prop · GE0341 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:41 Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokoilet . Ipropositionen föresläs en ändring i bestämmelserna i riksbankslagen (1988:1385)om särskild avgift vid åsidosättande av uppställda kassakrav (kassakravsavgift).Under normala förhållanden skall, som , kassa-kravsavgiften svara moten ränta på underskottet som uppgår till dubbla diskontot. Om räntenivån påpenningmarknaden stiger så snabbi och kraftigt att banksystemels upplåning iriksbanken hamnar på ett steg i räntetrappa som ligger nära elleröverstiger dubbla diskontot, skall avgiften i stället svara mol en ränta somligger över trappsteget. Förslaget innebär dessutom altavgiftsnivån, som endast utgjort ett tak för avgiftssällningen, intefår underskridas i normala fall. Lagändringen föreslås träda i kraft den 1januari 1991. 1 Rik.sdagen 1990/91. Lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank Härigenomföreskrivs atl 52§ lagen (1988:1385) om riksbank skall ha följandelydelse. Den särskilda avgiften enligl51 § skall svara mot en ränta på underskottet för som Jår uppgå tillhögst två gånger diskontot vid varje lid. Omdet fmns särskilda skäl. får avgiften nedsättas eller efterges. Densärskilda avgiften enligt 51 § skall svara mot en ränta på underskottet förvarje dag som uppgår t'\l\ två gånger diskontot vid varje tid, om inte annat Joljerav andra stycket. Om .samladekredit enligt 18 fi Jörsta stycket till bankln-.stiiuten är så stor all motsvarandehögsta räntesats (marginalräntan) överstiger den i jÖrsia stycket angivnaräntan minskad , .skallavgiften svara mot en ränta påunderskottet JÖr .som överstiger marginalräntan med treprocentenheter. Omdel finns särskilda skäl, får avgiften sättas ned hdi eller delvis. Dennalag träder i kraft . Ifråga om underskott som förelåg före ikraftträdandet tillämpas 52 § i sin äldre lydelse. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , , R. Carisson, , , G. , , ,, , , , , , Proposition om ändrade kassakravsavgifter 1 Inledning Fullmäktigei riksbank har i en framställning tillfinansdepartementet hemställt atl regeringen föreslår att antaändrade bestämmelser avseende särskilda avgifter enligl lagen (1988:1385) omSveriges riksbank och lagen (1974:922) om kredilpoliliska medel. Tillprotokollet i delta ärende bör fogas dels framställningen med lagförslag sombilaga 1 resp. /. / och 1.2, dels en förteckning över remissinstanserna och ensammanställning av remissyttrandena som bilaga 2. Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över etl inomfinansdepartementet upprättat förslag lill lag om ändring i lagen (1988:1385)om riksbank. Det till lagrådet överiämnade förslaget överensstämmer,frånsett vissa redaktionella ändringar, med del lagförslag som jag nu läggerfram. Lagrådethar lämnat det remitterade förslaget ulan erinran.Lagförslaget och lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärendesom bilaga 3 och 4. 1 kreditpolitisktsyfte får genom beslut i enskilda fall uppställa kassakrav gentemotkreditinstitut (20§ riksbankslagen). Kassakrav innebär alt ett kreditinstitutmåste hålla en viss andel högst av sina placeringar eller förbindelser(främst inlåningen) på konto i . Motsvarande medel kan därmed inledisponeras för utlåning eller andra placeringar. Kassakraven för banker ochfinansbolag är . Beträffande övriga kreditinstituthar kassakrav ännu inle tillämpats. Någon ränta utgår inte på deinnestående medlen. Ändrade kassakrav för bankerna påverkar bankernaslånebehov i ti /91. och därmed dagslåne-och penningmarknadsräntorna på sam- Prop. 1990/91:41 ma sätt som en ändring iriksbankens värdepappersinnehav eller valutareservens storlek. Ändradekassakrav påverkar dessutom bankernas finansieringskostnad genom atl kassakravsmedleninle ger någon ränta. För alt kompensera sig för ökade kassakrav måste bankernahöja avkastningskraven på övriga placeringar (utlåningen) eller sänkainlåningsräntorna. Därmed kan kassakravet direkt påverka kreditvillkoren förnäringsliv och hushåll. Beslämmelsernaom kassakrav var tidigare intagna i lagen om kredilpoliliska medel. Med stödav den lagen får efter bemyndigande av regeringen besluta om en kredilpolitiskåtgärd. Detta sker genom alt utfärdar tillämpningsföreskrifter lilllagen. 1 samband med tillkomsten av den nuvarande riksbankslagen fördesbestämmelserna om kassakrav över till den lagen. ändradesbestämmelserna på så sätt alt beslutar om kassakrav genomförvaltningsbeslut i enskilda fall. Dekredilpoliliska medel som regleras i lagen om kreditpolitiska medel ärlikviditetskrav, utlåningsregiering, emissionskontroll, allmän placeringsplikt,särskild placeringsplikl och räntereglering. I takt med den avreglering somägt rum på valuta- och kreditmarknaderna har kreditpolitiska åtgärder enligtlagen använts i allt mindre utsträckning. Räntereglering för försäkringsföretagär del enda av lagens medel som används . 1propositionen om fortsatt kredilpolitisk lagstiftning (prop. 1989/90:15)uttalade föredragande statsrådet att liden var mogen för en översyn av lagen omkredilpoliliska medel och att huvudinriktningen för översynen borde vara altrenodla lagen till en beredskapslag. 1 avvaktan på resultatet av översynenföreslogs atl lagen skulle förlängas , dvs. till utgången av år 1992.Vidare framhöll föredraganden alt utredningsarbetet borde bedrivas med sikte påatt en ny kredilpolitisk lagstiftning skulle kunna träda i kraft senast vid denföreslagna giltighetstidens utgång. har antagit förslaget (FiU 15, rskr.49, SFS 1989:958). som inle uppfyller uppställda kassakrav skall betala .särskildavgift (kassakravsavgift) till staten (51 § riksbankslagen). prövarfrågor om särskild avgift. Avgiften skall svara mot en ränta på underskottetför som får uppgå till högst två gånger diskontot vid varje tid (52 §).Avgiften får sättas ned eller efterges om det finns särskilda skäl. 1den kreditpolitiska lagen finns också bestämmelser om särskild avgift som skallerläggas vid åsidosättande av föreskrift som meddelats med stöd av förordnandeenligt den lagen. Vid åsidosättande av likviditetskrav, utlåningsreglering ochallmän placeringsplikt är den särskilda avgiften knuten till diskontot {30§första stycket 1. 2 och 4). Avgiften skall i sådana fall motsvara en ränta somfår överstiga diskonto med högst . Mittförslag: Under normala förhållanden skall, som , kassa-kravsavgiftensvara mot en ränta som uppgår till dubbla diskontot. Om räntenivån påpenningmarknaden stiger så snabbt och kraftigt alt banksystemets samladeupplåning i hamnar på ett steg i ränletrappa som liggernära eller överstiger dubbla diskontot skall avgiften i stället svara mot enränta som ligger över trappsteget. Förslaget innebär dessutomatt avgiftsnivån, som endast utgjort elt tak för avgiftssällningen, intefår underskridas i normala fall. Bestämmelsernaom särskilda avgifter enligt lagen om kreditpolitiska medel föreslås inleändrade i detta sammanhang. Fullmäktigesförslag: Den övre gränsen för kassakravsavgiften bör alternativt kunna knytas tillden för gällande penningmarknadsrän-lan. Taket för kassakravsavgiftenskulle därmed motsvara en ränta på underskottet som uppgår till två gångerantingen diskontot eller den gällande penningmarknadsräntan.Motsvarande möjlighet atl anknyta till penningmarknadsräntan bör införasbeträffande de särskilda avgifter enligl lagen om kredilpoliliska medel som nuär knutna till diskontot. Dessutom bör reglerna avseende sistnämnda avgifterändras så all avgift skall kunna utgå med fem i stället för tre procentenheteröver diskontot eller den gällande penningmarknadsräntan. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser ansluter sig till huvudinriktningen i fullmäktigesförslag. Endast riksgäldskoniorei avstyrker förslaget. anseratt räntelagens bestämmelser om dröjsmålsränta bör tillämpas vidavgiftssättningen. Diskontots beräkningsmodell bör ändras om den inte ansestillräckligt följsam. Flera remissinstanser har invänt all begreppet "denvarje dag gällande penningmarknadsräntan" inle är tillräckligt entydigt.Några remissinsanser har lagt fram förslag till. ett mer preciserat begrepp.Svenska Bankföreningen, Svenska FondhandlareJÖreningen och anser vidare att den föreslagna lagtexten ärotillfredsställande såtillvida all den överlåter åt att välja mellandiskontot och en penningmarknadsränla som beräkningsunderlag. FinansbolagensFörening anser att del av rättssäkerhetsskäl bör finnas endast enberäkningsmetod. Svenska sparbanksJÖre-ningen föreslår alt ett påslag iprocentenheter skall övervägas i stället för dubbla penningmarknadsräntan.Bankinspektionen har som alternativ til! fullniäktiges förslag pekat påmöjligheten att använda den vägda in- eller utlåningsräntan för banker iriksbanken vid slutet av . Som vikter skulle användas in- ellerutlåningsvolymerna för varje individuell bank i . Enligtbankinspektionen är alternativet objektivt fastställbart och ställningen vidslutet av låter sig klart anges. Metoden kan användas oberoende av omriksbanken tillämpar en ränletrappa eller ej. gasatt om det ärnödvändigt att höja taket för de särskilda avgifterna enligt Prop.1990/91:41 den kreditpolitiska lagen från tre lill . Skälenför mitt förslag: var diskontot den ränta till vilken bankerna upp viss gräns fick ta upp lån i . Diskontot tillsammans med den straffräntasom tillämpades när upplåningen översteg denna gräns var då ett styrmedel förall påverka ränteutvecklingen. Diskontot anpassas numera i efterhand till redaninträffade varaktiga förändringar av marknadsräntorna och utgör därmed inlelängre något penningpoliliskt styrmedel. påverkar i dagränteutvecklingen genom att styra likviditeten i banksystemet och härigenom bl.a.bankernas upplåningsbehov i samt genom att tillämpa en progressiv räntesättningför sådan upplåning, den s.k. räntetrappan. 1 departementspromemorian (Ds1989:76) Diskontot som referensränta konstateras att diskontot spelat ut sinpenningpolitiska roll men att det har betydelse som referensränta i ett stortantal författningar saml privata avtal som hänvisar till diskontot. 1promemorian föreslås att diskontot skall finnas kvar med denna ändradefunktion. Altdiskontot numera anpassas i efterhand till redan inträffade varaktiga förändringarav marknadsräntorna saknar i de flesta sammanhang betydelse för diskontotsfunktion som referensränta. Denna eftersläpning och utjämning av mer extremasvängningar i ränteläget kan emellertid vara en nackdel för penningpolitiken.Det kan vid enstaka tillfällen uppstå situationer då räntorna stiger mycketsnabbt och kraftigt. 1 ett sådant fall kan marknadsräntorna komma attöverskrida en nivå motsvarande del dubbla diskontot. Ränteutvecklingen isamband med regeringskrisen gav en antydan om en sådansituation. Enligt nuvarande bestämmelser om kassakravsavgifter skulle detdärvid vara mer förmånligt för elt kreditinstitut all åsidosätta gällandekassakrav än att låna upp nödvändiga medel på marknaden. Föratt förhindra att en sådan situation uppkommer anser riksbanksfullmäktige attreglerna om kassakravsavgifter måste vara knutna till det aktuella räntelägetsom det framträder på marknaden. Fullmäktige har anfört följande: "Vidsidan av anknytning lill diskontot bör alternativt finnas möjlighet att knytaavgiften lill någon kortfristig penningmarknadsränta. Den kortaste officielltnoterade räntan är f n. den på lån mellan stora banker med en veckas löptid,sjudagars STIBOR (Inter-bank Offered Råtes). Denna bör kunna användassom mått på räntan på den korta marknaden. För den händelse någon STlBOR-räntainte finns att tillgå kan den ränta tillämpar för inlåning fråneller utlåning till banker utnyttjas som referensränta för särskild avgift. Denhögsta särskilda avgiften motsvarar därmed antingen det dubbla diskontot ellerden dubbla penningmarknadsräntan." Jag delar fullmäktigesmening såtillvida att reglerna om kassakravsavgif ter bör utformas så att de inte inbjuder till åsidosättande av kassakraven. En lösning i linje med fullmäktiges förslag vore lämplig från ändamålssyn- punkl. Som framgår av remissyttrandena kan emellertid principiella in vändningar riktas mot förslaget. Dessa sammanhänger främst med kravet på entydiga och klara rättsregler. Fullmäktiges förslag innebär att riksban- 6 kenvid avgifisberäkningen kan välja mellan två ränlebegrepp: diskontot Prop.1990/91:41 och den kortfristiga penningmarknadsräntan. Det framgår inle undervilka omständigheter skall välja den ena eller andra metoden. Det kaninte anses lämpligt att på della sätt ge en myndighet möjlighet alt fritt väljaberäkningsalternativ. Vidare finns det flera räntor som enligl normaltspråkbruk kan hänföras till det föreslagna begreppet "den gällandepenningmarknadsränlan". Begreppet är därför inte så entydigt att det kananvändas som norm i bestämmelser om sanktioner. Bankinspektionenhar föreslagit att man i stället skall använda den vägda in- ellerutlåningsräntan för banker i vid slutet av . Med stöd av 18§riksbankslagen använder villkor i form av räntesatser för lån tillbankerna som etl kreditpolitiskt instrument. Enligt samma lagrum skallräntevillkoren offentliggöras, vilket sker i författningsamling.Som jag tidigare antytt har villkoren utformats som en räntetrappa. Varjetrappsteg utgör en viss andel av bankens eget beskattade kapital och halvavärdet av dess värderegleringskonton (upplåningsbasen). Trappan innehåller förnärvarande tolv steg från nio till tjugo procent. För upplåning utöver detöversta trappsteget tillämpas de villkor som från lid till annanbestämmer. får därigenom möjlighet att hantera allvarligaspekulationer mot kronan. Systemet innebär att bankerna vid ökad upplåning iriksbanken successivt drabbas av en högre upplåningskostnad. Genom atl på deltasätl styra bankernas upplåningskostnader kan påverka räntan på penningmarknaden. Vidallvarliga spekulationer mot kronan och kraftiga valutautflöden kan del blinödvändigt att etablera en myckel hög räntenivå. Detta kan göras bl.a. medhjälp av justeringar av ränletrappan. kan höja ett eller flera stegi den befintliga trappan. kan också genom marknadsoperationer ellerhöjda kassakrav minska likviditeten i banksystemet så att bankerna tvingaslåna upp så mycket i att det högsta trappsteget överskrids ochdärvid bygga på trappan med ytterligare steg. Oavsett vilken metod som användsmåste justeringarna av trappan offentliggöras i riksbankensförfattningssamling. Denränletrappa som offentliggörs i författningssamling avser somtidigare nämnts en enskild bank som har räll att låna i . Det beloppsom en enskild bank kan låna till en given ränta utgör en viss andel av bankensupplåningsbas (eget beskattat kapital samt hälften av värderegleringsreserverna).Denna andel är densamma för samtliga banker. Del belopp som en bank på dellasätt kan låna utgör ett trappsteg i ränletrappan. Omen bank behöver låna elt större belopp sker denna ytteriigare upplåning högre ränta, dvs. banken lånar på nästa trappsteg. Upplåningsvillkoren ärvidare sådana att varje trappsteg i ränletrappan är lika stort. Med dessa,villkor för upplåningen i träffas sålunda bankens totala upplåningav olika räntesatser - en räntesats för varje belopp motsvarande elttrappsteg. Upplåningeni det översta skiktet kommer alltså atl ske till en högsta räntesats fortsättningsvis kallad för marginalräntan. Om bankernas upp- 7 t2 1990/91. låningsker till samma högsta räntesats kommer också den totala riksbank- Prop.1990/91:41 supplåningen atl slå i samma proportion lill upplåningsbasen förvarje enskild bank eftersom varje trappsteg (i förhållande tillupplåningsbasen) är lika stort för samtliga banker. Ettvedertaget begrepp är dessutom den inofficiella ränletrappa som avser bankernassamlade upplåning i . Storleken på varje trappsteg i banksystemels ränletrappaär summan av samtliga bankers upplåningsmöjligheter lill en given ränta. Dessatrappsteg utgör den inofiiciella ränletrappan för hela banksystemet. Medledning av bankernas sammanlagda faktiska upplåning en viss dag kan såledesäven den högsta upplåningsräntan i den inofiiciella ränletrappan (marginalränian)beräknas. Normaltlånar alla banker till samma högsta ränta i . Om bankerna skulle lånai till olika högsta räntor blir det nämligen lönsamt för bankerna atlutnyttja dessa ränteskillnader. En bank som lånar till en låg ränta iriksbanken kan öka sin upplåning för att på så sätl kunna låna ul till andrabanker som har ett stort lånebehov och följaktligen annars måste låna till enhög ränta i . Eftersomdet därmed blir lönsamt för banker med etl litet lånebehov atl låna störrebelopp än nödvändigt i kommer marginalränian för dessa banker attbli högre än eljest. På motsvarande sätt kommer den högsta räntan för upplåningi för banker med stort lånebehov att bli lägre genom denna inlerbankmarknad.Dessa banker tillfredsställer sitt lånebehov genom all låna av andra banker istället för att låna hela beloppet av . I normala fall lånar därförbankerna i till samma högsta ränta. Den högsta räntan i deninofficiella räntetrappan för hela banksystemet (marginalränian) sammanfaller inormalfallet med den högsta ränta lill vilken varje enskild bank lånar iriksbanken. Ävenom bankerna av olika skäl vid någol enstaka tillfälle lånar till olika högstaräntesatser är den inofficiella marginalränian en god mätare av bankernasupplåningsbehov och ränteläget på dagslånemarknaden och därmed även förränteläget på hela den kortfristiga penningmarknaden eftersom detta i hög gradpåverkas av dagslåneräntan. Vidslutet av varje bankdag har en preliminär uppgift om bankernas s,ammanlagdaupplåning. Den preliminära ställningen offentliggörs viaPenningmarknadsinformation , som bl.a. ägs av . Den slutligaställningen framgår av veckorapporter. Dessutom tillkännagesbanksystemets sammanlagda upplåningsmöjlighet på en viss räntenivå(trappstegens bredd) genom PMI i samband med ändringar av räntevillkoren. Medstöd av dessa offentliggjorda uppgifter kan man härleda marginalräntan. Dennapubliceras också i vissa affärstidningar. Ränletrappankan alltså sägas ha dubbla betydelser genom att den kan avse antingen varjeenskild bank eller banksystemet som helhet. Ett alternativ vore att låta kassakravsavgiftenför varje enskild bank knytas till varje enskild banks högsta upplåningsränta iriksbanken. Delta skulle emellertid kunna leda till vissa icke önskvärdakonsekvenser. Öm kassakravsavgiften ärknuten lill den enskilda bankens högsta upp låningsränta kan varje bank själv påverka storleken på kassakravsavgiften. Vidliten upplåning i blir nämligen marginalräntan och där- Prop.1990/91:41 medi della fall även kassakravsavgiften låg. Om en bank underlåter atl uppfyllakassakravet minskar behovei av likviditet, eftersom bankernas är beroende av hur stora belopp som avsätts för all Om en bank underiåter atl uppfylla kassakravel minskardärför upplåningsbehovel i och därmed blir även Detskulle t.o.m. kunna bli lönsamt att underlåta att uppfylla kassakravet och istället erlägga kassakravsavgift, om avgifterna understeg räntekostnaden förupplåning på dagslånemarknaden eller i av ett belopp som är likastort som kassakravet. Omkassakravsavgiflerna i stället knyts till marginalräntan för hela banksystemetsupplåning i finns det inle ulrymme för sådana förfaranden. Mol ensådan anknytning kan anföras att det i realiteten blir som bestämmeravgiftsnivån. Enligl min mening finns det emellertid inte någon anledning tillbetänkligheter i detta hänseende. Räntevillkoren för bankernas upplåning, dvs.räntetrappan, är ett kreditpolitiskt instrument för att uppnå vissakreditpolitiska mål. En ändring av avgiftsnivån blir endast en sekundär effektav en kredilpolitisk åtgärd som beslutats av . Detta förhållandemåste enligl min mening godtas. Motsvarande kritik skulle dessutom kunnariktas även mol det nuvarande systemet eftersom detta är knutet till det avriksbanken bestämda diskontot. Som jag tidigare nämnt har detta numerabetydelse endast som referensränta och anpassas i efterhand till förändringarav marknadsräntorna. Syftet med en diskonloändring är alltså inle alt ändranivån för kassakravsavgiflerna. Molbakgrund av del anförda anser jag all en anknytning av kassakravsavgiflerna lillmarginalränian för bankernas upplåning i är godtagbar ur lagstiflningssynpunkt.Samtidigt tillgodoses kravet på flexibilitet vid snabba och kraftigaräntesvängningar. Dennuvarande avgiftsnivån, dubbla diskontot, bör emellertid inle frångås helt.Tvärtom anser jag att det är den nivån som skall gälla under normalaförhållanden. Endast i sådana extrema situationer när räntenivån påpenningmarknaden ligger nära eller överkrider del dubbla diskontot börlagstiftningen medge högre avgiftsnivåer. Om samlade kredit till bankinslitulenmotsvarar en högsta räntesats enligt räntevillkor (marginalräntan)som överstiger del dubbla diskontot minskal , böravgiften i stället svara mot en ränta på underskottet som överstigermarginalräntan . Förslaget innebär således att den högreavgiftsnivån blir tillämplig redan när marknadsräntan någol understiger dubbladiskontot. Anledningen härtill är att andra upplåningskostnader än ränta,exempelvis kreditavgifter, kan medföra att det kostar mindre att åsidosättagällande kassakrav än att låna upp nödvändiga medel på marknaden även närmarknadsräntan är något lägre än dubbla diskontot. Somtidigare nämnts offentliggörs först en preliminär och därefter en slutlig uppgift om sammanlagda kredit till bankinslitulen. Avgifisberäkningen bör grundas på den slutliga uppgiften. räntaför en viss dag som härieds från denna uppgift bestämmer avgiftsnivån för dendagen. Delsagda kan belysas av följande exempel. E.xempel I: Diskontot är11 %. Marginalräntan för banksystemets sammanlagda upplåning i riksbankenär18%. Marginalränian()överstiger inte (2 x 113 =) . Alltså tillämpasnormalnivån för avgiften, dvs. avgiften svarar mol en ränta på (2 x 11 =) . E.xempel 2: Diskontot är11 %. Marginalräntan för banksystemets sammanlagda upplåning i är20%. Marginalräntan () överstiger (2 x 113=) . Avgiften svarar alltsåmot en ränta på (20 + 3=) . Exemplen visar atlavgiften alltid skall svara mol en ränta som ligger minst tre procentenheteröver bankernas kostnad för upplåning i . När marginalränian liggerexakt under dubbla diskontot leder båda beräkningsmetoderna lillsamma resultat. Elfekternaav reglerna illustreras också av figur I. Räntetrappan for banksystemets totala upplåning i Anm.:Kassakravsovgiften vid olika storlek på upplåningen i di diskontot är 10Z. Jag anser vidare att denlagtekniska utformningen av bestämmelserna om kassakravsavgifter behöverjusteras. Såväl bestämmelserna avseende kassakravsavgifter som motsvarandebestämmelser i den kreditpolitiska lagen anger en ram för avgiftssällningen,Detta föranleder inga invändningar när det gäller den kredilpoliliska lagen.Som tidigare nämnts får efter regeringens bemyndigande meddela detillämpningsföreskrifter som behövs för användning av en åtgärd enligt denlagen. sambandmed att sådana föreskrifter utfärdas skall inom den Prop. 1990/91:41angivna ramen ange storleken av den särskilda avgift som kan utgå vid överträdelseav föreskriften. Till skillnad härifrån innebär riksbankslagens bestämmelser omkassakrav och om kassakravsavgifter att beslut fattas i form av förvaltningsbesluli enskilda fall. Det är därför inte lämpligt att lagens bestämmelser endastanger en ram inom vilken i enskilda fall kan besluta om avgiftensstorlek. Detta blir särskilt uppenbart genom att avgiften får sättas ned ellerefterges om det finns särskilda skäl. 1 lagtexten bör därför direkt anges påvilken nivå avgiften skall ligga. En sådan utformning skulle även överensstämmamed praxis. tillämpar regelmässigt den högsta tillåtnaavgiftsnivån. Denföreslagna lagändringen bör träda i kraft . Den nya regelnbör dock inle tillämpas beträffande underskott som är hänför-ligl lill tidenföre ikraftträdandet.