prop · GE0314 · 1990-12-31 00:00:00 — För att det skall kunna ske oberoende av ompatienten lämnar sitt samtycke härtill eller inte behövs en bestämmelse sombryter den sekretess som föreligger hos i förhållande tillkommunen. 1 paragrafen föreslås därför en bestämmelse om uppgiftsskyldighetför gentemot kommunen. För betalningsansvarets fullgörande är dettillräckligt att kommunen får del av patientens namn och folkbokföringsadress.Bestämmelsen har utformats i överensstämmelse med detta. Andra uppgifter ompatienten får således med stöd av denna bestämmelse inte lämnas till kommunen. 13.6 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen(1980:100) 7 kap. Enligt7 kap. 2 § 4. sekretesslagen gäller sekretessen enligt 1 § inte anmälan ochbeslut i ärende om ansvar eller behörighet för personal inom hälso-ochsjukvården. Uppgifter som sagts bör inte heller omfattas av den sekretesssom framgår av 4 § i den mån de återfinns inom . En bestämmelsehärom har förts in i ett nytt femte stycke i 4 §. 13.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m. m. Bestämmelsen har berörts i den allmänna motiveringen under avsnitt 5.8.Den som vistas vid ett sådant sjukhem eller motsvarande vårdinrättning som medstöd av den särskilda lagen härom skall övergå till en kommun skall ha rätt attfå ut läkemedel mot recept på apotek utan särskild avgift. Enligthuvudregeln i 10 § skall den allmänna försäkringen ersätta de kost nader för läkemedel som inte täcks av patientavgiften. gäller emellertid atl står för de läkemedel som används i behandlingen av patienterna på sjukhus. Det gäller även de sjukhem och motsvarande vårdinrättningar som skall övergå till kommunerna. Tills vidare bör inga förändringar ske i kostnadsfördelningen mellan kommu ner, landsting och den allmänna försäkringen. I del nya andra stycket 160 föreskrivsdärför att de läkemedel som med stöd av den nya 2 a § lämnas Prop.1990/91:14 ut kostnadsfritt till enskilda skall ersättas av . Detlandsting som avses är det som före var huvudman förvårdinrättningen. 13.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:569) ominförande av lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m. fl. Enkommun kan med stöd av 3 § tredje stycket lagen (1985:569) bm införande avlagen (1985:568) om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. överta uppgiften atttillhandahålla omsorger vid vårdhem (1990:496): Vissa regler i den tidigareomsorgslagen (1967:940) om bl. a. in- och utskrivning vid vårdhem gälleralltjämt. Ändringarna i paragrafen, som kommenterats i den allmännamotiveringen (avsnitt 10), innebär att en kommun likaväl som ett landsting ägerbefogenhet att utse tjänstemän att utföra de uppgifter som enligt den tidigareomsorgslagen skall utföras av överläkare resp. vårdchef hos omsorgsstyrelsen. Medhänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen dels föreslårriksdagen att anta förslagen till 1. lagom ändring i socialtjänstlagen (1980:620), 2.lag om övertagande av vissasjukhem och andra vårdinrättningar, 3.lag om ändring i hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763), 4.lagom ändring i lagen(1962:381) om allmän försäkring, 5.lag om kommunernasbetalningsansvar för viss hälso- och sjukvård, 6.lag om ändring i sekretesslagen(1980:100), 7.lag om ändring i lagen(1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m., 8.lagom ändring i lagen(1985:569) om införande av lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m. delsföreslår att godkänna de riktlinjer jag förordat vad gäller 9. bostadslånm.m. vid ombyggnad av kommunala sjukhem (avsnitt 4.2), 10.den ekonomiska regleringen avreformen (avsnitt 8), dels bereder tillfälle ta del av vad jag anförtom 11.tekniska hjälpmedel (avsnitt5.6), 12.förtroendenämnder inom denkommunala hälso- och sjukvården (avsnitt 5.7), 13.sekretessen inom den kommunalahälso- och sjukvården (avsnitt 5.9), 14.vårdplanering i samverkan(avsnitt 6.2), 15.genomförande och uppföljning(avsnitt 6.7), 16.det utökade statliga stödet(avsnitt 9). 11 1990/91. 15 Beslut Prop. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition förelägga vad föredraganden anfört för de åtgärder och deändamål som föredraganden hemställt om. Sammanfattning av äldredelegationens rapport (Ds Prop-1990/91:14 1989:27) "a i Bakgmnd och syfte med reformen Behovetav samverkan kring hälso- och sjukvårdens och insatser harframhållits i många sammanhang under . Kommuner och landstinghar också sökt utveckla och samordna sina service- och vårdinsatser. Mångahuvudmän har etablerat ett väl fungerande samarbete mellan förtroendevalda,ledning och anställda hos de båda huvudmännen. Härigenom har kvalitet ocheffektivitet kunnat förbättras. Fortfarandekvarstår emellertid betydande problem i samspelet mellan huvudmännen. Iregeringens proposition (1987/88:176) om äldreomsorgen inför 90-talet angavsatt "samordningen av samhällets insatser för äldre behöver utvecklas"och att målet därvid bör vara att "åstadkomma ett mer sammanhålletansvar". I propositionen sades även att "mycket talar för attprimärkommunema, föratom det ansvar de har, bl. a. även bör vara huvudmänför hemsjukvård, dagverksamheter, alla typer av servicebostäder och grappboendesamt lokala sjukhem". I propositionen framhölls också att den aviseradeäldredelegationen bör analysera frågan om medicinskt färdigbehandlade patienterinom länssjukvården. anslöt sig till de riktlinjer som redovisas ipropositionen. Destrakturella och funktionella problemen inom äldre- och handikappomsorgen kansammanfattas på följande sätt: Det finns parallellaorganisationer för likartade service- och vårdbehov. Uppbyggnaden av altemativaboende- och vårdformer samt insatser i öppenvården för det ökande antaletmycket gamla försvåras genom oklarhet om den nuvarande huvudmannaskapsgränsen. Ett socialt synsätt har fåttstå tillbaka för ett traditionellt sjukvårdsperspektiv, även då socialaomvårdnadsbehov dominerar. Del politiska ansvaret ärotydligt, vilket gör att den enskilde har svårt att veta vem som är ansvarigför olika insatser. Äldre personer tvingas i onödanflytta mellan olika boende- och vårdformer. Flexibiliteten iresursanvändningen begränsas genom parallella ledningsorganisationer med olikabudgetar. Uppdelningen av arbetsuppgifteri service- och vårdarbetet riskerar att mer ske efter administrativa gränser änav vad som motiveras av den enskildes behov. Samspelet mellan sjukvårdensinstitutioner och övrig äldreomsorg försvåras, varför människor vårdas onödigtlänge på sjukvårdens institutioner. Äldredelegationensförslag är inte begränsade till äldre, utan har som utgångspunkt alla dem som,oavsett ålder, har behov av service och vård. Delegationensförslag syftar till att primärkommunema skall få ansvaret för insatser somsamspelar med och kompletterar varandra och ansvaret för att bereda äldre ochyngre handikappade, som är i behov därav, service och vård i hemmet eller isärskilda boendeformer för service och om vård- Prop. 1990/91:14 nad. Delegationensförslag syftar även till att det verksamhetsmässiga och ekonomiska ansvaretskall fördelas så att det dels blir tydligare för den enskilde och för berördpersonal vilken huvudman som är ansvarig i det enskilda fallet, dels blir enoch samma huvudman, primärkommunen, som ansvarar för att nödvändiga resurserför service och vård finns samt för utbyggnad och prioriteringar införframtiden. Huvudmännens ansvar och uppgifter Äldredelegationenföreslår följande förändringar: Primärkommunema föreslås, genomett tillägg i socialtjänstlagen, få ett lagstadgat ansvar för att inrättasärskilda boendeformer för service och omvårdnad för dem som så behöver. De lokala sjukhemmen föreslåsöverföras till premärkommunema och i fortsättningen ses som en särskildboendeform för service och omvårdnad enligt socialtjänstlagen. Vill en kommunatt landstingskommunen fortsätter att driva ett lokalt sjukhem bör detta varamöjligt om partema är överens härom. Långvårdsanläggningar på länsnivå föreslåskunna överföras till kommunen, om huvudmännen kommer överens om detta och omanläggningen i fråga fyller likartad funktion som ett lokalt sjukhem. Primärkommunema föreslås bliansvariga även för medicinska insatser som kan tillgodoses i enskilt hem, isärskilda boendeformer för service och omvårdnad samt i dagverksamheler för demsom inte enbart behöver tillfällig vård och behandling. Undantag görs förinsatser som utförs av läkare. Den integrerade organisationenför social hemtjänst och hemsjukvård föreslås kallas hemvård. Kommunemas ansvar kommer enligtförslaget att omfatta både planerade och akuta insatser. Landstingskommunenföreslås, om det i ett enskilt fall skulle uppstå oklarhet om vilken huvudmansom är ansvarig, bli skyldig tillse att den enskilde får den medicinska vårdhan behöver. Enligt delegationens förslagskall primärkommunema ha den personal som behövs för kommunens hälso- ochsjukvård. Berörd personal skall erbjudas anställning i kommunema. Möjlighetertill lokala lösningar bör dock finnas. Om det är lämpligare bör kommunen kunnaköpa tjänster framför allt rehabiliteringspersonal och sjuksköterskor tillhemvården. Delegationen föreslår att enyrkeserfaren legitimerad sjuksköterska skall ges ett särskilt medicinsktansvar. föreslåsåläggas ledningen för hemvården och de lokala sjukhemmen. Socialtjänstlagensbestämmelser om distriktsnämnder, lokalorganslagen samt lagstiftningen kringfrikommun-försöken är dock tillämpliga även i detta fall. Delegationen anser att enöversyn av det nuvarande avgiftssystemet med anledning av den föreslagnareformen bör göras. skallvara att införa ett nytt avgiftssystem inom den kommunala äldre- 164 ochhandikappomsorgen med huvudmannaskapsreformen. 1990/91:14Den enskildes avgifter för medicinska insatser i hemmet m. m. eller vid Bilaga 1 vård på lokalt sjukhem föreslås bli oförändrade i avvaktan påresultatet av en sådan översyn. Äldredelegationenkonstaterar att kommunema behöver stimuleras att bygga upp altemativaöppenvårdsinsatser och särskilda boendeformer för service och omvårdnad. Olikaförsök med ekonomiska stimulanser beskrivs. Äldredelegationenföreslår att primärkommunema får ett ekonomiskt ansvar betalningsansvar förvård inom den somatiska långtidssjukvården samt för vården av medicinsktfärdigbehandlade patienter inom den somatiska korttidssjukvården och denpsykiatriska vården. Betalningsansvaretför patienter inom den somatiska långtidssjukvården, inklusive denspecialiserade geriatriska rehabiliteringen, föreslås inträda fr.o.m. detförsta vårddygnet. Beträffande den psykiatriska långtidssjukvården föreslåsbetalningsansvaret inträda antingen efter en schablontid, som kan bestämmastill exempelvis , eller trettio dager efter det att läkare bedömt att enpatient är medicinskt fardigbehandlad. Betalningsansvaret för den somatiskakorttidsvården föreslås inträda antingen efter en schablontid om förslagsvis 20vårddygn, eller fr.o.m. det åttonde vårddygnet efter det att en läkare bedömten patient vara medicinskt fardigbehandlad. Isamtliga altemativ skall som vård och behandling samt in- ochutskrivning ske i enlighet med läkarens beslut. Ekonomiska konsekvenser och ekonomisk reglering Äldredelegationenföreslår att de ekonomiska resurser som motsvarar landstingens kostnader, förden verksamhet för vilken kommunema blir ny huvudman, vård för vilken kommunemaskall ges ett betalningsansvar samt ersättningama i de s. k. samverkansavtalen,förs över till kommunerna. Frågan om kostnadema för vården av medicinsktfärdigbehandlade patienter inom korttidssjukvården bör enligt delegationenövervägas ytterligare. Delegationen har uppskattat dessa kostnader till 2022miljarder kronor resurs- och prisläge. Deekonomiska konsekvenserna föreslås lösas med hjälp av statens bidrag till huvudmännen, skatteutjämningssystemet, skatteväxling och ge nom ett nytt mellankommunalt omfördelningssystem. Det senare föreslås vid reformens genomförande innebära att varje kommun får medel mot svarande kommunens faktiska kostnader för överförd verksamhet och betalningsansvar. Efter en period, , bör varje kommun inom länet få den andel av de medel, som förs över från landsting till kommun, som deras respektive åldersstraktur m. m. motiverar. Formerna för det mellankommunala omfördelningssystemet bör läggas fast i lag. Om samtliga kommuner i ett län, efter halva den tid som omfördelningssyste- 165 met skall gälla, villomfördela resurser på annat sätt än enligt det nationella Prop. 1990/91:14systemet skall de kunna tillämpa ett sådant alternativt omfördelningssy- Bilaga 1 slem. Kommande förändringar av skattesystemet m. m. kan påverka utformningenav den föreslagna modellen för ekonomisk reglering. Reformenföreslås träda i kraft . Delegationen anser emellertid attdet finns starka skäl för att genomföra den föreslagna kompletteringen avsocialtjänstlagen , för att därigenom preciserakommunemas ansvar för servicebostäder och gmppboende. Kommuneroch landsting kommer i egenskap av både huvudmän och arbetsgivare att behövavidta en rad åtgärder; personalinformation och personalutbildning, gemensamplanering av resursförändringar och det fortsatta samarbetet samt förberedelserinför den ekonomiska regleringen mellan huvudmännen. Socialstyrelsenbör få i uppdrag att noga följa och utvärdera reformen och dess olika aspekter.Med stöd av material från utvärderingen bör staten kunna vidta åtgärder för attgöra eventuellt erforderliga förändringar i reformens konstmktion.Erfarenheter från företrädare för äldre och handikappade, huvudmännen samtpersonalorganisationema bör därvid tas till vara. Fortlöpandeavstämningar mellan staten och de båda kommunförbunden bör ske. Särskilduppmärksamhet bör ägnas vårdmässiga och ekonomiska konsekvenser avbetalningsansvaret samt konstraktionen av den ekonomiska regleringen. Äldres behov av service och vård Detsaknas underlag för att med någon säkerhet kunna bedöma konsekvenserna avbl.a. hälsoutvecklingen och förändringen av befolkningens ålderssammansättningnär det gäller behov och konsumtion av service och vård fram till år 2000.Tillgängligt material tyder emellertid på att de förändringar ikonsumtionsmönstret som skett fortsätter. Detta innebär bl.a.att konsumtionen av altemativa boende- och vårdformer samt öppna service- ochvårdinsatser ökar, både i absoluta termer och i förhållande till övrig vård. Äldredelegationenföreslår att får i uppdrag att mer utförligt analysera deframtida vårdbehoven hos äldre. Forteckning över remissinstanser pp-1990/91: 14 Efterremiss har yttrande avgetts av följande myndigheter (inkl. domstolar);, , , ,universitets- och högskoleämbetet, , arbelar-skyddsslyrelsen,plan- och bostadsverket, statskontoret, , ,kammarrätten i , länsrätten i , länsstyrelserna iJönköpings län. Efterremiss har yttrande avgetts av samtliga landsting. Efterremiss har yttrande avgetts av 277 kommuner, dvs. landets samtliga kommunerutom , , , , , Tierps och Vansbrokommuner. 8kommuner av de 277 har valt att enbart besvara den första remissomgångenangående bl. a. utvidgad flyttningsrätt och ändring i socialtjänstlagen närdet gäller kommunernas skyldigheter att ansvara för särskilda boendeformer förservice och omvårdnad. Efter remiss har yttrande avgetts av följande organisationer; . , Sjukvårdens och socialvårdens planerings-och rationaliseringsinstitut (Spri), i (LO),(), /SR, (), (), (),Föreningen , Föreningen landstingsdirektörer, . Efter remiss har yttrande också avgetts av följande bmkarorganisationer;(), (),(), (), , () (Demensförbundel). HCKoch DHR har lämnat gemensamt yttrande tillsammans med (). TotaUhar 339 av 351 tillfrågade remissinstanser inkommit med svar. Påeget initiativ har dämtöver 44 yttranden inkommit. Sammanställning av remissyttranden över Prop. äldredelegationens förslag (Ds 1989:27) ''a 3 Bakgmnd ochsyfte med reformen Problembeskrivning Äldredelegalionensproblembeskrivning i sammanfattning. Mångaäldre vårdas i miljöer, som inte ger de bästa föratsättningarnaför trygghet och integritet. Kvaliteten i äldreomsorgen måste förbättras föratt svara mot människors behov och förväntningar. Detta tillsammans med att manmåste bygga ut för att svara mot tillkommande behov innebär att äldreomsorgenmåste ges fortsatt hög prioritet. Insatsemamåste organiseras och administreras på ett sådant sätt att bästa möjligaeffektivitet uppnås. Fortfarandekvarstår betydande problem i samspelet mellan huvudmännen inom servicen ochvården till äldre. Detta har på många håll i landet fört med sig ett betydandemått av irritation och tvister mellan de båda huvudmännens ledningar. Orsakenhar oftast varit konflikter om resursfördelningen och kompetensprincipenstillämpning. Konflikter mellan personal i direkt anknytning till vård ochservice till enskilda har också förekommit. Detta har i sin tur försenatutvecklingen inom äldreomsorgen. Tvisterna tenderar också att undergrävamedborgamas förtroende för samhällets möjligheter att erbjuda en väl fungerandeäldreomsorg. Detbristande samspelet mellan huvudmännens resurser innebär attsjukvårdshuvudmännen nödgas ge vård till personer som, enligt gällandelagstiftning, egentligen skulle få sin vård genom primärkommunens försorg.Enligt delegationen finns det skäl för att vidta åtgärder för att kommatillrätta med detta förhållande. Omstmktureringeninom vårdsektom innebär att kommunema ställs inför nya ekonomiska åtaganden,medan landstingen avlastas uppgifter. Det finns inte någon koppling mellanhuvudmännen, där denna förändring kan hanteras och regleras. Detta förhållandeär en väsentlig källa till osämja mellan huvudmännen och har försenatutvecklingen. Uppdelningenav insatserna mellan huvudmännen på vårdbiträden resp. undersköterskor är intealltid ändamålsenlig från den enskildes synpunkt, utan snarare ett resultat avadministrativa förhållanden, främst huvudmannaskapsgränsen. Detdelade huvudmannaskapet och bristande samverkan i verksamhetsplaneringen harpå en del håll inneburit att omställningen, när det gäller de alternativaboende- och vårdformema, har skett utan samordning mellan huvudmännen varigenomenskilda personer riskerat att fara illa. Totak80 remissinstanser tar särskild ställning till delegationens problembeskrivning. 6landsting, varav 2 tveksamt, delar delegationens syn på de problem som funnitsoch finns. 12landsting menar att de inte känner igen den verklighet som delegatio- Prop.1990/91:14 nens problembeskrivning avser. 53kommuner delar uttryckligen delegationens analys och menar att den stämmer mederfarenhetema i den egna kommunen. 5kommuner menar att de inte kan instämma i delegationens problembeskrivning. Övrigaremissinstanser har inte uttalat tagit ställning till problembeskrivningen. Syftetär att den enskilde skall få en samordnad service och vård med god kvalitet ochhög kontinuitet samt goda möjligheter att påverka dess inriktning ochpraktiska utformning. Det skall också bli tydligare för både den enskilde ochberörd personal viken huvudman som är ansvarig i det enskilda fallet. Föratt åstadkomma detta syftar delegationens förslag också till att ge kommunemadet ekonomiska ansvaret för all långvarig service och vård samt ettverksamhetsansvar för huvuddelen av de lokala resursema för sådan service ochvård. Sammanfattningav remissinstansernas svar och motiv för sina stälf ningstaganden Totalt291 remissinstanser har tagit ställning till delegationens syfte med reformen. 10landsting menar att delegationens syfte med reformen är mer eller mindre braoch delar delegationens bedömning att ett tydligare ansvar inom specielltäldreomsorgen är nödvändigt. Särskilt pekar man på möjligheten att kommunemablir huvudman för omvårdnad på undersköterskenivå och allt boende inkl. lokalasjukhem. De4 övriga landsting som tagit ställning anser att syftet med en reform bordevarit annorlunda t. ex. att stärka de medicinska insatsema och höja denmedicinska kompetensen inom vård och omvårdnad av långvarigt sjuka. Då blirinte heller syftet att ge kommunema ett sammanhållet ekonomiskt ansvar adekvat.Landstingen bör tillhandahålla den medicinska kompetensen. 245 kommunerunderstryker delegationens syften med reformen och menar att dessa är heltriktiga. Erfarenhetema i kommunerna innebär att det måste till en tydligareansvarsfördelning och en primärkommunal huvudman för att ge kontinuitet ochsamordning av service och omvårdnad på lokal nivå. 10kommuner menar att delegationens syften inte är riktiga. Vård och omvårdnad börbygga på kompetensprincipen mellan landsting och kommun. Då blir det tydligastockså för den enskilde och ingen ytterligare ekonomisk belastning för kommunen. anser att reformen är nödvändig för att åstadkomma en vård och omsorg som präglas av valfrihet, kontinuitet, personlig integritet och trygghet. Förbundet är berett att gå längre och 169 menaratt ett överförande av hela primärvården skulle vara det mest Prop.1990/91:14 ändamålsenliga. Landstingsförbundetmenar att delegationen anger delvis nya vägar för att tillgodose de angelägnaoch växande vård- och omsorgsbehoven för äldre, långtidssjuka och handikappadeoch att nya angreppsätt kan prövas. Förbundet instämmer delvis i delegationensgrandläggande syfte med reformen, men anser att behoven av kvalificerademedicinska insatser för speciellt grappen äldre borde vara enförstahandsuppgift. Bland fackförbunden instämmer LO, TCO, SKAF, SHSTF, helt i delegationens grandläggande syftenmed reformen. menar att ett sammanhållet medicinskt ansvar är det gmndläggandeför en utveckling av äldreomsorgen och ställer frågan om inte hela primärvårdenborde föras över till primärkommunema. FörbundetSveriges Arbetsterapeuter och anserinte att en reform med delegationens syfte är bra för den enskilde när detgäller arbetsterapi och sjukgymnastik. Den nära knytning-en till den medicinskakompetensen förordas. Brukarorganisalionerna anser i stort sett samstämmigtatt det är nödvändigt med ett klarare ansvar och anser att syftet med reformenär riktigt, även om några inte helt delar äldredelegationens förslag tilllösningar, HCK och DHR betonar exempelvis resursfrågomas betydelse. Ny ansvars och uppgiftsfördelning Särskilda boendeformer Primärkommunemablir skyldiga att inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad fördem som så behöver. I detta innefattas servicebostäder, gmppboenden,ålderdomshem och lokala sjukhem. Kommunernas skyldighet föreslås reglerasgenom ett tillägg till socialtjänstlagen. I konsekvens med förslaget föreslåsockså terminologiska ändringar i folkbokföringslagen. Sammanfattningav remissinstansernas svar och motiv för sina ställningstaganden 292remissinstanser har tagit ställning till delegationens förslag om de särskildaboendeformema och samtliga är positiva till förslaget att förtydligakommunemas ansvar för boendet genom ändring i socialtjänstlagen. Socialstyrelsenbetonar betydelsen av en väl fungerande bostadsförsörj ning för äldre och andra gmpper och vikten av att man i det ordinarie bostadsbeståndet i högre grad än nu är fallet, planerar och bygger för kvarboende även när omvårdnadsbehovet ökar. Styrelsen är också positiv till begreppet särskilda boendeformer för service och omvårdnad och menar att bör allt boende inom kommunema ha en boendestan- 170 dardsom underiättar självständighet och stärker den personliga integrite- Prop.1990/91:14 ten. Plan-och bostadsverket framhåller att de särskilda boendeformerna måste utvecklasmot en fullvärdig standard. Verket menar att detta är ett mål för den socialavälfärdspolitiken och ger det större möjligheter till en flexibelbostadsförsörjningsplanering. Kommunema måste också få de ekonomiskaföratsättningama att klara reformen. Landstingsförbundetpekar på nödvändigheten av att klargöra ansvaret i gränsområdet motutvecklingstördas behov av särskilt ordnat boende genom omsorgslagen.Förbundet menar att det finns delar av personkretsen som måste få sitt boendegenom kommunemas försorg enligt socialtjänstlagen.