prop · GE0339 · 1990-12-31 00:00:00 — Härtill kommer alt den tillfälliga momshöjningen fäller bort.Sammantaget skulle detta irmebära att konsumentprisema under loppet av 1992endast skulle stiga i altemativet med långsamma löneökningar och med3 % i det högre altemativet. Tillväxten1992 beräknas bli ca 1-1 1/om avtalen prolongeras. Vid en löneokningstaktom 1992 förväntas den bli knappt 1/. Skillnadema i arbetslöshet blirockså betydande mellan altemaliven, 2 1/resp. knappt 3 1/i genomsnitt för året. Anpassningen av den svenska inflationstakten till omvärldens kan alltså bli betydligt mindre smärtsam om en överenskonunelse träffas om att prolongera nu gällande avtal. Ensnabb dämpning av kostnadsökningslakten har också tydliga positiva effekter påden inhemska investeringsutvecklingen. De svenska direklin-vesteringama iutlandet kan också förväntas bli lägre. en l)etydligtbättre grund för ekonomisk tillväxt Piop. 1990/91:39 och välfärd på1990-talet. analyserades utvecklingen imder med hjälpav fyra olika scenarier. 1 samtliga dessa sker en anpassning av lönerna nedtill den ökningstakt som är förhärskande i omvärlden. Det som i huvudsakskiljer altemaliven åt är den takt med vilken anpassningen sker. När analysenutsträcks till en så som framstår behovet av en snabblöneanpassning än tydligare. Altemaliven med en långsam löneanpassning leder lillbetydligt lägre tillväxt och sysselsättning. Reallöneulvecklingen på 1990-taletblir då väsentligt sämre. 2.4 Det långa perspektivet Densvenska ekonomin bör enligt långtidsutredningen kunna växa med imder1990-talet. Detta förutsätter att resurserna i samhällsekonomin är fulltutnyttjade under en stor del av decenniet och att en snabb kostnadsanpassninguppnås. Med fortsatt höga pris- och löneökningar fäller kapacitetsulnyltjandetsamtidigt som arbetslösheten stiger och den ekonomiska tillväxten blir lägre. Närresursema är fullt utnyttjade bestäms tillväxten i ekonomin väsentligen av dentakt med vilken arbetskraften och produktiviteten växer. bedömningar kan arbetskraftsutbudet växa om åretunder 1990-lalet. Detta är ett resultat av flera delvis motstridiga tendenser.Befolkningen i arbetsför ålder ökar, liksom kvinnomas förvärvsfrekvens.Skattereformen ökar utbudet av arbetskraft överlag. I motsatt riktning skullereformen att införa en sjätte semester-vecka och att förlängaföräldraledigheten verka. Kalkylerna fömtsätter också alt trenden i riktningmot fler sjukskrivna och förtidspensionerade bryts . Produktiviteteni näringslivet antas växa i samma takt som genomsnittet för ,dvs. Produktiviteten är emellertid myckel svårbedömd ochdessutom svår alt mäta. En ökad ekonomisk integration i , liksomskattereformen och andra åtgärder som syftar till all förbättra marknademaseffektivitet, talar för en ökad produktivitet. fiims tendenser somverkar i motsatt riktning. Det kan också ta tid innan de nya skatlereglemas f>osilivaeffekter slår igenom. Tjänstesektom fortsätter att växa på industrinsbekostnad, och den har en betydligt lägre uppmätt produktivitetstillväxt. Entredje viktig faktor är kapitalstocken. Dess tillväxt är beroende av investeringsvolymenoch den takt med vilken äldre kapital förslits. Om vinstema mot slutet av1990-talet närmar sig de höga nivåema sista år, kan investeringamaförväntas växa något även i förhållande till den historiskt sett höga nivå somrått i näringslivet åren 1988-1989. Väsentligt i denna bedömning är emellertidlönsamhetsutvecklingen. Om inte avkastningen på investeringar i kanhållas på samma nivå som i omvärlden kommer inte de redovisade möjlighetema attkuima förverkligas. De offentliga investeringamabedöms öka med . 1990/91:39 sammanhänger bl.a. medatt infrastmkturinvesteringama fömtsätts öka. Därmed bryts de senastedecenniemas mycket svaga investeringsutveckling i den offentliga sektom. Sammantagetinnetw de bedömningar långtidsutredningen gör att den ekonomiska tillväxtenunder i huvudsak bärs upp av ökade resursinsatser. Produktivitetenstillväxt väntas bli låg i ett historiskt perspektiv. Utredningen grundar dennapessimism utveckling. Det finns dock ett antal faktorersom kan påverka utvecklingen i en mer positiv riktning. Den enskilda faktorsom kan tänkas ha störst effekt är den skattereform som genomförs. Den är avavgörande betydelse för tillväxtfömtsättningama . Menutvecklingen l5Ör också kunna påverkas positivt av de många strukturella reformersom genomförts, exempelvis när det gäller jordbruket och de fmansiellamarknaderna och av den ökade integrationen med omvärlden. 3 Riktlinjer för inflationsbekämpningen 3.1 Allmännaförutsättningar Detcentrala stabiliseringspolitiska problemet är inflationen. Den medför attkonkurrenskraften urholkas, osäkerheten ökar och ekonomin fungerar sämre. Dettaleder till att tillväxten och sysselsättningen försvagas. Det är i längden intemöjligt att trygga sysselsättningen i en ekonomi där prisstegringarna ärsnabbare än omvärldens. Inflationenleder också till stora och godtyckliga omfördelningar av förmögenheter. I enpolitik för rättvisa och full sysselsättning måste inflationsbekämpningensättas i första mmmet. Inflationeni har ökat snabbare än i våra konkurrentländer. Högalönekostnadsökningar och en svagare produktivitetstillväxt bar lett till attarbetskraftskostnaderna per producerad enhet ärligen ökat med mer iSverige än i konkurrentländema under den senaste treårsperioden.Konkurrensläget för det svenska näringlivet har därmed försvagats på ett mycketallvarligt sätt. Dekonkurrensfördelar som devalveringarna medförde är nu förbmkade.En för svensk ekonomi avgörande fråga är hur lönekostnader ochproduktivitet utvecklas i förhållande till omvärlden. Om den nuvarandelöneutvecklingen fortsätter konuner marknadskraftema i form av stigande räntoroch hög inflation att leda till en åtstramning av ekonomin och en i fleraavseenden mycket oförmånlig utveckling. Produktion, investeringar ochsysselsättning kommer att drabbas. Företagens investeringar kommer i ökadutsträckning att göras utomlands. Hushållens ekonomi kommer att utsättas förstora påfrestningar. Särskilt koinmer det att gälla de hushåll som lever medknappa marginaler. Hurutdragen processen blir går inte att festställa. Av långtidsutredningensscenarier framgår emellertid att det kan komma att röra sig medstagnation i ekonomin. I första hand drabbas då Prop. 1990/91:39 den konkurrensutsatta sektom. Men också den offentliga sektoms finanserförsvagas, vilket kommer att skärpa kraven på nedskärningar i både statens ochkommunemas verksamhet. Ettgrundläggande drag i det som har kallats den svenska modellen har varit strävanatt åstadkomma både en låg inflation och full sysselsättning. Kombinationen aven stram finanspolitik, aktiva arbetsmarknadspolitiska insatser och ensolidarisk lönepolitik fimgerade länge mycket väl. Löntagarna fick under 1950-och 1960-talen en god reallöneutveckling vid en låg inflation, somsysselsättningen var hög och inkomstfördelningen jämn i ett intemationelltperspektiv. Ambitionenatt förena låg inflation med full sysselsättning kvarstår oförändrad. Fömtsättningamahar dock förändrats i flera väsentliga avseenden. Framför allt påverkar denekonomiska integrationen med omvärlden i allt högre grad villkoren för denekonomiska politiken i . Intemationellapris- och ränterörelser och förändringar i valutakursema får direkta återverkningaräven i den svenska ekonomin. Det är inte möjligt att i längden ha en prisstegringstaktsom kraftigt avviker från omvärldens. Det skulle leda till ett försvagatförtroende för den svenska ekonomin och ställa krav på högre räntor för attskapa balans i valutaflödena, som ekonomin skulle fungera sämre ochtillväxten hämmas. Samtidigtär välståndet i helt beroende av ett nära ekonomiskt samarbete och ettomfattande utbyte med omvärlden. Avgörande för våra möjligheter att förena låginflation och full sysselsättning är till syvende og sidst vår egen förmåga attkontrollera den inhemska kostnadsutvecklingen. Om vi skall kunna hålla arbetslöshetenlägre än i omvärlden får inte vår inflation vara högre. måste vårarbetsmarknad och lönebildning fiingera bättre. Ettantal fektorer har medverkat till att den svenska ekonomin under senare årblivit överhettad. De höga nominella löneökningama har spätt på den privatakonsumtionen. bar hushållens sparande fallit snabbt ,vilket bl.a. sammanhänger med avregleringen av kredilmarknaden i mitten av1980-talet. Transfereringssystemen har tagit alltmer av tillväxtutrymmet under1980-talet och kommunemas expansion har varit större än statsmaklema avsett ochväntat sig. Vidare medförde den intemationella t)örskrisen i slutet av 1987förväntningar om en dämpning av tillväxten. Någon omläggning av den ekonomiskapolitiken i restriktiv riktning genomfördes därför inte då. Den intemationellatillväxten har också varit högre än väntat, vilket medfört enkraftig stimulans för . har olika åtstramningsförslagfrån regeringens sida avvisats eller givits en mindre restriktiv inriktning avriksdagen. Den ekonomiska politiken har under dessa omständigheter inte fått entillräckligt stram inriktning. Statsmakternabar det övergripande ansvaret för inflationsbekämpningen. Den ekonomiskapolitiken måste med all kraft inriktas på att nedbringainflationen och att återställa balansen i samhälls- Denna uppgiftmåste överordnas andra ambitioner och krav. Detta innebär att mycketstarka restriktioner framgent måste läggas på statens liksom påkommunemas och landslingens utgifter som den konkurrensulsatta sektom förstärks. En restriktiv finans- och penningpolitik skall läggagrunden till en lönebildning inom ramen för Regeringenkommer inte att motverka en uppgång i arbetslösheten med generell efterfrågestimulans.Dylika försök är dömda att misslyckas, vilket såväl våra egna som utländska erfarenheterunder visar. Sådana åtgärder minskar förtroendet för den ekonomiskapolitiken, leder till högre inflation som ytterligare försämrarkonkurrenskraften och urholkar fömtsättningama för all upprätthållafull sysselsättning. Skadeverkningama av en sådan politik skulle bli kännbara.Det skulle ta och bli en smärtsam process atl restaurera den svenskaekonomin. Dearbetsmarknadspolitiska åtgärdema skall vara inriktade på individema. Målet förarbetsmarknadspolitiken ligger fast; varje person som blir arbetslös skall gessamhällets stöd för att komma in i eller komma tillbaka lill arbetslivet. Insatsemaskall också i fortsättningen vara inriktade på aktiva åtgärder som förmedling,utbildning och rehabilitering. På så sätt skall insatsema underlättaför förelagen all klara sin rekrytering. Under1980-lalet har det skett en myckel snabb förbättring av slaisfinansema. Dennaförstärkning har i hög grad möjliggjorts av utvecklingen på statsbudgetensinkomstsida. Utgiflemas ökningslakt har emellertid också begränsats. Under dekommande åren blir del betydligt svårare att förslärka statens finanser. Närtillväxten avlar ökar skalleintäktema långsammare. innebärskattereformen alt de mekanismer som tidigare medförde automatiskaskalleökningar i huvudsak har avlägsnats. Ikompletteringspropositionen (1989/90:150) redovisade regeringen ett bretthandlingsprogram för tillväxt, sysselsättning och välfärd. Dettahandlingsprogram ställde sig bakom. Sammantaget medförde handlingsprogrammeten förstärkning av statens budget med ca . /91.För all säkerställa skallereformen och för atl anpassa den kommande expansionenlill del samhällsekonomiska utrymmet infördes ett kommunall skatteslopp för1991 och 1992. Den av godkända budgeten var också balanserad, dvs.utgifter och inkomster var lika stora. Tillföljd av oljeprisslegringama har inflationen ökat. Behovei av enrestriktiv politik har därmed skärpts. Erfarenhetema från 1970-talel i Sverigeoch i andra länder understryker behovet av all ge politiken denna inriktning.Detta gäller särskilt som det råder en stor enighet bland industriländerna omall inte genom ekonomisk-politiska åtgärder försöka motverka effekter av oljeprisslegringamapå tillväxt och inflation. har emellertidvid behandlingen av budgetförslaget fallat elt Prop. 1990/9! :39 antal beslutom utgifter utöver regeringens budgetförslag. har inle anvisatfinansiering för dessa utgifter. Det är ytterst angeläget all alla nya utgifterär ansvarsfiillt finansierade. I annal fall försvagas statsbudgeten. Förinnevarande år krävs därför särskild återhållsamhet med utgifter. Av särskildbetydelse är möjlighetema till besparingar i transfereringama till hushållengenom en effektivare målslyming av försäkringskassoma. Föratt skapa fömtsättningar för låg inflation, återvunnen tillväxt och växandesysselsättning måste finanspolitiken vara fortsatt myckel stram. I arbetet medförslaget till 1991/statsbudget skall detta arbete fullföljas. Det ärnödvändigt atl den årliga budgetprövningen sker i ett långsiktigt perspektivoch ges den stadga som följer av genomarbetade normer och riktlinjer. Målet börvara att hävda välfärden och sänka de offentliga utgiftemas andel av brutlonalionalproduklenför all särffca skattetrycket. Del är bara om en sänkning avskattetrycket föregås av en ulgiftsneddragning som den blir långsiktigthållbar. Dessa riktlinjer måste utgå från de fömtsättningar som följer av denallmänna ekonomiska utvecklingen. Utvecklingeni den kommunala sektorn är av stor betydelse för samhällsekonomin. perspektiv antas den kommunala konsumtionen öka med 2 %per år under 1990-talel. En tillväxt av denna storleksordning är emellertid inleförenlig med balans i ekonomin . Regeringen bedömerdärför all den kommunala sektoms volymtillväxt tills vidare måste begränsas lillhögst . har elt kommunalt skatteslopp införts.Samtidigt har den konununalekonomiska utredningen fått i uppdrag att redovisaolika lösningar som irmebär all korrununemas och landslingens verksamhet kan finansierasinom ramen för en utdebitering på högst . 3.3 Penning- och valutapolitiken devalverades kronan vid fem tillfällen. Snabba kostnads- ochprisstegringar medförde all delar av den konkurrensulsatta sektom slogs utunder perioder med pressade vinster, för atl sedan expandera efter devalveringama.Sådana omflyttningar av resurser mellan sektorer och utslagning av produktivtkapital medför stora samhällsekonomiska kostnader. Återkommande devalveringarförsämrar också investeringsklimatet och fömtsättningama för en god tillväxt.Samtidigt medför förväntningar om en upprepning all devalveringama för varjegång blir allt mindre effektiva. Enav hömslenama i den ekonomiska politiken är den fasta växelkursen.Den skall tjäna som ett ankare för den inhemska prisutvecklingen. Med en fästväxelkurs blir rollfördelningen i den ekonomiska politiken tydligare, samtidigtsom disciplin i löne- och prisbildningen framtvingas. Permingpolitikenshuvudsakliga uppgift är att upprätthålla den tasla växelkursen. Den fastaväxelkursen ställer också krav på finanspolitiken. Endast med en stramfinanspolitik kan förväntningar om framtida växelkursjusleringar motverkas. Regeringen har med olikaåtgärder markerat sin beslutsamhet att hävda Prop. 1990/91:39 den &staväxelkursen. Staten nettolånar inte i utländsk valuta. Genom utlandslånenormen &stställsett minimikrav på peimingpolitiken. Deima bör vara så stram att valutaflödenabalanserar. I den utsträckning som inhemska hänsyn motiverar en stramarepenningpolitik och större inflöden av valuta uppstår skall en därtill svarandeamortering ske på statens skuld i ufländsk valuta. Den finansix)litiskaåtstramningen imder är också exempel på beslut ägnade att imderstödjasträvande na att upprätthålla den &sta växelkursen. Enbindning till en växelkursnorm är ett sätt att skapa trovärdighet iinflationsbekämpningen. Det mest uppmärksammade exemplet är deteuropeiska valutasamarbetet, som varit i funktion . () är ett system med "festa men justerbara"växelkurser. Sedan nu anslutit sig till växelkursmekanismen inomsystemet omfettar denna alla utom två. Det är inte möjligt för ettmedlemsland att ändra sin växelkurs på egen hand. Växelkursstabiliteten harsuccessivt ökat och har ingen kursändring ägt mm. Erferenhetemaav detta system är övervägande positiva. Genom att utgöra en fäst"norm" för den ekonomiska politiken tycks EMS ha medverkat till ensänkning av den genomsnittliga inflationstakten och ett närmande av olikaländers inflationstakt till varandra. En viktig lärdom är emellertid att denfesta växelkursnormen inle ensam fått inflationstakten att gå ned. Fömtsättningenhar genomgående varit inhemska ekonomisk-politiska åtgärder ägnade att pressaned inflationen, främst en stram penning- och finanspolitik. Inom de europeiskagemenskaperna går man nu i det ekonomiska samarbetet vidare mot en ekonomiskoch monetär union (EMU). Detär regeringens uppfattning att de nuvarande problemen i den svenska ekonominskall lösas genom en intem anpassning av utbud och efterfrågan och genom attekonomins funktionssätt förbättras. Det är på detta sätt som den ekonomiskapolitikens trovärdighet skall förstärkas. Att göra avsteg från valutapolitikensmål är uteslutet. har ett starkt intresse av att delta i det intemationellaekonomiska samarbetet och det ligger i vårt eget intresse att handla så att viförblir en trovärdig samarl)etspartner. Detta understryks av den bredauppslutning som råder om ett utvidgat samarbete med EG genom ett EES-avtal.Regeringen följer utvecklingen vad gäller det europeiska monetära samarbetetoch bevakar möjligheter till ett närmande till detta samarbete. InomEG har utvecklingen mot en ekonomisk och monetär union initierat en livligdiskussion om målen för centralbankemas politik och centralbankemas ställning,främst i förhållande till regeringar och parlament. Även i förs enliknande diskussion. Under1980-taIet har de fmansiella marknadema förändrats snabbt. Både i och iflertalet andra industrialiserade länder har en avreglering kommit till stånd.1989 avskaffades i stort sett hela den återstående valutaregleringen. Detta harförändrat villkoren för penningpolitiken. Nya instmment har tillkommit ochtidigare använda medel har blivit ineffektiva ochövergetts. De penningpolitiska instmmenten har Prop. 1990/91:39 anpassatstill marknaden. Riksbankschefens mandatperiod har förlängts och har gjortsoberoende av valperioden till . Dessaförändringar har skett successivt och utan att ställning ochfunktion prövats i sin helhet. Statsskuldspolitiska kommitténsutredningsarbete, som resulterade i att ställning förstärktes ochatt fick regeringen som huvudman, behandlade några av dessafrågor men hade inte i uppdrag att ge en helhetssyn på dagens fömtsättningarför penningpolitiken. Valutaregleringens avskaffande och utvecklingen på detmonetära området i är också förändringar som inträffat efter det attkommittén avlämnade sitt betänkande 1986. Entioårsperiod med inhemska avregleringar på det finansiella området och storaförändringar i vår omvärld är starka skäl för att utreda ställningnärmare i syfte att skapa en klar och ändamålsenlig ram för den framtidapenningpolitiken. Regeringenavser att utreda denna fråga. En utgångspunkt för utredningen skall vara attriksbanken även fortsättningsvis skall ha som huvudman. Denogynnsamma utvecklingen av lönekostnadema har fortsatt . Timlönemaberäknas stiga med . Härav utgörs avlöneglidning. Omförhandlingama avseende löner, till följd avprisklausuler i tidigare avtal, är ännu inte avslutade på alla områden. Somen följd av den snabba prisutvecklingen har reallönetillväxten under senare årvarit begränsad trots stora nominella lönehöjningar. Under treårsperioden1987-1989 ökade de reala disponibla inkomstema med endast . Genomframför allt skattereformen beräknas dock ökningen - trots uppgången iinflationstakten - uppgå till närmare 2 1/. Utrynunetför reala löneförbättringar bestäms av produktivitetens tillväxt.Lönestegringar dämlöver ger försämrad konkurrenskraft och ökad inflation. Lönemamåste öka i betydligt lägre takt än imder senare år för att det överhuvudtagetskall finnas något reallöneutrymme imder . Detär nu nödvändigt att växla om från inflationslöner till reallöner för atttrygga sysselsättningen och skapa fömtsättningar för en bättre tillväxt ochhögre välfärd. Ansvaret för detta ligger på arbetsmarknadens parter. Regeringenskall inte delta i det nu förestående löneförhandlingsarbetet. Fömtsättningamaför att bryta trenden i den svenska kostnadsutvecklingen ärunika. Flera faktorer medverkar till detta. För den övervägande delen avinkomsttagarna medför skatteomläggningen 1991 en betydande höjning av de realtdisponibla inkomsterna. Den genomsnittliga ökningen t)eräknasuppgå till . Hushållens reala disponibla inkomster kommer sålunda att ökaäven vid oförändrade löner. Därtill kommer aft det tillfälliga Prop. 1990/91:39obligatoriska sparandet upphör med utgången av 1990 och betalas tillbaka under1992 resp. 1993. 2.Möjlighetema att uppnå en godreallöneutveckling vid låga nominella lönelyft förbättras vidare av att prisstegringstaktenpåtagligt kommer att falla så snart skattereformens fmansiering genomförts ijanuari 1991. Nedgången i inflationstakten förstärks ytterligare när den tillfälligamomshöjningen upphör vid utgången av 1991. 3.överhettningen på arbetsmarknadena vrår nu successivt. Dessutom sjunker näringslivets vinster. Sammantaget tordedetta medföra att särskilt löneglidningen dämpas. För1991 finns det ingen tillväxt att fördela. Om ekonomin belastas med ökadekostnader försämras produklionsfömtsättningama ytterligare. Höjda kostnaderleder enbart till ökad inflation och förlorade arbetstillfällen. Motdenna bakgmnd har regeringen givit den förhandlingsgmpp som tillsattes i börjanav innevarande år i uppdrag att ta kontakt med partema för att undersöka fömtsättningamaför ett stabiliseringsavtal för i första hand . Syftet är att underlättaför partema att träffa avtal i linje med de ekonomiska fömtsättningama. Avtaletmåste ha ett sådant innehåll att det förbättrar kostnadsläget. Förhandlingsgmppeninledde sitt arbete och har redovisat sin bedömning avdet ekonomiska läget. Det är nu partemas sak att ge besked om humvida de ärberedda att medverka i arbetet. Förväntningarhar stor betydelse för den ekonomiska utvecklingen. Inte minst gäller dettainflationen. Kalkyler och budgetar inom såväl näringslivet som staten, kommunemaoch landstingen styrs av förväntningar om priser och löner, vilka sedan fårgenomslag på marknaden. Om aktörema i ekonomin i sin planering och budgeteringräknar med fortsatt höga kostnadsstegringar anpassar de sitt l)eteende tilldetta. Förväntningarna blir då självuppfyllande och risken ökar för enkostnadskris. Företagen, kommunema och landstingen har liksom staten ett stortansvar för att i budgetarbetet ange fömtsättningama för lönebildningen. Även idetta arbete måste inflalionsförväntningama brytas. Enlönebildning i samklang med samhällsekonomin fömtsätter att den konkurrensutsattasektom är löneledande. Där kan hänsyn lättast tas till vilken löneutvecklingsom är möjlig med hänsyn till produktiviteten och fömtsättningama på den intemationellamarknaden. De andra sektorernas lönepolitik - den offentliga sektom och denskyddade privata sektom -måste i huvudsak syfta till alt skapa en välfungerande service och produktion. Ävenom förhållandet mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft har en avgörandeinverkan på lönebildningen är regelsystem, förhandlingsformer,informationsspridning och institutionella förhållanden på arbetsmarknadenockså av betydelse. Ingångna avtal måste hållas. Det är angeläget attkonfliktvapnet används med varsamhet och först efter att förhandlingsvägendefinitivt visat sig oframkomlig. Om så inte sker försämras ekonomins funktionssäft,vilket tiU slut i huvudsak drabbar Prop. 1990/91:39 löntagarna. Ansvaretför att en m&T realistisk lönebildning konuner till stånd vilar påarbetsmarknadens parter. Det är främst genom deras försorg som den svenskamodellen för lönebildning kan anpassas till de nya förhållandena och levavidare. Regeringen har gett direktiv till en utredning för att belysa vilkainstitutionella åtgärder som kan främja framväxten av ett bättre fungerandesystem för lönebildningen.