prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — För att underlätta en smidig övergång till fortsatt vård isådana former har öppnats en möjlighet att ge patienten tillstånd att tillbringaresterande tid av tvångsvårdsperioden utanför sjukvårdsinrättningen.Bestämmelsen i första meningen omfattar i och för sig denna situation. Det äremellertid med hänsyn till den rättsliga prövningen inte alltid möjligt att påförhand direkt beräkna tvångsvården kommer att upphöra. Etttillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område under återstoden avvårdtiden får enligtTor/a stycket andra meningen ges endast om det finns skälatt anta att åtgärden är angelägen för att förbereda att tvångsvården upphör.Avsikten är inte att denna form av tillståndsgivning skall tillämpasmtinmässigt. Den bör främst kunna utnyttjas i vissa fall då tvångsvårdstidenhar blivit förlängd vid ett eller flera tillfällen. Frågan om tillstånd att vistasutanför vårdinrättningens område under återstoden av vårdtiden förlagöverträdare tar jag upp vid förslaget till lag om rättspsykiatrisk vård(avsnitt 7.2). Enpatient som getts tillstånd att vistas utanför sjukvårdsinrättningens område skall enligt andra stycket kunna ges särskilda villkor för vistelsen. Patienten skall kunnaåläggas att iaktta särskilda villkor oavsett om till- Prop. 1990/91:58 ståndetavser en del av vårdtiden eller återstoden av vårdtiden. Vad dessa Bilaga 1villkor mer konkret skall kunna avse har inte närmare reglerats i paragrafen.Som har framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt 3.5.4) bör de främstkunna avse skyldighet att underkasta sig viss medicinering eller annanbehandling, att hålla kontakt med en viss person eller , attvistas på ett kommunalt eller enskilt vårdhem eller att besöka en vårdcentral,m.m. Villkor om vistelse vid behandlingshem eller hem för vård eller boende kanaktualiseras för t. ex. patienter som har missbmkat narkotika. Villkor ombostad och arbete kan tänkas bli aktuella undantagsvis. I lagrådsremissenföreslogs en begränsning så till vida att villkor skulle kunna meddelas enbart"i behandlingssyfte". Mot denna begränsning har lagrådet invänt attdet också kan finnas behov av villkor såsom förbud att vistas på viss platseller att besöka eller annars ta kontakt med vissa personer. I samband härmedhar lagrådet pekat på behovet av skydd för tredje man. Med hänsyn härtill harorden "i behandlingssyfte" inte tagits med vid utformningen avbestämmelsen i andra stycket. Detbör inte finnas något hinder mot att meddela en patient särskilda villkor underen redan påbörjad permission. De preciseringar som behövs för att ange i vilkaavseenden särskilda villkor skall få ges torde kunna ske förordningsvägen. Detär därför min avsikt att återkomma till regeringen med förslag i dettaavseende. Detär viktigt att en patient som getts permission vid behov erbjuds en effektivuppföljande öppen vård. En patient som behöver stöd och hjälp när han lämnarvårdinrättningen måste följas till dess hans förhållanden stabiliserats. Dettakan, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, vara en uppgift förden öppna psykiatriska vården men också för . Även en patient sominte kontinuerligt är i behov av stöd bör med vissa tidsintervall erbjudaskontakt och därigenom påminnas om de hjälpmöjligheter som finns Ofr SoU1981/82:53 s. 14). Av28 § följer att tvångsvården automatiskt upphör om inte en ansökan ommedgivande till tvångsvård görs inom föreskriven tid. Detta innebär att ocksåtillstånd att vistas utanför sjukvårdsinrättningens område under återstoden avvårdtiden upphör automatiskt under motsvarande fömtsättning, varvid patienteninte längre anses som intagen för psykiatrisk tvångsvård. Innan tvångsvårdenupphör bör givetvis behövlig kontroll göras av att patientens tillstånd ärsådant att vården kan avslutas. Det får inte bli så att vården upphör trots attpatientens psykiska tillstånd i själva verket blivit sämre och patientenbehöver hjälp i form av återintagning. Förutsättningenför tvångsvård i 3 § första stycket 2 att vården skall avse heldygnsvård skallinte utgöra hinder mot att tillstånd ges till permission. Någon särskildbestämmelse härom behövs inte. I detta avseende kan hänvisas till vad somanförts under 3 § första stycket 2 i denna fråga. Övriga fömtsättningar i 3 §första stycket måste självfallet vara uppfyllda patienten harpermission. Det finns inte någothinder mot att förlänga tvångsvårdstiden för en patient som getts tillstånd enligt första stycket andra meningen. Vårdtiden får förlängas enligt föreskrifterna i 9 §. Det finns inte heller något uttryck- 266 ligtkrav på att patienten efter beslut om förlängning av vårdtiden åter Prop.1990/91:58 skall vistas på sjukvårdsinrättningen innan ett nytt beslut omvistelse Bilaga 1 utanför sjukvårdsinrättningens område får fattas. Enutgångspunkt vid tvångsvårdsregleringens utformning har emellertid varit attden vårdtid som ett beslut om tvångsvård omfattar skall inledas med vistelse påsjukvårdsinrättningen och att vistelse utanför vårdinrättningen skall kommatill stånd först . Detta är naturiigt också i de nu aktuellafallen där patienten visat sig inte kunna klara vistelsen utanför vårdinrättningenpå ett tillfredsställande sätt. Tillståndenligt denna paragraf skall skiljas från det som bmkar kallas frigång, dvs. atten patient får vistas utanför sjukvårdsinrättningens byggnad men inominrättningens område. Frågor om detta faller under 18 § första stycket. Detär chefsöverläkaren som beslutar om tillstånd att vistas utanförsjukvårdsinrättningens område. Denne avses kunna delegera uppgiften till enannan läkare med stöd av 39 §. Patienten skall när som helst kunna ansöka ompermission. Det ställs inte några formella krav på hur en sådan ansökan skallgöras. En muntligt framförd begäran av patienten är tillräcklig. Ettavslagsbeslut på en sådan begäran kan överklagas hos länsrätten (33 §). Ettsådant överklagande måste emellertid ske skriftligen (3 § FPL). I dettasammanhang bör vidare erinras om bestämmelsen i 28 §FPL om att domstol, som haratt pröva ett överklagande, kan meddela interimistiskt förordnande i saken. 26§ Chefsöverläkaren får återkalla ett tillstånd som avses i 25 §, omförhållandena kräver det. Iparagrafen anges att tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område fåråterkallas. Detta får ske endast om förhållandena kräver det. Som harframhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.5.4) bör återtagning till envårdinrättning självfallet inte kunna tillgripas som en rent disciplinär åtgärdmot en patient, som har åsidosatt villkor som har meddelats honom. Föråtertagning krävs att patientens tillstånd är sådant att man inte ser någonannan utväg än att fortsätta vården genom att patienten vistas påvårdinrättningen. Återtagning till vårdinrättningen får ske inom den längstatid som enligt tidigare beslut gäller för tvångsvården. Om en patient gettstillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område av domstol efteröverklagande, bör tillståndet återkallas endast om nya omständighetertillkommit efter domstolsprövningen. Enpatient som getts tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område ansesfortfarande som intagen på sjukvårdsinrättning för psykiatrisk tvångsvård.Detta innebär att bestämmelserna om vårdintyg och tvåläkarprövning intetillämpas vid beslut om återtagning till inrättningen. Detär chefsöverläkaren som beslutar om återkallelse av tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område. Han avses kunna delegera denna uppgift till en annan läkare enligt 39 §. Patienten kan överklaga ett beslut om återtagning till vårdinrättningen hos länsrätten (33 §). I detta samman hang bör nämnas bestämmelsen i 47 § om att polismyndigheten skall 267 lämnabiträde på begäran av chefsöverläkaren för att återföra en patient /91:58 till vårdinrättningen, om denne inte återvänt dit sedan tiden förtillståndet Bilaga 1 att vistas på egen hand utanför inrättningens områdehar gått ut eller tillståndet återkallats. 27 §När det inte längre finns fömtsättningar för tvångsvård, skall chefs överläkaren vid den enhet där patienten vårdas genast besluta att tvångs vården skall upphöra. Frågan om tvångsvårdens upphörande skall övervä gas fortlöpande. I27 29 §§ regleras frågor om tvångsvårdens upphörande. Närförutsättningarna för psykiatrisk tvångsvård är uppfyllda, skallenligt 27 § beslut om att tvångsvården skall upphöra genast fattas. Som har framhållitsi den allmänna motiveringen (avsnitt 3.6) skall detta ske så snartförutsättningarna brister i något hänseende. Om patienten vill stanna kvar påvårdinrättningen och fortfarande har behov av psykiatrisk vård där, finns detinte något hinder mot att den tvångsmässiga vården övergår i frivillig vård. Detåligger chefsöverläkaren att fortlöpande överväga om förutsättningarna förpsykiatrisk tvångsvård föreligger. Som har framhållits tidigare gäller dettaäven om frågan om tvångsvård är föremål för domstolsprövning. I dettasammanhang bör nämnas att patienten i princip när som helst kan ansöka om atttvångsvården skall upphöra. Det ställs inte några formella krav på hur en sådanansökan skall göras. En muntligt framförd begäran av patienten är tillräcklig.Beslutet skall däremot vara skriftligt och innehålla skälen för beslutet, ochdet bör antecknas i patientens journal. Ett avslagsbeslut på en begäran omtvångsvårdens upphörande kan överklagas hos länsrätten (33 §). Ett sådantöverklagande måste ske skriftligen (3 § FPL). 28 §Tvångsvården upphör, om inte en ansökan om medgivande till tvångsvård har kommit in till länsrätten inom den tid som anges i 7,9 eller 12 §. Tvångsvårdenenligt denna lag upphör också när beslut fattas som föranleder rättspsykiatriskvård. om övergång till sådan vård finns i 4 § andra stycket lagen(1991:000) om rättspsykiatrisk vård. Bestämmelseni första stycket innebär att tvångsvården automatiskt upphör, om inte enansökan om medgivande till tvångsvård har kommit in till länsrätten inomföreskriven tid. Om tvångsvården upphör, får patienten inte längre hållas kvarpå vårdinrättningen mot sin vilja. EnligtLSPV (12 §) gäller att, om en patient genom lagakraftvunnen dom har överlämnats till sluten psykiatrisk vård och redan är intagen på sjuk hus för sådan vård, han i fortsättningen skall anses intagen på grund av domstolens förordnande. Denna bestämmelse i LSPV har ingen motsva righet i det nu behandlade lagförslaget. Detta beror på att regleringen av 268 psykiatrisktvångsvård som brottspåföljd för lagöverträdare föreslås ske i Prop. 1990/91:58en särskild lag om rättspsykiatrisk vård. Detta lagförslag reglerar även Bilaga1 tvångsvård för personer som är frihetsberövade med anledning av brott, ihuvudsak anhållna och häktade. För samtliga dessa fall kan den situationentänkas uppstå att patienten redan är föremål för vård enligt det nu behandladelagförslaget när rättspsykiatrisk vård påbörjas. Bestämmelsen i andra stycketom att tvångsvården enligt denna lag upphör när beslut fattas som föranlederrättspsykiatrisk vård innebär att det är regleringen för den rättspsykiatriskavården som skall tillämpas i fortsättningen. En redaktionell jämkning hargjorts i bestämmelsen i förhållande till förslaget i lagrådsremissen. Andrastycket innehåller även en hänvisning till 4 § andra stycket lagen omrättspsykiatrisk vård. Bestämmelsen i den sist nämnda paragrafen gäller för depatienter som ges tvångsvård enligt det nu behandlade lagförslaget och somanhålls, häktas, tas in på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning eller tasin i eller förpassas till kriminalvårdsanstalt. Beslutet om psykiatrisktvångsvård skall i sådana fall anses som ett beslut om rättspsykiatrisk vård.Den fortsatta vården av patienten sker således enligt lagen om rättspsykiatriskvård. Påpekas bör att vården i dessa fall skall ske på de särskildasjukvårdsinrättningar som avses i 6 § första stycket andra meningen i denlagen. 29§ Har beträffande någon som vårdas enligt denna lag beslut meddelats om 1. avvisningenligt utlänningslagen (1989:529) eller lagen (1989:530) om åtgärder för att förebygga våldsdåd med internationell bakgmnd, 2.utvisning enligt samma lagar, 3.utlämning enligt lagen(1957:668) om utlämning för brott, 4.utlämning enligt lagen (1959:254)om utlämning för brott till , , och , eller 5.utlämning enligt lagen(1970:375) om utlämning till , , eller förverkställighet av beslut om vård eller behandling, skalltvångsvården upphöra, om det begärs av den myndighet som skall verkställabeslutet och chefsöverläkaren finner att patientens tillstånd tillåter attdetta verkställs. 1fråga om en patient som är utlänning upphör tvångsvården vid verkställighet avett beslut om hemsändande som har meddelats med stöd av 12 kap. 3 §utlänningslagen. Bestämmelsernai första stycket, som i huvudsak motsvarar 18 a § första stycket LSPV, innebär att intagning för psykiatrisk tvångsvård under vissa förutsättningar inte hindrar verkställigheten av ett beslut om avvisning, utvisning eller utlämning. Patientens störning och behov av vård i kan i och för sig utgöra ett humanitärt skäl att få stanna i landet, men om ett avlägsnandebeslut är fattat - under hänsynstagande till samtliga omstän digheter bör ett beslut om intagning för psykiatrisk tvångsvård inte hindra verkställigheten av avlägsnandebeslutet. Patienten måste emellertid vara i ett sådant tillstånd att han klarar att resa. Som ytterligarefömtsättning för tillämpning av denna bestämmelse gäller att den myndighet som skall 269 verkställaavlägsnandebeslutet begär att tvångsvården skall upphöra (jfr Prop.1990/91:58 prop. 1979/80:96 s. 73). Enfråga enligt första stycket om upphörande av tvångsvården prövas avchefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas. Som lagrådet pekat påbehöver detta inte anges i ett särskilt stycke i paragrafen. Chefsöverläkarensbeslut går inte att överklaga. För patienten finns emellertid möjlighet att iförekommande fall överklaga beslut i avlägsnandeärendet. Bestämmelseni andra stycket tar sikte på det fallet att beslut har fattats om att enpatient som är utländsk medborgare skall skickas hem för fortsatt vård där. Förnärvarande regleras detta i 7 § kungörelsen ang. tillämpningen av lagen den16juni 1966 (nr293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, m.m.Den i lagrådsremissen föreslagna bestämmelsen innebar att tvångsvården skulleupphöra genom beslut av chefsöverläkaren i sådana situationer. Enligt lagrådetligger det i sakens natur att den psykiatriska tvångsvården i dessa fall skallpågå till dess att patienten sänds hem och därefter upphöra. En lagbestämmelsehärom är enligt lagrådets mening onödig och eventuellt erforderligabestämmelser skulle kunna utfärdas i enklare ordning. Mot bakgrund av lagrådetssynpunkt har bestämmelsen i andra stycket utformats som en erinran om atttvångsvården upphör automatiskt vid verkställighet av ett beslut om hemsändandesom har meddelats enligt 12 kap. 3 § utlänningslagen. Min avsikt är attåterkomma till regeringen med förslag till bestämmelser i en förordning sommotsvarar de nuvarande föreskrifterna i 7 § kungörelsen. 30§ När patienten begär det, skall en stödperson utses. En stödperson kan utsesockså i annat fall, om patienten inte motsätter sig det. Stödpersonenskall bistå patienten i personliga frågor så länge denne ges tvångsvård.Stödpersonen har rätt att besöka patienten på vårdinrättningen. Han får inteobehörigen röja eller utnyttja vad han under uppdraget har fått veta ompatientens hälsotillstånd eller personliga förhållanden i övrigt. Stödpersonutses av den nämnd som avses i lagen (1980:12) om förtroendenämnder inomhälso- och sjukvården. Förslagetom stödperson har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.7 och 3.8). 1första stycket anges att en stödperson skall utses när patienten begär det.Patienten kan emellertid på grund av sitt psykiska tillstånd sakna förmåga attta initiativ till att få hjälp av en stödperson. En föreskrift har därför tagitsin om att en stödperson kan utses också i annat fall, om patienten intemotsätter sig det. Stödpersonenskall enligt andra stycket jörsta meningen bistå patienten i personliga frågorså länge denne ges tvångsvård. Avsikten är således inte att stödpersonen skallha någon självständig ställning. Han skall t. ex. inte i denna sin egenskapkunna överklaga ett beslut som har fattats av chefsöverläkaren eller rätten. Stödpersonenhar enligt andra stycket andra meningen rätt att besöka 270 I detta sammanhang bör nämnas att en Prop. 1990/91:58föreskrift om rätt för stödpersonen att närvara vid en muntlig förhandling Bilaga 1 inför en domstol och att om möjligt underrättas om förhandlingen tasin i 37 §. Somhar framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt 3.7) skall en stödpersonvara skyldig att iaktta tystnadsplikt beträffande uppgifter om patientenshälsotillstånd eller personliga förhållanden i övrigt, som han har fåttkännedom om i sin verksamhet som stödperson. En skyldighet för stödpersonen attinte obehörigen röja eller utnyttja sådana uppgifter har därför tagits in iandra stycket tredje meningen. Som också har framgått av den allmännamotiveringen skall stödpersonen utses av den nämnd som har hand om landstingskommunensförtroendenämndsverksamhet. Det bör påpekas att sekretess enligt 7 kap. 1 §sekretesslagen gäller för ledamöter av och tjänstemän vid förtroendenämnderna(se prop. 1981/82:186 S.47). Itredje stycket anges att stödpersonen utses av den nämnd som utgörförtroendenämnd enligt gällande lag om sådana nämnder. 31§ Chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas skall anmäla tillförtroendenämnden när det kan finnas skäl att utse en stödperson. Harstödperson för patienten inte redan utsetts, skall anmälan alltid göras när 1.chefsöverläkaren ansöker ommedgivande till tvångsvård enligt 7, 12 eller 14 §, 2.patienten överklagarchefsöverläkarens beslut om intagning enligt 6§, 3.patienten överklagarchefsöverläkarens beslut att avslå en begäran att tvångsvården skall upphöra. Närtvångsvården av en patient, för vilken stödperson utsetts, har upphört, skallchefsöverläkaren möjligt underrätta förtroendenämnden om detta. Iparagrafen har, i överensstämmelse med vad lagrådet har föreslagit, sammanförtsbestämmelser om underrättelser till förtroendenämnd. Dessa bestämmelserföreslogs i lagrådsremissen intagna i andra paragrafer i lagförslaget.Förevarande paragraf har disponerats och i huvudsak utformats så som lagrådetförordat. Enligt48 § skall patienten upplysas om rätten att få hjälp av en stödperson. Detåligger vidare enligt den allmänna regeln i första stycket i förevarandeparagraf chefsöverläkaren att ta initiativ till att stödperson förordnas genomatt anmäla till förtroendenämnden när det kan finnas skäl att utse enstödperson. Sådana skäl föreligger självfallet så snart patienten ger tillkänna att han önskar bistånd av en stödperson. Det kan också finnas skäl attanmäla till nämnden frågan om stödperson bör utses, t.ex. när patienten pågrund av sitt psykiska tillstånd saknar förmåga att begära hjälp av enstödperson, vacklar i sin inställning till vården eller saknar stöd frånnärstående. Påpekas bör att patienten naturligtvis också kan vända sig direkttill nämnden i denna fråga. Somhar framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.7) bör patientens uppfattning tillmätas stor betydelse vid val av stödperson. detär möjligt bör förtroendenämnden utse den som patienten själv begär. Nämndenbör kunna byta ut en redan utsedd stödperson, om patienten 1 ellernågon annan begär det och det finns skäl för detta. stödpersonenentledigas från sitt uppdrag, om patienten förklarar att han intelängre önskar bistånd från stödpersonen. I annat fall bör stödpersonen entledigasnär tvångsvården har upphört. 1andra stycket föreskrivs om obligatorisk anmälan till förtroendenämnden i falldå chefsöverläkaren ansöker om medgivande till tvångsvård eller patientenöverklagar ett beslut om intagning enligt 6 § eller ett beslut om avslag på enbegäran att tvångsvården skall upphöra. Undantag från anmälningsskyldighetengäller naturligtvis om patienten redan har en förordnad stödperson. Genomunderrättelserna ges förtroendenämnden ökad möjlighet att överblicka dedomstolsprövningar i tvångsvårdsfrågor som förekommer inom nämndens område. 1tredje stycket åläggs chefsöverläkaren skyldighet att underrättaförtroendenämnden när tvångsvården har upphört för en patient som har enförordnad stödperson till hjälp. 32§ Patienten får hos länsrätten överklaga chefsöverläkarens beslut om intagningför tvångsvård enligt 6, 11 eller 14 §. Ett sådant överklagande skall ansesinnefatta även en begäran att tvångsvården skall upphöra. Innanlänsrätten prövar ett överklagande enligt första stycket, skall rätten utandröjsmål förelägga chefsöverläkaren att yttra sig i de hänseenden som anges i7 § andra stycket. I32 och 33 §§ regleras möjligheterna att överklaga beslut som chefsöverläkarenfattar enligt lagen. Den förstnämnda paragrafens bestämmelser om rätt attöverklaga ett intagningsbeslut hade inte någon direkt motsvarighet ilagrådsremissen. I stället föreslogs där en möjlighet för en patient som tagitsin för tvångsvård att för intagningsbeslutetansöka direkt hos länsrätten om att tvångsvården skall upphöra. Lagrådethar ifrågasatt om det remitterade förslaget i förevarande del står iöverensstämmelse med artikel 5 i och framhållit att möjlighetenatt ansöka om tvångsvårdens upphörande inte kan anses likvärdig med rätten attfå en laglighetsprövning av intagningsbeslutet. Enligt lagrådet bör en rättinföras för den som tagits in för tvångsvård att överklaga intagningsbeslutet.I anslutning därtill kan det lämpligen sägas ut i lagtexten att överklagandetskall föranleda en prövning även av frågan om tvångsvården skall upphöra. Denav lagrådet förordade lösningen torde på väsentligen likartat sätt som lagrådsremissens förslag tillgodose intresset av att kunna erbjuda en snar rättslig prövning av uppkomna frågor om tvångsvårdens upphörande, vilket regelmässigt måste vara det väsentliga för patienten. Med hänsyn härtill och då det inte bör på något håll få råda tvekan om den nya lagstiftningens förenlighet med konventionsbestämmelser som för- 272 bundit sig att följa förevarande regleringen getts det innehåll och Prop. 1990/91:58 denutformning som lagrådet har föreslagit. Det innebär att patienten 1etligtförsta stycket i paragrafen ges rätt att överklaga chefsöverläkarens intagningsbeslutenligt 6 § liksom intagningsbeslut i konverteringsfall enligt 11 eller 14 §.Rättens prövning av ett överklagande skall omfatta också frågor om tvångsvårdenskall upphöra, oavsett om intagningsbeslutet var lagligt eller ej. Iandra stycket av paragrafen har, också i huvudsak i överensstämmelse medlagrådets förslag, tagits in en regel om att chefsöverläkarens yttrande skallinhämtas över dels de omständigheter som utgör grunden för tvångsvården, delsde överväganden som gjorts beträffande vård i annan form för patienten och delsdet stöd och den behandling som planeras för patienten under och eftervistelsen på vårdenheten. Under33 § berörs frågor om vem som är klagoberättigad, i vilken form och inom vilkentid ett överklagande skall ske samt till vilken instans ett överklagande skallges in. 33§ Patienten får hos länsrätten överklaga ett annat beslut av chefsöverläkarenenligt denna lag som innebär 1. avslagpå en begäran att tvångsvården skall upphöra, 2.förordnande enligt 24 § omförstöring eller försäljning av egendom, 3.avslag på en begäran omtillstånd enligt 25 § att vistas utanför vårdinrättningens område ellermeddelande av villkor i samband med en sådan vistelse, eller 4.återkallelse enligt 26 § avtillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område. Iövrigt får beslut av chefsöverläkaren enligt denna lag inte överklagas.Chefsöverläkaren får inte överklaga rättens beslut enligt denna lag. Närett beslut av chefsöverläkaren överklagas, skall skrivelsen med överklagandetges in till länsrätten. Länsrätten prövar om skrivelsen har kommit in i rätttid. Har skrivelsen kommit in , skall länsrätten avvisa den, omförseningen inte beror på att chefsöverläkaren har lämnat patienten en felaktigunderrättelse om hur man överklagar.