prop · GE0329 · 1990-12-31 00:00:00 — Riksgäldskommitténpåpekar att och riksrevisionsverkel gör prognoser av delvisliknande slag baserat på data ur del statliga betalningssystemet och atlmyndigheterna även i vissa övriga fall har nära angränsande arbetsuppgifter. Ensamverkan mellan myndigheterna är därför naturlig. Kommittén föreslår atl enutredning tillsätts för alt pröva olika gränsdragningar mellanriksgäldskontoret, och andra myndigheter som verkar inom definansiella och ekonomiska områdena. Flera remissinstanser har bekräftat atten sådan utredning behövs. Jag delar denna uppfattning och erinrar om attfrågor om lämplig ansvarsfördelning mellan och bl.a. riksrevisionsverkelför budgetprognoser, inkomstberäkningar, kassahållning och betalningssystem kommeratt behandlas av den i det tidigare (avsnitt 6.1) nämnda utredningen som har lilluppgift alt se över verksamheten vid de s. k. stabsmyndigheterna. 8 Hemställan Prop. Jaghemställer all regeringen föreslår att godkänna de riktlinjer som jaghar angett beträffande 1.slatsskuldspoliliken (avsnitt3), 2.statsupplåningen (avsnitt 4), 3.utlåning och inlåning iriksgäldskontoret (avsnitt 5.1), 4.ramar för affärsverkenslånefinansiering (avsnitt 5.2.1), 5.affärsverkens finansiering iutländsk valuta (avsnitt 5.2.2), 6.formerna för lånefinansieringoch placering av överskottslikviditet (avsnitt 5.2.3), 7.samråd med riksgäidskontoretvid utlandsfinansiering m.m. (avsnitt 5.2.5), 8.genomförande av förslagen omaffärsverkens lånefinansiering (avsnitt 5.2.8), 9.statlig kreditgarantigivningoch lån till näringslivet (avsnitt 6), 10. denstatliga belalningsverksamheten (avsnitt 7). Vidarehemställer jag att regeringen bereder tillfälle att ta del av vad jaghar anfört om 11.inhämtande av bud frånriksgäldskontoret (avsnitt 5.2.4), 12.riksgäldskontorets utlåning ochgarantigivning lill bolag inom affarsverkskoncern (avsnitt 5.2.6), 13.lån mellan affärsverk och bolaginom affarsverkskoncern (av-sniU 5.2.7). Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar att genompropositionen förelägga vad föredraganden har anfört för de åtgärderoch det ändamål som föredraganden har hemställt om. BilagaI Riksgäldskommiltén avger härmed sitt slutbetänkande. I ett delbetänkande, "Riksgäldskoniorei från verk lill regeringens myndighet" (SOU 1988:59)behandlade kommittén en del frågor som måste lösas i samband med atl riksgäidskontoretfr.o.m. blev en regeringsmyndighel. Det rörde bl.a. riksgäldskonloretsinstruktion och. anslagssystem, styrelsens funktion och sammansättning samtvissa lagstiftningsfrågor. Enhel del utredningsuppgifter var kommittén av tidsskäl tvungen atl lämna lill enandra del av utredningsarbete. Det gällde framför allt frågor rörande operationaliseringav stalsupplåningens mål, utvärdering och inriktning, samt vissa övrigaarbetsuppgifter. När det gäller samordningsfrågor har kommittén i sitt arbeteidentifierat en del verksamhetsområden som gränsar till riksgäldskonloretsnuvarande uppgifter och som del därför har funnits anledning att undersökanärmare. Kommitténsförslag vad gäller framlida verksamhet har sin utgångspunkt bl.a.i de omvärldsförändringar som innebär ökad internationalisering och integreringav de finansiella marknaderna och därmed förändrar förutsättningarna för slatsupplåningen.Vidare lar kommittén upp frågan om mål och utvärderingskriterier för slatsupplåningenoch som organisation. Kommitténbehandlar också en rad frågor med utgångspunkten att förbättra samordningen avden centrala statliga finansförvaltningen. Det gäller utlåning till affärsverkoch myndigheter, ansvar för den statliga betalningsverksamheten, kredilgarantigivningenoch den statliga fondförvaltningen. Riksgäldskommilténhar sökt precisera målen för slatsskuldspoliliken och ansvarsfördelningengentemot . Del har därvidlag varit en strävan alt få en entydigmålformulering för såväl slatsskuldspoliliken som för riksgäidskontoret. Motdenna bakgrund snävar kommittén in den definition av statsskuldspolitiken somsäger all stalsskuldspolitik är del sätl på vilket befintlig statsskuldförvallas och tillkommande budgetunderskott finansieras. Slatsskuldspolilikenskall endast omfatta de åtgärder riksgäidskontoret vidtager för att finansierastatens upplåningsbehov och förvalla statsskulden. På grund av deninstitutionella lösning som valts i och nödvändigheten att formuleramål för riksgäidskontoret blir definitionen av statsskuldspolitik inle endastprincipiellt utan även insti-lulionellt betingad. Slatsskuldspolitikensinnehåll kommer därför också atl bero på regleringen av riksgäldskontoretsverksamhet. Dennödvändiga samordningen mellan penningpolitik och stalsskulds politik kan göras på olika sätt. Del kommer bl.a. att ta sig uttryck i olika institutionella ramar för statsupplåningen. Principiellt sett kan man ur skilja två motsatta lösningar. Del ena alternativet är att integrera slatsupp låningen i penningpolitiken. Slatsupplåningen blir då en uppgift för cen- 38 tralbanken.Det andra alternativet är att separera statsupplåningen från Prop.1990/91:29 penningpolitiken och låta avvägningen ske i marknaden.Statsupplåningen Bilaga 1 sköts i della fall av en separat myndighet med enavgränsad roll gentemot . Densvenska modellen för statsupplåningen har genom de senaste årens förändringarutvecklats mot det senare av de två alternativen. Upplåningen sköts av ensjälvständig myndighet, , under regeringen. Ioch med framväxten av nya finansiella marknader i lades såväl penningpolitikensom statsupplåningen om. Slatsskuldspoliliken är marknadsanpassad. uppfattning har behoven att integrera stalsskuldspolitik ochpenningpolitik därmed minskat. Beslutet att fr.o.m. ändrahuvudmannaskapet för från lill regeringenmotiverades bl.a. av att samordningen mellan penning- och slatsskuldspolilikeni väsentlig grad skulle via marknaderna. Utvecklingen mot allteffektivare marknader, den ökade internationaliseringen och en mermarknadskonform penning- och stalsskuldspolitik har fortsatt de senaste åren.Det bör därför vara möjligt, enligt kommitténs uppfattning, all söka formuleraavgränsade mål och tydliga restriktioner för verksamhet.Samtidigt bör det dock påpekas att så länge de finansiella marknaderna inle ärtillräckligt effektiva är en viss samordning mellan berörda institutionernödvändig, även om riksgäidskontoret får en mer självständig roll. Altformulera avgränsade mål för slatsskuldspoliliken är angeläget, också sell uren annan synvinkel. En tydlig målformulering är en förutsättning för enändamålsenlig styrning av verksamhet och en utveckling avdess efFekliviiet. Det är först när del finns en operationa-liserbarmålformulering som det är möjligt att utforma effektiva styrinstmment,utvärderingskriterier och att diskutera verksamhetens effektivitet på eltmeningsfullt sätl. En utveckling av verksamhet i dennariktning kan enligt kommitténs mening ses som en del i förnyelsen av den offentligasektorn. mening skall målet för slatsupplåningen vara alt minimera de effektivanettokostnaderna. Del är dock nödvändigt att koslnadsminimeringar görs inomlydliga restriktioner som bl.a. är betingade av stalsupplåningens avvägningmot penning- och valutapolitiken Det är angelägel all isamverkan med sin huvudman fastställer riktlinjer i detta avseende. Enförutsättning för en sådan målformulering för riksgäidskontoret är alt ansvarsfördelningen mellan och riksgäldskoniorei blir tyd lig. För all kunna minimera upplåningskostnaderna är del nödvändigt all skapar en upplåningsstrategi utifrån en självständig be dömning av den ekonomiska utvecklingen. Del får inte råda någon miss tanke om atl riksgäldskonlorets agerande återspeglar de penningpoliliska ambitioner har. Målet skall vara att skall kunna föra en självständig penningpolitik ulan att dess intentioner via riksgälds kontorets agerande oavsiktligt "läcker ut" lill marknaden. Formernaför samråd mellan och om avvägningen mellan 39 statsskuldspolitiken ochpenningpolitiken måste således återspegla en tyd- Prop. 1990/91:29 ligansvarsfördelning. Samrådet mellan och Bilaga1 skall vara informellt. Omständigheterna måste avgöra i vilka former och på vilkennivå som samrådet skall äga mm. Det bör klart framgå att beslutanderätten förfrågor som ligger på tillkommer styrelsen ellerriksgäldsdirektören, beroende på den interna ansvarsfördelningen. Motbakgmnd av den osäkerhet som råder om de närmaste årens ekonomiska utvecklingmåste man vid planeringen av slatsupplåningen utgå från flera olikautvecklingslinjer. En gynnsam utveckling kan på kort sikt medföra enneddragning av statsskulden. Vissa upplåningsformer och marknader kan i ettsådant läge bli mindre aktuella att använda. Elt mer ogynnsamt förtopp kandäremot innebära en ökning av statsskulden, varvid flera olika kanaler måsteanvändas för att finansieringen skall kunna bedrivas så kostnadseffekiivt sommöjligt. För riksgäldskonlorets del innebär detta att såväl långsiktigplanering som stor flexibilitet i verksamhet och organisation är nödvändiga. Periodvishar utlandsupplåning varit betydande. Humvidautlandsupplåning skall äga rum har inte endast berott på upplåningsbehov ellerkostnads mässiga fördelar utan även berott på vilka övergripande riktlinjerför den ekonomiska politiken som gällt. Efter1984 inriktades politiken på att staten inte skulle neltolåna utomlands. Dennasyn utvecklades successivt till en norm för den ekonomiska politiken och entvingande restriktion för slatsskuldspoliliken. Övriga delar av slatsupplåningenanpassades efter den. I och med all valularegle-ringen avskaffats förändrasinnebörden i utlandslånenormen. Ett vidmakthållande av då valutaregleringenavskaffas anser kommittén skall innebära att staten inte skall öka sin skuld iutländsk valuta. Kommitténanser att det ligger utanför kommitténs uppdrag att ta ställning till ullandslånenormensbetydelse för den ekonomiska politiken. Den har lagts fast av regering ochriksdag som ett centralt inslag i den övergripande ekonomisk-politiskastrategin. Kommittén fömtsätter att kommer att ligga fast. Deltainskränker möjligheterna alt begränsa kostnaden för statsupplåningen. Om ullandslånenormentolkas så atl valutaflöden skall medföra en successiv nettoamortering lill nyaoch lägre nivåer som sedan inle får överskridas innebär det att ennettoamortering av utlandsskulden måste finansieras genom motsvarande upplåningpå den inhemska marknaden. Kommittén vill därför uttala atl det är angeläget atlregering och riksdag specificerar i detta avseende och preciserar vaiutaskuldensnivå för en viss bestämd period. Enrestriktion för statsupplåningen som rör penning- och obligations marknaderna är att dessa måste hålla en viss storlek för atl kunna fungera effektivt. Den kan uttryckas som en marknadsvårdande uppgift. Eftersom är en av de största emittenterna är det viktigt att kontoret anpassar slatsskuldspoliliken efter denna restriktion. Vad som krävs av i detta avseende bör preciseras inom ramen för samrådet 40 medriksbanken omkring långsiktigt strategiska frågor. För atl korrekt Prop.1990/91:29 kunna utvärdera riksgäldskonlorets verksamhet är det nödvändigtalt Bilaga 1 operationalisera den marknadsvårdande uppgiften. Penning-och obligationsmarknaderna har breddats i den meningen alt aktörerna ärbetydligt fler än trots all statens nettoupplåningsbehov harminskat. Det är viktigt att denna utveckling fortsätter. Kommittén vill därförvarna för de negativa effekter som omsättningsskatten på värdepappershandelkan få på obligationshandeln i när valutaregleringen tagits bort.Skatten har redan bidragit till alt minska handeln på penning- ochobligationsmarknaden. Från statsskulds-politisk utgångspunkt är det därförönskvärt att skatten avskaffas. Införframtiden är del väsentligt att bredda den traditionella upplåningen påpenning- och obligationsmarknaden mol nya långivarkategorier. Det är viktigtall även riksobligationer i lägre valörer kommer att kunna handlas på eneffektiv marknad. har därför ett speciellt ansvar för atl ensådan kommer till stånd. Det omfattar åtgärder för atl skapa en marknadsplats,ett effektivt system för clearing och en smidig distribution via banksystemet. Enviktig delmarknad för slatsupplåningen är hushållsmarknaden. använderriksgäldskontoret tre olika instmment för att låna på denna marknad, nämligenpremieobligationer, sparobligationer och allemansspar. Under1980-talet har flera olika mål satts upp för hushållsupplåningen, förutom detövergripande målet alt upplåningskostnadema hålls så låga som möjligt. Ettviktigt motiv för att stimulera hushållsupplåningen bl.a. genom attraktiva sparobligationeroch introduktionen av allemanssparandet var att suga upp likviditet direktfrån hushållen vid sidan av banksystemet. Eftersom hushållssparandet i Sverigevarit så lågt har det dessutom varit ett önskemål att användahushållsupplåningen för att stimulera det finansiella sparandet, bådekortsiktigt genom att motverka likviditetstillväxten och mer långsiktigt. Detär viktigt, enligt kommitténs mening, atl hushållsupplåningen inte styrs avmotstridiga mål för vilka inte har adekvata medel.Möjligheterna att stimulera hushållens sparande med attraktiva upplåningserbjudandenär mycket begränsade. Sparmålet för hushållsupplåningen bör därför när detgäller statsskuldspolitiken vara underordnat den övergripande uppgiften att riksgäidskontoretskall minimera statens upplåningskostnader. Det finns andra åtgärder av mergenomgripande slag som i stället bör vidtagas för att höja hushållens sparande.Ett av syftena med den kommande skattereformen är bl.a. att utvidga degenerella sparstimulerande åtgärdema. Bådeallemansspar och de gamla sparobligationerna bör ersättas med elt nytt långfristigt upplåningsinstmment som riktas direkt till hus hållen och som på ett kostnadseffekiivt sätt kan tillgodose riksgäldkonto rets upplåningsbehov. Utgångspunkten skall, enligt kommitténs mening, vara att det inte skall innehålla skattesubventioner. Direktavkastningen skall istället sättas på en sådan nivå att det tillgodoser upplåningsbehovet. För att sänka förmedlingskostnaderna skall det nya låneinslmmentet vara 41 kontobaseral och utnyttjaden nya teknikens möjligheter för effektiv vär- Prop. 1990/91:29 depappershantering.Möjlighet lill förtidsinlösen bör finnas. Det bör ske Bilaga 1 tillmarknadspris. Enviktig aspekt för den framtida hushållsupplåningen är vilka distributionskanalersom skall användas. Valet av kanal måste göras ur elt totalekonomisktperspektiv där kostnaderna för provisioner, förvaltning, marknadsföring m.m.beaktas. En övergång lill värdepapperslös hantering förutsätter atl samtligaenskilda skuldförhållanden registreras. Detta register kan ligga antingen hos riksgäidskontoreteller hos en extern entreprenör. Distributionen av tjänsterna kan sedan ske viabank, post, fondkommis-sionsbolag, eller . Det ärangeläget atl staten inte blir helt beroende av en enda distributionskanal vilkelkan öka upplåningskostnaderna. Utlåningtill affärsverk och myndigheter Riksgäidskontoretbedriver ullåningsverksamhel vid sidan av statsbudgeten. Verksamhetenomfattar krediter för rörelsekapitalhehov och för långsikliga investeringar iaffärsverk och vissa myndigheter. Dessa uppgifter har utvecklats i takt medatt affärsverken i allt högre grad finansierar sin verksamhet vid sidan avstatsbudgeten. mening är del nödvändigt att skapa enhetlighet vad gällerfinansiering av affärsverken. Dagens situation är el', lapptäcke, som uppstått lillföljd av en rad olika beslut . En del affärsverk ärexklusivt hänvisade till riksgäidskontoret för sin långsiktiga finansieringandra har ingen möjlighet all låna via riksgäidskontoret. är en situationsom inle är önskvärd. Del är visserligen så all affärsverken är olika och atldetta kan motivera skilda lösningar, men kapitalförsörjningen av affärsverkenbör ändå bygga på en gemensam grundsyn. Utgångspunktenför en gemensam modell för affärsverkens kapitalförsörjning bör, enliglkommitténs mening, vara att affärsverken är en del av staten. De olikaaffärsverken är inte separata juridiska personerutan en del av samma juridiskaperson. Det innebär all marknaden inle kommer all fungera på samma sättgentemot affärsverken som mol privata förelag. I och med att staten finns ibakgrunden som garant kommer inle en marknadsmässig riskbedömning, och endärav anpassad prissättning, atl styra affärsverken på samma sätt som privataföretag. De olika affärsverken börha samma möjligheter till kapitalförsörjning och riksgäidskontoret bör vara huvudalternativet för affärsver kens upplåning. Affärsverken skall dock inte vara exklusivt hänvisade lill riksgäidskontoret för atl få tillgång till kapital. Relationerna mellan affär sverken och bör i stället bygga på frivillighei och ekono miska incitament. Riksgäldskoniorei bör emeffertid genom de stordrifts- fördelar som finns och genom en effektiv upplåningsverksamhel kunna tillhandahålla kapital billigare än alternativa emittenler och därmed bli affärsverkens viktigaste kapitalförsörjare. Kommittén diskuterar i betänk andet den interna organisationen av utlåningen vid samt anvisar finansieringsformer som är penningpoliliskt neutrala. Kommitténföreslår atl affärsverken skall vara fria att välja den finansi- Prop.1990/91:29 eringsform och -källa som är mest ekonomisk. De måste dockalllid Bilaga 1 efterhöra vad upplåning i riksgäidskontoret kostar. Riksgäidskontoretbör således ha rätt atl alllid försl få lämna elt bud lill affärsverken. Därefterkan affärsverken, om de så önskar, undersöka andra alternativ och därefter fattabeslut om den mest förmånliga upplåningen. Dellaarrangemang bör även gälla upplåning i utländsk valuta om affärsverken ges ensådan lånemöjlighel. Dennautformning av relationerna mellan och affärsverken skaparförutsättningar förökad effektivitet och förbättrade möjligheter att utnyttja riksgäldskonloretsfördelar, som systemet bygger på frivillighet och konkurrens och inlepå regleringar. mening är del för en rationell styrning av affärsverkskoncernennödvändigt att koncernstyrelsen får friare möjligheter till lån på kommersiellavillkor. Det är också naturligt alt gå vidare i den utveckling mol en nyekonomisk styrning av affärsverken som redan inletts. Externt tillskott avkapital genom upplagande av lån får kanaliseras inom koncernen på samma sättsom sker inom varje annan förelagskoncern. Del skall dock ske inom en avregeringen fastställd ram. Riksrevisionsverkelhar arbetat med uppläggningen av elt ADB-baseralredovisningssystem för verksamheten med statliga kreditgarantier. Arbetet medutveckling och ikrafltagande av systemet har lagt alt denhittillsvarande hanteringen av kreditgarantier i många fall är otillfredsställande.Kommittén har behandlat frågorna om kredilgarantigivningen i syfte att sökaåstadkomma en bättre ordning. Kommitténs behandling av kredilgarantifrågornahar inle omfattat exportkreditgaranlierna. Riksgäidskontoretär utfärdare av de största kreditgarantierna. Den främsta anledningen lilldetta är att finansieringsvillkoren på grund av lånens storlek bör harmoniserasmed statens egen upplåning samt atl den övervägande delen (88,den 30 juni1989) av åtagandena är i utländsk valuta. Här föreligger en direkt koppling lillslatsskuldspolitikens mål alt minimera statens upplåningskoslnader. Starka skältalar för atl bör spela en mera aktiv roll än för närvarandeinom del statliga kredilgarantisystemet. Kreditgarantisystemetär splittrat och i behov av effektivisering. Kommittén anser atl strävan börvara alt väsentligt minska antalet statliga garantiåtaganden men också allskapa en större överblick och systemalik i fråga om de garantier som kommer attfinnas kvar. FöraflTärsverkskoncernerna anser kommittén att underborgen av affärsverket börkrävas i de fall det bedöms nödvändigt atl ge kreditgaranti till ett bolag inomaffärsverkskoncernen. På detta sätt får affärsverket bära den kommersiellarisken av atl ett projekt misslyckas. Detta ligger i linje med de nya tankarnaom ekonomisk styrning av affärsverken. Kommitténanser alt regeringen bör avlastas kreditgarantiärenden. dettasyfte föreslår kommittén atl riksgäldskoniorei får överta regeringens Prop.1990/91:29 roll i alla de författningar där del föreskrivs atl regeringen skallfatta beslut Bilaga 1 redan i första instans. Kredilgarantifrågor kommer pådetta sätl endast efter överklagande under regeringens prövning. Ävenav andra skäl anser kommittén att riksgäldskonlorets befattning med störrekreditgarantier bör öka. Kommittén anser atl ekonomiska risköverväganden bör fåetl större inflytande vid beslut om garantier. Förslaget innebär att dengarantimyndighet som eljest skulle ha haft att besluta i ärendet med egetyttrande skall överlämna ärendet till när del blir fråga omalt fatta beslut om garanti med 50 milj. kr. Med en sådan ordninganser kommittén alt en lämplig avvägning mellan sakinlresset och en rentekonomisk bedömning kan göras. ges en möjlighet allöverlämna vissa ärenden till regeringen för prövning. Inomriksgäldskontoret bör en kompetens för riskprövning byggas upp. Riskbedömningenbör leda till en mer differentierad prissättning av garantierna än den somidag sker. Eventuella subventionselemenl bör beräknas och redovisas öppet. Ensådan uppföljning bör leda lill all antalet högriskprojekt begränsas. mening bör riksgäldskoniorei i framliden inte endast fungera sombeslutande i egna ärenden ulan också som samordnare och rådgivare för de andramyndigheter som handlägger kredilgaranliärenden. Del är angelägel med någonform av tillsynsfunktion ner det gäller denna verksamhet. 1 uppgiften bör ingå atlutfärda föreskrifter och allmänna råd för garantigivning och uppföljning samlatt la initiativ lill utbildningsinsatser på området. Denprissättning som sker av kreditgarantierna bör innebära atl systemet blirsjälvbärande genom atl såväl administrativa kostnader som kreditrisker täcks.Det gör också all systemet kommer att vara i harmoni med de krav som ställsinom EG. Statenskassaflöden in och ut på statsverkets checkräkning i har storbetydelse för såväl statsupplåningens kostnader som planeringen avupplåningsverksamheten vid riksgäidskontoret. Kontoret gör löpande prognoseröver större flöden på checkräkningen via myndigheter som har uppbördsverksamhetav olika slag. Prognoserna omfattar även större betalningar från staten,särskilt sådana som bestäms genom skilda regelsystem. Exempel härpå är bidragsulbelalningarlill kommuner och enskilda samt löneutbetalningar. Genomen effektivare kassahållning kan betydande belopp sparas inom den statliga verksamheten. Del kan bl.a. ske genom att in- och ut betalningar samordnas. Förskjutningar av delflöden behöver då analyseras kontinuerligt. Riksgäldskoniorei är särskilt lämpat all ta etl huvudansvar för bevakningen av främst regelslyrda in- och utflöden på aggregerad nivå. Kommittén föreslår att riksgäidskontoret får ett uttryckligt ansvar på detta 44 område, samt att enförstärkning görs av kontorels resurser för prognoser Prop. 1990/91:29 och analys av den statliga betalningsverksamheten. Riksrevisionsverkethar redan betydelsefulla uppgifter inom delta område. Verket gör prognoseröver utfallet på statens budget och gör inkomstberäkningar. Dessutom utvecklarRRV system för statens in- och utbetalningar. Ett nytt betalningssystem harnyligen införts av RRV. tillgodoser även krav påbättre överblick över kassaflödena. Ävenom det kan finnas vissa motiv för all lägga samman de båda verkens uppgifterinom belalningsverksamheten och prognoser har kommittén ansett att det inte ärmöjligt all nu föreslå någon organisatorisk förändring utan anser att dessafrågor bör utredas i elt större sammanhang. har emellertidfunnit att båda verken har mycket att vinna på etl närmare samarbete. Dettakan ta sig ullryck i att verken samverkar i gemensamma projekt. Kommittén harvisat på en del nu aktuella sådana. Dessa berör med betalningssystemet, prognosverksamhelen,frågor om tillgångs- och skuldredovisning, finansieringsfrågor och kredilgarantiverksamhelen. Sammanställning av remissyttranden över Prop- 1990/91:29 riksgäldskommitténs betänkande (SOU 1989:95) ' en finansförvaltning i staten