prop · GE03169 · 1990-12-31 00:00:00 — Med en modell som bygger på en försäkranfrån den värnpliktige ter det sig mindre lämpligt att bygga beslutet på enbedömning om den värnpliktige kommer att vägra värnpliktstjänstgöring för detfall att ansökan om vapenfri tjänst skulle avslås. Den värnpliktige kanknappast åläggas att uttala sig om att han inte kommer att fullgöravärnpliktstjänstgöringen. Ett sådant uttalande skulle ju innebära att hanpåstår att han kommer att göra sig skyldig till en brottslig gärning. Avgörandeför om den värnpliktige skall få tillstånd att göra vapenfri tjänst bör istället vara om han har en sådan allvarlig personlig övertygelse rörande brukav vapen mot annan att den är oförenlig med värnpliktstjänstgöringens krav. attmed vapen delta i försvaret av landet och genomgå utbildning för detta. Detbör betonas att vad jag föreslår i denna del inte syftar till några ändringar isak vad avser förutsättningarna för vapenfri tjänst. Denvärnpliktige skall för bifall till sin ansökan även i fortsättningen ha eninställning till vapenbruk i olika situationer som överensstämmer med vad somkrävs . Det är bara i ett avseende som jag finner anledning att gå in påvad prövningen bör syfta till att klarlägga. Densom söker vapenfri tjänst konfronteras regelmässigt med frågan hur på andra människors vapenbruk och hur han betraktar vårt militära försvar.Det är därvid för bifall till ansökningen "tillåtet" att accepteraförekomsten av militärt försvar liksom att andra värnpliktiga deltar i detta.Inställningen till andras vapenbruk eller till vårt militära försvar fåremellertid inte vara uttalat positiv för att vapenfriansökningen skall kunnabifallas. Jag vill här framhålla att den vapenfria tjänsten är en del av vårttotalförsvar i vilket de olika delarna militära och civila förutsättssamverka för att uppställda mål skall nås. En vapenfri tjänste-pliktigsinsatser utgör därför med nödvändighet mer eller mindre direkt ett stöd också tillde militära åtgärderna. Att mot denna bakgrund utforska en vapenfrisökandesinställning till andras vapenbruk ter sig inte meningsfuUt. 2.3Upphävande av beslut om vapenfri tjänst m. m. Mitt förslag: Ettbeslut om tillstånd till vapenfri tjänst får upphävas endast om den tjänstepliktigeansöker om det och det föreligger särskilda skäl. En sådan ansökan prövas av värnpliktsverket. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget om attdet skall föreligga särskilda skäl för att ett beslut om vapenfri tjänst skallkunna få upphävas. Vapenfristyrelsen och statens räddningsverkanser dock attvapenfristyrelsen efter samråd med värnpliktsverket bör fatta beslut i sådanaärenden. anser att ett beslut om vapenfri tjänst inte skall kunna upphävas Skälenför mitt förslag: Enligt 13§ första stycket vapenfrilagen får vapenfristyrelsenåterkalla ett tillstånd till vapenfri tjänst, när den värnpliktige ansöker omdet eller när ändrade förhållanden annars föranleder det. Bestämmelsentillämpas så att tillstånd till vapenfri tjänst återkallas, omdet visar sig att den vapenfrie inte längre uppfyller lagens krav för vapenfritjänst. Om den vapenfrie själv begär det, återkallas alltid tillståndet. Värnpliktslagutredningenhar i sitt betänkande (SOU 1990:89) En ny värnpliktslag behandlat frågan om återkaUelse.Utredningen anser att ett tillstånd till vapenfri tjänst skall vara definitivtoch inte kunna återkallas. Det skall alltså inte som i dagens system varamöjligt för en vapenfri tjänstepliktig att återgå till värnpliktstjänstgöringsedan han väl en gång har fått tillstånd till vapenfri tjänst. Inte hellerskall vapenfristyrelsen kunna återkalla tillståndet i någon annan situation.Skälet till detta är att sådana byten försvårar myndigheternas planering ochminskar möjligheterna att använda den värnpliktige i något av systemen. Möjlighetentill en ändamålsenlig personalplanering är viktig och ett tungt vägande skälför att ett tillstånd till vapenfri tjänst inte skall kunna återkallas. Atthelt skära av möjligheten till återkallelse kan emellertid innebära nackdelarsåväl för den enskilde som i specieUa fall frånpersonalförsörjningssynpunkt. Ett tiUstånd till vapenfri tjänst bör därför enligtmin mening inte vara oåterkalleligt i alla situationer. Iundantagsfall, då det är motiverat av särskilda omständigheter, bör ett sådanttillstånd kunna återkallas. En grundläggande förutsättning bör vara att detfinns ett klart behov av den värnpliktige i den militära organisationen. Detär något som i högre grad kan antas komma att gälla beträffande den som hargått igenom militär grundutbildning och därefter fått tillstånd till vapenfritjänst, än beträffande den som inte ens har börjat sin grundutbildning. Detkan exempelvis vara fråga om en värnpliktig som specialutbildats till ensärskilt betydelsefull uppgift inom ett bristområde i den militärakrigsorganisationen. I ett sådant fall kan det anses föreligga skäl att efteransökan från den värnpliktige återkalla ett tillstånd tiU vapenfri Även för envärnpliktig som ändrar sig endast efter att Prop. tillstånd har meddelatsoch som inte har kallats in till sin vapenfria grundutbildning kan detvara rimligt att det finns möjlighet att återkalla Ett behov avden värnpliktige i krigsorganisationen skall dock finnas för att ett byteskall få ske. Enbart en ändrad inställning hos den värnpliktige kan inteanses tillräckligt för byte av tjänstgöringsslag. Densom däremot har fullgjort vapenfri grundutbildning bör i princip ävenfortsättningsvis vara hänvisad till den tjänstgöringen som han ärvärnpliktig. Ytteriigare en situation som bör nämnas är den som kan antas rådaunder beredskap och i krig. Erfarenheten visar att inställningen till bruk avvapen ändras under sådana förhållanden. Föreligger då den grundläggandeförutsättningen, nämligen behovet från personalförsörjningssynpunkt, bör devapenfria tjänstepliktiga som begär det kunna föras över tillvärnpliktstjänstgöring. Ettbeslut att återkalla ett tillstånd till vapenfri tjänst fattas avvapenfristyrelsen. Som sagts i det föregående bör ett tillstånd till vapenfritjänst kunna återkallas endast om det motiveras av ett behov av personal i denmilitära verksamheten. Mot den bakgrunden bör värnpliktsverket vara beslutandemyndighet i ärenden om återkallelse av tillstånd till vapenfri tjänst. Innanbeslutet fattas, bör vapenfristyrelsen yttra sig i ärendet. I yttrandet börredovisas bl.a. behovet av den tjänstepliktige för vapenfri tjänstgöring.Ansökningen bör av praktiska skäl ges in till vapenfristyrelsen som med egetyttrande lämnar över den till värnpliktsverket. Eftersom ett tillstånd tillvapenfri tjänst enligt det nu redovisade förslaget kommer att återkallas endasti sällsynta fall, behöver en ansökan om återkallelse inte påverka planeringenför den tjänstepliktige hos vapenfristyrelsen. avslagsbeslutbör kunna överklagas hos totalförsvarets tjänstepliktsnämnd. Någotbehov av att ha kvar möjligheten att kunna återkalla ett tillstånd till vapenfritjänst, även om den vapenfrie tjänstepliktige inte har ansökt om det, kan inteanses föreligga. Vapenfristyrelsens befogenhet att återkalla tillstånd isådana fall bör därför slopas. Närdet gäller den författningsmässiga regleringen av återgången från vapenfritjänst till värnpliktstjänstgöring, anser jag att det med den valda lösningenär mera ändamålsenligt att säga "upphäva ett beslut" än "återkallaett tillstånd". Enligt13§ andra stycket vapenfrilagen får vapenfristyrelsen även utan ansökan beslutaatt en värnpliktig skall fullgöra vapenfri tjänst i stället för värnpliktstjänstgöring.Den befogenheten saknar praktisk betydelse och bör därför utgå. Attden värnpliktiges tjänstduglighet prövats och att han inte har befriats frånvärnpliktstjänstgöring bör även i fortsättningen vara en förutsättning försakprövning av en vapenfriansökan. har föreslagit attbestämmelsen om detta förs över till vapenfrilagen (jfr SOU 1990:89 s. 183).Jag finner dock inte att skälen för att reglera detta i lag är tillräckligtstarka. Mitt förslag:Ansökningar om vapenfri tjänst skall som prövas av vapenfristyrelsen.Delegationen inom styrelsen bör dock avskaffas. Promemoriansförtlag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget.Värnpliktsverket framhåller dock att det kan ifrågasättas om det fordras tvåmyndigheter för att administrera värnpliktiga. Det är enligt värnpliktsverketuppenbart att stora besparingar kan uppnås med en sammanslagning avverksamheterna. föreslår att detta utreds. Broderskapsrörelsenhar invänt att rättssäkerheten motiverar att delegationen behålls. Skälen för mitt förslag:Enligt 6 § förordningen (1989:757) med instruktion för vapenfristyrelsenavgörs ärenden om tillstånd till vapenfri tjänst av en delegation inomvapenfristyrelsen. Delegationen består av chefen för vapenfristyrelsen(överdirektören) och högst 20 andra ledamöter. Överdirektören är ordförande idelegationen. De övriga ledamöterna är lekmän. Överdirektören får uppdra åtchefen för tillståndsenheten inom vapenfristyrelsen eller åt någon annantjänsteman där att vara delegationens ordförande. Delegationen är beslutför närordföranden och minst två andra ledamöter är närvarande. Delegationen tillkomden i samband med att vapenfristyrelsen inrättades som myndighet(prop. 1988/89:110, FÖU13, rskr. Vapenfristyrelsens besluti fråga om tillstånd till vapenfri tjänst överklagas hos totalförsvaretstjänstepliktsnämnd. Nämnden består av en ordförande som är eller har varitordinarie domare samt av sex andra ledamöter. Den är beslutför när ordförandenoch minst tre andra ledamöter är närvarande. beslut idessa ärenden kan inte överklagas. Medverkan av lekmän är ettsällsynt inslag när beslut fattas i första instans i förvaltningsärenden. I prop.1988/89:110 motiverades den särskilda ordningen i ärenden om tillstånd tillvapenfri tjänst med att besluten har stor betydelse för den enskilde och attdet i "ett förfarande som innebär ett utforskande av en individspersonliga inställning till komplicerade moraliska och etiska frågor" ärangeläget med lekmannamedverkan i beslutsprocessen redan i första instans. Detuttalades även att det därigenom skapas förutsättningar för att handläggningenskall omfattas av sådant förtroende som ärenden av denna natur kräver. Delegationens medverkan ibeslutsprocessen kan beskrivas på följande sätt. Under den första tidenföredrogs alla ärenden fullständigt inför delegationen. Ett skäl till det varatt ledamöterna skulle lära känna materian och olika förekommande typfall. Medtiden har föredragningarna begränsats. sker en kortfattad föredragning avde ärenden i vilka utgången anses given. Endast ett begränsat antal ärendenföredras i sin helhet vid delegationenssammanträden. Så är fallet beträffande något Prop. 1990/91:169 enstakaärende vid varje sammanträde. Likväl krävs enligt gällande ordning attdelegationen deltar i alla beslut i ärenden om tillstånd till vapenfri tjänst. Iavsnitt 2.2 har lagts fram förslag att förenkla vapenfriprövningen. Förskjutningenav ansvaret till den enskilde och den genomgripande förenklingen avförfarandet i övrigt är förändringar som bör slå igenom även påbeslutsfattandet. Ettsyfte med delegationen när den inrättades var att den skulle vara en garantiför att varje ansökan om vapenfri tjänst blev grundligt prövad och bedömd avmänniskor med livserfarenhet och förmåga att förstå de omständigheter av oftamycket personlig art som kommer fram i ärendena. Med det föreslagna nyaförfarandet kommer en betydande del av ansökningarna att vara sådana att deomedelbart utan vidare utredning skall läggas till grund för ett bifallsbeslut.I dessa ärenden saknas alltså motiv för en lekmannamedverkan. I ett antal avärendena i övrigt kommer förhållandena att vara sådana att det lagligen intefinns utrymme för annat än avslag. Sökandens egen motivering är t.ex. sådan attden helt klart inte ryms under vapenfrilagens bestämmelser. I dessa ärenden harsökanden för övrigt en obligatorisk rätt att också få lämna muntliga uppgifteri ärendet. Det återstår därför endast en liten del ärenden i vilkabeslutsfattandet framstår som mera komplicerat. Jag anser det inte motiveratatt behålla en lekmannaprövning i första instans enbart för dessa ärenden.Detta gäller särskilt som avslagsbesluten kan överklagas till totalförsvaretstjänstepliktsnämnd i vilken ingår lekmän. har under den tidden verkat tillägnat sig en betydande erfarenhet av ärenden om vapenfri tjänstoch möjligheten att överklaga ärenden dit torde därför numera räcka för attfylla kravet på lekmannamedverkan i vapenfriärendena. Ombesluten fattas av en tjänsteman hos vapenfristyrelsen blir beslutsgångenväsentligt snabbare och mindre resurskrävande. Ett betydande arbete läggs idagens system ned på att förbereda delegationens sammanträden. Det sker bl.a.genom sammanställningar av utredningsmaterial och föredagningspromemorior somskickas ut till ledamöterna inför sammanträdena. I dessa och andra hänseendenskulle förenklingar kunna göras. En snabbare och mera rationell handläggning avärendena leder inte bara till kostnadsbesparingar utan är framför allt tillfördel för den enskilde. Vapenfristyrelsensdelegation bör därför avvecklas. 2.5 Konsekvenser av ett nytt prövningsförfarande 2.5.1 Allmänna konsekvenser m. m. Förslagettill ett nytt prövningsförfarande innebär att den som på föreskri vet sätt ansöker om vapenfri tjänst vid inskrivningen eller därefter får sin ansökan prövad på ett enkelt sätt. I det skedet gäller en presumtion för att sökanden har de skäl för sin ansökan som ställs upp av lagstiftaren. 1 det föreslagna systemetkommer tilltro att fästas till sökandens uppgif- Prop. 1990/91:169 ter ihögre grad än vad som är fallet . skall sökanden uppfylla dekrav som ställs upp i 1 § vapenfrilagen. Eftersom det kravet står fast innebärinte den föreslagna ordningen att vapenfriansökningar inte skallprövas i sak. Utvecklingenbeträffande vapenfriansökningarna är svår att bedöma. Antalet ansökningar omvapenfri tjänst har sedan åtskilliga år varierat i endast begränsad omfattning.Under senare år har en viss nedgång kunnat noteras. Denallmänna värnplikten som grund för ett militärt försvar är fast rotad och haren stark förankring hos medborgarna. Den inställningen har bestått vid tidigareförenklingar av vapenfriprövningen. Någon större förändring vad gäller antaletvapenfriansökningar kan inte förutses med ett förenklat prövningsförfarande.Risken att en snabbt fortskridande förskjutning i opinionsbildningen fårkonsekvenser för den militära personalförsörjningen finns i varje system medmöjlighet att undantas från tjänstgöring med vapen. En förskjutning i sådangrad att det finns risker för det militära försvaret måste för närvarandebedömas som osannolik. En sådan förändring kan för övrigt inte anses sannolikens i ett längre perspektiv, men man kan naturligtvis inte bortse från den. Ivarje ordning där det finns möjlighet att undantas från värnpliktstjänstgöringkommer vissa personer att söka och få tillstånd till vapenfri tjänst utan att igrunden ha den övertygelse som krävs. Huvudmotivet för en del kan exempelvisvara att få anstånd med sin militära tjänstgöring. I det första skedet, dvs. isamband med inskrivningsprövningen, kommer emellertid detta motiv att varamindre vanligt. Beträffande ansökningar som görs senare ställs krav på attsökanden redogör för skälen för sin ansökan om vapenfri tjänst. Risken att denvärnpliktige söker vapenfri tjänst i stället för att begära anstånd medtjänstgöringen kan därför inte anses större i det föreslagna förfarandet än denär . Självfalletbör berörda myndigheter, främst värnpliktsverket och vapenfristyrelsen,uppmärksamt följa utvecklingen såvitt avser antalet vapenfriansökningar iförhållande till värnpliktskullarnas storlek. Större förändringar börrapporteras särskilt till regeringen. Redani dag görs omkring hälften av alla ansökningar om vapenfri tjänst i samband medinskrivningen av värnpliktiga. Det kan antas att förslaget kommer att leda tillatt en större andel av ansökningarna görs i detta skede. Detta skaparförutsättningar för en effektivare personalplanering inom den militäraorganisationen. Det torde också innebära att den vapenfrie kan kallas intidigare, vilket är en fördel från flera synpunkter. Ettförhållande som bör uppmärksammas gäller de värnpliktiga som tas ut tillbefälsutbildning som plutons- eller kompanibefål. Det har från flera remissinstanserförts fram uppfattningen att en förenkling av förfarandet skulle medföra att värpliktigai denna kategori i större utsträckning än nu skulle söka vapenfri tjänst. Dettaskulle kunna leda till en brist på värnpliktigt befäl i de regioner i landetsom inte har tillräckligt befolkningsunderlag för den egnapersonalförsörjningen. Ettmotiv till att söka vapenfri tjänst kan för sådana värnpliktiga 23 exempelvis varauppfattningar om möjligheten att kunna börja studera Prop. 1990/91: 169omedelbart efter gymnasieutbildningen eller att genom fördelaktigaretjänstgöringsförhållanden, kanske närmare hemorten, kunna studera under denvapenfria grundutbildningen. Äveni detta hänseende är utvecklingen svår att förutsäga. Det nyaprövningsförfarandet inrymmer dock möjligheteratt göra en särskild prövning avansökningar där det finns anledning att ifrågasätta innehållet i en avgivenförsäkran. Utvecklingen i berört hänseende beträffande denna kategorivärnpliktiga får bevakas av i första hand värnpliktsverket. Detförfarande som har föreslagits leder i flertalet fall till en starkt förenkladhandläggnings- och beslutsprocess. Handläggningstiderna kommer att kunnabegränsas avsevärt. Det är till gagn särskilt för den enskilde. är en normal handläggningstid av en ansökan om vapenfri tjänst från att denhar kommit in fram till beslut ca . Idet nya förfarandet kommer handläggningstiden utom i vissa undantagsfall sannolikt att understiga . Häri inbegrips för kompletteringav ett ärende. Deansökningar som kommer in vid inskrivningsprövningen eller inom sex månaderdärefter bör regelmässigt kunna leda till beslut ca en månad frånansökningstidpunkten. I särskilt brådskande fall kommer handläggningstiden attkunna begränsas ytterligare. Det bör understrykas att en snabb och rationellhandläggning förutsätter att värnpliktsverket omgående vidarebefordrar inkomnaansökningar till vapenfristyrelsen och lämnar styrelsen erforderiigtunderlag i övrigt. av s.k. freelanceutredare blir sannolikt överflödig med ettförenklat prövningsförfarande av det slag som föreslås. Detta hänger sammanmed att inslaget av muntlig handläggning i form av utredningssamtal begränsas.På sikt kommer sannolikt även behovet av fast anställda utredningssekreterareatt minska. 2.5.3 Kostnadsaspekterm;m. Detprövningsförfarande som jag föreslår innebär besparingar. Kostnadernaför utredningsverksamheten vid vapenfristyrelsen kan enligt tillgängligauppgifter beräknas till ca 5 milj.kr. I beloppet ingår intelönekostnader för annan fast anställd personal än vapenfristyrelsens sjuutredningssekreterare. Det inbegriper vidare endast de lokalkostnader somuppkommer genom utredningssekreterarnas verksamhet. Avkostnaderna i utredningsverksamheten hänför sig till det arbetesom de s.k. freelanceutredarna utför, till utredningssekreterarnasverksamhet medan avser arvoden, resekostnader m. m. för andraledamöter i delegationen än ordföranden. Meddet förslag som har lagts fram kommer endast kostnaderna för utredningssekreterarna att kvarstå. minskar sannolikt även behovet av dessa utredare. I flera hänseenden kommervapenfristyrelsens kostnader att omgående kunna begränsas. av s. k. freelanceutredare kvarstår dock kostnader under enavvecklingsperiod. 1 ett övergångsskedekommer det att uppstå vissa kostnader. De avser i första hand detinformationsmaterial om vapenfri tjänst som behöver produceras. Det hartidigare framhållits att stor omsorg bör läggas ned på att göra informationenuttömmande och lättillgänglig. I viss utsträckning finns redan användbartsådant material. För det fall att enansökan om vapenfri tjänst kommer in fråninskrivningsprövningen gäller presumtionen att ansökningen skall godtas, omdet inte föreligger särskilda omständigheter. är andelenmeddelade tillstånd till vapenfri tjänst större beträffande ansökningar som görsi samband med inskrivning än om ansökan görs vid grundutbildning ellerrepetitionsutbildning. Om en förskjutning sker så till vida att fleransökningar än görs vid inskrivningen eller därefter,kommer troligtvis andelen meddelade tillstånd att öka. Detleder för det första till färre överklaganden hos totalförsvarets tjänstepliktsnämnd. För det andra kan antaletprocesser i allmän domstol förväntas minska. Vidare kan effekter förkriminalvården inte uteslutas. I dessa hänseenden inverkar också den ökademöjlighet som skapas att snabbt handlägga en ansökan om vapenfri tjänst.Härigenom kan vissa situationer med totalvägran undvikas. Denu nämnda konsekvenserna för med sig direkta och indirekta besparingar. Jaghar i propositionen 1990/91:102 om verksamhet och anslag inom totalförsvaret1991/92 anfört under anslaget 17 Vapenfristyrelsen att frågan om ett förenklat prövningsförfarandebereds och att resultatet kan få budgetmässiga konsekvenser. Jag föreslogdärför att 3,8 milj.kr. av anslaget ställs till regeringens disposition. Mitt förslag: Ävenbolag bör kunna få anordna vapenfri tjänst. Skälen för mitt förslag:För närvarande föreskrivs i 2§ vapenfrilagen att tjänstgöringen skall ske hosstatlig, eller landstingskommunal myndighet eller hos förening ellerstiftelse som regeringen bestämmer. Bland statliga myndigheter som anordnarvapenfri tjänst kan nämnas . Vissa statligamyndigheter, däribland , kommer att ombildastill bolag. svarar för en viktig del avvapenfriutbildningen. Det är angeläget att vattenfallsverket också ifortsättningen kan bedriva sådan utbildning. Enligt min mening bör det därförskapas möjlighet även för bolag att anordna vapenfri tjänst. 2 § vapenfrilagenbör därför ändras i detta hänse- Mitt förslag:Spärregeln för begränsning av det sammanlagda uttaget av inkomstskatt ochförmögenhetsskatt justeras med hänsyn fill de nya inkomstskattereglerna. Skälen för mitt förslag: Ilagen (1970:172) om begränsning av skatt i vissa fall finns regler som syftar tiUatt hindra att det sammanlagda skatteuttaget blir för högt(begränsningsregeln). Bestämmelserna innebär i korthet att ett spärrbeloppbestäms med hänsyn till inkomsten. Spärrbeloppet jämförs sedan med densammanlagda skatten. Underlaget för spärrbeloppet är av den statligtbeskattningsbara inkomsten och av underlaget för till-läggsbelopp. Det 75-procentigaspärrbeloppet svarar mot det högsta uttag av statlig resp. kommunalinkomstskatt samt förmögenhetsskatt som har ansetts lämpligt i normalfall. Den del av det sammanlagdaskattebeloppet som överstiger spärrbeloppet kan falla bort helt eller delvis.Endast förmögenhetsskatten och den statliga inkomstskatten får sättas ned.Förmögenhetsskatten får dock inte reduceras så att skatten blir lägre änskatten på halva den beskattningsbara förmögenheten. Skatten i form avtilläggsbelopp som belöper på den del av underlaget som överstiger denbeskattningsbara inkomsten får inte heller sättas ned. Begränsningsregeln harinte ändrats i samband med de förändringar i inkomstbeskattningen somgenomförts fro.m. Det skedde inte heller någon förändring avprocentsatsen för spärrbeloppet i begränsningsregeln när den högstamarginalskattesatsen sänktes från för och från för (vid en skattesats om ). I promemorieförslaget omreformerad förmögenhetsbeskattning konstaterades att begränsningsregeln inteuppfyller kraven på en enkel och likformig beskattning. Det framhölls attregeln på ett olämpligt sätt gynnar investeringar i egendom som gervärdestegring i stället för direktavkastning. Det föreslogs därför attbegränsningsregeln skulle slopas. Förutsättningarna för enbegränsningsregel har radikalt förändrats genom skattereformen.