prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Deti promemorian föreslagna undantaget för trafikskador innebär således enavvikelse frän EG-direktivet. Under remissbehandlingen har undantagetifrågasatts av som anser att det talar starkt mot ett undantag attbiltillverkaren, som genom produktsäkerhetsinsatser kan förhindra trafikskador,i sä fall befrias frän kostnadsansvar för dessa. Motormännens Riksförbundpåpekar att ett undantag för trafikskador kan vara till nackdel förbilförsäkringstagaren när det gäller att undvika att en utbetalning fråntrafikförsäkringen leder till en bonussänkning. Enligtmin mening är det önskvärt att principen om tillverkarens produktansvar slår igenom även inom transportområdet. Någon annan lösning är inte förenlig med EG-direktivet. Jag vill också påpeka att det inte uppkommer några gränsfall som lämnas oreglerade, om transport- verksamheter inte undantas från produktskadelagens tillämpningsområde. Produktskadelagen blir nämligen dä tillämplig pä alla fall som inte enligt bestämmelser i nägon speciallag skall regleras uteslutande av den lagen (jfr avsnitt 2.10). Slutsatsenav det anförda är att produktskadelagen bör vara tillämplig Prop.1990/91:197 pä skador som inträffar inom transportområdet. Inomsjukvårdsområdet ersätts åtskilliga produktskador genom de särskildaersättningsanordningar som redan finns. Viktigast är här läkemedelsförsäkringen(se s. 47-49 i promemorian). Såsom redovisas i promemorian (s. 80-82) harförsäkringsvillkoren säväl fördelar som nackdelar i jämförelse med denföreslagna produktskadelagen. I vissa avseenden, framför allt när det gällerreglerna om skadeorsak och ersättningsnivån vid svära skador, ärförsäkringsvillkoren förmånligare än vad lagen kan bli. Villkorensinskränkningar i fräga om beloppsgräns m.m. är inte mer ingripande än att deskadelidande mäste anses ha ett godtagbart skydd. Den förbättring i sist nämndaavseende som produktskadelagen skulle medföra uppvägs av attförsäkringsvillkoren är mer generösa i fräga om svära skador. Intresset av atttillförsäkra de skadelidande fullgod ersättning motiverar säledes inte attproduktskadelagen görs tillämplig pä skador som omfattas avläkemedelsförsäkringen Qfr LU 1986/87:7). Läkemedelsbranschenhar under remissbehandlingen förordat att personskador orsakade av läkemedelskall undantas frän lagens tillämpningsområde och att sådana skador även ifortsättningen bör ersättas enligt läkemedelsförsäkringen. Som skäl för det harbranschen anfört att läkemedel och läkemedelsskador skiljer sig sä väsentligtfrän andra produkter och produktskador att de mäste särbehandlas. Branschensföreträdare har vidare framhällit att läkemedelsförsäkringen inte fär ses somett komplement till den föreslagna produktskadelagen utan är avsedd attkomplettera endast skadeståndslagen för att pä sä sätt undanröja behovet avannan lagstiftning på läkemedelsområdet. Föregen del kan jag inte dela uppfattningen att läkemedel skiljer sig från andraprodukter på sådant sätt att produktskadelagen inte skulle passa förläkemedelsskador. Det är snarare sä att just läkemedelsskador har stått i blickpunkteni mänga länder när produktansvarslagstiftningen har utformats. Detta gälleräven framväxten av EG-direktivet. Som jag har påpekat innehållerEG-direktivet inte något undantag för läkemedel. En frivillig kollektivförsäkring, t.ex. den svenska läkemedelsförsäkringen, utgör inte heller ettsådant särskilt ansvarssystem som enligt direktivets artikel 13 kan ersätta ettlagreglerat ansvar. Ett undantag för läkemedel i den svenskaproduktansvarslagstiftningen vore alltså inte förenligt med ett åtagande inomramen för ett att bringa de svenska reglerna om produktansvar iöverensstämmelse med EG-direktivet. Defarhågor som läkemedelsbranschen har gett uttryck för under remissbehandlingenhar främst gällt konsekvenserna på läkemedelsområdet av det förhållandet attutebliven effekt hos en produkt kan anses utgöra en sådan säkerhetsbrist somkan utlösa skadeståndsansvar. Denna fråga behandlas i specialmotiveringen till3 §. Som har framhållits i promemorian utesluter inte läkemedelsförsäkringen att den som så villkräver ersättning vid domstol enligt allmänna skadeståndsrättsliga Prop.1990/91:197 principer i stället för att utnyttja försäkringen. Denna möjlighetbör givetvis finnas även i fortsättningen. Det är emellertid svart att insevarför den skadelidande dä inte skulle kunna åberopa de regler som produktskadelageninnehäller för skador som orsakas av bristfälliga produkter utan vara hänvisadtill de regler om skadeståndsansvar på grund av culpa som gällt päproduktskadeomrädet. Pägrund av det anförda har jag kommit till uppfattningen att produktskadelagenbör gälla ocksä läkemedelsskador, även sädana som omfattas avläkemedelsförsäkringen. Liksomför läkemedelsskador bör det finnas möjlighet till domstolsprövning även vidpatientskador. Ingen remissinstans har ifrågasatt förslaget attproduktskadelagen skall gälla även för skador som omfattas avpatientförsäkringen. Det bör påpekas att EG-direktivet inte innehäller någotundantag för patientskador. I likhet med vad jag anfört beträffandeläkemedelsskador förordar jag således att produktskadelagen skall gälla ävenför patientskador. Närpersonskador inträffar i arbetslivet lämnas ersättning frånsocialförsäkringen,dvs. arbetsskadeförsäkringen i kombination med den allmännaförsäkringen. Genom socialförsäkringen ersätts dock inte arbetsskadornafullständigt enligt samma normer som anges i skadeståndslagen.Socialförsäkringen har närmast karaktären av ett allmänt grundskydd som kankompletteras med ytterligare ersättning genom t.ex. skadestånd eller särskildaförsäkringsanordningar. Arbetsskadeförsäkringenkompletteras av ett särskilt ersättningssystem, trygghetsförsäkringen vidarbetsskada, som grundar sig på kollektivavtal mellan parterna på den privataarbetsmarknaden. Trygghetsförsäkringen ger den skadade en ersättning som istort sett motsvarar mellanskillnaden mellan en ersättning beräknad enligtskadeständsrättsliga normer och vad som utges frän arbetsskadeförsäkringen. Deoffentligt anställda har fått ett motsvarande skydd genom avtal mellanarbetsmarknadsparterna på det området. Trygghetsförsäkringeninnebär avsevärda fördelar för den som drabbas av en arbetsskada (sepromemorian s. 83-84). Sammantaget synes trygghetsförsäkringen fylla denreparativa funktionen väl så bra som produktskadelagen skulle göra påarbetsskadornas område. Försäkringensregelsystem är emellertid ensidigt inriktat pä att tillförsäkra de skadelidandeersättning för skador. Däremot har man i stort sett avstått frän att försökaföra ansvaret för skadorna vidare till någon som skulle kunna minska risken föratt skada skall uppstå. Så som reglerna för trygghetsförsäkringen har utformatsär nämligen utrymmet för att tillämpa regler om produktansvar pä skador somuppkommer i arbetslivet ytterst begränsat. Enligtförsäkringsvillkoren gäller sålunda att en anställd inte får föra skadeståndstalan medanledning av personskada som utgör arbetsskada Prop. 1990/91:197 mot juridiskperson som har tecknat försäkringsavtal om trygghetsförsäkring och inte hellermot arbetsgivare, anställd eller annan som omfattas av trygghetsförsäkringen.Om en anställd under.försäkringstiden drabbas av personskada till följd avarbetsskada och han eller nägon ersättningsbe-rättigad efterlevande till honomenligt skadeständsrättsliga grunder skulle haft rätt till ersättning frånannan, skall enligt villkoren rätten till sädan ersättning anses vara överlåtenpä försäkringsgivaren. I villkoren föreskrivs ocksä att äterkrav mot arbetsgivaresom har tecknat försäkringsavtal om trygghetsförsäkring eller anställd ellerannan som omfattas av trygghetsförsäkringen fär framställas endast orn skadanhar vållats uppsåtligt eller genom grov vårdslöshet. Återkrav kan dock skeockså om den som har vållat skadan uppenbarligen varit påverkad av alkoholeller annat berusningsmedel. Försäkringsvillkoren är bindande somkollektivavtal för berörda arbetsgivare och anställda (se AD 1988 nr 137; jfrHellner, Skadeståndsrätt, fjärde upplagan, 1985, s. 246). Detförbud mot skadeståndstalan som har tagits in i kollektivavtalen omtrygghetsförsäkringen skulle inte kunna upprätthållas, om produktskadelagenblir tillämplig på arbetsskador, eftersom avtalsvillkor som inskränker ansvaretenligt lagen skall vara utan verkan (se avsnitt 2.10.3). Mot denna bakgrundföreslogs i promemorian ett undantag för sädana arbetsskador som omfattas avkollektivavtalsgrundad försäkring. Detföreslagna undantaget för arbetsskador har avstyrkts av arbetarskyddsstyrelsen.Styrelsen anser det betänkligt att på denna punkt avvika från regelsystemetinom EG och framhåller bl.a. att skadeståndsreglerna inte bara har en reparativutan även en preventiv funktion samt att produktansvaret är viktigt förutvecklingen från myndighetskontroll av produkter mot större ansvar förtillverkaren i form av egenkontroll hos tillverkaren. Styrelsen pekar också pärisken för att osäkra eller oprövade produkter kommer att säljas i , omproduktskador inom arbetslivet inte leder till skadeståndsskyldighet här. SAFhar instämt i arbetarskyddsstyrelsens yttrande. LO har framhållitproduktskadelagens preventiva effekter och har påpekat att det i nuvarandeförsäkringssystem inte finns några regler som återför ansvaret på den somkunnat minska risken för skador. Underberedningen av detta lagstiftningsärende har såväl SÄF som LO förklarat sigberedda att vidta de ändringar i avtalsvillkoren för trygghetsförsäkringen somblir erforderliga om produktskadelagen blir tillämplig även på arbetsskador. Föregen del kan jag instämma i arbetarskyddsstyrelsens synpunkter. Sedan detblivit klarlagt att trygghetsförsäkringens fortlevnad inte skulle äventyras avatt produktskadelagen görs tillämplig även pä arbetsskador finns inte längrenägot skäl att undanta dessa skador frän lagens tillämpningsomräde. Ettundantag för arbetsskador är för övrigt inte förenligt med EG-direktivet. Pågrund av det anförda förordar jag att produktskadelagen skall vara tillämpligäven pä arbetsskador. Mittförslag: Ersättningsskyldighet enligt produktskadelagen skall föreligga oavsettom nägon har varit värdslös eller ej (strikt ansvar). Promemoriansförslag: överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s.87-89). Remissinstanserna:Förslaget om ett strikt ansvar tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtligaremissinstanser. Skälen för mitt förslag:Gällande skadeständsrätt innebär i princip att en produktskada ersätts bara omden har orsakats genom vårdslöshet (den s.k. culparegeln). Det är den som begärersättning för skadan som har att visa att skadan beror pä vårdslöshet hos densom kravet riktas mot eller hos nägon för vilken denne svarar. I mänga fall kandet emellertid möta oöverstigliga hinder för den skadelidande att bevisa attmotparten har varit värdslös. En förklaring till det kan vara att motpartenensam känner till de fakta som bedömningen skall grundas pä. Härtill kommer attculparegeln i ätskilliga situationer utesluter varje rätt till skadestånd fören produktskada. Oavsett bevissvärigheterna kan ju skadestånd inte komma ifräga t.ex. i sådana fall där det är klart att skadan inte beror påvårdslöshet. Frän den skadelidandes synpunkt är det därför angeläget att rättentUl skadestånd inte är beroende av att den ansvarige har varit värdslös. Vid strikt ansvar kan manlägga ansvaret pä en lämplig kostnadsbärare som kan täcka ansvaret genomansvarsförsäkring och ta hänsyn till kostnaden då verksamheten planeras. Enfördel av annat slag är att kostnader för utredning och rättegäng kan minskanär det är nödvändigt att ta ställning till om den ansvarige harvarit oaktsam och om oaktsamheten har orsakat skadan. EG-direktivetbygger pä principen om strikt ansvar. Även enligt den norska och den finskalagen skall ansvaret vara strikt. Högstadomstolen har i rättsfallet NJA 1989 s. 389 slagit fast att striktansvar skall tillämpas när det gäller personskador som orsakats avskadebringande egenskaper hos livsmedel. Åtminstone pä livsmedelsområdet finnsdet säledes redan i svensk rätt ett strikt ansvar för produktskador i form avpersonskador. Detfinns enligt min mening all anledning att nu gå vidare på den inslagna vägenoch låta den svenska produktskadelagen bygga på principen om strikt ansvar. Mitt förslag: Detstrikta ansvaret begränsas till att gälla sådana fall där skadan har orsakatsav att produkten inte har varit så säker som skäligen kunnat förväntas.Produktens säkerhet skall bedömas med hänsyn till dess förutsebara användning,marknadsföringen av produkten, bruksanvisningar, tidpunkten när produktensattes i omlopp och övriga omständigheter. Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 89-96). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utanerinran. Ett stort antal remissinstanser, huvudsakligen olikanäringslivsorganisationer, har dock föreslagit att regeln i likhet medEG-direktivet utformas med hjälp av uttrycket defekt. Näringslivsorganisationernahar vidare förordat att lagtexten bör kompletteras med en bestämmelsemotsvarande EG-direktivets regel om att en produkt inte skall anses defektenbart på grund av att en bättre produkt senare har satts i omlopp. Enremissinstans efterlyser ett förtydligande om vilken tidpunkt som skall varautgångspunkten för säkerhetsbedömningen. Enligt en annan instans bör produktensutförande anges i lagtexten som en av de omständigheter som skall beaktas vid säkerhetsbedömningen.De remissinstanser som företräder läkemedelsbranschen motsätter sig att detstrikta produktansvaret skall omfatta även utebliven effekt hos läkemedel pådet sätt som beskrivs i promemorian. Skälen för mitt förslag:Även om ansvaret för produktskador inte skall förutsätta vårdslöshet, kan detinte komma i fråga att den produktansvarige skall vara skyldig att ersättaalla skador som hans produkt orsakar. Det vore exempelvis inte rimligt, om densom skär sig pä en kniv alltid skulle ha rätt till ersättning för sin skada.Det ligger i knivens konstruktion att den för att kunna användas för sittändamål riskerar att orsaka skada, om den hanteras felaktigt eller ovarsamt.Detta bör användaren inse och han mäste ta hänsyn till det när han handskas medkniven. Det finns knappast anledning att lägga ett strikt ansvar påtillverkaren eller någon annan, om kniven orsakar skada i en sådan normalsituation. Annorlunda förhäller det sig, om kniven har nägon egenskap somknivar i allmänhet inte har och på grund därav orsakar en skada som användareninte kunde förutse risken för. Om en kniv inte är sä säker mot skada som ennormal användare har anledning att förvänta, ligger det nära till hands attlåta tillverkaren ansvara för skador som uppstår på grund av den bristandesäkerheten, oavsett om tillverkaren har varit vårdslös eller ej. Som framhållits ipromemorian talar starka skäl för att produktansvaret skall begränsas till falldå skadan har orsakats till följd av en brist i produktens säkerhet. Endast omprodukten pä grund av sina egenskaper medför större risk för skada än vad somär godtagbart, bör strikt ansvar komma i fråga. Även EG-direktivet bygger påtanken att det strikta ansvaret skall begränsas till sädana fall där skadan harorsakats av bristande säkerhet hosprodukten. Nästansamtliga remissinstanser har anslutit sig till förslaget i promemorian om hurdet strikta ansvaret skall avgränsas. Iöverensstämmelse med den regel som kan förväntas bli rådande i i övrigtbör således i den svenska produktskadelagen föreskrivas strikt ansvar bara isädana fall dä skadan har orsakats av att produkten inte har varit så säker somskäligen har kunnat förväntas. Mångaremissinstanser har anfört att en sädan regel bör utformas med hjälp av ordetdefekt. I EG-direktivet används ordet "defect" som beteckning pä denansvarsgrundande skadeorsaken. En legaldefinition i direktivets artikel 6syftar till att klargöra ordets innebörd. Termen "defect" synes ha somenda funktion att beteckna det sätt pä vilket en skada skall ha orsakats av enprodukt för att det strikta ansvaret skall föreligga. Med "defect"anges att den ansvarsgrundande skadan skall ha orsakats av produkten därför attdenna inte har varit tillräckligt säker eller, med andra ord, att skadan skallha uppstått till följd av en brist i produktens säkerhet. För att uttryckadetta behöver man inte gå omvägen över begreppet "defekt". Om detbegreppet används, kan - säsom framhållits i promemorian (s. 259) - den som haratt tillämpa lagtexten rent av förledas att tro att det har ett mer konkretinnehåll än vad som är fallet. Lagrådet har ansett att man kan undvika dennanackdel, om man i stället använder ordet säkerhetsbrist och bestämmer dettauttryck i överensstämmelse med 4 § i det till lagrådet remitteradelagförslaget. Jag ansluter mig till lagrådets förslag. Det kan tilläggas atttermen "defekt" inte heller förekommer i vare sig den norska ellerden finska lagen. Avgörandevid tillämpningen av regeln blir hur säkerheten hos produkten skall bedömas.Vid den bedömningen bör produktens egenskaper och användarens berättigadeförväntningar pä en produkt av. det ifrågavarande slaget komma i blickpunkten.I det strikta ansvaret ligger att det saknar betydelse vad som kan vara orsakentill att produkten brister i fräga om säkerhet. Det är tillräckligt att detrent objektivt kan fastslås att säkerheten brister. Bedömningenbör vara objektiviserad även när det gäller frågan vilken säkerhet som kankrävas hos en produkt. Den skadelidandes uppfattning härom kan inte varaavgörande, inte heller den allmänna åsikten i branschen i fräga. Inriktningenbör i stället vara att det från mer allmänna utgångspunkter skall fastslåsvilka säkerhetskrav som bör gälla i fråga om en produkt av det aktuella slaget.Även om denna bedömning således skall bygga pä allmänna kriterier, mästeemellertid alla omständigheterna i det enskilda fallet beaktas. Vad som skallavgöras är ju huruvida en produkt, som i ett konkret fall har orsakat en skada,har brustit i fråga om säkerhet. Det räcker dä inte att granska produktensutförande. Åtskilliga andra omständigheter kan också få betydelse för säkerhetsbedömningen,t.ex. vilket slag av produkt det är fråga om, för vilket ändamål den ärframställd och vilka personkategorier som rimligen kan tänkas använda den samtvilka uppgifter om produkten som följer med den, t.ex. genom text på dessemballage eller i en bruksanvisning. Man brukar analysera säkerhetsbrister hosen produkt med hjälp av tre felkategorier, nämligenkonstruktionsfel, fabrikationsfel och instruktionsfel. 1990/91:197 Ennärmare redogörelse för dessa felkategorier finns i specialmotiveringen till 3§. Detkan tilläggas att bedömningen av en produkts säkerhet inte kan anknyta tillköplagens felbegrepp. Vad som är ett köprättsligt fel avgörs i första hand avinnehållet i parternas avtal. Produktens säkerhet i produktskadelagens meningskaU däremot vara oberoende av vad som kan ha avtalats mellan några inblandadeparter. Detär inte möjligt att i förväg räkna upp alla faktorer som kan inverka påbedömningen av frägan huruvida en viss produkt är tillräckligt säker. Det kandock vara lämpligt att i lagtexten ta in en regel om hur denna bedömning skallske och därvid ange några viktiga faktorer som man skall ta hänsyn till.EG-direktivets artikel 6 är utformad pä detta sätt. Attproduktens utförande har en avgörande betydelse för säkerhetsbedömningen äruppenbart. Om produkten är utförd pä sädant sätt att säkerheten brister,föreligger antingen ett konstruktionsfel eller ett fabrikationsfel. Det tordevara så självklart att hänsyn skall tas till utförandet dä produktens säkerhetbedöms att det knappast är behövligt att ange det särskilt i lagtexten. IEG-direktivets artikel 6 anges presentationen av produkten som en omständighetatt beakta vid säkerhetsbedömningen. I den danska lagen betecknas motsvarandeomständighet som produktens marknadsföring. I den norska lagen anges bädepresentationen och marknadsföringen av produkten. I den finska lagen slutligenhänvisas till marknadsföringen av produkten och bruksanvisningar. Idenmarknadsrättsliga lagstiftningen har begreppet "marknadsföring" envid betydelse. Därmed avses åtgärder som syftar till att främja avsättningen aven produkt (jfr prop. 1975/76:34 s. 95 och 124). De marknadsföringsåtgärder somkan komma i fråga i detta sammanhang är främst reklam och andra upplysningar omprodukten, t.ex. bruksanvisningar. Brister i marknadsföringen utgör oftainstruktionsfel. Det kan antas att sädana fel kommer att röna storuppmärksamhet då lagen skall tillämpas. En hänvisning till att säkerheten kanbrista på grund av otillräckliga informationer o.d. om produkten bör därför tasin i lagen. I likhet med den finska lagen bör i lagtexten vid sidan avmarknadsföringen särskilt nämnas bruksanvisningar. Skälet härtill är dels attbruksanvisningar är det kanske viktigaste medlet för att undgåinstruktionsfel, dels att bruksanvisningar kan förekomma på sädant sätt att deinte kan sägas ingå i marknadsföringen. Imänga fall är det omöjligt att konstruera en produkt så att den inte kan orsakaskada. För att undgå produktansvaret mäste tillverkaren dä marknadsföraprodukten på sådant sätt att användarna blir upplysta om skaderiskerna. Givetviskan informationen ocksä lämnas på ett sätt som inte kan betecknas sommarknadsföring i den angivna meningen, t.ex. genom meddelanden som liggerinne i en obruten förpackning. Somhar anförts i det föregående kan bedömningen av instruklionsfelen Det är inte möjligt att i en allmän regel Prop. uttömmande ange vilkenproduktinformation som kan krävas. synpunkter gör siggällande med varierande styrka i skilda situationer. specialmotiveringen utvecklassynpunkter pä frägan vilka kan tjäna till ledning för den kommanderättstillämpningen. sägas (jfr SOU 1979:79 s.74) att kraven pä produktinformation mäste hällas pä en rimlig nivä.Det kan inte komma i fräga att en tillverkare skall behöva varna föralla upptänkliga risker som är förenade med hans Begreppetinstruktionsfel skulle förlora varje konkret innebörd, om utvecklingen skulle gädärhän att skadeståndsansvar kunde utkrävas så snart det uppstod enskada som den ansvarige inte hade varnat för. Alltför höga krav päinformation kan dessutom i själva verket motverka Ominformationen blir alltför omfattande, kan konsumenten inte alltid tillgodogöra sigden. Informationen måste inriktas på de risker som är förenade med en irimlig mening förutsebar användning av produkten. Det skall inte varanödvändigt att varna för uppenbara eller väl kända Detbör ä andra sidan påpekas att en tillverkare inte alltid kan gä fri frän ansvarbara genom att varna för en skaderisk. I detta avseende kan det ha betydelsevilken personkrets varan är avsedd för. Vidare bör det normalt inte varatillräckligt att varna för en skaderisk, om den i stället kan elimineras genomen ändrad konstruktion utan att det blir alltför komplicerat eller dyrbart. Avdet nu anförda framgär att det ändamål en produkt är avsedd för bör inverka päbedömningen av dess säkerhet. I detta hänseende bör emellertid säkerhetskravetgä längre. Produkten måste vara utformad sä att den inte medför risk för skada,om den används på ett sätt som inte var avsett men som kunde förutses. IEG-direktivets artikel 6 har denna synpunkt beaktats genom regeln attproduktens säkerhet skall bedömas med hänsyn till den användning av produktensom rimligen kunde förväntas. Såväl den norska som den finska lagen innehållermotsvarande regel. Även i den svenska lagen bör produktens förutsebaraanvändning nämnas särskilt som en omständighet att beakta vid säkerhetsbedömningen. Iblandkan det förhållandet att en produkt saknar avsedd effekt leda till skada.Särskilt gäller detta produkter som har till uppgift just att skydda mot skada.Om en sädan produkt pä grund av bristande effekt inte erbjuder den säkerhet somskäligen kan förväntas och detta förhållande orsakar skada, kan produktansvarkomma i fräga. Frägan om produktansvar på grund av utebliven effekt behandlasnärmare i specialmotiveringen till 3 §.