prop · GE03154 · 1990-12-31 00:00:00 — Enligtmin mening utgör bankinspektionens verksamhhet en garanti för en sund utveckling inom bankväsendet och ger också goda möjligheter till ett snabbt och effektivt tillrättaläggande av eventuellt förekommande missförhållanden inom branschen. Mol denna bakgrund och med hänsyn till vad jag inledningsvis anfört anser jag, i motsats till kommittén, att övervägande skäl talar för att man nu efter mönster av motsvarande regelsystem inom försäkringsrörelselagstiftningen låter straffbestämmel- 200 senutgå och i stället tillämpar ett vitesförfarande för den som ulan till- Prop.1990/91; 154 stånd driver bankverksamhet eller annan tillslåndspliktig rörelse. Avsiktenär nu att kredilmarknadsbolagen skall få möjligheter att låna genomobligationsutgivning. 1 betänkandet diskuteras främst säkerhetsaspekten påsådan upplåning men inte andra möjliga konsekvenser. Om bolagen väljer alt geut "hushållsobligationer" pä lägre belopp måsle det antagas atthushållens banksparande minskar väsentligt. Bankerna har ensamrätt till inlåningpå konto men har av säkerhetsskäl därför ålagts restriktioner avseende tillåtnaverksamheter. Hushållsinlåningen är kostsam för bankerna, och det torde endastvara konton som rörs sällan eller som har större belopp innestående som ärlönsamma. Avtappningen från bankinlåningen kommer att ske från dessa lönsammakonton. I ett läge när företagens likviditet är sämre än kan avtappningenmöjligen också leda till att banksystemet får försämrad likviditet. Det ärnaturligtvis positivt med ökad konkurrens om hushållens sparmedel, men fråganom bankerna kommer att få betala ett för högl pris för sin rätt ochskyldighet att ha kontoinlåning borde kanske undersökas närmare. Om"hushållsobligationer" börjar säljas i större omfattning kan kravetpå konkurrensneutralitet komma att medföra antingen krav på restriktioner förkreditmarknadsbolagen liknande dem som gäller för bankerna eller krav påminskade restriktioner för bankerna. För att förhindra en sådan utvecklingborde kanske kreditmarknadsbolagens obligationsutgivningsrätt begränsas på såsätt att krav på ett visst lägsta belopp (t. ex. I Mkr) skall gälla för derasobligationer. Detvore kanske en fördel om det fanns ett "obligationsutgivningsinsti-tut"gemensamt för flera kreditmarknadsbolag. Genom de större volymerna skullehanteringen bli effektivare och dessutom lorde obligationsköparnas risk blimindre. Ett sådant institut borde nämligen ha anledning att noga undersöka dedeltagande bolagens ställning vilket tydligen inte anser sig kunnagöra inom ramen för sin emissionskontroll. Kommitténdrar återkommande paraUeller mellan regleringen av banker och kreditmarknadsbolag i sina överväganden. Strävan att nå mera likvär diga arbetsförutsättningar är i och för sig rimlig och en förutsättning för avvecklingen av konkurrenshinder på marknaden. Detta gäller framför allt beträffande kraven på auktorisation och kapitaltäckning. Ytteriigare ett exempel på sådan överensstämmelse gäller rätten att bilda egna organisa tionsbolag. sker ingen prövning av förvärv av organisa tionsaktier i finansbolagen. Fullmäktige delar KMKs uppfattning att så dan prövning bör förekomma efter mönster frän bankområdet. Del kan i detta sammanhang vara befogat att särskilt uppmärksamma förvärv av andelar i utländska företag. Straffhestämmelserna i tillämpliga lagar, liksom i den föreslagna kapital- 201 marknadslagen, föreskriverregelmässigt böter eller fängelse i högsl . 1990/91: 154 Ålalförekommer . Men skulle gällande föreskrifter grovt åsidosättas Bilaga 3finns risk för störningar inom del finansiella systemet. Mot den bakgrunden framslårenligt fullmäktiges mening straffmaximum som väl låg. En höjning till fängelsei högsl två är skulle ytterligare inskärpa vikten av atl lagstiftningen följs. Fullmäkligeföreslår således att straffmaximum höjs från fängelse i högst tillfängelse i högsl . Effektivitetenpå obligationsmarknaden är beroende av en stabil utveckling saml ett slarktförtroende från placerare att låntagare kan uppfylla sina åtaganden.Låntagarnas förtroende har inte salts på prov på den svenskaobligationsmarknaden . Detta beror till stor del på att delåntagare som uppträder på denna marknad är solida för sina åtaganden. Attdetta förtroende skall bestå är av största vikt för en sund och effektivutveckling även . Fullmäktige anser att kommitténs förslag tillviss del kan äventyra detta. En större och vidare krets ges genomkommitténs förslag möjlighet att uppträda som emissionsinstitut. Det finnsgenom detta risk atl obligationsmarknaden tillförs låntagare som inteuppfyller de krav som i praktiken gäller. Kommittén framför även detta isitt betänkande. kommer till i detta avseende lorde varaatt della trots allt inte innebär ett reellt problem. Hänvisning görs lill attdel i princip är tillåtet för vilket industriföretag som helst attemittera obligalioner. Vidare antas att förekomsten av ratinginslitul minimerarplacerarnas förlustrisker. Fullmäkligevill därför framföra följande. En förlust för placerare på obligationsmarknadenp. g. a. låntagares konkurs skulle kunna minska förtroendet för helaobligationsmarknaden. Detta gäller inle minst utländska placerare, vilka i ensnar framlid förmodligen kominer att utgöra en viktig kategori på den svenskamarknaden. Som en konsekvens kunde många långivare tänkas minska sinaplaceringar pä denna marknad till förmån för andra alternativ. Den avkastningplacerare skulle kräva kunde då öka till följd av dels den på marknaden totaltsett ökade kreditrisken, dels den minskade likviditeten. Fullmäklige vill fästauppmärksamheten pä dessa risker och förutsätter att vidgningen av kretsenemissionsinstitut sker parallellt med att en väl fungerande och internationelltsett acceptabel rating utvecklas. Vadförst gäller sammanföringen av finansbolag och kreditaktiebolag till en bolagsform anser SFF att det finns både för- och nackdelar med en sådan reform. En fördel är alt reformen innebär att nuvarande finansbolag får lillgång lill ett upplåningsinstrument som finansbolagen nu är förhind rade alt använda, nämligen obligalioner. En nackdel är alt det blir svårl för marknaden att genom firmanamnet särskilja olika bolag med olika marknadsinriktning. Även om SFF inte noterat atl finansbolagen har ett 202 stort behov av möjlighelertill obligationsupplåning och även om den Prop. 1990/91:154 nuvarandeuppdelningen mellan finansbolag och kreditaktiebolag fungerat Bilaga 3 välunder vill SFF inte motsätta sig en reform innebärande att bolagen fåri lag identiska rörelseregler. Ensammanslagning av rörelseregler i lag för finansbolagen och kredit-aktiebolagenenligt förslaget innebär som ovan nämnls att nuvarande finansbolag fär låna uppmedel på obligationsmarknaden. Mol detta har SFF ingen invändning. Emellertidfinns en komplikation härvidlag. SFF anser inte att alla bolag utan urskillningbör få möjlighet att genom obligationsupplåning vända sig tiU hushållen påsätt som t.ex. Stadshypoteks-kassan gjorl . Ett"konsumentskydd" av liknande lyp som skyddet för bankernas insättareborde eftersträvas. SFF anser inte att enbart det faklum att ifrågavarandebolag erhållit auktorisation konstituerar ett tillräckligt skydd förkonsumenterna. En tänkbar lösning kan vara all det i bolagens bolagsordningarskall framgå huruvida bolagen avser atl vända sig lill en bredare allmänhet vidobligalionsupplåning. Härigenom kommer frågan upp i samband medbankinspektionens prövning av bolagens bolagsordningar. Skillnadenmellan upplåning och inlåning på konto tenderar atl bli mindre. Det system förförsäljning av som byggt upp kan användas tillatt sälja t.ex. ränterörliga "upplåningsbevis". har förnärvarande inga planer atl lansera en sådan produkt. Man kan dock inte uteslutaatt det på sikl kan bli intressant. Sådan upplåning skulle underiätta matchningav den ränleröriiga utlåning som växer i omfattning efter alt den frisläpptsav . Tillståndalt vara specialbank borde även kunna inrymma lillständ att la emot inlåning.Den snabbare tekniska utvecklingen ger företag av Sladshypoleks typ möjlighetatt utveckla nya upplåningsformer som är svåra alt skilja från inlåning.Kassastyrelsen anser att här skulle kunna utveckla en hälsosamkonkurrens genlemot del traditionella banksystemet. Eftersomupplåning/inlåning i de former som här redovisals är lika skyddsvärda som annanbankinlåning, bör det ställas lika höga krav på sådana specialbanker som påallmänna banker vad avser soliditet, kontroll mm. Detta talar för att kraven påett kreditinstitut som skall bedriva denna lyp av upplåning bör ställasväsentligt högre än det som ställs för alt ett kredilmarknadsbolag skall bliauktoriserat. Därav följer att det behövs en särskild auklorisalion för atlbedriva denna typ av försäljning av inlåningsinstrument till den bredaallmänheten. Enligt kassastyrelsen borde sådana särskilt auktoriseradekreditföretag få kallas banker. Vadsom nu sker är att man med relativt betydelselösa undanlag vill lägga sammabegränsningar på finansbolagen som på bankerna utan att ge 203 finansbolagen de förmånersom bankerna åtnjuter i många hänseenden, Prop. 1990/91; 154 allt i konkurrenslikhelensnamn. Men så länge likheterna endast gäller Bilaga 3 begränsningar och inlemöjligheter går det inte att tala om konkurrenslikhet. Enligt föreningensmening har kreditmarknadskommittén på ett par punkter drivit linjen omlikareglering för långt och därigenom suddat ut profilskillnaderna mellanbanker och finansbolag ulan att detta varit sakligt motiverat. Detta gäller t.ex. i fråga om förslagen om aktieinnehav. Enligtde föreslagna reglerna om organisalionsaktier skall förvärv av sådana aktierendast få ske efter bankinspektionens tillstånd om förvärvet innebärkapitaltillskott tiU eller ägandeförändring i det förvärvade företaget.Tillstånd skall ges om hinder inte möter från allmän synpunkt. Föreningenhar ingen annan invändning mot förslaget än att det inte synes meningsfullt attkräva bankinspektionens tillstånd när det gäller förvärv av aktier i annatauktoriserat finansbolag. Båda verksamheterna står under offentlig tillsyn,varför förvärvet aldrig torde vara kontroversiellt. Det borde i sådana fallräcka med en anmälningsskyldighet till bankinspektionen. Mermotiverat förefaller det då vara att generellt kräva tillstånd vid förvärv avaktier i utländska företag. Föreningen är dock tveksam till det av KMKuppställda förutsättningarna för förvärv, nämligen att det huvudsakliga syftetmed förvärvet skall vara att främja svenska ekonomiska intressen. I bästa fallär detta villkor så diffust att det inte betyder någonting men det kan likagärna utnyttjas mycket godtyckligt, genom att mer eller mindre detaljerade föreskrifteruppställs som villkor för förvärven. Föreningendelar KMKs uppfattning att det inte är meningsfuUt att behåUa kreditaktiebolagsom särskild bolagsform när denna definitionsmässigt endast skiljer sig frånfinansbolag genom en upplåningsrättsbestämmelse. En logisk konsekvens avreformen är att finansbolag ges rätt att utfärda löpande skuldebrev, vilket ären klar med förslaget. Ihittillsvarande lagstiftning har kreditaktiebolag haft en särstäflning, somytterst bestått i en rätt att emillera obligationer. Det är framför allt inomområdena bostads-, lantbruks-, fartygsbyggnads- och allmän långsiktigföretagsfinansiering som denna form kommit tiU användning. KMKsförslag att detta särbelopp upphävs och att alla kreditmarknadsbolag såledesblir likställda i detta avseende tillstyrks av LO. Argumentet attsammansmältning i hög grad skett mellan vad som var långa och kortamarknader är avgörande. LOanser att det med hänsyn till den korta lid den nya finansbolagslagen varit ikraft m. m. är vanskligt alt bedöma om kredit marknaden utanför bankväsendetoch värdepappershandeln kommer att kännetecknas av tillräcklig konkurrens ocheffektivitet. Inomdenna sektor, liksom i fråga om banksektorn och värdepappers marknaden, kan del vara positivt för att inte säga nödvändigt att förbättra konkurrensgraden genom att tillåta utländsk etablering eller filialbildning. Om så sker skall naturligtvis behovet av tillräckliga skyddsregler tillgodo- 204 Det förenhetligandeav lagstiftningen, som införandet av den föreslag- Prop. 1990/91:154 na kreditmarknadslagen(KML) innebär medför i sig en breddning av Bilaga 3 nuvarande företagsverksamheter och bidrar därmed i någon mån till mer effektiv konkurrens. SBABvill kraftigt stryka under KMKs ståndpunkt atl artskilda verksamheter ochsäkerheter inte skall blandas i samma bolag. För obligationsmarknaden och denuvarande bostadsinstituten skulle det kunna bli förödande om t. ex.finansbolag med en riskfylld utlåning som i sin tur kan medföra kortlivslängd för bolagen fick möjligheter att utan begränsningar ge ullångfristiga obligalioner av samma slag som bostadsinstiluten. Fråganom associationsformen har ett nära samband med bolagensupplåningsförutsättningar. Finansbolagen är av lagstiftningen hänvisade tillden korta marknaden, medan kreditaktiebolagen huvudsakligen är verksamma påden långa marknaden. KMKs förslag innebär att i princip allakreditmarknadsbolag skulle få tillgång till obligationsmarknaden. HSB slällersig avvisande till en sådan förändring. Obligationsmarknaden bör varabegränsad till företag, där garantierna för seriositet, stabilitet ochuthållighet är mycket högt ställda. Det synes inte troligt att en breddning pådet sätt KMK föreslår skulle ge sådana garantier. Risk torde föreligga för attstatusen på obligationsmarknaden försämras på ett icke acceptabelt sätt. Enbreddning av obligationsmarknaden enligt KMKs förslag torde även medföra ettökat utbud av obligationer. En förskjutning kan härvid förväntas i balansenmellan utbud och efterfrågan, som är ägnad att påverka räntan uppåt. Sammaeffekt torde uppstå om obligationer med högre risk tillåts expandera på dennamarknad. En sådan utveckling får, med de begränsade marginaler hos bostadsinstilutensom lidigare konstaterats, genomslag i högre utlåningsräntor tillbostadssektorn. I huvudsak drabbar della bostadskonsumenterna eller, beroendepå den statliga räntegarantins utformning, statsbudgeten. Delanseende som är knuten till bostadsobligationerna med emis-sionsrällenbegränsad till ett fåtal bankägda kreditakliebolag samt Stadshypotekskassansynes utgöra den bäsla garantin för atl upplåningskostnaderna kan hållas sålåga som den allmänna räntenivån tillåter. Sammanfattningsvisi detta avsnilt ifrågasätter HSB värdet av en ändring av lagstiftningen somtvingar nuvarande finansbolag och kreditakliebolag till en gemensamassociationsform. Verksamheterna synes alltför artskilda för alt några vinsterskulle kunna uppnås ur en sådan förändring. Däremot synes risker förförsämringar i väsentliga avseenden föreligga. Omemellertid skälen för en enhetlig lagstiftning bedöms överväga vill HSB slarki betona vikten av en sådan auktorisalionsprövning, alt kredit instituten på bostadssektorn kan behålla nuvarande status och stabilitet 205 och atl även emissionsrältenpå obligationsmarknaden förknippas med Prop. 1990/91; 154 sådana krav atl bosladsinstitutens kapitalförsörjning inte försämras. Mängaav dagens kreditakliebolag kan uppfattas ha en viss offentlig prägel genom attföretagen grundats för att tillgodose vissa för samhället angelägna ändamål,t. ex. långfristig bostadsfinansiering. I sak hindrar inget att dekreditaktiebolag, vars verksamhet riktas mot de intressen samhället särskiltvill värna om, lagtekniskt bör kunna bedrivas i samma associationsform.Samhällets intressen bör kunna tillvaratagas med andra styrmedel än genom endefinition i lag. Ettav styrmedlen för att åstadkomma detta är en auktorisalionsprövning som bankinspeklionenenligt kommitténs förslag skall göra. En förutsättning för att sådana samhällsviktigakredilmarknadsbolag skulle få tillstånd till långfristig utlåning och emissionav obligalioner skulle då vara, atl bolaget i allt väsentligt koncentrerade sigpå viss verksamhet och att finansieringsändamål med arlskilda säkerheter inleblandades. Vi menar, att kreditmarknadsbolag som koncentrerar sin verksamhettill för samhället angelägna finansieringsverksamheter, som rena specialinslilut,bör erhålla speciella rättigheter i utbyte mot atl de uppfyller vissa krav.Det bör ytterligare övervägas om detta skall inordnas i själva auktorisalionspröv-ningeneller om det skall regleras vid sidan av den egentliga kreditmarknadslagstiftningengenom särskilda författningar och bestämmelser. Vi anser det vara av etlväsentligt allmänt intresse, att det skall finnas inslag av specialinstitut medsärskilda verksamhetsförutsättningar inom gruppen kreditmarknadsbolag. Lag omändring i bankrörelselagen (1987:617) Härigenomföreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617) delsalt 2 kap. 2, 3 och 20 §§ skall upphöra att gälla, delsatt rubriken närmast före 2 kap. 20 § skall utgå, debatt 1 kap. 5 §, 2 kap.I, 4, 8, 9 a-12 och I6§§, 7 kap. 14§ saml 9 kap. I § skall ha följande lydelse, dels alt del i lagen skallföras in tre nya paragrafer, 2 kap. 6 a och 15 a §§ samt 7 kap. 18 §, avföljande lydelse. Prop.1990/91:154 Bilaga 4 Ingen annan än bank,riksbank, allmänna hypoteksbank, invesleringsbankaktiebolag och sådant bankföretag som avses i 4 § får i sin firma eller iövrigt vid beteckning av affärsrörelse använda ordet bank. Ingen annan än bank,riksbank, allmänna hypoteksbank och sädant bankföretag somavses i 4 § får i sin firma eller i övrigt vid beteckning av affärsrörelseanvända ordet bank. Sammanslutningeller annan juridisk person med nära anknytning till företag som avses i förstastycket får dock, efter tillstånd av bankinspektionen, använda ordet bank isin firma. En bank får bedriva in-och utlåning av pengar saml, med den inskränkning som följer av 2 §, drivaannan verksamhet som har samband därmed. All en lokal föreningsbanks rätt atlbedriva inlåning är begränsad följer av 1 kap. 5§ föreningsbankslagen (1987:620). En bank är skyldig att taemot inlåning på räkning från allmänheten. Att en lokal föreningsbanks rält atlbedriva inlåning är begränsad följer av 1 kap. 5 § föreningsbankslagen(1987:620). En bank får, mediakttagande av vad som föreskrivs i detta kapilel, bedriva 1.sådanfinansieringsverksamhet och annan finansieU verksamhet som är förenlig medinlåning samt 2.verksamhet som har närasamband med inlåning eller med verksamhel som anges i 1. Ifondkommissionslagen (1979: 748) finns bestämmelser om rätt för bank alt driva fondkommissionsrörelse. Ilagen (1991:000) om värdepappersrörelse finns bestämmelser om rätt för en bankatt driva värdepappersrörelse. Regeringen eller, efterregeringens bemyndigande, bankinspeklionen får meddela närmare föreskrifterom vilken verksamhel en bank får bedriva. 1990/91:154 Bilaga 4 4§En bank får förvärva 1.fast egendom, tomträtt ochbostadsrätt för alt erhålla lokaler för verksamheten eller tillgodose därmedsammanhängande behov, 2. aktie eller andel i företag, vilket uteslutande hartill syfte att förvalta fast egendom eller tomträtt, som är avsedd för detunder 1 angivna ändamålet. 3.inventarier, vilkaanskaffas för rörelsen eller till fastighet som banken äger eller till lokalersom banken i övrigt innehar, saml 4.fast egendom, tomträtt och bostadsrättför att bereda bostad åt någon som är anställd i banken. 3.inventarier, vilka anskaffasför rörelsen eller till fastighet som banken äger eller till lokaler som bankeni övrigt innehar, 4.fast egendom, tomträttoch bostadsrätt för all bereda bostad åt någon som är anställd i banken, saml 5.lös egendom som skaUupplåtas HU nyttjande. Eflertillstånd av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspektionenfår ett bankaktiebolag förvärva aklier eller andelar i elt svenskt ellerutländskt försäk-ring.sföretag saml en sparbank eller föreningsbank förvärva aklieri etl svenskt försäkringsaktiebolag. TiUsiåndskad ges om förvärvet ingår som ett led i organisationen av verksamhelen ochförvärvet inte kan antas bli HU skada för bankverksamheten. Föratl skydda fordran får en bank I. på offentlig auktion,fondbörs eller sådan marknad som avses i 2 § andra styckel lagen (1979:749) om Slockholmsfondbörs eller vid exekutiv försäljning köpa egendom som är utmätt eller utgörsäkerhet för fordringen, och I.pä offentlig auktion eller börs eller annan reglerad marknad eller vid exekutivförsäljning köpa egendom som är utmätt eller utgör säkerhet för fordringen,och Nuvarandelydelse Föreslagen lydelse Prop.1990/91; 154 Bilaga4 2. om det finns anledning atl anta att banken annars skulle lida avsevärd förlust,som betalning för fordran överta egendom som utgör säkerhet för fordringeneller annan egendom. Förstastycket gäller inte egen aktie eller bevis om andel i eller tillskott tillföreningsbank. I fräga om sparbanks förvärv av bevis om tillskott tillgarantifond eller grundfond i gäller bestämmelserna i 5 kap. 7 §första stycket sparbankslagen (1987:619). Iulbyte mot egendom som har köpts eller övertagits enligt första slyckel får enbank förvärva aklier i ett bolag, som bildats för förvaltning av egendomeneller för fortsättande av en med denna driven verksamhet. Haraktier förvärvats enligt försia eller tredje stycket får banken, om uppenbarfara föreligger för att banken annars lider förlust, förvärva ytteriigare aklieri samma bolag. Haraktier förvärvals enligt första, tredje eller fjärde stycket får banken, omaktiebolaget överlåter sina tillgångar på ett annat aktiebolag, byta ul dessaaktier mot aklier i det andra aktiebolaget. Denegendom som banken förvärvat enligt denna paragraf skall avyttras så snart detlämpligen kan ske och senast när det kan äga rum utan föriust för banken. Haregendomen inte avyttrats från förvärvet, krävs bankinspektionens tillståndför fortsatt innehav. Kapitalbasenutgörs av summan av primärt och supplementärt kapital efter avräkning enligtsista stycket. Det primära kapitalet skall utgöra minst hälften avkapitalbasen. Medprimärt kapital avses: A. Ibankaktiebolag eget kapital, i sparbanker reservfonder och uppskriv ningsfonder samt i föreningsbanker egel kapital med undanlag för förlagsinsatser. B. Sjuttioprocent av skatteutjämningsreserven. av del belopp som svarar mot bankens reserver tillföljd av avskrivning på egendom sotn upplåtits lill nyttjande. Medsupplementärt kapital avses det nominella värdet av förlagsandelsbevis samtförlagsbevis och andra skuldförbindelser med en ursprunglig löptid av minst femår och med rält till betalning först efter bankens övriga borgenärer, docksammanlagt högsl lill ett belopp som molsvarar hälften av del primärakapitalel. Bevis och andra skuldförbindelser vilkas återstående löptidunderstiger fem är skall tas upp till ett belopp som motsvarar tjugo procent avdet nominella värdel för varje helt år som återstår till förfallodagen. Somprimärt eller supplementärt kapital fär dessutom, enligt medgivande avregeringen eller efler regeringens bemyndigande av bankinspektionen, räknasandra kapitaltillskott och reserver än som sägs i andra och tredje styckena. Fränsumman av del primära och Från summan av del primära och 'Senaste lydelse 1990:1306. 14 1990/91. 1 saml Nr 154 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Prop. 1990/91: 154 Bilaga4 supplementära kapitalet skall räk- supplementära kapitalet skall räk nas av det bokförda värdet av vad nas av det bokförda värdet av vad som har skjutits till som aktiekapi- som har skjutits till som aktiekapi tal eller i annan form i ett företag tal eller i annan form i ett företag som driver nägot slag av bankverk- som driver försäkringsverksamhet samhet. Någon avräkning skall eller något slag av bankverksamhet, dock inte göras om tillskottet upp- Någon avräkning skall dock inte går lill högst av företa- göras om tillskottet uppgår till gets egna kapital eller motsvarande högst av företagets och det sammanlagda bokförda egna kapital eller motsvarande och värdet av sådana tiUskolt inle över- det sammanlagda bokförda värdet stiger av bankens egna av sådana tillskott inte överstiger kapital eller egna fonder. Avräk- av bankens egna kapital ning skall inte heUer göras för till- eller egna fonder.