prop · GE03181 · 1990-12-31 00:00:00 — Vid föredragningen av remissen harockså upplysts att en ändring av AFL övervägs så att stadgandet där får sammalydelse som den här föreslagna. Under rubriken avses i 6 §sjuklönens nivå bli reglerad i förhållande till den arbetsinkomst somarbetstagaren skulle ha förvärvat hos arbetsgivaren om hans arbetsförmåga intenedsatts genom sjukdom. Sjuklönenivån ansluter härvid till den nivå eftervilken sjukpenningen kompenserar bortfall av inkomst av förvärvsarbete,nämligen - med viss schablo-nisering och uteslutning av inkomstskikt i bottenoch på toppen - av inkomstbortfallet. I likhet med vad som gäller i den allmänna försäkringen ärdet avsett att Prop. endast sådant inkomstbortfall som hänför sig tillarbetstidsminskning i anled- 1990/91:181 ning av nedsättningen iarbetsförmågan skall kompenseras efter den angivna Bilaga 4 procentsatsen.Sjuklönen skall sålunda - via underlaget för 90-procentsberäkningen - vararelaterad till nedsättningen i arbetsförmågan såsom denna nedsättning kommittill uttryck i minskad arbetstid. En av sjukdom föranledd nedsättning iarbetsförmågan som resulterar i en minskad arbetsintensitet men inte påverkararbetstiden skall inte kunna grunda kompenserande sjuklön även om den minskarförvärvsinkomsten. Denna ståndpunkt, som visserligen inte kommit till explicituttryck i den föreslagna lagtexten men likväl framgår, måste anses välgrundadmed hänsyn till de praktiskt sett oöverstigliga svårigheter som skulle följa omsjuklönesystemet tillförsäkrade arbetstagaren kompensation även vidinkomstbortfall genom minskad arbetsintensitet. Sjuklönen skall enligt det sagda relateras till graden avnedsättning av arbetsförmågan. Innebörden härav är att inkomstbortfall sominte kan anses orsakat av nedsättningen i arbetsförmågan inte heller skallkompenseras. De angivna sammanhangen synes komma till uttryck om lagtextenföreskriver att sjuklönen utgör av den lön och andraanställningsförmåner som arbetstagaren gått miste om till följd av nedsättningeni arbetsförmågan. Storleken av den sjuklön arbetstagaren i ett visst fallerhåller bestäms inte endast av reglerna i denna paragraf. Således är den i 7§definierade sjuklöneperioden av central betydelse. Lämpligen bör i förevarandeparagraf hänsyn tas till detta genom att mistade anställningsförmåner knytstill nedsättningen av arbetsförmågan . Emellertid innehåller lagförslaget även andra bestämmelsersom begränsar den rätt till sjuklön som arbetstagaren eljest skulle ha.Sådana, med den verkan att rätten bortfaller rent generellt, finns i 5 §.Bestämmelser av annan karaktär har intagits i 8 §. Dessa inverkar på storlekenav sjuklönen på det sättet att mistade anställningsförmåner inteinräknas i underlaget för sjuklönen utan att påverkarsjuklöneperiodens början eller slut. I upplysande syfte bör en erinran häromtas in som en sista mening. Ett speciellt problem uppkommer med avseende påberäkningen av inkomstbortfallet när arbetstagaren begär sjuklön undersemester och nedsättningen i arbetsförmågan inte tar sig uttryck i någonminskning av eljest arbetad tid med därav föranlett inkomstbortfall. Även omsjukdom under semester - enligt semesterlagens regler - inte leder till någondefinitiv förlust av semesterrätt med semesterlön synes denna lön kunna tjänasom underlag vid beräkningen av sjuklön vid avbrott i utlagd semester. I brist på överblick över de andra fall då arbetstagarehar rätt till kompensation för inkomstbortfall vid ledighet eller annatavbrott i arbetet kan lagrådet inte utesluta att det här försemestersituationen tillämpade synsättet kan behöva appliceras även i andrasammanhang. Lagrådet föreslår följande lydelse av 6 §: "Sjuklönenutgör av den lön och andra anställningsförmåner som arbetstagaren gått miste om till följd av nedsättningen i arbetsförmågan enligt 7§. Att sjuklönens storlek kan begränsas framgår av bestämmelserna i 8§." 1 § Prop. Idenna paragraf definieras sjuklöneperioden. Som angetts vid 6§ är denna /91.181 vid sidan av andrabestämmelser av central betydelse vid bestämmandet av Bilaga 4 Denfår emellertid betydelse även i andra sammanhang, t.ex. för sådana frågorsom berörs i 11 och 12§§. Det synes därför lämpligast att paragrafen inte syftarpå den rätt till sjuklön som arbetstagaren har utan utformas som en renodladtidsmässig definition. Idet remitterade förslaget till lagtext har definitionen knutits till att arbetstagarenavhåller sig från arbete på grund av sjukdom. Detta blir emellertid språkligtsett missvisande om den ståndpunkt godtas som lagrådet gett uttryck för vid 6§med avseende på situationer i samband med t.ex. semester. isjuklöneperioden skulle därför i stället kunna anges som den första dagarbetstagarens arbetsförmåga är nedsatt på grund av sjukdom. anmärkt vid 6 § skall arbetstagaren inte kompenseras för inkomstbortfallpå grund av minskad arbetsintensitet. Om definitionen av sjuklöneperiodenutformas i linje med det anförda bör - i överensstämmelse med det remitteradelagtextförslaget - anges att perioden inte börjar om arbetstagaren inteavhåller sig från arbete åt arbetsgivaren. I stället för den i 3 § sistastycket i förslaget intagna bestämmelsen bör dessutom här anges att löpandesjuklöneperiod bryts om anställningen upphör. Lagrådetföreslår att 7 § får rubriken och att paragrafensförsta stycke får lydelsen: "Sjuklöneperiodenomfattar den första dag arbetstagarens arbetsförmåga är nedsatt på grund avsjukdom och de därpå följande i sjukperioden. Ensjuklöneperiod börjar inte om arbetstagaren inte avhåller sig från arbete åtarbetsgivaren. En sjuklöneperiod som börjat löpa bryts om anställningenupphör." Iförsta stycket första meningen anges att arbetstagaren inte har rätt till sjuklönför tid innan anmälan om sjukdomsfallet gjorts hos arbetsgivaren. Detta skalldock enligt styckets andra mening inte gälla om arbetstagaren varit förhindradatt göra anmälan. Ispecialmotiveringen anförs att bestämmelserna i första stycket närmast motsvararden anmälningsskyldighet som en försäkrad har gentemot försäkringskassanenligt 3 kap. 14 § AFL. Remissprotokollet innehåller dock inget om i vad månpraxis vid tillämpning av nämnda lagrum kan vara vägledande för tolkningen avde föreslagna reglerna om anmälningsplikt. Vid föredragningen har uppgetts attundantagsregeln i andra meningen tar sikte enbart på den situationen attarbetstagaren fullgjort sin anmälningsskyldighet efter det atthindret för anmälan bortfallit. Undantagsregeln avses t.ex. inte alls varatillämplig om en arbetstagare, som insjuknat viss dag och varit förhindrad attanmäla sjukdomsfallet under denna dag, anmäler sjukdomsfallet först någon dagefter det att hindret upphört. Lika litet avses undantagsregeln kunna åberopasom anmälan hade kunnat göras i rätt tid (dag ett) men, till följd av förhinderunder exempelvis dag två, görs först dag tre. Lagrådet har i och för siginget att erinra mot att reglerna om anmälnings- Prop. skyldighet får dennu angivna innebörden. Enligt lagrådets mening har dock 1990/91:181 dennainte kommit till fillräckligt tydligt uttryck i lagtexten. Den bör därför Bilaga 4 preciseras. Enligtandra stycket skall som villkor för rätt till sjuklön för senare delen av enlängre sjukperiod gälla att arbetstagaren styrker nedsättningen av arbetsförmågangenom läkarintyg. Detta skall avse tid fr.o.m. sjunde kalenderdagen efter sjukanmälningsdagen. Medsjukanmälningsdag kan enligt lagrådets mening inte avses annat än den dag dåanmälan faktiskt gjorts. Att generellt ha denna dag som utgångspunkt förberäkningen av sjudagarsperioden synes dock inte ändamålsenligt. Anmälningsdagenframstår exempelvis som mindre lämplig om arbetstagaren varit förhindrad attgöra anmälan i rätt tid ävensom om arbetsgivaren väljer att utge sjuklön fr.o.m.dagen för sjukdomsfallet trots att arbetstagaren utan giftig anledning dröjtnågot med sin anmälan. Enligt lagrådets uppfattning talar bl.a. syftet medbestämmelsen för att den första dag som omfattas av sjuklönen bör utgörastartpunkt för tidsberäkningen i de fall då ersättning utges för tid innananmälan gjorts (jfr 3 kap. 10 § andra stycket AFL). Iandra styckets sista mening anges att läkarintyget inte behöver innehållauppgift om sjukdomsorsaken. Av den allmänna motiveringen framgår att termensjukdomsorsak avses mera syfta på sjukdomens art (diagnosen) än på de faktorersom kan antas ha förorsakat sjukdomen. Detta bör också komma till uttryck ilagtexten. Medhänvisning fill det anförda föreslår lagrådet att 8 § första och andra styckenautformas på följande sätt: "Sjuklönskall ej avse mistade förmåner under tid innan arbetsgivaren fått anmälan omsjukdomsfallet. Sjuklönen skall dock avse sådana förmåner från och med dagenför sjukdomsfallet om arbetstagaren varit förhindrad att göra anmälan och sådangjorts efter det att hindret upphört. Arbetsgivarenär skyldig att utge sjuklön för mistade förmåner under fid från och med densjunde kalenderdagen efter dagen för sjukanmälan endast om arbetstagarenstyrker nedsättningen av arbetsförmågan genom intyg av läkareeller tandläkare. Intyget behöver inte innehålla närmare uppgift om vilkensjukdom arbetstagaren lider av. Om sjuklön utges för mistade förmåner under tidföre anmälan skall den första ersättningsdagen anses som sjukanmälningsdag." Omarbetstagarens sjukdom och därav följande nedsättning av arbetsförmåganfortsätter efter det sjuklöneperioden gått till ända och hans rätt fill sjuklönsålunda upphört avses - om annan arbetsgivare inte blir skyldig att betala sjuklönpå grund av byte av anställning - den allmänna sjukförsäkringen träda till ochi form av sjukpenning kompensera arbetstagaren, nu i hans egenskap avförsäkrad, för det fortsatta inkomstbortfallet. Detta förutsätter attförsäkringskassan får kännedom om fallet. 1 detta syfte föreslås arbetsgivareni förevarande paragrafs första stycke åläggas en skyldighet att anmäla fill kassan attarbetstagare som varit sjuklöneberättigad fortfar att vara sjuk Prop. I de fall då anställningen upphört samfidigt1990/91:181 med sjuklöneperioden, vare sig de förlöpt ellerperioden Bilaga 4 bryts av anställningens upphörande , kommerarbetsgivaren att sakna kännedom om arbetstagarens hälsotillstånd. Det synesnågot främmande att låta arbetsgivaren i detta läge bli anmälningsskyldig vidstraffansvar och därmed tvinga honom att undersöka hur det förhåller sig medden förutvarande anställdes hälsotillstånd. Närmare fill hands ligger att låta dennesjälv anmäla fortsatt sjukdom till , om det är så att dennaskall betala sjukpenning. Övergår arbetstagaren till anställning hos annanarbetsgivare skall normalt denne betala sjuklön och en anmälan från den förrearbetsgivaren till kassan kommer - i bästa fall - inte att leda till annat änen onödig utredning. 1 sämsta fall leder den fill en oriktig utbetalning avsjukpenning till den försäkrade som han får sjuklön från sin nyearbetsgivare. Lagrådet anser att anmälningsskyldigheten bör åvila den som harintresset därav och bäst känner till de faktiska förhållandena, nämligen denförsäkrade, liksom det också annars ankommer på försäkrad att till kassananmäla anspråk på sjukpenning eller annan ersättning. Lagrådetföreslår att anmälningsskyldigheten enligt första stycket skall inträda endastom anställningen fortsätter efter sjuklöneperiodens slut. Med viss jämkning avden föreslagna lagtexten i övrigt föreslår lagrådet följande lydelse av 12 §första stycket; "Arbetsgivarenskall till den allmänna anmäla sjukdomsfall som har gettarbetstagare hos honom rätt till sjuklön, om sjukperioden och anställningenfortsätter efter sjuklöneperiodens utgång. Anmälan skall göras inom femkalenderdagar från denna tidpunkt." Dessaparagrafer upptar regler som syftar fill att motverka att personer som kanförutses få hög frånvarofrekvens fill följd av sjukdom skall möta svårigheteratt få anställning därför att skyldigheten för arbetsgivare att betala sjuklönkan antas skapa ovillighet att anställa sådana personer. En dylik oönskadattityd avses skola, om inte helt förhindras så dock mildras genom attarbetsgivaren får möjlighet att till en del få ersättning från försäkringskassanför sjuklönekostnader för sådana anställda. Det är dock inte arbetsgivaren somskall kunna sätta dessa regler i tillämpning utan arbetstagaren. remissen föreslagna ordningen innefattar mer än en situation i vilkenarbetstagaren måste ta ställning fill om han skall medverka till att hans arbetsgivareskall få ersättningsmöjligheten eller ej. Först skall arbetstagaren sålundabestämma sig om han skall begära att bedömer honom somsannolikt frekvent frånvarande på grund av sjukdom. När så skett skallarbetstagaren avgöra om han över huvud taget skall begagna sig av beslutetgenom att tala om för arbetsgivaren att det föreligger och vidare ta ställningtill om han skall fullfölja saken genom att till ge in ettskriftligt samtycke till att arbetsgivaren utnyttjar möjligheten att få ersättning.Ett en gång lämnat samtycke avses emellertid avskära arbetstagarens fortsattavalmöjligheter, eftersom det skall vara oåterkalleligt förkassans beslut och gälla i förhållande till alla arbets- Prop. givare somarbetstagaren har . I praktiken kommer 1990/91:181 docken viss valmöjlighet att stå öppen för honom i det att han kan underlåta Bilaga 4 att underrätta en arbetsgivare om kassans beslut eller samtycket. Fårarbetsgivaren på andra vägar kännedom om beslut och samtycke hindrar intet arbetsgivarenatt göra bruk av ersättningsmöjligheten utan att detta behöver komma tillarbetstagarens kännedom. Detsynes välgrundat att söka eliminera eller i vart fall motverka ovillighet hosarbetsgivare att anställa sådana personer som kan antas orsaka onormalt högasjuklönekostnader vid sidan av de störningar i arbetet och därav föranleddakostnader som frånvaro ändå alltid medför. Att införa en möjlighet för arbetsgivarenatt få kompensation i vart fall för en del av sjuklönekostnaderna synes ocksåvara ett ändamålsenligt sätt att tillgodose det angivna syftet. Den åsyftadeeffekten inträder dock självfallet endast om arbetstagaren talar om för denpresumtive arbetsgivaren att ett kassabeslut av angivet slag föreligger, vilkengiltighetstid det har och- med den i förslaget angivna ordningen - att detskriftliga samtycket lämnats. Vilken specifik funktion kravet på ett sådantsamtycke skall fylla i den angivna situationen är emellertid inte lätt attfastställa. I remissprotokollet (avsnitt 4.9) anges att kravet syftar till attunderstryka att det är den enskilde arbetstagaren som "har rätten att avgöraom han vill omfattas av särregler". Hans intresse av självständighet i dettahänseende måste enligt lagrådets mening anses tillräckligt tillgodosett genomatt det bara är han som kan begära beslut. Det är svårt attse att det skulle vara till någon fördel för arbetstagaren att åstadkomma etttillstånd av osäkerhet huruvida ersättningsmöjligheten skall inträda för denarbetsgivare som anställt arbetstagaren utan att denne före eller vidanställningstillfället lämnat något skriftligt samtycke. Vad som fill äventyrskan uppnås av positiva effekter för arbetstagaren genom kravet på samtyckesynes inte uppväga de komplikationer som ett sådant krav kan medföra i form avoklarheter och tvister om samtyckets förhandenvaro och giftighet. Man börheller inte bortse från att kravet föranleder ytterligare pappersexercis hoskassorna och kontrollbehov för arbetsgivarna. Pågrund av det anförda förordar lagrådet att något krav på särskilt samtyckeinte uppställs. Ispråkligt hänseende vill lagrådet anmärka att dessa paragrafer uppvisar flerapassivkonstruktioner som lämnar läsaren i ovisshet om vem som är er-sättningsberättigad.Detta gör innehållet onödigt svårtillgängligt. Lagrådet vill förorda enspråklig överarbetning så att i vart fall 13 § kommer att direkt utsäga att detär arbetsgivaren som på framställning skall få ersättning för sjuklönekostnaderför arbetstagaren. Lagrådetvill vidare framhålla att den föreslagna texten i 13 § första stycket sistameningen nämner endast sjukdom som frånvaroorsak. Det är emellertid åsyftat attockså frånvaro på grund av resttillstånd efter sjukdom, t.ex. konvalescens,skall beaktas. Detta torde komma till klarare uttryck om orden "på grundav" byts ut mot "till följd av". 17 och 18 §§ Prop. I 17§ föreskrivs att vissa uppgifter om enskildshälsotillstånd och personliga 1990/91. löl förhållanden i övrigt inte obehörigenfår röjas. Tystnadsplikten omfattar två Bilaga 4 personkategorier, delsarbetsgivare, dels den som i arbetsgivarens personaladministrativa verksamhethar hand om frågor om sjuklön enligt lagen om sjuklön. Ansvarsbestämmelserna i 18 § avser arbetsgivare såvittgäller åsidosättande av uppgiftsskyldighet enligt 12 §. Vad gäller obehörigtröjande av uppgifter hänvisar 18 § till föreskrifter i . Avintresse är här i första hand 20 kap. 3 § . Enligt denna paragrafsförsta stycke döms den som röjer en uppgift, som han är pliktig att hemlighållaenligt lag, eller som olovligen utnyttjar sådan hemlighet, för brott mottystnadsplikt fill böter eller fängelse i högst . Den som av oaktsamhetbryter mot tystnadsplikten döms enligt paragrafens andra stycke till böter Av det anförda följer att de föreslagnaansvarsbestämmelserna i 18 § omfattar arbetsgivare samt - såvitt avsertystnadsplikten - jämväl den som har hand om viss personaladministrativverksamhet. Remissprotokollet innehåller dock inte någon redogörelse för vilkapersoner som skall anses tillhöra de två personkategorierna. Lagrådet anserdärför att det finns skäl att något uppehålla sig vid denna problematik. Vad som skall förstås med arbetsgivare synes inte vållanågon svårighet om arbetsgivaren är en fysisk person som ensam svarar förledningen av den bedrivna verksamheten. En sådan person kan uppenbarligenställas till ansvar för brott mot såväl uppgiftsplikten som tystnadsplikten.Saken ställer sig däremot annorlunda om arbetsgivaren är en juridisk personeller en fysisk person med ett stort antal anställda. En juridisk person kaninte ådömas straff. Talan måste då riktas mot den eller de fysiska personer somföreträder den juridiska personen, exempelvis styrelseledamöter ellerverkställande direktören i ett aktiebolag. Även om arbetsgivaren är en fysiskperson torde, om verksamheten är omfattande och uppdelad i olika självständigaenheter, det straffrättsliga arbetsgivaransvaret kunna falla på annan person änden som formellt är arbetsgivare. Ett arbetsgivarbegrepp av nu beskriven innebörd synes intebehöva föranleda några principiella problem när fråga uppkommer om ansvar föråsidosättande av uppgiftsskyldighet enligt 12 §. Talan får då - i likhet medvad som gäller vid tillämpning av t.ex. straffbestämmelserna i 80 och 81 §§uppbördslagen (1953:272) - beroende på omständigheterna riktas motarbetsgivaren själv eller den fysiska person som för arbetsgivarens räkninghaft att svara för uppgiftsskyldigheten. Detta tillvägagångssätt synes dockinte utan vidare kunna begagnas i fråga om brott mot tystnadsplikt. Vidbedömningen av om någon begått brott av detta slag saknar det i principbetydelse hur arbetsgivaren organiserat sin verksamhet eller fördelat ansvaretför olika uppgifter. Vad som straffbelagts är ju en gärning som typiskt settendast har indirekt samband med den verksamhet som arbetsgivaren bedriver. Det förda resonemanget leder lagrådet till slutsatsen atttermen arbetsgivare är mindre lämplig vid bestämningen av kretsen av personersom bör omfattas av tystnadsplikt enligt 17 § första stycket. som kan ge en rimligtillämpning vid prövning av tystnadsplikten synes så- Prop. lunda inte utansvårigheter kunna förenas med det arbetsgivarbegrepp som 1990/91:181 bör gällavid bedömning av brott mot uppgiftsplikten. Frågan vad som skall Bilaga 4 förståsmed arbetsgivare i detta sammanhang synes därtill ytterligare kompliceras avden utvidgning av kretsen av tystnadspliktiga som gjorts i 17 § första stycketandra meningen. Lagrådetförordar mot bakgrund av det anförda att den personkrets som skall varaunderkastad tystnadsplikt anges på ett annat sätt än som föreslagits iremissprotokollet. I likhet med vad som enligt 7 kap. 11 § sekretesslagen(1980:100) gäller i offenfiig verksamhet bör tystnadsplikten omfatta samtligapersoner som handhar personaladministrativ verksamhet hos arbetsgivaren.Kravet på att en sådan person skall ha hand om frågor om sjuklön bör alltsåbortfalla. Lagrådet förordar därför att 17 § första stycket får följandelydelse: "Densom i en arbetsgivares personaladministrativa verksamhet genom intyg av läkareeller tandläkare, vilket har lämnats arbetsgivaren på grund av denna lag, ellergenom försäkran som avses i 9 § fått kännedom om en enskilds hälsotillståndeller personliga förhållanden i övrigt får inte obehörigen röja vad han sålundafått veta." Godtasden förordade lydelsen av 17 § första stycket synes den i remissprotokolletföreslagna lydelsen av 18 § inte behöva ändras. 1paragrafens första stycke anges bl.a. att föreskriften i 20kap. 16§ AFL skalltillämpas i fråga om handläggning av vissa angivna ärenden.Enligt nämnda paragraf i AFL skall de närmare föreskrifter som erfordras förtillämpningen av AFL meddelas av regeringen eller, efter regeringensbemyndigande, av . Iandra stycket i förevarande paragraf görs på motsvarande sätt en hänvisning tillbestämmelsen i AFL såvitt avser anmälnings- och uppgiftsskyldigheten enligt 12§ i förslaget. Enligt8 kap. 13 § regeringsformen får regeringen besluta bl.a. om verkställighet avlag och också överlåta åt underordnad myndighet att meddela bestämmelser isamma ämne. Vidföredragningen av lagförslaget har framkommit att avsikten med de nämndahänvisningarna egentligen inte har varit annan än att i de avseenden som är ifråga upprepa den normgivningskompetens som följer redan av nämnda bestämmelsei regeringsformen. Eftersom en sådan upprepning framstår som överflödig ochmöjligen kan leda till missförstånd föreslår lagrådet att hänvisningarna tasbort. Någrafrågor i anslutning till en arbetsgivarperiod Prop. inom sjukpenningförsäkringen 1990/91:181 Betänkande av sjuklönekommittén SOU 1991:35 Till statsrådet och chefen för Genombeslut bemyndigade regeringen chefen för socialdepartementetdels att tillkalla en kommitté med uppdrag att pröva vissa frågor i anslutningtill införande av en arbetsgivarperiod inom sjukpenningförsäkringen,dels att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde tillkommittén. Medstöd av detta bemyndigande förordnades riksdagsledamoten () såsom ordförande. Såsom ledamöter förordnades samma dagriksdagsledamöterna (), Bo Finnkvist (s), (),(), () och (). Somexperter har medverkat departementssekreterarna ,, och , . har varit försäkringsrättsassessorn och ekonomenGunilla Jerlinger. Kommitténhar antagit namnet sjuklönekommittén. Kommitténfår härmed avlämna betänkandet Några frågor i anslutning fill enarbetsgivarperiod inom sjukpenningförsäkringen. Reservationerhar avgivits av , och . Särskiltyttrande har avgivits av , och . den 21 mars1991. Enligtregeringens bemyndigande tillkallades en kom mitté med uppgift att pröva vissa frågor i anslutning till införande av en ar betsgivarperiod inom sjukpenningförsäkringen. I direktiven till kommittén (dir. 1991:4) angavs att den lagrådsremiss med förslag till lag om sjuklön som beslöts av regeringen och som granskats av 125 lagrådet borde läggas till grund för en beredning av en ivissa avseenden för- Prop. 1 kommitténs uppdrag ingickatt lämna förslag på en 1990/91:181 garanti genom socialförsäkringen motoberättigade inskränkningar i utbetal- Bilaga 5 ningen av sjuklön, en s.k.sjuklönegaranti. En annan fråga för kommittén var att, mot bakgrund av vad somförekommit vid riksdagsbehandlingen av prop. 1990/91:59 om vissa ändringar isjukförsäkringen m.m., utreda vad som krävs för att en lagstadgadarbetsgivarperiod skall vara förenlig med kravet på att kompensationsnivåernavid sjukdom skall vara rättvisa och innebära likabehandling av olika grupperpå arbetsmarknaden. Den i lagrådsremissen föreslagna regleringen avrapportering och överföring av information om sjukfrånvaro från arbetsgivarentill borde också övervägas av kommittén.