prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — Densamordnade markanvändningsplanering som beskrivs i kap. 8 och det förslag tillicke bindande, fördjupade verksamhetsplaner som beskrivs i kap. 10.2.2 kan ivissa avseenden jämföras med översiktsplanering resp. fördjupad översiktsplanenligt PBL. Ibåda fallen gäller det att skilda intressen skall komma till tals. Egenskaperoch kvaliteter hos skogen och marken utgör utgångspunkter för avvägningen ochbeslut som bl. a. rör markens användning. Trotsatt skogsvårdslagen inte är anknuten till PBL/NRL menar vi att det är bådemöjligt och angeläget att den samordnade markanvändningsplaneringen enligtkap. 8 även inordnas i gällande regler för planering av användningen av markoch vatten enligt PBL/NRL. Det är viktigt att utredarens slutsatser i kap. 10.2får genomslag för att inte parallella system av markanvändningsplanering utaninbördes koppling skall uppstå. Detfinns vidare mycket att vinna på en sådan koppling. Av kap. 8, 9 och 10 framgåratt markanvändningsplanering för skogsbruk i många stycken både kan produceraunderiagsmaterial för och dra nytta av sådant underlag som andramarkanvändningsintressenter producerar för den kommunala översiktsplaneringen.Samrådsverksamheten kan samordnas med den kommunala översiktsplaneringen ellerkan resultaten av skilda samråd ömsesidigt utnyttjas. Desom har att arbeta och fatta beslut enligt skogsvårdslagen kan dra 128 nyttaav det fomm som översiktsplaneringen utgör. Översiktsplanen kom- Prop.1990/91:3 meratt bli en nyckel till länsstyrelsernas och kommunernas kunskapsun- Bilaga3 derlagoch deras anspråk på inflytande över beslut som rör användningen avmark och vatten samt hushållningen med naturresurser. nyckelkan även vara användbar i bidragsfrågor, t. ex. för skogsbilvägut- byggnad,eller andra åtgärder. Att samarbetsbehov finns framgår av kap. Slutligenvill vi stryka under utredarens påpekande att syftet med en samordnadmarkanvändning är att åstadkomma mångbrak (kap. 8) och även ge utrymme föromsorg om naturkvaliteter och kulturarv. Det är viktigt att vidmakthållamöjligheterna till utkomst för att människor skall kunna vara bosatta i deQällnära bygderna. Skogsbruk är en sådan möjlighet, rennäring en annan. Jakt,fiske, bär- och svampplockning bidrar till hushållsekonomin. Genom att värna omnatur- och kulturmiljöer och den allemansrättsliga tillgängligheten bibehållsvärden även för rekreation och turism. Det är i sammanhanget viktigt att setill att inte bara värna om de traditionellt manliga verksamhetsområdena, somt. ex. skogsbrak är, för att en bygd skall behålla sitt liv. Boverketär berett att tillsammans med skogsstyrelserna och berörda länsstyrelser ochkommuner utveckla metoder att hantera skogsbruket i den kommunalaöversiktsplaneringen. Förslagetatt markanvändningsplaneringen inlemmas i den kommunala översiktsplaneringenförefaller riktigt. Därmed övergår ansvaret för planeringen till kommunen somdå rimligen bör svara för genomförandet och anlita den expertis som behövshärför. Det är väsentligt att markanvändningsplanerna inte ges status avbindande planer utan även i fortsättningen utgör underlag för förhandlingarmellan olika intressen. Enligtdirektiven har också uppdrag att pröva om markanvändningsplaneringensinventeringsresultat inom områden med starka motstående intressen kan utgöragrund för verksamhetsplaner som efter fastställande av myndighet måste följasav skogsägarna. har skissat på två olika modeller härför menfunnit att den första modellen kommer att omintetgöra den flexibilitet som detinnebär att med kort varsel kunna anpassa verksamheten till ändradeförutsättningar i klimat, marknad och den enskilde skogsägarens ekonomi. Detandra alternativet avvisas med hänsyn till eventuella förslag frånsamerättsutredningen. Det andra alternativet kommer från skogsägarens synpunktatt bli minst lika stelbent som det första. Verket avråder således från attöver huvud taget försöka gå vägen över verksamhetsplaner som fastställs avmyndighet. Däremot tillstyrker verket att för vissa mindre men angelägnaområden görs en fördjupad verksamhetsplan i form av en utvecklad och anpassadnaturvårdsinriktad skogsbruksplan (NISP). 9 1990/91. Närdet gäller den fortsatta markanvändningsplaneringen är det viktigt att"3 framhålla de olika myndigheternas ansvar för och fördelningen avansvaret för bl. a. områden av riksintresse för naturvård och kulturminnesvård.I anslutning till förslaget 10.2.3 kan konstateras att effektiva styrmedelsaknas och att planerna endast grundas på frivilliga överenskommelser mednuvarande regler. anser att markanvändningsplaneringen börförankras i befintlig lagstiftning. Detta kan göras genom tillägg tillnaturresurslagen, naturvårdslagen, skogsvårdslagen m. fl. så att t. ex.länsstyrelsen kan besluta om en gällande plan för markanvändningen inom deQällnära områdena. Skogsstyrelsensförslag att markanvändningsplaneringen skall inordnas under den kommunalaöversiktsplaneringen har tidigt tillstyrkts av . En sådanhantering leder till att kommunen lättare kan medverka och möjligen även fåett större inflytande i diskussionen om avverkningen i de Qällnära skogarna. Hittillsvarandeerfarenheter av försöksverksamheten med markanvändningsplanering inom Stommansoch kommuner är i huvudsak positiva. delar dockskogsstyrelsens uppfattning om att man behöver gå vidare med ett andra steg, enplaneringsfas där man gör avvägningar mellan olika intressen. Länsstyrelsendelar även bedömning att resurser för inventering av natur-och kulturminnesvärden samt för rennäringen varit begränsad och attresursbristen för dessa intressens företrädare kan medföra att de preliminäratidsplanerna förskjuts något. Länsstyrelsenanser att markanvändningsplaneringen så långt möjligt bör anpassas till defömtsättningar som gäller enligt . Länsstyrelseninstämmer i förslaget att den nu pågående markanvändningsplaneringen skallkopplas till den kommunala översiktsplaneringen. anser dock attdet är en svaghet att skogsvårdslagen ej är kopplad till naturresurslagen. 1 ensamordnad planeringsmodell för att lösa markanvändningskonflikterna borde ävenskogsvårdslagen anhängiggöras den övergripande naturresurslagstiftningen. Slutligen villlänsstyrelsen starkt framhålla vikten av att markanvänd ningsplaneringen tillförs tillräckliga resurser för att ge underiag för framti da beslut. Speciellt gäller detta resurser till naturvärdesinventering och inventering och beskrivning av rennäringsintresset som i förhållande till skogsbruksintresset har ett svagare utgångsläge. Egendomsnämndeni stift Prop. Skogsbrukethar i sina skogsbruksplaner den bästa markanvändningspla- ""Sä ineringen av de intressenter som kan göra anspråk på att få disponera deQällnära skogarna i något avseende. Som grund för framtida markanvändning bördärför markanspråk även preciseras för rennäring, turism, natur-ochkulturminnesvård, åtminstone för de mest angelägna områdena. Detär riktigt att markanvändningsplaneringen ingår i kommunensöver-siktplanearbete, men den bör successivt tillföras. Attkommunerna får ett ökat inflytande i planerings- och bidragsfrågor är avväsentlig betydelse. Jumer av lokal förankring som kan tillföras, desto större förståelse kan skapasför nödvändiga balansåtgärder i olika näringar. Som underiag för sådanabedömningar kan markanvändningsplaner och den kommunala översiktsplanen tjäna.Det bör då uppmärksammas att markanvändningsplaneringen inte då får ha formenenbart av inventering, utan vissa viktiga ställningstaganden måste ha gjorts iplanen beträffande hur vissa konfliktsituationer skall kunna lösas i fråga ommotstående intressen. Resultatet av markanvändningsplaneringen kan inte överförastill den kommunala översiktsplanen, om markanvändningsplanen enbart har formenav en inventering. 1 ett sådant läge skulle översiktsplanen bli ett värdelöstinstrument i den kommunala planerings- och verksamhetsprocessen. Tilltron sådan plan även i andra avseenden skulle bli obefintlig om olösta problemskulle införas i densamma. Kommuneninstämmer i förslaget om en koppling mellan den pågåendemarkanvändningsplaneringen och kommunens översiktsplaner. För att en sådankoppling skall vara meningsfull bör markanvändningsplaneringen inte enbart varaen inventering av anspråk/intresse av mark utan de eventuella motståendeintressena bör penetreras och vissa ställningstaganden måste göras i dessakonfliktsituationer. Samhälletsmarkanvändningsplanering i det Qällnära området måste själv fallet bygga på samma principer som i övriga delar av landet, nämligen en decentraliserad planering i kommunerna. Det underlag som tagits fram 131 iden s.k. markanvändningsplaneringen blir då till stor nytta. LRF och Prop.1990/91:3 Skogsägarna delar således uppfattning om markanvänd-Bilaga 3 ningsplaneringen som ett underlag för kommunerna i deras översiktplaneringliksom för i myndighetsutövningen. Den markanvändningsplaneringsom bedrivits under ledning av länsstyrelserna i de fyra nordligaste länen är isig inte ägnad att utgöra planer för hur skogsbruket skall bedrivas i deQällnära skogarna. En sådan tanke, som antyds i utredningsdirektiven, ärfullkomligt orealistisk. Ett skäl är att bl. a. resurserna för att inventeradessa vidsträckta arealer gör att underlaget för de skildamarkanvändningsintressena måste bli mycket schabloniserat. Ett annat skal äratt sammanvägningen av olika allmänna intressen i stället skall ske ikommunernas översiktsplaner. Genommarkanvändningsplaneringen öppnas möjligheter att systematiskt peka utkonfliktområden, där flera markanvändningsintressen sammanfaller. Skogsstyrelsenerbjuder sig att för dessa konfliktområden utarbeta en typ av verksamhetsplan,som är en utveckling av den naturvårdsinriktade skogsbruksplanen (NISP). I ensådan verksamhetsplan anges skogliga åtgärder , somparterna efter ett frivilligt samråd kommit överens om eller somskogsvårdsstyrelsen bedömt som lämpliga. En fördel med förslagskulle kunna vara att stat och kommun får skogsägarnas avsikter klara för sigoch vetskap om att olika intressenter kommer att mötas och diskutera lämpligaavvägningar. Riksförbunden kan bifalla att skogsvårdsorganisationen utvecklarsådana verksamhetsplaner som samrådsvägen kan leda till uppgörelser på lokalnivå mellan skogsbruket och berörda allmänna intressen. LRF och Skogsägarnavill däremot bestämt varna för någon ny form av fördjupade verksamhetsplaner,som fastställs av myndighet och skulle bli bindande för skogsägare. Sådanabindande planer skulle strida mot rättsordningen i landet och verkadiskriminerande mot skogsbruksföretagen i området "Qällnära skog". Detär vår bestämda uppfattning att något behov inte föreligger att i samband medden pågående markanvändningsplaneringen utveckla särskilda, långsiktigaverksamhetsplaner som, efter fastställelse av myndighet, måste följas avskogsägaren. Vi noterar att detta också är uppfattning. Denhittillsvarande utvecklingen pekar mot att de avvägningsproblem som härigenomskulle anses bli lösta dels har överskattats och dels på ett smidigt sättkommer att kunna hanteras inom ramen för normala lokala planeringsaktiviteteroch befintlig lagstiftning. Fastställda verksamhetsplaner av avsett slag skulledessutom medföra oönskade sidoeffekter och för främmande juridiskaprinciper. Vi delar även utredningensförslag beträffande anpassning av vändningsplaneringen till den kommunala översiktsplaneringen. Pågåen de planeringsaktiviteter beträffande markanvändningen utvecklas lovande och bör fullföljas samt på bästa sätt fasas ihop med den kommunala 132 Det är logiskt att här tillämpa den politiskt Prop. 1990/91:3 beslutade arbetsfördelningen beträffande fysisk planering. Vistöder likaså behovet av fördjupade verksamhetsplaner grundade på frivilligtsamråd mellan parterna inom områden som är särskilt utsatta för konkurrens frånolika intressen. För vår del är ett sådant arbetssätt inget nytt men formernakan naturligtvis utvecklas. Råvaraföreningenanser, att markanvändningsplaneringen i det Qällnära området måste bygga påsamma principer som i övriga delar av landet, nämligen decentraliseradplanering ute i kommunerna. Underlag, som tas fram imarkanvändningsplaneringen, blir till stor nytta för kommunema i derasöversiktsplanering och för i sin myndighetsutövning. Seockså avsnitt 2. Seavsnitt 2 där delar av föreningens synpunkter på markanvändningsplaneringenhar redovisats. Föreningen har vidare yttrat följande. Det måste härytterligare understrykas att planeringen från naturvårdssynpunkt, på grund avbristande inventeringsresurser hos länsstyrelseraa, endast marginelltförbättrat kunskapsläget. Det är märkligt att inte redovisardetta tydligare då samtliga länsstyrelser påtalat dessa brister vid ett flertaltillfällen. Ommarkanvändningsplaneringen skall tas in i kommunernas översiktsplaner är detviktigt att detta sker med förbehåll för det från naturvårdssynpunktbristfälliga underlaget. Enfördjupad planering i särskilt konkurrensutsatta områden kan i begränsadutsträckning bidra till lösningar på konflikterna. Så länge planeringsprocessenstyrs av kravet att pågående markanvändning inte avsevärt får försvåras, blirplanläggningen emellertid alltför kraftlös. Dessutom vill föreningen påpeka attskogsbruk slentrianmässigt i alltför hög grad betraktas sompågående markanvändning trots att den historiskt sett "pågåendemarkanvändningen" snarare är renskötsel. Detgrundläggande felet i planeringen inom tidigare i stort opåverkade områden ärjust detta: Att skogsbruk anses vara "pågående markanvändning" trotsatt det i många fall aldrig bedrivits skogsbruk i området. 2§ skogsvårdslagenger, enligt föreningens mening, utrymme för en mindre stelbent tolkning avbegreppet än . 4 Det Qällnära skogsbrukets betydelse för Prop. sysselsättning och ekonomi i fjällkommunerna '' Länsstyrelsensstyrelse behandlade ett "Strategiskt program försågverksindustrin i ". Styrelsen har ställt sig bakomprogrammets syfte att styra råvamanvändningen från s. k. bulksåg-ning till enmera högkvalitativ användning av sågtimret. Samhället skall också medverka tillatt skapa en struktur med starka sågverksföretag med förmåga tillvidareförädling. Utvecklingsbehoven i inlandet kräver dessutom särskilduppmärksamhet. Råvarubalansenför sågverksnäringen i hela länet visar ett underskott på ca 200000 m fnågot som förväntas bestå . Inom regionen finns dessutom en obalanssom innebär att inlandets, främst norra delen, råvara till stor del förbrukasvid kusten. Skogsstyrelsensrapport redovisar inte någon uppskattad kommande avverkningsvolym på delområdenså att effekterna för inland kan avläsas. så att det prioriterade alternativet för avverkningsvolymen i deQällnära skogarna är den nivå som motsvarar uttaget . Detta skulle intemedföra någon ytterligare minskning av arbetskraftsbehovet utöver den kraftiganedgång som ägt rum . Denhittillsvarande minskningen är dock tillräckligt hotfull för Norrbottensinlandskommuner. Även om de avverkningsvolymer som det är fråga om i deQällnära områdena är marginella i förhållande till länets totala obalans kan dekvantiteter det gäller vara av stor lokal betydelse. Skogsnäringenoch sågverksföretagen är oftast basen för många orter i inlandet. Skogsbruketär för egen del starkt beroende av fungerande samhällen i dessa områden föratt inte äventyra tillgången på arbetskraft. vill därför ocksåunderstryka ståndpunkt om behovet av fortsatta undersökningar.Sysselsättningens multiplikatoreffek-ter liksom befolknings- ochsamhällsutvecklingens beroende av skogsbraket bör belysas närmare innan störreingrepp görs i regelsystemet. Arbetskraftsbehovetför skötseln av den Qällnära skogen uttryckt i helårsarbeten kan förefallamindre betydelsfullt mot bakgrand av områdets geografiska utsträckning frånDalarna till norra . Sysselsättningsläget inom detta område är dockavsevärt sämre än i övriga delar av berörda län. Det är därför mycket angelägetatt de arbetstillfällen som skogsbruket kan skapa även fortsättningsvistillvaratas. Skrivningen"att möjligheterna att arbeta och bo kvar i det Qällnära Bilaga iområdet inte påtagligt ytterligare försämras jämfört med nuläget" gerintryck av s.k. "gummiparagraf' där försämringar kan genomföras tillbefolkningens nackdel - bara de inte är påtagliga. Enligtvår bestämda uppfattning är gränsen för vad som kan tålas i form avförsämringar redan nådd och inga ytterligare försämringar av människornasöverievnadsvillkor kan tillåtas. Kommunenförordar att det får göras en fördjupad studie av skogsbrakets betydelse försysselsättning och service i Qällkommunerna. Sysselsättnings- ochservicesituationen är redan mycket ansträngd i våra områden. Varje bortfallandearbetstillfälle är en allvarlig händelse i vår kommun och särskilt när dettadrabbar Qäll- och Qällnära områden. har i sin rapportvisseriigen pekat på den betydelse skogsbruket har för sysselsättningen i våraområden, men har inte kunnat redovisa tillräckligt underlag för den bedömningsom regering och riksdag måste göra. Därför behövs ytterligare studier inomdetta område. Kommunentillstyrker i likhet med uppfattning att en fördjupad studiebör föras beträffande skogsbmkets betydelse för sysselsättning,befolkningsutveckling och ekonomiska konsekvenser i Qällkommunerna. Deskärpta bestämmelserna som fastställdes har medfört en minskning avsysselsättningen inom de Qällnära skogsbygderna. Med den ytterligare skärpning,som kan utläsas i det nya förslaget, kommer sysselsättningen att minska ännumer, vilket kan slå sönder hela den infrastruktur som finns inom berördabygder. 5 Rennäringen och bevarandeintressena Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer Detendenser till minskad avverkningstakt och minskade hyggesstorlekar som kanutläsas i utredningen är till fördel även för kulturmiljövården. Likaså att deföreskrifter om samråd med samebyarna som införts i skogsvårdslagen (SVL)efterföljs. Somframkommer i utredningen saknar stora delar av Qällområdet en heltäckande fornminnesinventering- både avseende samiska och övriga fornlämningar. Detta på grand av denbindning till utgivningen av ekonomisk karta över som dennainventering har. Endast vid stora exploateringar såsom älvutbyggnader etc. har inventeringar gjorts i någon nämnvärd utsträckning. RAÄstödjer därför utredningens förslag att alla tillståndsärenden i dessa områdenbör föregås av en naturvärdesinventering. RAÄ anser dock att den bör benämnasnatur- och kulturvärdesinventering, vilket bättre täcker avsikten medförslaget. De försök som skett i projekt för samordnad markanvändningsplaneringhar haft mycket liten omfattning för kulturmiljövården, då bidrag tillinventeringsarbete inte utgått i tillräckligt stor omfattning. Det är därförviktigt att de medel som avsatts för inventeringsarbete även kommerkulturmiljövården till del. RAÄbiträder utredningens förslag att SVS skall kräva en redovisning från densökande om hur hänsynen till naturvården, kulturmiljövården och rennäringenskall tas. Detär viktigt att bevara lämningarna efter tidigare kulturer - både samiska ochandra. Lika viktigt är också att bevara livsbetingelserna för den levandesamiska kulturen. Ett obligatoriskt samråd med samebyama inom renskötselnsåretmntmarker infört som utredningen föreslår i skogsvårdsförordningen börkunna medverka till detta. Avverkningari Qällskogarna berör främst två enskilda intressen, dels markägarnasrätt att utnyttja marken, dels de renskötande samernas rätt 136 attbegagna mark till underhåll för sig och sina renar (renskötselrätten). 1990/91:3 Dessutom är avverkningarna av stor betydelse från bl. a.naturvårdssyn- Bilaga 3 punkt. Enligtregeringens uppdrag till får förslaget i fråga om begränsningarför skogsbraket av hänsyn till andra intressen än skogshushållningen m. m.inte vara så långtgående att de leder till avsevärt intrång i pågåendemarkanvändning och därmed ersättningsanspråk. Lantbraksstyrelsenvill erinra om att också renskötseln är en pågående markanvändning. Det kandärför ifrågasättas om inte ersättning också bör utgå till samerna för deavsevärda intrång i deras markanvändning, som skogsbruket i vissa fall kanmedföra. Vidare kan ifrågasättas huruvida staten bör lämna ekonomiskt stöd tillskogsbraksåtgärder om de medför avsevärda intrång i renskötselrätten. Verketaccepterar och ser det som rimligt att skogsägaren i sin avverkningsansökanredovisar de åtgärder han avser att vidta dels för att trygga återväxten, delsav hänsyn till naturvårdens och rennäringens intressen. Att såsom föreslås itexten s. 66 sökanden skall visa, i bemärkelsen bevisa, att angivnaskyddsintressen inte äventyras t. ex. att Qällgränsen inte flyttas ner äremellertid inte rimligt. Däremot kan han som sagts redovisa planeradeåtgärder. Lämpligtär att och markägarna inom ett avgränsat geografiskt områdeenas generellt om hur man skall bete sig i vissa höjd-lägen, nordsluttningar,marktyper etc. Härigenom skulle detaljprövningen av varje avverkningsansökankunna förenklas. Punkt9.2.2 innehåller nya och förbättrade regler för skogsbmkets hänsynstagandetill naturvården och andra allmänna intressen. Idet första förslaget bör ordet befogenhet ändras till skyldighet förskogsvårdsstyrelsen att meddela föreskrifter i samband med tillståndsgiv-ningtill slutavverkning. Punkt9.2.4 innehåller förslag om nya befogenheter för skogsvårdsstyrelserna.Utformningen av dessa befogenheter bör göras så att skogsvårdsstyrelsernaregelmässigt kräver redovisning av sökanden om bl. a. naturvårdshänsyn och attskogsvårdsstyrelserna som regel avgränsar mark där slutavverkning inte kanföretas. Länsstyrelsenvill inledningsvis framhålla hur ringa de reella möjligheterna är, att med dagens hänsynsparagraf skydda områden med exempelvis hotade arter. Erfarenhetsmässigt når man mycket tidigt gränsen "avsevärt försvårande av pågående markanvändning". Detta är angeläget att fram- 137 hålla, så att man inte gesden uppfattningen att en noggrannare planering Prop. 1990/91:3 löserkonflikterna. Den nu pågående markanvändningsplaneringen har Bilaga 3 sinastörsta värden i det att olika konflikter lyfts fram i ett tidigt skede. Enligtett förslag till naturreservatsbildning som arbetat fram kommerareellt sett stora delar av den Qällnära skogen i att skyddas.När reservatsbildning skett kommer sannolikt de flesta konflikterna attframöver finnas i TranstrandsQällen, kommun. Genom en gjordinventering har dessa områden visat sig hysa höga naturvärden. Speciellt gällerdet förekomsten av hotade arter knutna till orörda eller föga påverkade skogar.Dessa arter finner man företrädesvis i virkesrika raviner och bäckdråg. Genomsin virkesrikedom kan dessa miljöer endast i mycket begränsad omfattningundantas från skogsbruk genom 21 § skogsvårdslagen. 1länsstyrelsens yttrande till framhölls bristerna i den nugällande avgränsningen av den Qällnära skogen. 1 medförnuvarande definition att det endast är relativt smala zoner längs Qällen sominryms i begreppet. I den markanvändningsplanering som pågår harskogsvårdsstyrelsen därför valt att vidga området för markanvändningsplaneringen.Det är viktigt att även avgränsningen av Qällnära skog omfattar deområden som ekologiskt och hydrologiskt hänger samman. Exempelvis bör de skarpasluttningarna i TranstrandsQällen ingå i sin helhet. har i sittslutliga förslag inte beaktat de framförda synpunkterna (s. 62, stycket 3). Enöversyn av gränsdragningen bör därför göras. Förslagetom att markägaren skall redovisa den hänsyn han har tor avsikt att ta vid enavverkning, finner mycket positivt. Även förslaget attskogsvårdsstyrelsen skall kunna föranstalta om att en naturvärdesinventeringskall genomföras är bra. Vem som skall bekosta sådan utredning har däremot ejberörts. Det är av stor vikt att naturvärdesinventeringarna tas fram i samrådmed och kommunen. förutsätter att ävenkulturhistoriska inventeringar omfattas av förslaget. 1de fall fornlämningar berörs erinras om att dessa är skyddade enligtbestämmelserna i 2 kap. kulturmiljölagen (KML) (1988:950). Denna föreskriverförbud mot bl. a. plantering på fornlämning. Enligt 2 kap. 2 § samma lag hörtill fast fornlämning ett omgivande skyddsområde som skall behandlas som ettfornlämningsområde.