarna för goda levnadsförhållanden och all svaraför omsorg, service, upplysningar, råd, stöd och vård saml ekonomisk hjälp ochannat bistånd till familjer och enskilda som behöver det (se 5 §). Påsocialnämnderna ligger ett särskilt ansvar för att barn och ungdom växer uppunder goda och trygga förhållanden (se 12 Enviktig del i är att socialnämndernas insatser för den enskildeskall utformas och genomföras tillsammans med denne och vid behov i samverkanmed andra samhällsorgan och med organisationer och andra föreningar (se 9 §).Om det behövs, kan socialnämnden också utse en särskild person eller en familjmed uppgift alt hjälpa den enskilde och dennes närmaste i personligaangelägenheter, om den enskilde begär del eller samtycker till det (se 10 §). Delkan finnas skilda situationer under barnets uppväxt i vilka barnet kan vara ibehov av stöd och hjälp från en person som står utanför en föreliggandekonflikt. Del kan exempelvis röra sig om alt föräldrarna är oense om vårdnadoch umgänge. I olika sammanhang har tidigare frågan ställts huruvida i sådana fallen kontaktperson bör kunna förordnas för barn utan samtycke frånvårdnadshavaren. den proposition som låg till grund för de senaste större ändringarna ireglerna om vårdnad och umgänge, prop. 1981/82:168, hade föreslagits alt en kontaktpersonskulle kunna utses för den som har fyllt 15 är även om vårdnadshavaren motsattesig del (se prop. s. 168). Under riksdagsbehandlingen av den nämndapropositionen kom emellertid frågan om samspelet mellan reglerna iföräldrabalken om vårdnadshavarens bestämmanderätt och socialtjänstlagensregler när det gäller socialt bistånd till ungdomar all uppmärksammas. Enligtföräldrabalken har värdnadshavaren en vittgående bestämmanderätt rörandebarnets personliga angelägenheter. Principen är uttryckt i 6 kap. 11 § där detsägs all vårdnadshavaren har rätt och skyldighet alt bestämma i frågor som rörbarnets personliga angelägenheter. Enligt 56 § socialtjänstlagen har den somfyllt rätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt .socialljänsilagen.Med hänvisning till all frågan huruvida del är möjligt för en socialnämnd aumot vårdnadshavarens samtycke ge ett barn socialt bistånd varföremål för regeringsrättens prövning, ansågs förslaget i propositionen om enkontaktperson inte dä böra genomföras (se LU 1982/83:17). Itvå sedermera meddelade domar (RÅ 83 2:14 och 83 2:18) besvarade regeringsrätten den ställda frågan nekande. Utgångenger anledning att på nytt föra fram förslaget om att öppna Prop. 1990/91:8dörren för en möjlighet alt utse en kontaktperson för ett barn , ombarnet själv begär detta. Då frågan har behandlats har få bestritt delsakligt berättigade i att stöd och hjälp får utgå i sådan form till ungamänniskor även om vårdnadshavaren motsätter sig det. Ingen remissinstans harheller ställt sig negaliv till promemorians förslag om en kontaktperson. Medhänvisning till det nu anförda förordar jag att socialnämnden bör ges enmöjlighet alt utse en kontaktperson för ett barn mot vårdnadshavarensvilja, om barnet själv begär eller samtycker till det. Vårdnadshavarensinställning kan dock givetvis vara en omständighet som gör att socialnämndenanser det olämpligt att förordna någon kontaktperson och i stället söker påannat sätt förbättra barnets situation. har möjlighet all påolika sätt bistå barn och ungdomar som vänder sig till få hjälpi konfliktsituationer. Skulle -omvänt -vårdnadshavaren men inte barnet begäraatt en kontaktperson utses ål barnet, bör en sådan inte kunna utses, om barnetnär det är motsätter sig detta. Närdel gäller barn bör frågan om utseende av kontaktperson däremotbli beroende av vårdnadshavarens vilja. Även beträffande dessa barn börsocialnämnden ta stor hänsyn till barnets egen inställning. Har barnet nått ensådan ålder att det är naturligt att det får vara med och bestämma iangelägenheter som rör dess personliga förhållanden, torde det i allmänhet intevara lämpligt att utse en kontaktperson i strid mot barnels egen vilja (jfr 56§ andra stycket socialtjänstlagen). Deföreslagna lagändringarna bör träda i kraft . De kräverdock en del förberedelsearbete. Med hänsyn härtill och med beaktande av den lidsom kommer all förflyta innan kan falla beslut i lagstiftningsärendettorde en lämplig tidpunkt vara . Enligtmin mening är del inle påkallat med några övergångsbestäm melser till de föreslagna lagändringarna. Också i mål som har inletts vid ikraftträdandet bör domstolen kunna tillämpa de nya reglerna. Om domstolen exempelvis anser att samarbetssamtal kan vara till nytta, bör domstolen kunna förordna om sådana med stöd av den föreslagna nya lydelsen av 6 kap. 18 § . Likaså framstår del som lämpligt att vid beslut om vårdnadsutredning som fattas efter ikraftträdandet de nya reglerna i 6 kap. 19 § får gälla. Även de nya reglerna om interimistiska beslut bör bli tillämpliga på mål som har inletts före ikraftträdandet. Del betyder bl.a. att en part kan begära omprövning av ett före ikraftträdandet meddelat interimistiskt beslut rörande vårdnad i syfte au åstadkomma en begränsning av det interimistiska beslutets räckvidd. Eftersom prövningen alltid skall utgå från vad som är bäst för 55 barnel ser jag inganackdelar med en sådan ordning. 1990/91: 8 det förmodligen intefinnas anledning att göra ändring i ett redan fattat Men om exempelvisbåda föräldrarna är ense om att ett före ikraftträdandetmeddelat interimistiskt beslut varigenom vårdnaden om