prop · GE03129 · 1990-12-31 00:00:00 — Föregen del vill jag erinra om att bl.a. reglema om medtagande till förhör utgören begränsning av den gmndlagsskyddade rörelsefriheten (jfr SOU 1978:34 s.195). En sädan begränsning får göras endast för att lillgodose ett ändamål somär godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Den får aldrig gä utöver vad som är nödvändiglmed hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sigsä långt atl den utgör ett hot mol den fria åsiktsbildningen säsom en avfolkstyrelsens gmndvalar (2 kap. 12 § andra stycket regeringsformen). Vidmyckel allvarliga brott, till vilka jag i della sammanhang räknar sädana brottför vilka inte är föreskrivet lindrigare sttaff än fängelse i fyra är ochförsök till sådana brolt, framslår emellertid samhällets inttesse av att brottetklaras upp och att gämingsmannen grips som sä angeläget att hänsynen till denpersonliga friheten i viss uisttäckning måste fä stå tillbaka. Exempel päsädana brott är mord, dråp, människorov, grovt rån och grov mordbrand. Fördessa fall bör polisens befogenheler i del akluella hänseendet utvidgas. Jagvill här framhålla att medtagande till förhör endast kan komma i fräga i defall där förhörspersonen utan atl åberopa giltig orsak vägrar att följa medtill förhöret. Bestämmelseni 23 kap. 8 § RB om skyldighel atl underkasta sig förhör bör därförsåvitt gäller myckel allvarliga brolt kompletteras så att även personer sombefinner sig inom ell vidare område än vad som omfattas av den regeln åläggssamma skyldighel. Detområde inom vilket den utvidgade möjligheten till medtagande lill förhör börvara tillämplig på låler sig dock inte beskrivas i generella termer. Avgränsningenmäste ske bl.a. med hänsyn lill de praktiska möjlighetema att genomföra utredningsåtgärdersom framstår som meningsfulla från förundersökningssynpunkt. En avgörandeomständighet i det avseendet är brottsplatsens belägenhet. Har brottet begäitsi en stad, bör de personer som uppehåller sig i de kvarter som ligger inärheten av brottsplatsen i regel kunna åläggas skyldighet alt omedelbartunderkasta sig förhör. I vissa fall kanske området kan sttäckas ut till en helstadsdel. Har brottet förövats i en glesbygd, kan det finnas anledning att låtabeslämmelsen avse betydligt större områden. Allteftersom tiden förflyter frän del att brotlel begåtts minskar i regel sannolikhetenför att just de som uppehåller sig i områdel kring brottsplatsen kan lämnauppgifter som är av särskild betydelse för det fortsatta utredningsarbetet. Denföreslagna skyldigheten att följa med lill förhör bör därför gälla endast underfömtsättning att ell mycket allvarhgi brott har l)egälts inom det akluellaområdet. Redan några limmar efter brottet torde bestämmelsen därför inte bliaktuell att tillämpa. Omständighetema i del enskilda fallel måste emellertid fäbli avgörande. Med nödvändighet följer att storleken pä del område som kan varaav inlresse för polisen att konttollera får en avgörande belydelse för underhur läng tid det kan bli aktuelh att tillämpa beslämmelsen. Den av mig nu föreslagna utvidgningenav möjlighetema för polisen atl ta med personer till förhör är förenlig medsåväl regeringsformens skydd för gmndläggande fri- och rättigheter som europarädskonventionenangående skydd för de mänskliga rättigheiema och de gmndläggande friheterna (artikel5:1 b). 3.3 Husrannsakan i transportmedel vid allvarliga brott Mittförslag: En beslämmelse förs in i 28 kap. RB som ger möjlighet tillhusrannsakan i ttansportmedel pä en plats där del finns särskild anledning altanta att den som kan misstänkas för etl brott för vilket inte är föreskrivetlindrigare sttaff än fängelse i fyra är eller försök till sådant brolt, kankomma all passera. Sädan husrannsakan fär syfta endast rill atl söka efter denmisstänkte. Rikspolisstyrelsenföreslår att en regel förs in i polislagen som ger polisen räll att företagenerella fordonskonttoller vid spaningar efler den som kan misslänkas för ellallvarligt brott. Remissinstanserna: Enmajoritet av remissinstansema anser atl del finns elt behov av klara regler. Flemissinstansernaför fram synpunkler liknande dem som har tagits upp i samband med att frågan ommedtagande till förhör har behandlats (avsnilt 3.2). Bl.a. polismyndigheten iStockholm uttalar sig särskill i frågan om generella fordonskonttoller.Polismyndigheten p>ekar på atl konttollmöjligheien bör avse inte enbartfordon ulan ttansfXJrtmedel över huvud. Skälen för mitt förslag:Som jag lidigare sagt är det angeläget att polisen har tillräckliga möjligheteratl bedriva ett effektivt polisarbete när ett brotl har ägt mm. Givetvis hardelta desto slörre belydelse ju allvarligare brottslighet det gäller. Etl viktigllal i polisarbetet kan vara atl spärra av och konttollera eventuellaflyktvägar. Den utvidgade möjlighelen att hälla förhör pä platsen och ta med p)ersonerför förhör, som jag har föreslagil, kan vara av viss belydelse i delsammanhanget. En sädan bestämmelse ger emellertid inle nägon möjlighet att konttollerabagageutrymmen eller slutna utrymmen i fordon som någon kan hålla sig gömd i.För att en sådan konttoll skall kunna göras krävs att de bestämmelser somtillåter husrannsakan är tillämpliga. Reglema om s.k. p)ersonellhusrannsakan finns i 28 kap. 2 § RB. Enligt dessa får for eftersökande av bl.a.den som skall gripas, anhållas eller häktas husrannsakan företas hos honom. En sädanåtgärd får även vidias hos annan, om synnerlig anledning föiekommer att deneftersökte uppehåller sig hos honom. För atl en sådan rvångsålgärd skall fä vidiashos annan än den eftersökte krävs att det föreligger en faktisk omständighetsom påtagligt visar atl det med fog kan förväntas att den sökte finns hos dendär husrannsakan företas (jfr JO 1985/86 s. 123). Avdel sagda framgär att fömtsättningar oftast saknas för att med stöd av Prop.1990/91:129 28 kap. 2 § RB företa husrannsakan i fordon för alt söka efler enperson som kan rrusslänkas for ett visst broll. Attsom nu sker undersöka slutna utrymmen i fordon med stöd av vägtta-fikförfaitningarnaär, som jag lidigare har sagl, av flera skäl inte acceptabelt. 1likhet med vad jag har föreslagit bettäffande möjlighetema lill medtagande tillförhör bör därför enligt min mening också tillämpningsområdet utökas förhusrannsakan i syfle att söka efter den som skall gripas, anhållas eller häktasför ett allvarhgi brott (se avsnitt 3.2). Rikspolisstyrelsenhar enbart begärt en möjlighet för polisen atl kunna konttollera fordon.Begreppet fordon definieras i 2 § vägtrafikkungörelsen (1972:603) som enanordning inrättad för färd pä marken och som inte löp)er pä skenor. Enmisstänkt f>erson kan emellertid tänkas förflytta sig med hjälp av andra ttansportmedelän sådana som omfallas av fordonsbegreppei i vägttafikkungörelsen. Som exemp)elkan nämnas båt, flygplan, tåg och tunnelbana. Detta har ocksä påpekats av någraremissinstanser. Jag anser därför all husrannsakan i del här avsedda syftelskall få ske i alla transportmedel där det är länkbart att en misstänkt kanhålla sig dold. Likaså skall husrannsakan kunna ske i lådor eller andra förvarings-utrymmensom kan dölja en människa och som fraktas i transportmedlet. Ensådan ulökad möjlighet till husrannsakan som jag nu föreslår innebär ett visstintrång i den personliga frihelen vilkel också har framhållits av fleraremissinstanser. I regeringsformen faller den under skyddet mot husrannsakanoch liknande intrång (2 kap. 6 och 12 §§). Samma överväganden som jag gjort belräffandeden utökade möjligheten lill medtagande till förhör gör sig gällande även i delhär fallel. Vid mycket allvarliga brott måste således iniegriteisaspekiemakunna fä stå tillbaka av hänsyn till samhällels slarka inlresse av all sådana broltklaras upp. Jag anser därför alt polisen i dessa fall skall ges utökademöjligheter att konttollera ttansportmedel. Möjlighetematill husrannsakan i syfle alt söka efler en misstänkt bör bara få ske på enplats där del finns särskild anledning att anta atl den misstänkte kan kommaall passera. Åtgärden fär således inte vidtas utan föregående prövning avsannolikheten för alt platsen kan komma att passeras av den misstänkte. Denutökade möjlighelen till husrannsakan som jag föreslår bör däremot, i motsatstill vad jag föreslagil belräffande förhör, gälla som fömndersökningbedrivs. Den bör inte heller inskränkas till del område där brotlel begålls. I ellinledningsskede av undersökningen lorde husrannsakan i transportmedel bliaktuell främsl utmed länkbara flyktvägar från själva brottsplatsen. I ettsenare skede kan det bli aktuellt att vidla sädana älgärder vid l.ex.gränsövergångar, om det under undersökningen kommit fram uppgifter om att densom kan misstänkas för brottet kan komma att lämna landel. Husrannsakanfår enligt 28 kap. 6 § ttedje stycket RB företas mellan kl. 21.00 och 06. (X) endasl omdet föreligger särskilda skäl för åtgärden. regeln bärs upp av tankenatt en så ingripande åtgärd som en husrannsakan innebär inte skall skenattetid, dä den som blir utsatt för åtgärden har etl befogat inttesse av attinte störas. Det saknas anledning att för de här aktuella situationerna göra nägotuttryckligt undantag från den begränsningen. I dessa fall är förhållandenavisserligen ofta sådana atl den som färdas i etl ttansportmedel inte på sammasätt som den som vistas i sin bostad kan förväntas bli störd av en husrannsakan.Problemet bltt dock ett annat, om del är aktuellt att företahusrannsakan i t.ex. en sowagnskupé eller en fartygshytt. För avgörande omsärskilda skäl föreligger för husrannsakan i ttansportmedel får vägas in vidvilken tidpunkt pä dygnet som del kan antas att den misstänkte kan komma attpassera platsen. Jag vill här understryka att proportionalitetsprincipen, som bettäffandehusrannsakan är uttryckt i 28 kap. 3 a § RB (jfr 2 kap. 12 § andra stycketregeringsformen), gäller även när en sådan åtgärd vidtas i transportmedel. Husrannsakani ttansportmedel skall, liksom bettäffande vad som i huvudsak gäller omhusrannsakan i andra sammanhang, inte få företas utan föregående beslul avundersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Endasl i de fall dä ett sådantbeslut inte kan avvaktas får en enskild pwlisman besluta om åtgärden. Denav mig förordade ökade möjligheten till husrannsakan är förenlig med den forntnämnda (jfr artikel 8). 3.4 Husrannsakan i transportmedel för eftersökande av rymlingar,m.m. Mitt förslag: 20 §polislagen kompletteras med en bestämmelse som ger en polisman befogenhet att ivissa fall undersöka ttansportmedel för att söka efler den som avvikit efteratt ha intagits i en krimi-nalvärdsanstalt eller avvikit från ensjukvårdsinrättning. I förstnämnda fall får en sådan åtgärd vidtas endast omden avvikne dömts lill fängelse och det kan antas att han ulgören allvarlig fara för annans hv eller hälsa eller för rikets säkerhet.Transportmedel får undersökas också för att söka efter den som genomgårpsykiatrisk tvångsvård eller som av domstol överlämnats till rättspsykiatriskvård och som avvikit firän en sjukvårdsinrättning, om del med hänsyn till omständigheternafinns särskilda skäl att anta att han utgör en sådan fara för annan eller förrikets säkerhet. Endasl ttansportmedel på en viss plats där det finns särskildanledning att anta att den avvikne kan komma att passera fär undersökas. Rikspolisstyrelsenföreslår att polisen i en beslämmelse i pohslagen ges befogenhet att företagenerella identitets- och fordonskonttoller för att söka efler den som haravvikit från häkte, kriminalvårdsansialt eller vårdin-rätming, om han utgör enfara för någon annan persons liv eller hälsa eller för rikets säkerhet. Remissinstanserna:En majoritet av remissinstansema anser att det Prop. 1990/91:129 finns ettbehov av klara regler när det gäller polisens befogenheter atl vidla åtgärdervid eftersökande av i)ersoner som avvikit från olika institutioner. Remissinstansernaför fram synpunkter liknande dem som redovisats ovan under avsnitl 3.2 och 3.3.Polismyndigheten i , och JO sätter emellertid i frågaom nägon särskild regel om ideniiieis-konttoll är erforderlig i dessa fall.Dessa remissinstanser framhåller atl sädana eftersökta personer som avses härär väl kända till utseendet. Skälenför mitt förslag: Av motsvarande skäl som jag anfört som gmnd för mittförslag till ändrade regler om husrannsakan i RB (se avsnitt 3.3) bör det ipolislagen föras in en regel som ger polisen rätt att i eftersökandet av en awikenp)erson undersöka transportmedel. I likhet med vad jag har föreslagit bör ocksäen sådan befogenhet avse transportmedel över huvud där en person kan hållasgömd. Att som föreslagil inskränka rätten till en sådanåtgärd till enbart fordon skulle innebära en inle önskvärd inskränkning i pohsensmöjligheter att bedriva ett effektivt spaningsarbele. Polisens rält lillhusrannsakan bör omfatta också lådor eller andra förvaringsuirymmen som fraktasi transportmedlet och som kan dölja en människa. Denföreslagna bestämmelsen bör emellertid - bettäffande den som avvikit efler attha tagits in i en kriminalvårdsanstalt - vara tillämplig endasl på den som ärdömd för myckel allvarliga brott. I linje med vad jag förordat när det gälleren molsvarande beslämmelse i RB anser jag att en fömtsättning för atl undersökaett ttansportmedel bör vara atl den awikne dömts till fängelse i minsl fyra är.Hämtöver anser jag alt del bör krävas all han ulgör en allvarlig fara forannans liv eller hälsa eller for rikets säkerhet. En faktor som kan vara viktigför att bedöma om en sådan fara föreligger kan vara de broll som den awiknelagförts för och de övriga omständigheter som kommit fram under den rättsligaprocessen. Även andra omständigheter måsle emellertid beaktas vid denbedömningen. En sädan omständighet kan vara att den avvikne uttalat alt hanskall hämnas på en annan p)erson eller atl det är känt att han har tillgångtill vapen. En annan omständighet kan vara att den awikne har tillgång tillsådan information att det skulle kunna ulgöra en fara för rikets säkerhet, ominformationen kom till nägon annan stats kännedom. Ävenden som avviker från en sjukvårdsinrättning där han är intagen med tvång förpsykiatrisk värd kan utgöra en sådan fara som jag nu har beskrivit. Jag villhär erinra om att behandlar propositionen 1990/91:58,som innebär bl.a. att det införs regler om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiattiskvärd, som ersätter den nuvarande regleringen i lagen (1966:293) om beredande avslulen psykiatrisk värd i vissa fall. Den fara som en person som genomgår psykiatriskvärd med tvång kan ulgöra är ofta svårare all bedöma på gmnd av hanssjukdomstillstånd, åtminstone om han inte är föremål för tvångsvärd som enbrottspåföljd. Därför måsle faran huvudsakligen bedömas medutgångspunkt från omständighetema vid avvikandet. Den awiknes sjukdomstillståndvid tidpunkten för avvikandet 1990/91. börvid den bedömningen tillmätas stor betydelse. Andra omständigheter som måstebeaktas är om t.ex. vapen kommit till användning vid rymningen eller om det ärkänt att han har tillgäng till vapen. Givetvis kan lidigare agerande av den awikneibland vara av vikl för bedömningen. Vadjag sagt (avsnitt 3.3) om tiden och platsen för husrannsakan itransportmedel bör gälla även vid eftersökande av den som awtkit. Beslul om husrannsakan börinte fä fattas av en enskild polisman utan föregående prövning avpolismyndigheten. Del ankommer alltså pä polischefen eller den till vilkenhans befogenheter har delegerats att ta ställning till om åtgärden är befogad.Om polismyndighetens beslul inte kan avvaktas, bör emellertid en enskildpolisman kunna besluta om åtgärden. Bettäffande milt förslagsförhällande till regeringsformen hänvisar jag till det jag sagl i föregåendeavsnitt. I fråga om europarådskonvenlionen finns inle heller någon molsttidighel(artikel 5:1 a och e). 4 Ingripanden vid allvarliga ordningsstömingar Minbedömning: Ändringar i polislagen eller i föresläs inte i dettasammanhang. Nuvarande regler lämnar tillräckligt utrymme för att polisen skallkunna fullfölja sin uppgift att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Rikspolisstyrelsensförslag:: Slyrelsen föreslär all sttaffmaximum för brottet ohörsamhet molordningsmakten i 16 kap. 3 § BrB höjs så att utrymme ges för personella rvångsmedelmol deltagare i en folksamling som stör allmän ordning. Slyrelsen föreslårvidare att 13 § polislagen kompletteras med en beslämmelse som ger polisenrätt atl, ulan föregående befallning för ordningens upprätthållande,tillfälligt omhänderta deltagare i en folksamling som påbörjat störande av denallmänna ordningen. Av de remissinslanser som tillstyrker förslaget framhåller nägra atlbrottet mäste anses ha ell sä högt sttaffvärde att en höjning av sttaffskalanär motiverad. i Slockholm anser att en skärpning av sttaffskalanbcir övervägas för att därigenom försöka få presumtiva deltagare i allvarliga ordningssiömingarall avstå från brottsliga handlingar. Föreningen en straffskärpning som etl uttryck för en sttängare syn på brottet.Bland de remissinslanser som avstyrker förslagel framhåller JK, RÅ, att böler torde bli den vanligaste påföljden förohörsamhet mot ordningsmakten även med förslag. Med hänsyn lillbeslämmelsen i 24 kap. 1 § sista siyckei RB skulle därför möjlighelen till personellatvångsmedel alltjämt vara utesluten. RA, , . Lundstingsrätt och släller sig avvisande lillatl låta önskade straffprocessuella konsekvenser vara avgörande för Prop.1990/91:129 vilken sttaffsalsen bör vara för ett vissl brott. JO anser allförslaget innebär en belydande avsteg frän den annars gällande systematiken ibrottsbalken. Förslageltill ändring i polislagen Ocksåhär är remissutfallet spliittai. Flera av de remissinstanser som tillstyrkerförslaget anser att redan nu gällande bestämmelser i flertalet fall ger polisentillräckliga möjligheter atl ingripa mot deltagare i ordningsslörande folksamlingar.Dessa remissinslanser tillstyrker emellertid förslaget mot bakgmnd av att detkan förekomma situationer där polisen måsle kunna ingripa utan atl nägonbefallning för ordningens upprätthållande har kunnal meddelas. tingsrättavstyrker förslaget men anser att en bestämmelse som ger pwlisen rätt tillomedelbara omhändertaganden i situationer där fömtsättningar for all lösa uppen folksamling och for att ta med deltagarna föreligger bör införas ipolislagen. Enligt tingsrätten är en sädan ordning motiverad av önskemålet atlförhindra atl dellagama snabbt återsamlas och alt en ordningsslörandefolksamling bildas på nytt. avslyrker förslagel mengodtar atl polisen ges föreslagna befogenheler under fömtsätming att en skingringsbefallningmeddelas innan pohsen ingriper. Liknande synpunkter framförs av Lundstingsrätt. Ätskilliga remissinstanser avstyrker förslagel. anseralt farhågor om alt det i vissa fall kan vara svårt all nå ulmed en befallning för ordningens upprätthållande till alla i en folksamling äröverdrivna. Hovrätten framhåller atl befallningen kan upprepas under polisens arbele.Svenska Ishockeyförbundet anser att en beslämmelse som den föreslagna innebär upp)enbararisker för godtyckliga ingripanden. Nägra remissinslanser, däribland JO, anseralt förslaget inte överensstämmer med åtaganden enligt konventionenangående skydd for de mänskliga rättigheiema och de gmndläggande friheiema. Skälenför min bedömning: En av pohsens viktigaste och mest gmndläggande uppgifter äratt upprätthålla den allmänna ordningen och säkerheten. Det är, som många av remissinstansemaframhållit, självfallel av stor belydelse för medborgarnas trygghet att poliseninte bara har de personella och materiella resurser som behövs för denuppgiften ulan också all lagstifmingen lämnar utrymme for sädana ingripandensom framslår som sakligt motiverade. Samtidigtfinns del anledning all stt7ka under att intresset av att upprätthålla ordningoch säkerhet alltid måsle vägas mot inttessei all väma om enskilda människorsfrihet och integritet. Särskilda krav mäste ställas när del gäller ingripandensom innebär en inskränkning i nägon av de gmndläggande fri- och rättigheter somavses i 2 kap. regeringsformen. För sädana krävs dessutom alltid ettuttryckligt lagstöd. Till dessa rättigheter hör skyddet mol frihetsberövanden(2 kap. 8 § regeringsformen). Lagstöd för ingripanden som begränsar dennarättighet finns bl.a. i RB och i polislagen. Avdessa regler lar framställning särskilt sikte på fömtsättningamaför att deltagare i en folksamling som allvarligt stör den allmännaordningen eller säkerheten skall kunna gripas som misstänkta för Prop.1990/91:129 brott enligt bestämmelserna i 24 kap. RB eller tillfälligt omhändenasmed stöd av 13 § pohslagen. Medhänsyn till frågans betydelse kommer jag i det följande att tämligen utförligtdiskutera vilka möjligheter som polisen har att ingripa mot folksamlingar somallvarligt stör eller hotar den allmänna ordningen för att därigenom ge eltunderlag för en bedömning av om del finns behov av nägon lagändring. Försådana polisingripanden som gripande och tillfälligt omhändertagande gäller bl.a.de s.k. behovs- och pioportionaliieisprinci|)ema. Dessa principer är lagfästa bl.a.i 8 § polislagen. Behovsprincipen innebär alt polisingripanden endasl skallske i den form och den uisttäckning som behövs för an det avsedda resultatetskall uppnäs. Proportionalitetsprincipen innebär att ingripanden alltid skallgenomföras pä ett säll som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfle ochövriga omständigheter. De skador och olägenheter som ingripandet kan medföra färsåledes inte stå i missförhållande till syftel med ingripandel. Behovs-och proportionaliteisprincipiema innebär väsenlliga begränsningar i polisensbefogenheter. Även om formella fömtsättningar föreligger för en viss typ avingripande, kan delta således vara uteslutet till följd av dessa principer. Jagär angelägen om att framhålla detta med hänsyn lill att jag i del följandehuvudsakligen kommer alt uppehålla mig vid de olika formella fömtsättningamaför gripande och lillfälligl omhändertagande. Entillämpning av behovs- och proportionalitelsprincipema fömtsätter att man görklart för sig vilket ändamål som olika ingripanden har. Det bör emellertidframhållas att elt vissl ingripande givetvis kan ha olika ändamål. Gripande är eltstraffprocessuelll tvångsmedel. Del ingår således som ett led i Uttedningen av etlbrott. Det utesluter emellertid inte att åtgärden kan ha andra syften. För att nägonfär gi-ipas fömtsätts i princip att någol av de s.k. häktningsskälenföreligger. Etl av dessa är att det föreligger risk för att den misstänkteskall fortsätta sin brottsliga verksamhel. Ju allvarligare brotl som det finnsrisk för och ju mer påtaglig risken är desto starkare är skälen för att gripaden misstänkte. Hur istarka dessa är hänger säledes inte nödvändigtvis sammanmed hur grovt del brolt är som ligger till gmnd för gripandet. Ävenett tillfälligt omhändertagande kan ha olika ändamål. En fömtsätming för attnågon skall få omhändertas med stöd av 13 § polislagen är att del antingen är nödvändiglför att ordningen skall kunna upprätthållas eller att det behövs för att enstraffbelagd handling skall kunna avvärjas. Dessutom krävs, i enlighet med tehovsprincipen,atl resultatet inte kan uppnås med mindre ingripande åtgärder. Iett konkret fall kan ett omhändertagande enligt jx)lislagen tillgripas i syftebåde att avvärja brott och att upprällhålla ordningen. Det utesluter inte attpolisen mäste göra klart for s;ig vilken som är gmnden för ingripandet i detenskilda fallel. En prövning i enlighel med proportionalitetsprincipen mästegöras i förhällande till den gmnden. Överväger en jwlis att omhän- Prop.1990/91:129 derta nägon i syfte all avvärja broll utan atl finna alt åtgärdenär försvarlig med hänsyn lill det syftet, torde den brislen inte kunna läkas avall åtgärden ocksä kan bidra till att upprätthålla ordningen, om del inteheller på den gmnden finns tillräckliga skäl för ett omhändertagande. Närdet gäller att avvärja brott krävs alltid atl del antingen är fråga om att avbrytaetl pägående brott eller att del föreligger en omedelbar fara för broll.