prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — uppfattning är det felaktigt att jämställa avtal av kortarevaraktighet med sådana som löper . Såväl kommissionslagensom flertalet utländska motsvarigheter till denna lagstiftning differentieraruppsägningstiden med hänsyn till uppdragets varaktighet. Detkan inte vara skäligt att stadga 6 månaders uppsägningstid för ett uppdrag sombara varat några månader. Kommissionslagens regel om en månads uppsägningstidför uppdrag som varat än bör därför behållas. Särskiltviktigt är att kommittén föreslår ett liknande skydd för handelsagenten och kommissionärensom är introducerat i flera länder på den europeiska kontinenten.Det gäller minsta uppsägningstid och ersättning vid ett agenturavtalsupphörande. Likartade regler i länder med omfattande handelsförbindelser medvarandra underlättar på ett önskvärt sätt handeln dem emellan. 14 Hävning och frånträdande 1de föreslagna reglerna om avtalets upphörande förekommer två institut med i saksamma innebörd, nämligen hävning och rätt att (när vägande skäl föreligger) frånträdaett avtal . Enligt bankinspektionens mening skulle lagtexten kunnaförenklas genom att bara ett begrepp kom till användning. En förebild kunde varahävningsbestämmelserna i jordabalken, enligt vilken hävning kan förekomma bådevid avtalsbrott och i andra fall (jfr JB 4:19). Sålunda kunde föreslagna 27 § 2st. 1 p. ersättas med "Vardera parten får även i annat fall häva antaletom vägande skäl påkallar detta" och det i paragrafen förekommandeinstitutet "förtida frånträda" utmönstras ur lagtexten; dennassakliga innehåll skulle därigenom inte förändras. På motsvarande sätt kunde 28§ justeras med bevarande av dess sakliga innehåll. Enklaste sättet vore att i28 § 2 st. 2p. byta ut "frånträder ett avtal " mot"häver ett agenturavtal" och i övrigt ur paragrafen eliminera det onödiggjordabegreppet. Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd: Enklar förbättring är att principen om väsentlighet som förutsättning för hävningskall gälla ömsesidigt (27 §). denföreslagna möjligheten att häva utan ersättningsskyldighet på gmnd av Prop.1990/91:63 diverse "vägande skäl" från sjukdom till myndighetsingripande(27§ jfrd Bilaga 3 med 28 § 1 st.). En så disparat gmpp av ursäkter förbristande fullgörande kan enligt fakultetsnämnden inte lämpligen hanteras i enenhetlig regel om ansvarsfritt frånträdande utan skulle snarare motivera enprincipiell ersättningsskyldighet, eventuellt modifierad av en särskildjämkningsmöjlighet. 1samband med detta observeras att motpartens konkurs inte längre skall varaautomatisk upphörsgmnd utan bedömas enligt den nämnda regeln om frånträdandepå gmnd av vägande skäl. Om huvudmannen går i konkurs förlorar han enligtkonkursrättsliga regler genast rådigheten över sin egendom, inklusive den somfinns hos agenten eller kommissionären. Men enligt den föreslagna regeln blirdet beroende på mellanmannens frånträdande om uppdraget skall upphöra. Man kanalltså få situationer där uppdraget kvarstår fastän rådigheten upphört, varvidmellanmannen endast synes kunna rättshandla enligt reglerna om extinktion(fakultetsnämnden bortser från den ändå gällande regeln om rättshandlingar föratt skydda huvudmannen från förlust). Det förefaller att vara en olämpliglösning. Härföreslås bl.a. en rätt för huvudmannen att i förväg frånträda ett tidsbestämtavtal vid egna beslutade förändringar i verksamheten. Detta kan orsakarättsförluster för i första hand agenter men också genom att kommissionslagenfår betydelse för näraliggande områden för andra mellanman. En lång avtalstidavtalas ofta för att skydda mellanmannen när han gör betydande investeringarför sitt uppdrag. Här bör noteras att den nu gällande regeln om rätt tillersättning för förluster i vissa investeringar skall utgå enligt betänkandet. 1och för sig måste en huvudman ha rätt att lägga ned produktion av en vara somkanske medför betydande förluster även om han ingått ett agenturavtal föravsättningen av densamma. En skälig ersättning till agenten för att avtaletupphör , sannolikt motsvarande det negativa kontraktsintresset, böremellertid vara en del av den nedläggningskostnad han i ett sådant fall fårbära. Härvid bör beaktas att också agenten kan ha ingått kontraktsenligaförpliktelser exempelvis i förhållande till underagenter. Ilagförslagets 27 § ges en part rätt att häva ett agenturavtal "om vägande skäl påkallar detta". Förbundet anser att en sådan hävningsrätt kan vara befogad, men att ersättning bör kunna utgå till den andre parten om omständigheterna skäligen talar för detta. 15 Avgångsvederlag Prop. Handelskammarenhar i och för sig inget att erinra mot bestämmelserna om avgångsvederlag (29 §).Handelskammaren vill dock vända sig mot uttalandena i motiven attschablonregeln skall tillämpas i merparten fall. Särskilt närdet gäller kortare avtalsförhållanden kan det finnas anledning attavgångsvederlaget minskas eller helt uteblir. Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd: Enändring som partsrepresentanter ansett särskilt angelägen är ersättandet av efterprovisionmed s.k. avgångsvederlag av kontinental modell, dvs. en ersättning som skallgrundas inte på förlorad provision utan på värdet av en kundkrets som tillförtshuvudmannen. Teorierna förefaller dock att växla kommittén nämner t.ex. attavgångsvederlaget i österrikisk rätt minskar med uppdragstiden medan det ökari italiensk rätt! och skillnaden gentemot efterprovision blir nog större iteorin än i praktiken, ty bortsett från att avgångsvederiaget i avsaknad avutredning presumeras vara betydligt högre, tillämpas i båda fallen enutredning grundad på normalprovision. En sådan ändring kan genomföras ocksåinom ramen för nuvarande regler. Om man emellertid, för uppnående avrättslikhet eller av andra skäl anser sig vilja nu formellt anpassa svensk rätttill det kontinentala systemet, förefaller förslagets 29 § om avgångsvederlagvara väl avvägd. instämmer också i att regeln om ersättningför onyttiga investeringar är svårtillämpad och väl kan slopas. Avgångsvederlagbör förutsätta att agenten vid avtalets upphörande ger huvudmannen tillgångtill information om kunderna (kundregister m. m.). Detta borde kanskeframhållas i lagtexten. Deföreslagna reglerna om avgångsvederlag utgör en väsentlig förbättring av nugällande rätt. Till skillnad från efterprovision beräknas avgångsvederlagetmed hänsyn till de provisioner som utgått före avtaletsupphörande. Därmed är det lättare för parterna att beräkna och kontrolleraagentens vederlag och vidare kan detta fastställas genast vid avtaletsupphörande. Sammantaget leder detta till en snabb reglering av parternas mellanhavandenvid avtalets upphörande. Ett ytterligare skäl för avgångsvederlag är också attdet står i bättre samklang med vad som gäller internationeUt. Samfundetvill emellertid ifrågasätta om agentens rätt till avgångsveder lag skall vara så knuten till huvudmannens subjektiva situation som anges på sidan 151 152 i betänkandet. Agenten bör vara berättigad till av gångsvederlag på grund av sitt nedlagda arbete om han skapat något som typiskt sett är att anse som ett bestående värde för huvudmannen i form av 193 13 1990/91. nyakunder eller ökad försäljning till den befintliga kundkretsen, och detta Prop.1990/91:63 bör gälla även om huvudmannen bestämt sig för att avveckla verksamhe- Bilaga 3 ten i samband med att agenturförhållandet upphör. Rättt dl ersättning för investeringar Kommitténföreslår att nuvarande bestämmelse om rätt till ersättning för investeringartas bort (sid. 154). Eftersom det i allmänhet rör sig om relativt storainvesteringar inom bilbranschen och då den föreslagna lagen föreslås blianalogt tillämplig på ensamförsäljningsavtal, anser vi att bestämmelsenbibehålls, eftersom vi inte ser någon möjlighet att lösa denna frågaavtalsvägen. Åtskilligakritiska principiella synpunkter kan i och för sig anföras mot en rätt tillavgångsvederlag vid avtals upphörande. Med hänsyn till den utformningbetänkandet fått i detta avseende accepterar dock förbundet följande kommentarer och hemställan om ändringar. Kommitténföreslår att krav på avgångsvederlag skall framställas frånavtalets upphörande. Kommitténanför själv att praktiska skäl talar för att tidsfristen görs kortare än ett åroch anför egentligen inte något hållbart argument för en ettårsfrist. Eftersomdet enda som krävs av agenten eller kommissionären är att han meddelarhuvudmannen att han har för avsikt att begära avgångsvederlag bör fristenkortas avsevärt. Med det ringa krav som härvidlag ställs på agenten ifråga ommeddelandets innehåll kan en 3 månader lång frist inte leda till några nackdelarför honom. För huvudmannen skulle det emellertid innebära en påtaglig fördelatt få reda på eventuella krav på avgångsvederlag frånagenten. Påsidan 155 överst uttalar kommittén sin uppfattning om hur den ser på smärrenormala investeringar i förhållande till avgångsvederlaget. Förbundetanser det klart motiverat att den särskilda rätten till ersättning förinvesteringar slopas. Det åsyftade uttalandet från kommittén speglar enligtförbundets uppfattning dock inte på ett korrekt sätt hur smärre normalainvesteringar bör behandlas från ersättningssynpunkt, när en så pass omfattanderätt till avgångsvederlag föreslås. Kostnadema för smärre normala investeringarbör inte få föranleda ersättningsanspråk utöver avgångsvederiaget, utan börbäras av agenten som ett led i hans affärsverksamhet. Iställetför vad kommittén anfört bör därför av motiven framgå att med hänsyn till hurbestämmelserna om avgångsvederlag utformats skall ersättning för smärrenormala investeringar i regel anses vara omfattad av sistnämnda bestämmelser. Särskiltviktigt är att kommittén föreslår ett liknande skydd för handels- ""ga3 agenten och kommissionären som är introducerat i flera länder påden europeiska kontinenten. Det gäller minsta uppsägningstid och ersättning vidett agenturavtals upphörande. Likartade regler i länder med omfattandehandelsförbindelser med varandra underlättar på ett önskvärt sätt handeln dememellan. KOVtillstyrker utredningens förslag till ändring i hemförsäljningslagen. Det ärfrån konsumentsynpunkt en förbättring att hemförsäljningslagens regler ombehörighet blir gällande även då handelsagenter och handelsresande träffarsådana avtal som avses i hemförsäljningslagen. En konsument som erbjuds attträffa avtal genom hem- eller telefonförsäljning kan inte förväntas skiljamellan olika slags mellanman. övrigt angår utredningens förslag avseende handelsagentur har KOV inget attinvända mot en uttrycklig regel om att särskild fullmakt krävs för agenter föratt sluta avtal på sina huvudmäns vägnar. 5Förhållandet till tredje man Somtidigare nämnts har kommittén upptagit reglerna om tredjemansrela-tionen i ettpreliminärt utkast gmndat på UNIDROlTs förslag, men dämtöver övervägs en delmindre justeringar av nuvarande regler som inte kommit till uttryck i någonförlagstext. En sådan justering avser agentens fullmakt. Kommittén har funnitatt sådana av huvudmannen tillhandahållna slutsedelsblanketter som enligt 88 §kommissionslagen ger agenten fullmakt att avtala för huvudmannens räkning ipraktiken används i ringa utsträckning och vill därför ersätta den särskildafullmakt som varit knuten till sådan användning med en "friarebedömning" (s. 156). Om detta kanske kan vara en rationaliseringbeträffande försäljningsagenterna, bör det dock på nytt övervägas vad som ärlämpligt om reglernas tillämpningsområde såsom fakultetsnämnden föreslås vidgas till att avse andra agenter än på varuomsättningens område. Man får dåta ställning till om det kan vara lämpligt med en regel som gör exempelvisinnehavet av ett rederis konossementsblanketter eller ett försäkringsbolagskupongpoliser till automatisk fullmakt att sluta avtal för huvudmannen. 17 Självinträde av kommissionär Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd: Beträffandekommissionärs självinträde föreslås avskaffande av kommis sionslagens nuvarande regler om iakttagande av limitumföreskrifter, och 195 manskall istället lita till kommissionärens allmänna lojalitetsplikt. Denna Prop.1990/91:63 lösare reglering ser fakultetsnämnden inte som någon vinning.Däremot Bilaga 3 kan man ifrågasätta om inte rätten till självinträde på detsättet skulle knytas till lojalitetsplikten, att sådan rätt skulle godtasendast där den med hänsyn till omständigheterna kan anses förenlig medmellanmannens skyldighet att lojalt iaktta huvudmannens intressen. Problem somuppstått inom oljehandeln och på andra områden där starka prisfluktuationerinträffar har aktualiserat dessa frågor. 18 Förhållandet till tredje man vid kommission Hovrättenanser sig inte ha underlag för att lämna synpunkter på de preliminäraöverväganden kommittén gjort rörande frågorna om rättsförhållandet till tredjeman vid kommission. Beträffanderättsförhållandet till tredje man vid kommission har kommittén presenterat ettpreliminärt lagförslag. Kommittén har därvid förordat att ett symmetriskt partbindningsmönsterinförs innebärande bl.a. att tredje man i vissa fall skall ha rätt att krävahuvudmannen på fullgörelse. En sådan rätt för tredje man innebär engenomgripande förändring av gällande rätt. Kommittén har dock anfört att ensådan förändring medför en harmonisering med den anglosachsiska rätten och ettinförlivande av UNIDROlTs konvention i denna del. Kommittén skall, bl.a. motbakgrund av frågor kring de s. k. kommissionärsbolagen, fortsätta utredningsarbetetsåvitt avser rättsförhållandet till tredje man vid kommission. Eftersom depraktiska och ekonomiska konsekvenserna av ett förändrat part-bindningssystemkan bli avsevärda förutsätter kollegiet att kommittén i sitt fortsatta arbetenoggrant utreder eventuella konsekvenser därav. Kollegiet avvaktar därför denvidare utredningen innan kollegiet tar ställning till bl.a. frågan om ettsymmetriskt partbindningsmönster är att föredra framför ett asymmeteriskt. Kommitténanmäler att den utöver vissa frågor om s. k. kommissionärsbo lag även avser att fortsätta arbetet rörande bestämmelser avseende rätts förhållandet till tredje man vid kommission. I syfte att bereda remissin stanserna möjlighet att redan nu uttala sig har kommittén valt att ge offentlighet åt det utredningsarbete som gjorts. Kommittén re dovisar därför i denna del ett preliminärt förslag till lagtext. Härvid förordas bl. a. en övergång till ett s. k. symmetriskt partsbindningsmönster innebärande att tredje man i vissa fall skall ha rätt att kräva kommittenten på fullgörelse. Som skäl utöver att stärka tredje mans ställning 196 åberopasatt ett sådant partsbindningsmönster skulle innebära en harmo- Prop. 1990/91:63nisering med den anglosachsiska rätten och ett införiivande av UNI- Bilaga 3DROITs konvention i denna del. Handelskammarenvill allvariigt erinra mot detta förslag. Handelskammaren anser att kommitténinte har redovisat tillräckliga skäl för att överge det partsbindningsmönstersom 56 § kommissionslagen ger uttryck för och som enligt kommitténs egetuttalande är något av en hörnpelare i svensk civilrätt. Det skulle varafrämmande för svensk rättstradition att övergå till ett symmetriskt partsbindningsmönster.Kommittenten har inte sällan ett berättigat intresse av att få vara anonym. förslag genomförs finns anledning befara att institutet kommission imånga fall inte blir användbart. Närdet gäller kravet på god tro hos tredje man vid kommissionsavtal vill KOVhänvisa till verkets remissyttrande över betänkandet Förvärv i god tro (SOU1984:16). 1 yttrandet framhölls bl.a. vikten av att anlägga en differentieradsyn på vilka krav som skall ställas på förvärvaren i olika fall av godtrosförvärv.Avgörande betydelse borde tillmätas förhållandet om förvärvaren eller den frånvilken förvärvet görs är näringsidkare. Sker ett förvärv från en näringsidkaresom erbjuder egendomen i sin näringsverksamhet borde ingen mera långtgåendeundersökningsplikt normalt åläggas konsumenten. Den enskilde borde kunna utgåifrån att varor som erbjuds i den reguljära handeln är rättmätigt åtkomna,ansåg verket. Detta bör också gälla vad tredje man borde inse eller ägakännedom om beträffande kommissionärens rätt att förfoga över godset ellerträffa avtal. Detta bör klargöras i motiven. Utredningenföreslår preliminärt att partsbindningsmönstret vid kommission utformassymmetriskt i enlighet med den anglosachsiska rätten och en UNIDROIT-konventionom agentur . Frånkonsumentsynpunkt är förslaget fördelaktigt därigenom att såsom utredningenpåpekar tredje mans utsikter att få fullgörelse av ett träffat avtal stärks.Förslaget ligger också väl i linje med konsumentköps-utredningens förslag tillmöjlighet att i vissa fall rikta krav direkt mot bakre led (SOU 1984:25 s. 240 ff). Förde kommissionsavtal där konsumenten enbart uppträder som tredje man är enövergång till det symmetriska partsbindningsmönstret enligt KOVs meningövervägande positiv. Emellertid förekommer, såsom tidiga-. re nämnts,kommissionsavtal där en enskild lämnar en näringsidkare ett uppdrag. Vid ettsymmetriskt partbindningsmönster kan, när kommissionären brister i fullgörelsengentemot trejde man, den enskilde uppdragsgivaren ställas inför krav från entredje man som är näringsidkare och gentemot vilken den enskilde har svårt atthävda sina intressen. Uppdragsgivaren kan t. ex. ställas till ansvar för enmarknadsföringsåtgärd som han själv inte kunnat påverka. Förstefter närmare utredning om utbredningen av kommissionsavtal inom olika branscher kan en avvägning göras mellan de ovan skisserade '97 Om detvisar sig att sådana avtal där huvudmannen är Prop. 1990/91:63 en enskildperson utgör en försumbar andel jämfört med de avtal där Bilaga 3 tredje manär konsument, är det symmetriska partsbindningsmönstret att föredra. KOVtillstyrker förslaget i 58 § enligt vilket tredje man, sedan han fullgjort ettavtal direkt till huvudmannen, kan undgå betalningsskyldighet till kommissionärenom han kan styrka att denne inte lidit någon skada. Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd: redovisat gällande rätt om tredjemansförhål-landet, och man harhär förordat att den framtida lagstiftningen om kommissionärskap skulle anpassatill det föreliggande UNIDROIT-förslaget, som innebär ett försök att samordnakontinental rätt med den anglosachsiska ett arbete vari kommitténs ordförandetagit aktiv del. På försök framläggs nu på UNIDROIT-förslagets gmnd ettpreliminärt förslag ("utkastet") till ändring även av tredjemansreglernavid kommission, i den uttryckliga avsikten (s. 160) att ge remissinstansernatillfälle att uttala sig om den omdaning i svensk mellanmansrätt som en sådananpassning skulle innebära. Detär utmärkt att kommittén på detta sätt stannar upp i sitt arbete för att kännaefter om det finns fömtsättningar för den övervägda radikala kursändringen, ochdet är bra att utkastet så fullständigt gmndas på UNIDROIT-förslaget, eftersomsteget antingen måste tas i internationellt samarbete eller inte alls.Fakultetsnämnden har emellertid redan tidigare uttalat sig om UNlDROlT-förslagetoch funnit att det i väsentliga avseenden är illa ägnat att införlivas medsvensk rätt. Vad som då sades, särskilt om den väsentliga frågan omansvarsgenombrott mot huvudmannen, gäller även för 52 54 §§ i kommitténsutkast. Som kommittén själv påpekar är dessutom nuvarande 56 § kommissionslagenen hörnpelare i svensk civilrätt, och den föreslagna reformen skulle medföravittgående följdändringar. Det kan ifrågasättas öm UNlDROlT-förslagetverkligen kommer att få det internationella gensvar som kan motivera införandetav ett så främmande element i central svensk civilrätt, och det kan vara skälatt enligt direktivens anvisningar fästa särskild vikt vid utvecklingen inom EGinnan man binder sig för en sådan lösning. Fakultetsnämndenavstyrker sålunda ett införande av sådana tredje-mansverkningar vid kommissionsom UNIDROlTs förslag innebär. Om det fortsatta arbetet likväl skulle inriktaspå denna förändring, erfordras nya direktiv för en betydligt bredareuppläggning. Deregler som föreslagits i utkastet 49 och 50 §§ om kommissionärens legitimation ifråga om huvudmannens varor har med viss omredigering utformats enligt gällande rätt. Förslagets 49 § innebär sålunda legitimation trots befogenhetsöverskridande ifråga om försäljningsgods hos kommis sionären, men därutöver att kommissionären också på annat sätt än ge nom försäljning kan överföra en skyddad rätt oavsett tradition till den tredje man som hade den befogade uppfattningen att godset var kommis- '98 sionärens(2 st). Det senare gäller också vid förfogande över inköpsgods, Prop.1990/91:63 proveroch annat som inte innehas för försäljning. När tredje mans goda Bilaga 3 troinnebär ovetskap om att uppdraget upphört gäller enligt 50 § den vidareförfogandelegitimationen för allt slags gods; andra st kvalificerar dettamed den särskilda begränsning som gäller vid huvudmannens och Fakultetsnämndenifrågasätter om reglema är helt ändamålsenliga. I synnerhet ifrågasätts om detfinns behov av att en kommissionär skall kunna verksamt förfoga över gods annorledesän genom försäljning när tredje mans goda tro bara avsåg det förhållandet att kommissionärskapetfortbestod. Sådana synpunkter bekräftar ytterligare uppfattningen att det kanvara skäl att vänta med genomförandet av det föreslagna regelsystemet. Idet preliminära förslaget avseende kommission föreslås bl.a. att civilkommission utgår samt vidare att ett nytt partbindningsmönster införs. Ävenom kommissionsförhållandena minskat i betydelse såsom kommittén funnit, spelarregelsystemet en väsentlig roll på näraliggande områden. Som exempel kannämnas fondkommissionärer, speditörer, linjeagenter och resebyråer. Med hänsynhärtill bör en så genomgripande ordning, som särskilt ett nytt partbindningsmönsterinnebär, inte genomföras utan ytterligare utredning. En sådan utredning börske i nära samråd med övriga nordiska länder, vilket ökar möjligheterna till enbibehållen nordisk rättslikhet. Rättsförhållandettill tredje man vid kommission Kommitténsställningstaganden i rubricerade hänseende är i och för sig preliminära och detfinns anledning att återkomma i frågorna, när kommittén lägger fram sittslutbetänkande. I ett avseende föranleder emellertid det preliminära förslagetredan nu allvarliga invändningar från förbundet. Det gäller tredje mansmöjligheter att göra gällande anspråk mot huvudmannen (52 §). Alternativenatt ordna affärsförhållanden måste vara många och olika, eftersomomständigheterna kan variera oerhört. Kommission har av bl. a. de skäl somredovisas på sid. 158 i betänkandet en mycket praktisk funktion att fylla i detkommersiella livet. Den gällande principen om att tredje man har att hållasig till kommissionären är härvid en väsentlig ibland avgörande fömtsättningför att kommissionsförhållanden upprättas. Införs en rätt för tredje man attgöra anspråk gällande mot huvudmannen är risken mycket stor för att den i mångastycken rationella affärsformen kommission mer eller mindre kommer att utplånas. Förbundet menar därför attnu gällande ordning måste bestå. Det torde för övrigt vara högst osäkert vilken anslutning '99 Detta förhållande görockså att man för svensk del bör avstå från att Prop. 1990/91:63 genomföra det nu aktuella förslaget. Kommitténhar tills vidare avstått från att utarbeta ett definitivt förslag tilllagbestämmelser som medger en part att med förbigående av den person med vilkenhan ingått avtalet rikta direktanspråk mot dennes huvudman, dvs. den egentligeintressenten i avtalet. Tillämpat på speditörens verksamhet skulle en sådanmöjlighet till direktanspråk innebära att speditör-kunden fick rikta anspråkdirekt mot den part med vilken speditören ingått avtalet. En fraktförare sominte själv utan endast genom speditören ingått avtalet med kunden skullesålunda direkt kunna kräva in frakten av denne. Och omvänt skulle kunden direktkunna framföra anspråk mot fraktföraren på gmnd av försummelse t. ex. i sambandmed varans utlämning, inkassering av fakturabelopp eller redovisning av sådanabelopp som uppburits för kundens räkning eller som lämnats av kunden i förskotttill speditören.