prop · GE03149 · 1990-12-31 00:00:00 — praktiskt exempel kan vara en programlidning som företagel ger ut.Reklam i radio eller TV kan ock.så de uppgifter vara som förekommer ianslulning lill Utbildningsradios program om hur- lyssnare och tittarekan beställa kuisböcker och liknande. När ilel i övrigt gäller all bedöma programföretagetshandlande i såilana fall då företaget inle erhåller någol vederlag försändandet, kommer man in på bl.a. vem som framför del aktuella budskapet. Atlnågon ytlrar sig i etl programföretags sändningar och för egen del har elt avsällningsfrämjandesyfle med vad som sägs, kan vara en omständighet som i förening med andra börbeslämma hur man bedömer programföretagets agerande. Till en början gäller del all faslslälla den medverkandessyfte. En betydelsefull omständighet är givetvis om denne har tagit emolpengar för all framföra sitt budskap. Om så har skett och om budskapets effekiär avsällningsfrämjande kan man knap|)asi komma till annat resultat än alt denmedverkanile har det relevanta syftel. Om della slår klarl blir nästa fråga om program förelagetmed inslaget kan anses ha någol motstående informativt eller underhållandesyfle som bör anses uppväga den medverkandes avsällningsfrämjande syfle ochmedföra, alt programinslaget - trots den medverkandes syfle - inle bör ansesulgöra reklam från programföretagets synpunkt. De konsumentupplysande programmen i TV kan här tjäna somexempel. Även om en medverkande i ell sådant program bakom ryggen påprogramföretaget lar emot pengar av tillverkaren av en produkt som programmetuppmärksammar i [)osiiiva ordalag, föranleder i allmänhet inle detta någonannan bedömning än atl programförelagets syfle med programmelär renl informativt, dvs. del rör sig inle om elt radiopro- Prop. 1990/91:149gram .som är avsett alt främja en näringsidkares avsättning av en vara, entjänst eller någon annan nyttighet. För au elt avsällningsfrämjande yttrandesom någon fäller mol betalning i ell programföretags sändningar skall beslämmasynen på företagels agerande krävs enligt min mening att man kan anse allförelaget inte har något informativt eller underhållande syfte medprograminslaget. Om man måste anse alt det från programföretagets sidasaknas ett syfte av della slag blir näsla fråga all dra en gräns mellan sådanamedverkande, vilkas yttranden har när det gäller alt bedöma programförelagetshandlande och medverkande, vilkas yttranden principiellt sett inle bör påverkasynen på förelagels agerande. Till den förra kategorin anser jag attarbelslagare hos programföretaget hör liksom i övrigl personer som ärkontrakisenligi knutna till programföretaget eller elt delta närslåenileförelag. Vidare bör lill denna kategori räknas ledamöter avprogramföretagets eller ell närstående företags styrelse. Vad gäller SverigesTelevision bör l.ex. lill den aktuella kategorin räknas inte baraprogramföretagets egna styrelseledamöter utan också styrelseledamöterna iövriga bolag inom , moderbolaget . Jag anser således alt en person som hör till den aktuellakretsen av anslällda, frilansmedarbelare, styrelseledamöter m.fl. alltid böranses företräda programförelaget om vederbörande i programföretagels sändningar.molbetalning ytlrar något som har en avsällningsfrämjande effekt. sådanlprograminslag kan därför myckel väl utgöra reklam i del föreslagnareklambegreppels mening. Om det i etl sådanl fall rör sig om oiillböriig reklammot konsumenler eller näringsidkare, kan därmed förbjudaprogramförelaget atl bedriva sådan eller liknande marknadsföring. Om direkla säljerbjudanden i TV och sponsring har jagtalat tidigare. Jag har däremot inte behandlat varuexponering i TV ulifrån detföreslagna reklambegreppel. SärskiU om varuexponering i 'IV Varuexponering i TV är en form av smygreklam, och deneuropeiska TV-konvenlionen godtar inle all elt programförelag sänder smygreklammol vederlag. Varuexponering i TV bör därför molverkas. Som har nämnls innebär radiolagens krav på opartiskhetenligt radionämndens praxis alt elt programföretag bör vara försiktigt med atlsända program eller programinslag som innebär ett reklambetonat gynnande av enviss produkt eller elt visst förelag. I princip bör denna tillämpning kunnaträffa även varuexponering i TV, Den historiska bakgrunden lill kravet på opartiskhet äremellertid den reklamfria public .service-radion och lelevisionen. Med tanke påatl del nu är aktuellt au introducera kommersiell television i marknätet anserjag att opariiskhelskravet bör komplelleras med ett uttryckligt förbud mot alli programverksamheten gynna kommersiella intressen mot vederlageller annars på ett otillbörligt säll. Jag tar upp detta senare (avsnilt4,9.1). Däremotkan enligt min mening inle insmugen varuexponering i TV särskiljas klarl frånnyhetsförmedling, åsiktsbildning eller underhållning på ett sådanl sätt att mankan säga all det rör sig om reklam utifrån det föreslagna reklambegreppel irailiolagen. 4.2.3Begreppet annonstid I televisionen Mitt fSrslag: E.nligi radiolagen (I §) skall med annonstidi televisionen förslås sändningstid i televisionen som inleds och avslutas aven särskild ljud- och bildsignaiur som markerar att den som sänder under denangivna liden i huvudsak gör della på uppdrag av andra. förslag (belänkandel s. 163 ff)definierar begreppel annonslid på ell säu som i sak överensstämmer med miltförslag. Ulredningen definierar vidare begreppet annons som etl televisionsprogramsom sänds under annonslid. Remissinstanserna: Utreilningens förslag godtas ellerlämnas ulan erinran av de flesla remissinstanserna. Kritiska synpunklerframförs emellertid från några håll. Bl.a. anser vissa instanser alt förslagetom en särskild ljud- och bildsignaiur inle är lillräckligl för attuppfylla.kravel all reklamen skall vara lätt all identifiera. Skälen för mitt förslag: Enligt iryckfrihelsförordningengäller bl.a. all man i vissa fall inte som tryckfrihetsbrott skall betraktatillkännagivande "i annons eller annal sådant meddelande" (7 kap. 2 §tryckfrihetsförordningen). Med annal sådant meddelande menas enligtförarbetena till förordningen (prop. 1948:230 s. 174) vissa sedvanliganotiser, som på grund av sill innehåll har samma uppgift som annon.ser; jfrEek, Nya tryckfrihetsförordningen, 1948, s. 98. Vad som är att belrakla som redaktionelltext bör således inte anses utgöra annonser eller liknande medilelanden. 1 iryckfrihelsförordningen förekommer också uttrycketkommersiell annons (I kap. 9 § punkl 1 tryckfrihetsförordningen). Det anges däralt ulan hinder av förordningen gäller vad i lag är stadgat om förbud motkommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring avalkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror. Motiven (prop, 1973:123 s. 46)klargör au redaktionell lexl inle berörs av beslämmelsen. För televisionens del behöver man kunna göra enmolsvarande distinktion. Artikel 13 i den europeiska TV-konvenlionen visar hur manför televisionens vidkommande kan dra en gräns mellan reklamen och deegentliga programmen. Bl.a. anges där alt reklamen skall kunna idenlifieraslydligt som reklam och klart skiljas från övriga inslag i piogram- tjänstengenom optiska eller akustiska medel saml all reklamen i prin- Prop.1990/91:149 cip skall sändas i block. Som radiolagsulredningen har framhållit är den somannonserar i televisionen i allmänhet någon som slår utanför TV-förelagcl ochsom har uppdragit ål förelaget all sända del akluella inslaget. Ulredningen har mol denna bakgrund föreslagit atllagstiftningen skall definiera uttrycken annonstid och annons. Med annonslidbör enligt utredningen förslås sändningstid som inleils och avslutas av en särskildljud- och bildsignatur som markerar all programföretaget i huvudsak sänder på uppdrag av andra. Annons definierar utredningenrenl formellt som ell televisionsprogram som sänds under annonslid. Enligt ulredningen bör elt reklam-TV-förelag endasl underannon-sliil i den angivna meningen ha rält alt sända reklam mol vederlag, Ulredningens förslag har resulterat i kritiska kommentarerfrån en del remissinstanser. har ansett att det inle framgår hur delfallet skall bedömas all elt programföretag har sänl reklam e.d. ulan all delförekommil någon särskild ljud- och bildsignaiur. Vidare säger nämnden alt omdet särskiljande för annonstiden är all programföretaget under denna tidhuvudsakligen sänder på uppdrag av andra, bör i konsekvens härmed "övriglid" anses vara lid ilå programföretaget .sänder utan någons uppdrag,dvs. på eget initiativ. har utifrån sin verksamhet med alldriva programkanalen "Norilic Channel" synt)unkler pä definilionenav annon-slid. Bolagel uppger all del i denna kanal på uppdrag av andra sändsäven vanliga program, inle endast reklam. Sänilningstid upplåts ål förelag,organisalioner m.fl, som vill informera i l.ex. poliliska, religiösa, fackliga,vetenskapliga eller kulturella angelägenheter. Bolagel finner därförannonslidsdefiniiionen olycklig och föreslår atl annonslid förklaras varasändningslid, som inleds och avslutas av en särskild ljud- och bililsignalursom markerar atl programföreiagei under den angivna liden i huvudsak sänder"reklam". Till de instanser som inte är nöjda med förslagel om densärskilda ljud- och bildsignaiuren .som skall inleda och avsluta annonsiidenhör , och ; debåda senare anser alt del i bild under hela liden som elt reklaminslag pågårskall finnas en tydlig reklammarkering. Enligi vad uppger använder reklambranschenbeteckningen annons för marknadsföring i tidningar, trycksaker e.d. Förbundetanser all det skulle vara mer ändamålsenligt alt i ställel för annons tala om"reklamfilm". Som framhållits lidigare (se avsniu 4,1,1) har jag pågrund av de synpunkler lagrådet haft kommit lill slutsatsen atl man inle börutforma någon särskild lag om annonser i televisionen utan att man bör la inreglerna direkt i radiolagen. På grund härav bör uttrycket "annonstid ilelevisionen" definieras i radiolagen. Liksom radiolagsutredningenanser jag alt kännetecknande för sådan Prop,1990/91:149 tid kan anses vara atl programförelaget"i huvudsak sänder på uppdrag av andra". Detta betyder inte alt delkommer all råda någol förbud för programförelagetatt än annonslid sända program på uppdragav andra. Regeln säger bara alt annonstiden är tid dåprogramföretaget i huvudsak sänder påuppdrag av andra. Typiskt förannonstiden i lelevisionen äruppenbarligen jusl della. Del är därför en fördel om, pådel säll som utredningen har föreslagit, definitionen antyder atl programföretaget identifierar sig svagare med vad det sänder än med sändningarnaunder övrig lid (jfr milt förslag i avsnitt 4.11.2). Del nu sagda skulle enligtmin mening inle framgå tydligt om annonstiden ilelevisionen beskrevs som sändningstidunder vilken programföretaget i huvudsak sände "reklam". Reklam kan ju även vara programföretagetsegen reklam. Lik.som ulredningen anser jag atl elt ieklam-'TV-företag endast under annonstill i lelevisionen bör ha rättalt sända reklam mol vederlag. Jag skallsnart utveckla detta närmare (avsnitt 4,3,3). Jag villemellertid redan här kommentera kabelnämndens uppfattning att del inte framgår hur del fallel skall bedömas alt reklam-'TV-företaget har sänl reklam e.d. ulan all någon särskild ljud-och bildsignatur förekommit. Jagar inle av sammamening som nämnden. Det rör sig i de akluella fallen anlingen om reklam molvederlag eller om gratisreklam eller annat reklambetonat gynnande. I del förra fallet skulle sändandet vara en överträdelse av den berörda regelnatt reklam mol vederlag endast fårsändas under annonstid. Både i det fallet och vid gratisreklam eller annalreklambetonat gynnande skulle ocksåinslaget få bedömas ulifrån radiolagens krav atl sändningsrätlenskall utövas oparliskl; liksomradiolagsulredningen anser jag nämligen attkravet på opartiskhet bör gälla även ett TV-företagsom står utanför (se avsnilt 4.3.1, jfravsniu 4.9.1). Vid remissbehandlingen har väckts förslaget alt programföreiagei endast under annonslid skall ha rätt att sända"reklam eller program som någon haruppilragil ål förelagel all sända". Jag behandlar även denna frågai avsnilt 4.3.3. Jag delar ulredningens uppfattning all annonsiiden itelevisionen bör inledas och avslutas av "en.särskild ljud- och bildsignaiur"som markerar sändningstidens karaklär. Jag kan emellertid delvis förstå de remissinstansersom anser all själva ljud- och bildsignaturen inle är tillräckligför att uppfylla kravel au reklamenskall vara lält alt identifiera; därmed är inte sagtalt del är nödvändigl all gå så långl som lill alt kräva alt del i bild under hela sändningstidenför en annons skall synas att programmelär en annons. Jag återkommer lill della längre fram (avsnilt 4.4.3). För tydlighetens skull vill jag också framhållaatl tillämpligheten av marknadsföringslagen givetvis inte är beroende av all en sändning omges av den föreslagnaljud- och bildsignaiuren. Marknadsföringslagengäller allt sändningsinnehållsom i denna lags mening är marknadsföring oavsett om det rör sig om sändning under annonstid eller annantid. Ilagrådsremissen definierades i överensslämmelse med utredningsförslaget annonssom ell televisionsprogram som sänds under annonstid. Lagrådethar påpekai alt en sådan definilion är uleslulande formell. I del allmännaspråkbruket torde ordel annons ha en förhållandevis klar innebörd och bl.a. iiryckfrihelsförordningen används det ulan någon begreppsbeslämning. Behovel aven definilion i nu förevarande sammanhang synes inte särskilt slarkt. Däremolsynes enligt lagrådel remissens förslag lill definition leda till konflikt meddet allmänna språkbrukets användning av ordet annons. Även tillkännagivandenutanför den särskill markerade annonstiden kan framstå som annonser i vanligbemärkelse, exempelvis i kursprogram uppgifter om litteratur med prisangivelseoch beställningsadress etc. Lagrådet förordar därför au definilionen av annonsbortfaller. Jag delar lagrådels uppfattning all del inte behövs någonuttrycklig definilion av annons. 4.3 Ett reklam-TV-företags grundläggande skyldigheter isändningarna 4.3.1 Opartiskhet och saklighet i programverksamheten Min bedömning: Etl reklamfinansierat TV-förelag som gesrätt all sända från marksändare bör vara skyldigt alt ulöva sändningsrättenopartiskt och sakligt med beaktande av alt en vidsträckt ytlrandefrihet ochinformationsfrihet skall råda i televisionen. bedömning överensstämmer med minbedömning (betänkandet s. 165 ff.). Remissinstanserna:Utredningens bedömning behandlas uttryckligen av fem instanser, Stockholmstingsrätt, Induslriförbundel, ,Grossistförbundel och frikyrkoråd/De fria kristnasamfundens råd. Samtliga tillstyrker bedömningen. Skälen för min bedömning: För programföretagen inomSveriges gäller att sändningsrätlen skall utövas oparliskl ochsakligt. Därvid skall beaktas all en vidsträckt yllrandefrihel och informationsfrihetskall råda i ljudradion och lelevisionen (6 § försia stycket radiolagen). Kravet påoparliskhel innebär atl olika åsiktsriktningar skall få komma lill tals ochbalanseras på ett rättvist säll. Av kravel på saklighet följer all uppgifteroch [)åståenden i programmen skall vara korrekta. Hänvisningen till all del iljudradion och lelevisionen skall råda en vid- sträckt yttrandefrihet ochinformationsfrihet har av radionämnden upp-Prop. 1990/91:149 fattats som en uppmaning atl inle lolka kraven på oparliskhel och saklighet så strängt all detgår ul över yitrandefi ihelen och informationsfriheten. Kraven på opartiskhet och saklighet komplelleras av bestämmelser i avtalen mellan sialen och programföretagen om all felaktiga sakuppgifter skallberikiigas när detta är påkallat ochom atl den som har befogal anspråk på alt bemötaetl påslående skall beredas Tillfällelill genmäle. Samtliga de nämndakraven kan ses som uttryck för atl radiooch TV är betydelsefulla medier och en helasvenska folkets angelägenhet. Därför bör varken ett programföretag självt eller någon viss grupp kunna utnyilja förelagels sändningarför all ensidigt driva egna meningari kontroversiella frågor. Om elt eller flera fristående reklamsändande TV-förelag iniäiiasökar möjligheterna alt komma till tals i TV. Publikens valmöjligheter ökarock.så. Del är emellertid inte troligt atl mer än ett fåtalTV-kanaler kommer att vända sig lill publiken i vårl land. Det finns flera skäl till deua. l-or den marksändatelevisionens del utgör knappheten på sändningsfrekvenseren begränsande faktor. Inom ramen för de frekvenser som i inlernationella förhandlingar har Tilldelats är det med nuvarande leknik möjligl att som mest etablera två rikstäckandeTV- kanaler ulöver de två som redan finns. Vid salellilsändningarär de tekniska begränsningarna mindre framträdande änvid marksändningar. Den uppmärksamhet somknappheten på sändningsfrekvenser har fått lenderaremellenid all undanskymma vad de ekonomiska realiteier-na betyder,TV-verksamhet är myckel kostnadskrävande och därför beroende av slora marknader. De ekonomiskarealiteterna torde därför även med hänsyn lagen till satellilsändningarna leda till alt endast ett fålal ytterligare TV-förelag kommer all kunna bedriva sådansändningsverksamhet som vänder sig till svensk publik. På grund av vad som har anförts är minuppfatlning atl varje enskild rikstäckandemarksänd TV-kanal kommer all ulgöra ell betydelsefullt medium för information, deball och krilik. Begränsningarna i frågaom sändningsmöjligheier angelägel all olika meningsrikiningarkan komma lill tals i en ny TV-kanal lika välsom i dem som sänds . Den som äger eller leder etl företag, sor-n har rält att sända rikstäckandeTV, bör därför inle kunna utnyilja sin slällning föratl ensidigt propagera för egna ståndpunkter eller hindra andras uppfattningar atlkomma lill ullryck. Av dessa skäl anser jag- liksom radiolagsutredningen och de remissinslanser som har kommenteratulredningens bedömning - att också ett nyll och reklamfinansierat TV-förelag börvara skyldigt aU i programverksamheten iaktta kraven på oparliskhel och saklighet. I del avseendel bör det inle rådanågon skillnad mellan programföretagen inom och elt nyllTV-sändande förelag. Kravet påopartiskhet lar enligt radionämndens praxis sikte på främsl fyra företeelser:1) Krilik som en klarl utpekad pari inle ges lillfälle all bemöta. 2) Ensidigbehandling av etl vissl ämne eller en viss händelse. 3) Värderande uttalande avprogramledare eller liknande medverkande i en konlroversiell fråga. 4)Reklambetonat gynnande av en viss produkt eller ett vissl förelag. Utredningenhar resonerat särskilt om företeelsen reklambetonat gynnande och altockså ett helt eller huvudsakligen reklamfinansierat TV-företag i självaprogramverksamheten bör vara skyldigt all undvika att sända inslag av dennaart. Utredningens Slällningstagande har inte föranlett någrakommentarer vid remissbehandlingen. Jag ansluter mig lill utredningensuppfatlning. I självaprogramverksamheten bör det således åligga elt reklamfinansierat TV-företagatt följa radiolagens krav på opartiskhet och saklighet på samma sätt somprogramföretagen inom är skyldiga atl göra. 4.3.2Ingen diskriminering av annonsörer Mitt förslag: som får finansiera sändningarmed reklam skall inle få diskriminera någon som begär att företagel skall sändaen annons. En föreskrift om detta skall tas in i radiolagen (12 S). skall genom granskning i efterhand övervakaom programföretaget iakltar beslämmelsen. Diskrimineringsförbudet skall inte hindra atlprogramförelaget ulformar en egen annonspolilik om alt förelagel inle lar emolannonser för vissa varor eller Ijänsler. förslag överensstämmer i sak medmilt förslag (betänkandet s. 176 fl". Remissinstanserna:De flesla remissinslanserna ansluler sig till förslagel eller lämnar del ulanerinran. 'Till de tillstyrkande instanserna hör (). anser all den föreslagna beslämmelsen kan leda tillåtskilliga tillämpningssvårigheler och atl del är nödvändigt au hithörandefrågor belyses ytterligare under det fortsatta lagsliflningsarbetet. anser inte att det finns bärande skäl alt införa denföreslagna beslämmelsen, som skulle stå i motsatsställning lill 3 §radioansvarighetslagen. motsätter sig beslämlförslaget, som bolaget finner vara en inskränkning i programutgivarens rätt altbestämma över vad som skall sändas. kritiserar förslagetfrån molsall utgångspunkt och anser atl del är alltför vagt. Skälen för mitt förslag: Mellan konkurrenslagstiftningenoch del yti-randefriheisrättsliga regelverket råder en moisäilning när delgäller möjlighelerna att komma lill rätta med s.k. annonsvägran. formen avannonsvägran föreligger nären näringsidkare, som önskar Prop. 1990/91:149 göra reklam förvaror eller tjänster i etl massmedium, förvägras dettamed följd all hans näringsverksamhet försvåras. Konflikten mellan de bådaregelverken visar sig i alt annonsvägran,Irols all sådan kan belraklas som en konkurrensbegränsning med skadlig verkan, inle kan kommas åt med stödav konkurrenslagstiftningen. Orsaken till della är den reglering som finns i yllrandefrihelsrälten om en utgivares beft)genheter. Således föreskrivsatl uppilrag all vara utgivare fören periodisk skrift skall innefatta befogenhet atl öva inseende överskriftens utgivning och beslämma över dess innehållså att intet däri får införas mol utgivarens vilja. Inskränkning i den befogenhet, som sålunda lillkommer ulgivaren, är utan verkan (5 ka|), 3 § andra slyckel tryckfrihet.sföiordningen). En molsvarande reglering gäller förde företag som är programföretagi radiolagens mening; ingenting fårsändas mol programulgivarens vilja (3§ försia stycket radioansvarighetslagen). Jag kan ocksåkonstalera alt beslämmanderällen förulgivaren av en periodisk skrifl enligi rältspraxisgäller även i fråga om kommersiella annonser (semarknadsdomstolens beslul 1974:4). Radiolagsulredningen har ullalat atl eu programföretag som användermarknälel för riksläckande TV-sändningar med reklam torde bli ett belyilliglstarkare annonsorgan än de fiesta tidningar. Denna bedömning har inte ifrågasatts vid remissbehandlingen, och jag delar den. Mellan pressens verksamhet och programföretagens råderprincipielll betydelsefulla skillnader bl.a, i så måtU) att radiolagen kräver atl elt programförelap sändningsräli ulövasoparliskl och atl del ankommer på en särskild statlig myndighet, radionämnden, alt i efterhand granska om villkoren för programföretagetssändningsräli iakttas. Man kan slälla frågan vad kravet påopartiskhet betyder när del gäller annonsvägran.Radionämnden skulle inle kunna låla bli alt la slällninglill della om ell förelag som ville annonsera ansåg sig vara utsåltför diskriminerande behandling ochbegärde nämndens prövning av programförelagets handlande. NO har i sill remissyttrande över radiolagsulredningens belänkande som sin uppfattning uttalat, atl annonsvägran i TV kan komma all bli ell ofta förekommande och i många fall även allvarligt problem. Enligt NOframstår del som än viktigare all annonsvägran skall kunna förhindras på konkurrensrättsliga grunder. NO förordar en översyn av frågan i syfle alt finna ett sätt som kan lillgodose del allmänna intresset bådeav skydd för yttrandefriheten och av enfungerande konkurrens. NO har härefter i eltbeslul i elt enskilt ärende (1990:262) åter givit uttryck för uppfattningen att en översyn av frågan bör komma tillslånd. Mot den angivna bakgrunden kan man enligt min mening inteförbigå det problem son-i annonsvägran|)å TV-områdel skulle kunna ulgöra, om det ansvariga företagel varelt förelag med sändningsrälienligt radiolagen. Den krilik som vid remissbehandlingen har framförts mot radiolagsutredningens förslag och som bottnar i atl del bör gälla sammareg- ler för TV som förtidningar, bortser enligt mening frånall det inte är Prop. 1990/91:149 sammaregler som gäller. Ulredningen har inle resonerat om annonsvägran utifrånradiolagens krav på opartiskhet. 1 slällel har utredningen föreslagil att del införs en särskild lagbestämmelse,enligt vilken ett reklam-TV-förelag inle får diskriminera någonsom begär att förelagel skall sändaen annons. Vidare innebär utredningens förslag att radionämndeni efterhand skall granska om programföreiageihar iakttagit bestämmelsen.