prop · GE03154 · 1990-12-31 00:00:00 — Insättarskyddet,som innebär att kredit- och likviditetsrisker skafl minimeras för sparare ifinansinstitut. Betalningsmedelsförsörjningen,som skall förse ekonomin med betalningsmedel och garantera fungerandebetalningar. Samhällsintresset,som innebär att vissa institut från tid till annan fär fylla olika penningpolitisktbetingade funktioner. Denökade konkurrensen har lett till att en minskande andel av hushållens och företagens finansiella tillgångar hålls i form av sedlar, mynt och bankinlåning. Till följd av internationaliseringen och en ökad konkurrens, kommer nya placeringsalternaliv att utvecklas för de svenska hushållen av ett flertal olika institut. Som framgår av den studie om utvecklingen på den svenska kerditmarknaden, som kommitién presenterar (bilaga I), kommer denna utveckling attaccentueras åren framöver. Kravet på insäl larskydd omfattar därför ett flertal olika institutformer på kredilmarkna den som banker, mellanhandsinslitut, finansbolag och staten via riksgälds kontoret. Del är mot denna bakgrund enligt fullmäktiges mening olämpligt att lösa insättarskyddet med explicila eller implicila slatsgarantier gent emol vissa institut i finanssektom som t. ex. banker. I stället bör ett golt insällarskydd generellt sett erhållas via kapitaltäckningskrav, verksam- hetsavgränsningar och en kvalitativt sett god övervakning av finansinstitu- 122 Om ytterligaresäkerhet för insättarna anses önskvärd bör delta upp- Prop. 1990/91:154 fyllas genom olika former av försäkringssystem. Betalningsmedelstorsörjningensom är av väsentlig betydelse för den ekonomiska stabiliteten har utvecklatskraftigt under . Vid sidan av sedlar, mynt,bankräkningar och girokonton, har i takt med teknikutvecklingen, kredit ochbetalkort utvecklat betalningssystemen. Emellertid sker huvuddelen avbetalningsförmedlingen som överföringar mellan olika bankkonton. Enligtfullmäktiges mening utgör därför säkerheten i denna del av del totalabetalningsväsendet ett väsentligt samhälleligt skyddsintresse. Denmetod som enligt fullmäktiges mening bör väljas för att garanterabetalningförmedlingen sammanfaller i stort med kommitténs förslag och innebärföljande. a)Enbart banker bör ges rätt attta emol inlåning på räkning från allmänheten. Med inlåning på räkning avses idetta sammanhang kortfristiga kassabehållningar knutna lillbetalningsförmedling. b)Dessa banker bör i den mån deej slår i soliditetskris garanteras likviditet genom lån med eller utansäkerhet i , d.v.s. fungerar som lender of last resort. Fullmäktigevill i detta sammanhang påpeka att postgirots status är av speciell natur ochkräver särskilda överväganden. Föratt uppnå rimliga konkurrensförhållanden på kreditmarknaden är det enligtfullmäktiges mening viktigt att de svenska bankerna ej ges implicilastatsgarantier för den mer långfristiga upplåningsverksamhet som konkurrerarmed andra finansinstitut. Fullmäktige är medveten om del gränsdragningsproblemsom föreligger att urskilja betalningsförmedling från upplåningsverksamhet ibanker. Emellertid torde denna fråga kunna lösas på ett tillfredsställandesätt. Enligtden föreslagna bankverksamhelsdefinitionen i BRL skall som fömtsättning för oktrojockså krävas att banken erbjuder allmänhelen ett allsidigt utbud avfinansiella tjänster, däribland möjlighet till in- och utlåning av pengar. NOkan inte biträda förslagel atl i banklagstiftningen införa krav på allsidigt utbud och atl även utlåningsverksamhel skall bedrivas. Enligt gällande lagstiftning är det endast inlåning från allmänheten på räkning som karaktäriserar bankverksamhet. Det vore olyckligt att i lagen på förhand utesluta mera specialiserade banker. I debatten har t. ex. framförts tankar på inlåningsbanker, som i slället för att bedriva utlåningsverksamhet skulle placera de inlånade medlen i obligationer och andra värdepapper. En utveckling av andra sådana specialinstitut som bostads- och konsumentkooperationens sparkassor borde inte heller defi nitionsmässigt försvåras genom krav på atl tjänsterna skall erbjudas all mänheten. NO anser att KMKs förslag alllför mycket lar sin utgångspunkt i vad som av hävd kommit att förknippas med bankverksamhet. ter till faktisk ochpotentiell konkurrens från olika specialinriktade banker Prop. 1990/91; 154borde utgöra ett effektivitetsfrämjande inslag på den från stmktursyn- Bilaga 1 punkt oligopoliliska bankmarknaden. lidigare avsnitt påtalade bristande konkurrensen beträffande räntor ochavgifter borde också kunna motverkas genom tillskapandet av sådanaspecialiserade institut. Detta borde i sin tur kunna bidra till att öka detotillfredsställande låga privata sparandet. NOvill även ifrågasätta om del är verklighelsanknutel att i lagen ställa upp somkrav att inlåning från allmänheten måsle ingå i banks verksamhet. Det torderedan nu finnas banker som inte är intresserade av inlåning från allmänheten.Genom att ha endast ell kontor som ligger otillgängligt och att erbjuda enmycket oförmånlig inlåningsränta kan allmänheten avhållas från att sätta inpengar och att över huvud taget anlita banken. Dessa banker har en inriktning molnäringslivels behov av banktjänster. Även inlåning bör därför ingå bland definansiella tjänster som banker/år erbjuda. lagen ställa upp krav på alt vissa tjänster måste tillhandahållas och attverksamheten skaU omfatta ett allsidigt utbud slår inte i god överensstämmelsemed konkurrenslagens skadlighetskriterium hämmande av effektiviteten. Atllagen inle pä förhand utesluter mera specialinriktade institut står också iöverensstämmelse med en sådan flexibilitet som KMK i andra sammanhang förordar. Meddenna reservation accepterar NO, med hänsyn till insättarskyddet, att bankeräven fortsättningsvis kommer att ha monopol på inlåning på räkning frånallmänheten. Ikommitténs förslag lämnas en definition av såväl bank som bankverksamhet.Bankföreningen, som bifogar en inom kansliet utarbetad promemoria (bil. I) omvissa lagtekniska frägor, vill i detta sammanhang beröra vissa mer principiellafrågor som har samband med kommitténs definitioner av dessa båda begrepp. I2 kap. 1 § kapitalmarknadslagen definieras bank som ett företag som fåttregeringens tillstånd (oktroj) att driva sådan verksamhet som avses ibankrörelselagen. Bankverksamhetsdefinitionen återfinns sedan i bankrörelselagen.Enligt föreningen bör stadgandet i kapitalmarknadslagen, eftersom del inteinnehåller någon självständig definition av bank som företagsform, i ställetkunna ersättas med en hänvisning till de lagar som innehåller bestämmelser ombank. Kommilténföreslår att bankverksamhetsbegreppel skall omfalta dels inlåning på räkningfrån allmänheten dels finansieringsverksamhet och annan finansiell verksamhet;de bägge sistnämnda verksamheterna dock under förutsättning att de är förenligamed bankinlåning. Om särskilda skäl föreligger, skall till bankverksamhet fåhänföras också annan, icke finansiell verksamhet som har nära samband med övrigbankverksamhet. Utanett studium av förarbetena är det till en början inle möjligl att dra 124 någon säker slutsats omvilka aktiviteter som faller under begreppet finan- Prop. 1990/91:154 sieringsverksamhetrespektive begreppet annan finansiell verksamhet. En Bilaga 1 lagsliftning somär uppbyggd på sådant sätt är knappast acceptabel. Eftersom begreppetfinansieringsverksamhet enligt den definition det givits i betänkandet i sigbör kunna inrymmas under begreppet "annan finansiell verksamhel"föreslår bankföreningen att ordet finansieringsverksamhet slopas i bankverksamhelsdefinitionen.Den sakliga innebörden av kommitténs förslag synes emellertid kunna stå iöverensstämmelse med vad som i EG:s förslag till det s. k. andra banksamordningsdirektivetär att anse som bankverksamhet. Medhänsyn till alt en kombination av in- och utlåning är det väsentligastekännetecknet pä bankverksamhet bör enligt kommittén en bank bedriva in- ochutlåningsverksamhet som inte svarar för endast en ringa del av bankens samladeverksamhet. Inlåning på räkning från allmänheten sägs alltjämt skola utgöra enbanks centrala verksamhet. delar de värderingar som kommitténhär ger uttryck för; dock kan det ifrågasättas om de kan anses spegla denverklighet som råder på bankområdet. Detta gäller särskilt de utlandsägdabankerna, vars inlåning huvudsakligen härrör från företagssidan. Bankföreningenifrågasätter alltså om förarbetena bör innehålla så bestämda och icke närmareanalyserade uttalanden i fråga om inriktningen på bankverksamhet, när ett anlalbanker med färska oktrojer inte kan anses leva upp till dessa. Denna fråga börövervägas vidare. Kommilténkonstaterar i detta avsnitt vidare att Kooperativa förbundets och medlemslal för länge sedan har uppnått minimigränsen för vad somkan inrymmas under begreppet allmänhet. Förhåller det sig så som kommilténanför står de två organisationernas inlåning i strid med den nu gällandebestämmelsen i 1 kap. 2 § bankrörelselagen, som i princip förbehåller bankernasådan inlåning. Kommitién har dock med hänvisning till att del i direktivenuttryckligen anges att specialinstitut som bostads- och konsumentkooperationssparkassor inte bör behandlas av kommittén ansett sig förhindrad att lavidare befattning med frägan. Enligt bankföreningen är det inte godtagbart allkommittén, trots att den finner anledning all påtala förhållanden som stridermot lagstiftningen, inle också föreslår åtgärder för atl rälla till dessa. Ett rimliglförslag hade varit att den inlåningsverksamhet som förekommer hos de tvåinstituten uttryckligen undantogs från bankrörelselagens lillämpningsområde. KMKdiskuterar i avsnitt 7.1 med ulgängspunkl i förslagel till bankdefini tion vilka krav som bör ställas på ett finansiellt detta skall kunna erhålla bankoklroj. KMK framhåller bl.a. kravet alt allmänheten skall erbjudas ett allsidigt utbud av finansiella tjänster. har ingel att invända mot grundprincipen att en 125 bank måste vara få oktroj. En annan fråga är dock Prop. 1990/91; 154 vadsom mera konkret menas med breddinstilul, d.v.s. vad som skall Bilaga 1innefattas i uttrycket allsidigt utbud av finansiella tjänster. Här kommer manin på frågan vilka verksamheter som en bank över huvud tagel får ägna sig ät.Frågan vilka verksamheter som är förenliga med bankverksamhetsbegreppetbehandlas nedan i anslutning till vissa konkreta förslag från KMK på detta omräde. Sparbanksföreningenvill i sammanhanget understryka att det inlåningsmonopol som bankerna har ochsom KMK anför som grund för kravet på elt allsidigt tjänsteutbud från bankernassida inte får behandlas som en formalitet utan skall ha ett reellt innehåll, omnu detta monopol skall upprätthållas . Vissaförelag bedriver utan oktroj verksamhet som inte ulan vissl fog kanbetraktas som mer eller mindre renodlad inlåningsverksamhet. Det gäller bl. a.bostads- och konsumentkooperationens sparkassor. Dessas verksamhet förutsättervisserligen inte oktroj, om det är så att verksamheten uteslutande bedrivsbland en begränsad krets av personer med viss intressegemenskap. Det synes dockkunna ifrågasättas om inle verksamheten egentligen har sådan karaktär alt denborde vara tillslåndspliktig. KMK har emellertid ansett sig förhindrad attnärmare behandla denna fråga beroende på kommittédirektivens utformning i dennadel. Detta är beklagligt. Enligt Sparbanksföreningens mening hade fråganförtjänat en närmare belysning frän KMKs sida. Värdetav bankoklroj har utan tvekan rent allmänt urholkats i takt medmarknadens avreglering. Samlidigt upprätthålls dock kravel på ett allsidigttjänsteutbud. vill betona det klara samband som börföreligga mellan det oklrojskyddade inlåningsmonopolet, å ena sidan, ochkravet på ett allsidigt utbud av banktjänster, å andra sidan.Sparbanksföreningen har i och för sig inget atl invända mol alt reglerna för inläningsmonopolelförändras och att bankerna får konkurrens pä inlåningssidan från andraaktörer. Ett oeftergivligt krav är då att verksamhelsförulsättningarna blirmera konkurrensneulrala och att en modifiering sker av allsidighetskravet. Delkan inle godtas att inlåningsverksamhet skall få bedrivas utan krav på oktrojoch därmed förenade förpliktelser, om samtidigl bankerna åläggs krav påallsidighet i tjänsteutbudet som kan upplevas som alltför långtgående. Ävenom bankernas inlåningsmonopol skulle komma att upphävas och det skulle blimöjligt alt inrätla specialiserade inlåningsinstilul, vill Sparbanksföreningenunderstryka att begreppet bank även måste förbehållas definansiella institut som har oktroj. Begreppet bank måste förknippas medvissa grundläggande funktioner som i alll väsentligt är utmärkande för desvenska bankerna. De sparkassor som finns och de ytterligare inlåningsinstilulsom kan tillkomma är och fär inte kallas banker, även om de givetvis böråläggas kapitalkrav. Sparbanksföreningenvill emellertid anmäla stark Iveksamhel inför en utvedckling mot inrättande av specialiserade inlåningsinstitut. Del kan slarkt ifrågasättas om en sådan utveckling verkligen ligger i allmänhetens och konsumenternas intresse. Det kan befaras att den hårdnande konkur- 126 rens som därmed skulleuppkomma mellan de olika finansiella instituten Prop. 1990/91: 154 ledertill en specialisering och uttunning av traditionell bankverksamhet. Bilaga1 En sådan utveckling är möjlig särskilt uianför storstadsområdena och iglesbygderna. KMKtar i avsnitl 7.2 ell nytt grepp vad gäller definilionen av bankverksamhetsbegreppet.I ställel för att som ange detta begrepp genom en uppräkning av tillåtnaverksamhetsgrenar, föreslår kommittén en definition som jämte etl antalsärskilt angivna förbud innebär att alla förvärv utom de utlryckligen angivnablir tillåtna, under föruttsättning att de ryms inombankverksamhetsdefinitionens ram. Härigenom uppnås enligt kommittén en störreflexibilitet , och bankerna ges bäitre förutsättningar att anpassa sinverksamhet i takt med utvecklingen. Sparbanksföreningendelar kommilléns uppfattning atl den nuvarande utformningen avbankverksamhetsbegreppet och anknytande förvärvsregler läser bankernasutvecklingsmöjligheter. Föreningen finner en ändring härvidlag nödvändig. föreslagna lagtekniska utformningen är ändamålsenlig ochtillgodoser väl önskemålet om en ökad flexibilitet. kan inlefinna alt förslaget är förenat med några nackdelar av betydelse. Föreningentillstyrker därför att den av kommittén föreslagna laglekniska lösningenförverkligas. Vadbeträffar innehållel i bankverksamhetsdefinitionen kan istort ansluta sig till kommitténs uppfattning såsom den kommer lill uttryck idels förslaget till formell bankverksamhelsdefinition i 2 kap. I §bankrörelselagen, dels avsnitt 7.2.3.5 om begreppen finansieringsverksamhet,annan finansiell verksamhel och icke finansiell verksamhel. Vad beträffar ägandeav aklier i näringslivet hänvisas dock till särskilt avsnitl därom nedan. Föreningenvill dessutom anmärka att den finner kommitténs slåndpunkl avseende vissa serviceinrikiadetjänster av icke finansiell nalur alltför snäv. Enligt kommittén bör en bankkunna ge kunder bistånd i form av Ijänsler inom ramen för egen verksamhel sombedrivs för att tillgodose egna behov. Som exempel nämns bl. a.revisionsverksamhet, redovisningsverksamhel och fastighetsvärdering. Endasl lillfälligöverkapacitet bör enligt kommittén få utnyttjas för att kunna erbjuda allmänhelentjänster. gjorda gränsdragningen mellan tillåten och otillåten verksamhet i nu nämnda avseenden kan knappast sägas vara exempel på någon högre grad av verklighetsförankring. Del lorde exempelvis vara vanligl förekommande att banker i sin normala verksamhel erbjuder redovisningsljänster ål kunder av olika slag, såsom fastighetsägare samt ekonomiska och ideella föreningar. Det kan knappast här sägas vara fråga om ett utnyttjande av en tillfällig överkapacitet utan är tvärtom ett re guljärt inslag i bankverksamheten och etl komplemenl lill de övriga tjäns ter som bankerna erbjuder allmänhelen. Det slags tjänster som det nu är fråga om bör enligt mening alltid få räknas till tillåten bankverksamhet. 1990/91; 154 KMKföreslår att bank bör definieras som ett företag som fått regeringens tillstånd(oktroj) att driva sådan verksamhet som anges i kommitténs förslag till bankverksamhelsdefinition.Definilionen skall ange den yttre ramen för bankernas verksamhet. Ramenbeskrivs så alt tillåten bankverksamhet kan anpassas till utvecklingen påbankområdet. Således föreslås den ordningen gälla att all verksamhet, som inteär uttryckligen förbjuden, är tilläten om den är förenlig med den föreslagna bankverksamhelsdefinitionen. SFFansluter sig helt till detta synsätt. Förslaget är principielll betydelsefulltoch kommer att underlätta en successiv anpassning av bankernas verksamhet itakt med nya förutsättningar och konkurrensbelingelser. SFF anser dock altbankerna bör tillålas förvärva aklier och fasligheter i placeringssyfte i vissutsträckning, d.v.s. en utvidgad verksamhetsdefinition jämfört med vad KMKföreslagit (se nedan avsnitl 2.2.1 2). AllKMK inle föreslår någon ändring beträffande bankernas ensamrätt såvitt avserinlåning från allmänheten är mycket tillfredsställande. Vidare säger all detför atl ett finansinstitut skall få oktroj som bank bör krävas att det erbjuderallmänheten ett allsidigt utbud av finansiella tjänster, däribland möjlighettill in- och utlåning av pengar. Principen att banker skall vara breddinstilulbör komma lill uttryck i bankverksamhets-definitionen. Bankenstjänsteutbud skall således erbjudas en vid och obestämd krets bland allmänhelen.Samtidigt fär en bank vända sig i försia hand till en viss grupp bland allmänhelenbara inte allmänheten i övrigt utestängs från bankens tjänsteutbud. Vidare ärdet nödvändigt att bankerna behåller karaktären av allmänna serviceorgan förnäringslivet och den breda allmänheten. Åter hindrar inle del alt bankeninriktar huvuddelen av sin verksamhel på en särskild sektor av bankområdel.Inriktningen får dock inle drivas sä långl alt verksamheten avgränsas tillenbart detta. SFFmenar att det av vad som ovan anföris av kommitténs ställningstagande klartframgår att det inte entydigt kan förutsägas i vilken omfattning en bank mästeuppfylla kraven på bredd i verksamheten. Att bredd i någon bemärkelse dockmåste förekomma står dock hell klarl. Avde utlandsägda bankerna i har endast de två finska bankerna, Kansallisbankenoch Okobanken hållit medel i egenkassa. Det innebär att endast dessa två bankerhaft service gentemot hushållen i form av sedvanliga banktjänster över disk. Eftersomde utlandsägda bankerna, med några undantag, inle riktar sig till hushållenmottar de inle heller inlåning från hushållen i någon slörre utsträckning.Finansieringen i kronor sker i stället till övervägande delen genom kortfristigupplåning från svenskägda affärsbanker. Ikonkurrens med bankerna verkar de riksomfattande sparkassor som drivs av HSB respektive KF. HSB erbjuder sina medlemmar inlånings tjänster av olika slag med inriklning på målsparande för bosiadsanskaff- ning medan KF har ell brett sortiment av kort- och långsiktiga inlånings- 128 tjänster inklusive en såbankspecifik sparform om Vinstsparande. 1990/91:154 erbjuder ocksåsina medlemmar olika slag av kontokortskrediter via ett Bilaga 1 egetfinansbolag. KFsoch HSBs sparkassor är öppna för alla och envar som vill bli medlem irespektive organisation. Det förefaller sannolikt att det i en majoritet av desvenska hushållen finns en eller flera personer som är medlem i endera ellerbåda av organisalionerna. Att sparkassorna riktar sig till allmänheten stårsåledes fullt klart. SFFbetraktar KFs och HSBs sparkassor som historiskt betingade undantag frånregeln om atl inlåningsverksamhet inte får bedrivas i förhållande tillallmänheten av annan än bank. SFFmotsätter sig bestämt att de befintliga sparkassorna, som inte står underbankinspektionens tillsyn, skulle tiUåtas ytterligare bredda sitt utbud avfinansiella tjänster. SFFvill avvisa de tankar som kan finnas på att inrätta särskildainlåningsinstitut som konkurrenter till bankerna. Behovet av sådana institut,som skulle kunna ha rätt att ta emot inlåning från allmänheten utan atl för denskull vara förpliktigade all erbjuda samma allmänhet ett brett sortiment avfinansiella tjänster, får antas vara mycket begränsat. Det är ett allmäntintresse att hushållens finansiella affärer så långt möjligt kan skötas i ellergenom ett och samma institut. Härigenom minskar hanteringskostnaderna för bådekund och bank. Vidare skulle en etablering av inlåningsinstilul kunna ledatill att hushållen kan få det svårare all ta upp krediter i bank liksom attriskerna ökar för all enskilda kunder försöker la upp lån i större utsträckningän vad deras hushållsekonomi tål om de nämligen har sina affärer splittrademellan en bank och ett inlåningsinstilul. Kassaslyrelsenvill rikta invändningar mot KMK:s förslag i detta för hela utredningens ceniralaavsnitt. Enligt kassaslyrelsens uppfatlning borde utredningen gett ulrymme fören ytterligare företagsform, nämligen den specialiserade banken av den typ somfinns i andra länder: merchant banks, mortgage banks, inveslments banks etc. Idet följande skall vi anföra etl antal motiv för detta. Utöverbanker och kredilmarknadsbolag finns hypoteksinslilulen. Utredningen har haftuppenbara svårigeter att foga in dessa institut i det shcema förkreditmarknadens organisation som utredningen på ett tidigt stadium fastnadeför. Frågan har hänskjutits till en särskild hypoteksut-redning som ocksåhar till uppgift atl behandla hypoteksinstitutens interna organisatiosproblem. Utvecklingenpå bankmarknaden går mot att endast ett begränsat antal banker kan upprätthålla elt brett serviceutbud med heltäckande nät av bankkontor. Vi kommer sannolikt att i få se en koncentration mol 129 9 1990/91. 1 saml Nr 154 fyra-fem rikstäckandeuniversalbanker med inlåning från allmänheten. 1990/91; 154 kommeratt svara för huvuddelen av all betalningsförmedling. Dessa ban- Bilaga 1 kerhar i det närmaste obegränsad upplåningsrätt i och kan liknas vid clearingbankernai eller Money Centerbankerna i . Vidsidan av dessa banker kommer det att finnas ett antal banker utan denna bredaservice och med ingen eller begränsad upplåningsrätt i . Utvecklingenmot två former av banker i kommer ytteriigare att förstärkas av att istort sett endast de fyra eller fem största bankerna förväntas bli placerarombudi PmC. Det betyder att de kommer att handha större delen av allavärdepapperstransaktioner mellan icke PmC-med-lemmar i värdepapper som äranslutna till PmC. Eftersom PmC har fått en halvofficiell ställning genomriksbankens åtagande att vara "lender oflasl resort" förstärker dettaplacerarombudsbankernas roll som clearingban-ker. Detkommer även finnas svenska banker som vill eller tvingas att hårt koncentrerasig inom en viss nisch. Exempel på detta är dagens omstöpta Folkbanksom slagits ihop med PM Capital Märkets och kommer att profilera sig somkapitalmarknadsbank. Det går knappast att här tala om en bank med det bredaserviceutbud som KMK har i åtanke. En liknande utveckling får vi kanske se iandra mindre banker. Uttredningenhar inte närmare diskuterat hur den svenska kreditmarknadslagsliftningen skallanpassas till den som gäller inom EG. Denna lagstiftning är ännu inteharmoniserad. Det står dock klart att flertalet länder inom EG ger utrymme isin lagstiftning för specialbanker, exempelvis Hypotekenbanken i ,Mortgage Banks och Merchant Banks i . Enanpassning till EG innebär att måste acceptera att sådana specialbankerfår etableringsrätt i . Således måste få räkna med att vikommer att fä konkurrera med specialiserade "mortage banks" iSverige. Det skulle leda till en snedvridning i konkurrensförutsättningarna ominte även fick kallas hypoteksbank. Utländskabankfilialer kommer alt få etableras i . Något krav på attdessa filialer i har ett fullt sortiment av banktjänster kan uppenbartinte ställas. Filialerna torde inte heller av flera skäl kunna gesupplåningsrätt i . Internationaliseringen av bankväsendet driversåledes fram en viss enhetlighet i de legala associationsformer inom vilkakreditföretagen i olika länder arbetar.