prop · GE0317 · 1990-12-31 00:00:00 — De nuangivna faktorerna utgör enbart exempel på vad som bör beaktas då beslut om lillståndskravövervägs. Om t. ex. en liten livsmedelsbutik i en glesbygd eller på en mindreort bedriver sin verksamhet med myckel små marginaler, eventuellt medglesbygdsstöd, kan det kanske antas atl en i området kringresande vambussskulle kunna utgöra ett hot mot butikens existens. Finns det ingen annan butikinom rimligt avstånd för de boende på orten bör ett lillståndskrav kunnainföras på den orten. Tillståndskravetkan begränsas till att avse vissa varor eller en viss försäljningsform. Detta bör, som lagrådet framhållit, stå klart utan att det behöver anges i lagtexten. Den förtydligande bestämmelsen härom i 3 § 2 st lagrådsremissens lagförslag 2 har därför här fått utgå. För att inte tillståndskravet skall bli alltför omfattande bör vid tillämpningen en be gränsning med avseende på varuslag och försäljningsformer också ske. Ett beslut om lillståndskravskall avse elt visst område. 1 allmänhet torde Prop. 1990/91:17 det intefinnas anledning atl införa lillståndskrav i en hel kommun, även om detsjälvfallet kan ske om det föreligger elt sådanl behov. Detta torde dock varafallet endast undanlagsvis. Kommunen utgör då det område som nämns i lagen. Fråganhur de områden där lillståndskrav skall gälla lämpligen skall avgränsasregleras inte närmare i lagtexten. Del får avgöras från fall lill fall. Tillståndskravelkan t.ex. begränsas till att omfatta en eller flera församlingar eller eneller flera kommundelar där sådana finns. I beslutet kan också anges den ortinom vilken tillfällig försäljning inte får ske utan tillstånd. Till beslutetkan även fogas en karta som exakt anger de geografiska gränserna förtillståndskravet. Detta kan vara lämpligt t. ex. när gränserna mellan församlingar,kommundelar eller liknande inle är tillräckligt lydliga i form av skyltar e. d. 4 § I 3 § avses med livsmedehvaror som avses i 1 § 1 livsmedelslagen (1971:511), kläder: varor som avses i61 eller 62 kap, lulllaxelagen (1987:1068), skor: varor som avses i 64 kap,tulltaxelagen. Genomhänvisningen till 1 § 1 livsmedelslagen kommer med livsmedel alt förståsmatvaror, dryckesvaror, njutningsmedel eller andra varor som är avsedda atlförtäras av människor, dock inte varor som läkemedelsförordningen (1962: 701)är tillämplig på. Genom hänvisningar till bestämmelserna i 61, 62 och 64 kap, lulllaxelagenges en definition av kläder och skor. Härigenom kommer med kläder att förståsplagg av textilmaterial och med skor fotbeklädnader av olika slag, Lagen kommerdärmed inle att omfatta vare sig pälsar och skinnkläder eller begagnade kläderoch skor, 5 §Föreskrifter enligt 3 § får meddelas bara ifråga om försäljning som sker ien lokal eller etl liknande utrymme som näringsidkaren utnyttjar vid enstakatillfällen eller för en kortare lid, eller frånett fordon som huvudsakligen är inrättat för försäljning eller transport avvaror. Föreskrifternafår dock inle avse försäljning inomen lokal där någon annan näringsidkare bedriver stadigvarande försäljning, frånett fordon som har ställts upp efter tillstånd enligt 2 § allmänna ordningsstadgan(1956:617) eller på ett salutorg eller någon liknande plats som kommunen harupplåtit lill allmän försäljningsplats, eller vidoffentliga tillställningar som avses i allmänna ordningsstadgan eller vidallmänna sammankomster som avses i lagen (1956:618) om allmänna sammankomster. Jfr1 § i lagrådsremissens lagförslag 1, Paragrafenhar på förslag av lagrådet utformats som en begränsning av möjligheterna att meddela föreskrifter enligt 3 § när det gäller försäljnings former. Föreskrifter om tillståndskrav får alltså meddelas endast i fråga om försäljning som sker i tillfälligt nyttjade lokaler eller från vissa fordon, 32 Paragrafenavviker bara i några språkliga avseenden från lagrådets Prop. 1990/91:17 förslag.Dessutom har paragrafen getts en annan inplacering än i lagrådets förslag tilllagtext. Medlokal avses i princip utrymmen i byggnader. Vad som är lokal får i övrigtavgöras med ledning av hyres- och byggnadslagstiftningen. För att reglernaskall vara enkla att tillämpa bör även gränsfallen omfattas av lagen, varfördet är lämpligt alt lagen omfattar även "liknande ulrymme". Om t. ex.en enklare kiosk tillfälligt ställs upp på en plats bör lagen alltså kunnatillämpas. Meduttrycket "fordon som huvudsakligen är inrättat för försäljning ellertransport av varor" avses lastbilar, inbegripet vambussar, och släpfordonsom är särskilt inrättade för ändamålet. Lagen omfattar alltså glassbilar ochliknande, men normalt inte försäljning från personbilar. Detbör heller inte vara möjligt att undgå tillståndskravet genom alt i omedelbaranslutning till lokalen eller fordonet sätta upp ett stånd eller liknande ochbedriva försäljningen därifrån. Om försäljningen i praktiken bedrivs frånlokalen eller fordonet genom att varoma hämtas därifrån under försäljningen ärtagen tillämplig. Iförsta stycket anges vidare alt lagen gäller om försäljningen sker i en lokaleller liknande utrymme som näringsidkaren utnyttjar vid enstaka tillfälleneller för . Del är självfallet svårt alt ange någon bestämdlidsgräns för vilken försäljning som skall omfattas av lagen. Uttrycket"enstaka tillfällen eller för " bör dock tolkas på liknandesätt som "tillfälligt begagnat" i lagen om tillfällig handel. Avgörandevikt bör fästas vid i vilken omfattning lokalen hålls tillgänglig förallmänheten. Om försäljning sker under elt fåtal dagar är det klart all lokalenutnyttjas vid "enstaka tillfällen". Om försäljningen sker under sedvanligaffärstid och sammanhängande under minst några månaders lid, tordeförsäljningen i allmänhet inte anses ske vid "enstaka tillfällen"eller för en "". Ensärskild fråga i della sammanhang är hur man skall bedöma försäljning från s.k.sommarbuliker och annan liknande säsongsmässig försäljning som betingas av enkraftig ökning av kundunderlaget på en ort. Avbetänkandet (s. 113) framgår atl vissa länsstyrelser i hittillsvarande praxis iolika beslut har förklarat alt försäljning från s.k. sommarbutiker inteomfattats av lagen om tillfällig handel. Som lagrådet framhåller i dettasammanhang kan en försäljning som föriäggs exempelvis enbart till tiden mittenav juni i en skärgårdskommun rycka undan gmnden för enbutik som förser den fasta befolkningen med varor . Som jagfömt har sagt är det svårt all ange någon bestämd tidsgräns. Liksom hittillsfår frågan överlämnas till rättstillämpningen. Vidförsäljning från fordon föreskrivs inget särskilt lidskrav. All sådan försäljningkan bli föremål för föreskrifter om lillståndskrav, såvida detta inle äruteslutet enligt andra stycket. Iandra stycket anges vissa fall av försäljning som föreskrifter om tillståndskrav inte får avse. Första punkten tar hänsyn lill att sortiments- blandning bör vara fulh tillålen. Del skall alltså inle krävas tillstånd förden 33 3Riksdagen 1990/91. som tillfälligt hyr etlutrymme på en stormarknad eller liknande för att Prop. 1990/91:17 säljavaror. På förslag av lagrådet har regeln formulerats för att ange detta tydligt.Vad som sägs i de två sista punkterna motiveras av att sådan försäljning somdär nämns redan är tillståndspliktig. 6 § Frågor om tillstånd prövas av den kommunala nämnd som kommun fullmäktige bestämmer. Dettorde vara lämpligt att beslut om tillstånd fattas av konsumentnämnden, om detfinns en sådan inrättad i kommunen. Om så inte är fallet bör denna uppgifthandhas av den nämnd som ansvarar för vamförsörj-ningsfrågor i kommunen, isista hand kommunstyrelsen. 7 § Tillstånd skall lämnas, om försäljningen inte kan väntas medföra någon stöming av betydelse för vamförsörjningen inom området. Paragrafen,som inte finns upptagen i lagrådsremissen, har på förslag av lagrådet utformatsi huvudsaklig överensstämmelse med 8 § i betänkandets lagförslag 1. Omett tillståndskrav gäller i ett område bör tillstånd lämnas i alla de fall därdet med tillståndskravet motiverade skyddsintresset inte hotas. Denbedömning som tillståndsmyndigheten gör vid tillståndsprövningen blir i höggrad likartad kommunfullmäktiges prövning av frågan huruvida krav på tillståndskall införas i kommunen eller inte. prövning avserdock en konkret situation. I bägge fallen måste en rad omständigheter beaktas.Kommer några butiker överhuvudtaget atl påverkas av den tillfälligaförsäljningen? Hur ser butiksslmkluren ut för de butiker som kan komma attpåverkas av det sökta tillståndet? Vilka vinstmarginaler har de? Någratypexempel kan ges då tillstånd till den tillfälliga försäljningen normalt börkunna ges och inte ges. Om den tillfälliga försäljningen skulle avse endast en vamsort,t. ex. glass, bröd, potatis eller fisk, bör tillstånd normalt inte kunnavägras. Om försäljningen däremot skulle omfatta ett större sortiment, t. ex.från en vambuss eller liknande, bör ansökan om tillstånd kunna avslås. Vadgäller försäljningen av en vamsort torde det i princip inte spela någon rollunder hur försäljningen kommer att vara. När del däremot gällerförsäljning från en vambuss eller liknande bör omfattningen av försäljningenbeaktas. Skulle försäljningen avse elt eller några få tillfällen torde det inormalfallet inle vara möjligt all vägra tillstånd. Skulle försäljningendäremot bedrivas under ett flertal tillfällen, kanske enligl ett fastlagtschema, bör tillstånd kunna nekas. Dettautgör givetvis endast exempel på typfall. Situationen i det enskilda fallet kanvara sådan att en annan bedömning behöver göras. Omärendet är tveksamt kan del vara lämpligt att ansökan remitteras till lokala köpmannaorganisationer och konsumentföreningar för yttrande. I annat fall torde tillstånd kunna meddelas eller nekas relativt omgående. 8§ Tillstånd ges för ett bestämt tillfälle eller för , högst treår Prop. 1990/91:17 i sänder. Ett tillstånd får förenas med villkor. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 8 § första stycket lagen om tillfällig handel. Villkor somkan anges är t.ex. inom vilket närmare område som försäljningen får ske, vilkensträckning som en vambuss får trafikera m.m. 9 §Ett tillstånd får återkallas, om en föreskrift i denna lag eller en föreskrift eller ett villkor som har meddelats med stöd av lagen i något väsentligt avseende har satts åsido. Paragrafenhar utformats efter förebild av 24 § förordningen (1981:402) om handel medskrot (ändrad senast 1985:433). På förslag av lagrådet har paragrafen utformatsså att den inte utesluter fall när någon annan än innehavaren av tillståndethandhaft försäljningen och i samband därmed salt åsido väsentliga åligganden påett sätt som bör drabba tillståndshavaren. Paragrafen avviker språkligt någotfrån lagrådets förslag. Somgmnd för aterkallelse har ställts upp att åsidosättande av en föreskrift ellerett villkor skall ha skett i någol väsentligt avseende. Detta innebär bl a atlringa brott enligt 11 § 3 st inte utgör gmnd för aterkallelse. Delligger i sakens natur att det är den kommunala nämnd som meddelat tillståndetsom också beslutar om aterkallelse. 10 §Den kommunala nämnd som avses i 6 § skall utfärda bevis om meddelat tillstånd. Tillståndsbeviseti original eller kopia skall föras med vid försäljningen. Paragrafenstämmer delvis överens med föreskriftema i 10 § förordningen om handel medskrot och 9 § andra stycket lagen om tillfällig handel. 11§ Till böter, högst , skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhetbryter mot 2 § eller 10 § andra stycket. Till böter skall den dömas som uppsåtligeneller av oaktsamhet 1.bedriver försäljning utanföreskrivet tillstånd, eller 2.bryter mot villkor som harställts upp med stöd av 8 § andra stycket. I ringa fall skall inte dömas tillansvar. Paragrafenhar med endast en mindre redaktionell avvikelse utformats enligt lagrådelsförslag. (Jfr 4 § i lagrådsremissens lagförslag 1 samt 8 § i lagrådsremissenslagförslag 2). Undantaggörs i tredje stycket för ringa fall av överträdelser. Härigenom ges en möjlighet att inte döma till ansvar vid bagatellartade överträdelser av lagen, t. ex. om det gäller försäljning i liten omfattning och näringsid karen inte har sökt erforderligt tillstånd, men uppenbarligen skulle ha fått sådant om han hade sökt. Paragrafen är tillämpligpå den som rent faktiskt bedriver försäljningen. 1990/91:17 I de falldenna person inte är näringsidkaren själv kan näringsidkaren fällas till ansvarmed stöd av 12 §. Utredningenhar föreslagit att varor som någon bjuder ut till försäljning utan behövligttillstånd skall förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Någonförverkandemöjlighet föreslås dock inte i den nya lagen. Normalt finns intenågon förverkandemöjlighet vid rena bötesbrotl. I annan specialstraffrättsliglagstiftning där sådana bestämmelser finns föreskrivs som straff för brott somkan föranleda förverkande böter eller fängelse i högst (se t. ex. 30 och32 §§ livsmedelslagen). Ansvarenligt denna paragraf inverkar inte på det ansvar som kan ådömas näringsidkarenför all han har bedrivit försäljning utan tillstånd enligt 23 §livsmedelslagen. 12§ Näringsidkaren ansvarar för en sådan gärning som avses i 11 §, om den harbegåtts i hans rörelse och han har haft eller borde ha haft vetskap omgärningen. fall näringsidkaren inte personligen har deltagit i själva försäljningen gesi paragrafen en möjlighet att ändå lagföra honom. Paragrafen har med en litenspråklig avvikelse utformats i enlighet med lagi-ådets förslag. 13 § En nämnds beslut i ärenden om tillstånd enligt denna lag får överklagas hos . Länsstyrelsensbeslut får överklagas hos kammarrätten. Enligtparagrafen får ett tillslåndsbeslut överklagas genom förvaltningsbesvär hoslänsstyrelsen. beslut får överklagas hos kammarrätten. Ilagen anges inte hur kommunens beslut att införa ett tillståndskrav får överklagas.Sådana beslut överklagas därför genom kommunalbesvär (se 7 kap. kommunallagen). 14 § Beslut i ärenden om tillstånd skall gälla , om inte något annat föreskrivs i samband med beslutet. Paragrafenmotsvarar 11 § tredje stycket lagen om tillfällig handel. 'Dennalag träder i kraft , då lagen (1975:985) om tillfällig handel skallupphöra atl gälla. Sådana tillstånd förförsäljning av kläder, skor eller livsmedel som har meddelats enligt denupphävda lagen gäller fortfarande. 1 fråga om sådana tillstånd skallföreskrifterna i den lagen tillämpas. Jfrlagrådsremissens lagförslag 2, som innehåller en övergångsbestäm- Prop.1990/91: 17 melse beträffande försäljning av kläder eller skor. Som lagrådetanmärkt kan tillstånd i vissa fall ha meddelats även beträffande livsmedel (jfr3 § sista stycket lagen om tillfällig handel). Del gäller närmare bestämt tillståndför här i riket bosatta ulomnordiska medborgare utan permanent uppehållstillståndatt driva tillfällig handel med livsmedel. Lagrådethar emellertid ifrågasatt behovei av en övergångsbestämmelse överhuvudtaget.Lagrådet hänvisar därvid till att enligt förslaget i lagrådsremissen det underalla omständigheter kommer att förflyta efter ikraftträdandet innan någoltillståndskrav enligl den nya lagen införs. Detfinns inget underlag för att närmare bedöma behovet av en övergångsbestämmelseför tillstånd av de slag som här är i fråga. Det torde dock inle kunnauteslutas atl vissa tillstånd som meddelats enligt den äldre lagen fortfarandegäller när lillståndskrav enligt den nya lagen införs. 1 punkten 2 har därfören övergångsbestämmelse tagits med, som innebär att sådana tillstånd fortsätteratt gälla. Förslagen till lag om upphävande av kungörelsen (1941:206)med vissa bestämmelser angående marknader och lagom ändring i allmännaordningsstadgan (1956:617). Förslagenhar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.4). Övergångsbestämmelsenlill förslaget till lag om ändring i allmänna ordningsstadgan har tillkommit påförslag av lagrådet. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1.lag om tillfällig försäljning, 2.lag om upphävande avkungörelsen (1941:206) med vissa bestämmelser angående marknader saml 3.lagom ändring i allmänna ordningssladgan(1956:617). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genomproposition föreslå atl anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 4 1990/91. I .saml Nr 17 Sammanfattning av betänkandet (SOU 1988:46) Prop. Utredningensuppgift har varit att mot bakgrunden av en allmän översyn av den tillfälligahandeln lägga fram förslag till en ny lagstiftning på området. Uppdraget haromfattat inte bara den i den gällande lagstiftningen reglerade tillfälligahandeln - försäljning i tillfälligt hyrda lokaler, kringföring och viss ulomhusförsäljning utan även närliggande försäljningsformer som torg- och marknadshandel,mässor m. m. Uppdraget har även omfattat livsmedelsområdet som faller utanförregleringen. Iavsaknad av något egentligt faktaunderlag som kan belysa den tillfälligahandelns omfattning, struktur och funktioner har det varit nödvändigt att göraen tämligen omfattande kartläggning för atl få fram en bild av de faktiskaförhållandena. Därutöver har ett allmänt samråd skett med olika myndigheter främst och organisationer. Dennuvarande regleringen har varit mycket restriktiv. Det tillstånd av länsstyrelsensom krävs har i princip endast lämnats om den tillfälliga handeln ansetts täckaett behov hos konsumenterna som inte annars kan tillgodoses på orten. Dennaordning ter sig numera problematisk från flera synpunkter. Lagens konstruktionhar gjort den svårtolkad och avgränsningen av det reglerade området har framståttsom i viss mån godtycklig. Den prövning som har gjorts har varit mycket schablonartadoch inle innefattat någon egentlig avvägning mellan olika distributionsformer. Tillståndsförfarandethar i många fall också framstått som onödigt komplicerat. Utredningen har försin del kommit till den slutsatsen att en ny lagstiftning bör konstrueras frånnya utgångspunkter. Enframlida reglering av den tillfälliga handeln bör enligl utredningens meningutgå från konsumenternas intresse av tillgång till en god kommersiell service.I anslutning lill de av antagna riktlinjerna för konsumentpolitikenbör då ingripanden i marknadsfunktionerna göras försl när varuförsörjningenutsätts för störningar genom konkurrens från tillfällig handel. Vad det här kanbli fråga om är i huvudsak att trygga tillgången till närservice med basvarorsom livsmedel, kläder och skor på orter med ett glest butiksnät. Utredningensförslag innebär att de kommuner som finner sig ha problem medvaruförsörjningen kan ta initiativ till att krav på tillstånd till tillfälligförsäljning med de berörda varorna införs i kommunen. Regleringen föreslås blibegränsad till försäljning som sker i tilirälligt hyrda lokaler eller genom kringföringfrån fordon. Företagare med fast driftställe i kommunen kommer inle att berörasav regleringen. Beslutom lillståndskrav skall fattas av . Tillståndsprövningen i deenskilda fallen görs sedan av kommunen. Tillstånd skall lämnas, om dentillfälliga försäljningen inte kan väntas störa varuförsörjningen så atttillgången till en tillfredsställande buliksservice med de berörda varornasätts i fara. Genom alt regleringen begränsas till kommuner som har problemmed försörjningen med basvaror och tillståndsprövningen överförs lill lokalaorgan anser utredningen att den administrativa omgången reduceras lill ettminimum. Förslagetinnebär en betydande avreglering och förenkling jämfört med vad som gäller , även omförsäljning av livsmedel förs in under regle- Prop. 1990/91:17 ringen. Ulomhusförsäljningkommer i fortsättning endast atl regleras från Bilaga 1 ordningssynpunkloch befrias från den dubbla tillståndsprövning som sker i många fall. Denreglering som föreslås till skydd för konsumenternas varuförsörjningomfattar inte torg- och marknadshandeln. Kommunerna får liksom bedömabehovet av torghandel. Beträffande marknaderna föreslås viss förenklingar genomatt dessa endast skall bedömas av polismyndigheten efter samråd med kommunenenligt de regler som gäller för offentliga tillställningar. Vissaåtgärder som underlättar identifiering av företag inom den tillfälligahandeln, bl.a. för reklamation, föreslås också. Dethär framlagda förslaget till en ny reglering av den tillfälliga handeln haruppenbarligen en begränsad räckvidd. Man kan därför hysa en viss tvekan ombehovet av åtgärder på området. Utredningen har ändå ansett det vara befogatatt ge de kommuner som har problem med vamförsörjningen möjlighet att kunnaingripa. Det kan också vara av värde att ha en viss åtgärdsberedskap införframtida förändringar inom vamdistributio-nen. Lagförslag i betänkandet (SOU 1988:46) Prop. Tillfällig handel Bilaga 2 Lag om viss tillfällig försäljning 1 §Regeringen får, om det behövs med hänsyn till vamförsörjningen i en kommun, på framställning av kommunen föreskriva att försäljning som avses i denna lag får bedrivas endast efter särskilt tillstånd av kommunen. Regeringenfår överlåta åt att meddela föreskrift enligt första stycket. 2 §Lagen gäller yrkesmässig försäljning från näringsidkare till konsu ment av 1.livsmedel, som inte är avseddaför förtäring på stället, samt 2.kläder och skor, omförsäljningen sker i former som anges i 3 § och näringsidkaren intestadigvarande bedriver verksamhet från ett fast tillverknings- ellerförsäljningsställe i kommunen. 3 § Lagen gäller försäljning som sker 1.i en lokal eller annat liknandeutrymme som näringsidkaren utnyttjar vid enstaka tillfällen eller för enkortare tid, eller 2.från ett fordon somhuvudsakligen är inrättat för försäljning eller transport av varor. 4 § Utanför lagen faller försäljning som sker 1,i lokaler där försäljningbedrivs stadigvarande, 2,från fordon som har ställts uppefter tillstånd enligt 2 § allmänna ordningssladgan (1956:617) eller påsalutorg och liknande plats som kommunen har upplåtit lill allmänförsäljningsplats, eller 3,vid offentliga tillställningarsom avses i allmänna ordningsstadgan (1956:617) eller vid allmännasammankomster som avses i lagen (1956:618) om allmänna sammankomster, 5§ enligt 1 § kanbegränsas till att avse antingen livsmedel eller kläder och skor. Föreskriftenkan också begränsas till atl avse någon av de former av försäljning som anges i3 § 1 eller 2, 6§ Begreppet livsmedel har idenna lag samma betydelse som i livsmedelslagen (1971:511), Medkläder avses varor som är alt hänföra till 61 eller 62 kap, tulltaxelagen(1987:1068) och med skor varor som är att hänföra till 64 kap, samma lag. 7 §Frågor om tillstånd prövas av den kommunala nämnd som kommu nen bestämmer, 8 § Tillstånd skalllämnas, om försäljningen inte kan väntas störa vam- Prop. 1990/91:17 försörjningen på ett sådant sätt att tillgången till en tillfredsslällande Bilaga 2 service med de berörda varomasätts i fara. 9 §Tillstånd skall meddelas för ett bestämt tillfälle eller för , högst . Ett tillstånd får förenas med villkor. 10 §Tillstånd får återkallas, om villkor som har ställts upp med stöd av 9 § inte iakttas i något väsentligt avseende. 11 §Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bedriver försäljning som avses i denna lag utan behövligt tillstånd eller bryter mot villkor som har ställts upp med stöd av 9 § döms till böter. Till samma straffdoms den som för annans räkning bedriver sådan olovlig försäljning. 1ringa fall döms inte till ansvar. 12 §Varor som någon bjuder ut till försäljning utan behövligt tillstånd enligt denna lag skall förklaras förverkade, om del inte är uppenbart oskäligt. I stället för varoma kan värdet av dem förklaras förverkat. 13 §Kommunens beslut i tillståndsärenden får överklagas hos länssty relsen. beslut får överklagas hos kammarrätten. Beslutom föreskrift som har meddelat med stöd av bemyndigande enligt 1§ får överklagas hos regeringen. 14 §Beslut som meddelas i tillståndsärenden skall gälla omdelbart, om inte annat bestäms. Dennalag träder i krafl den. enligl 1 § får meddelas ulan hinder av attlagen inte har trätt i krafl. Genomlagen upphävs lagen (1975:985) om tillfällig handel. Tillstånd som harmeddelats enligl den äldre lagen och som avser försäljning av kläder och skorgäller fortfarande. 2 Förslagtill Prop.