prop · GE03181 · 1990-12-31 00:00:00 — Kommittén har emellertid stannat för att inte föreslånågon sådan sanktion som enligt kommittén skulle bli omständlig att tillämpa ipraktiken. Jag delar kommitténs uppfattning att det inte ter signödvändigt med ett speciellt sanktionssystem av antytt slag. Den föreslagna regleringen av en s.k. sjuklönegaranti börleda till den enligt min mening naturliga ordningen att avgörandena i frågorom sjukdom och nedsatt arbetsförmåga i tvistiga fall i praktiken träffas hosförsäkringskassan. Arbetstagaren får garantier för att han inte behöverutsättas för godtycke. Prövningen kommer i det väsentliga att ske på sammasätt och enligt samma grunder som . För att ytterligaresäkerställa att bedömningen av vad som skall betraktas som sjukdom resp.nedsatt arbetsförmåga sker utan avvikelser från den praxis som utvecklats inomsjukpenningförsäkringen föreslår jag i det följande (avsnitt 4.12) attförsäkringskassan skall vara skyldig att avge yttrande i dessa frågor, omarbetsgivaren, arbetstagaren, arbetstagarorganisation eller domstol begär det. Ytterligareen enligt min mening viktig effekt av förslaget om s.k. sjuklö negaranti är att det med en sådan ordning regelmässigt bör saknas anledning att föra tvister om sjuklön till förhandling eller domstol som arbetstvist när oenighet råder om arbetstagaren varit sjuk eller i vad mån arbetsförmågan satts ned på grund av sjukdom. Tillämpningen av ordningen för arbetstvister kan därmed praktiskt sett inskränkas till fall där detta slag av prövning är 56 särskilt lämplig, såsomnär frågan gäller om anställningsförhållande förelegat eller om sjuklönensstorlek är rätt beräknad. 4.11 Försäkringsmöjlighet för små företag Mitt förslag: införs en möjlighet att hos försäkra sig förkostnader över en viss nivå som följer av skyldigheten att betala sjuklön. Förrätt att teckna försäkring krävs att arbetsgivarens lönekostnader under ettkalenderår inte beräknas överstiga summan av 60 basbelopp enligt AFL. Vidberäkningen av lönekostnaden skall bortses från avgifter enligt lagen(1981:691) om socialavgifter och lagen (1982:423) om allmän löneavgift ochskatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt. Regeringen bemyndigas attbestämma närmare villkor för försäkringen. Skälen för mitt förslag:Utöver syftet att uppnå administrafiva förenklingar är ett grundläggande skälför att ålägga arbetsgivaren att svara för ersättningen till arbetstagarenunder av ett sjukdomsfall att stimuleraarbetsgivaren till insatser som bl.a. förbättrar arbetsmiljön ocharbetsorganisationen och som därmed också leder till en minskning avsjukfrånvaron. Ett sjuklönesystem bör utformas så att sådana insatser förarbetsmiljön m.m. ger ett direkt ekonomiskt resultat hos företaget i form avminskade kostnader för sjukfrånvaron. Denna stimulans börnaturligtvis finnas också för små företag. Jag anser emellertid att enförsäkringsmöjlighet bör införas för att skydda de små företagen mot högasjuklönekostnader på grund av faktorer som står utanför det område den enskildearbetsgivaren kan påverka. Försäkringsmöjligheten bör vara frivillig. Det ärenligt min uppfattning lämpligt att tillhandahåller enförsäkring för de småföretagare som så önskar. Mot bakgrund av motivenför att införa ett system med sjuklön bör gränsen för vilka företag som skallges möjligheten att teckna en försäkring hos sättas relativtsnävt. Mina överväganden har resulterat i att gränsen bör sättas så att rättenatt teckna en försäkring bör gälla företag med en lönesumma som - efter avdragför sociala avgifter o.d. - per kalenderår beräknas motsvara högst 60basbelopp enligt AFL. Detta kan sägas motsvara ca 10 heltidsanställda. Uppgift om ett företagslönesumma för ett fidigare år är lätt åtkomlig och verifierbar. Den bör kunnahämtas från senast tillgängliga årsredovisning. Jag har valt att föreslå attgränsen uttrycks som en högsta total lönesumma eftersom man därigenom kanundvika problem som annars kan uppstå för företag med delfids- och säsongsanställda.Genom att uttrycka begränsningen i form av basbelopp undviks också behov avårliga justeringar av gränsen för vilka företag som skall ges rätt att tecknaförsäkring. Försäkringen bör inteersätta företagets samtliga kostnader för sjuklön. Försäkringsmöjligheten bör istället erbjuda det lilla företaget att skaffa ett skydd mot oväntat högakostnader för sjuklön. Härigenom kan ett skydd er- bjudas mot sådanaekonomiska påfrestningar som annars skulle kunna ut- Prop. göra ett hot mot det lillaföretagets överlevnad. Denärmare villkor i övrigt som bör gälla för en sådan försäkring anser jag intebehöver lagregleras. Regeringen bör i stället bemyndigas att meddela föreskrifterom sådana villkor. Jag vill emellertid ändå här redovisa min uppfattningavseende vissa av de försäkringsvillkor som bör gälla. Som jag tidigare anförtbör försäkringsmöjligheten avse att täcka oförutsett höga kostnader försjuklön. Även för de företag som tecknar en försäkring skall således gälla attde individuellt skall bära en viss del av sjuklöneutgifterna. Detta kan skeantingen så att företagen får stå för kostnaderna för sjuklön för ett vissbegränsat antal dagar i varje sjuklöneperiod eller genom att företagen ansvararför kostnaderna för sjuklön intill ett visst belopp under t.ex. varje tolvmånadersperiod.Enligt min mening är den första modellen att föredra. Med en sådan utformningav förslaget ges även företag som har en försäkring en sfimulans att sökagenomföra förbättringar i arbetsmiljö och arbetsorga-nisafion. Jag har funnitatt en lämplig avvägning bör vara att företag som tecknar en försäkring självabör svara för kostnaderna för sjuklön i varjesjuklöneperiod. Kostnaderna för eventuella ytterligare sjukdagar i varjesjuklöneperiod bör således täckas av försäkringen. Försäkringenskall kunna tecknas hos efter ansökan från företaget. Förförsäkringen bör kassan ta ut en särskild avgift. Mot redovisning till denförsäkringskassa där försäkringen finns får företaget ersättning för dekostnader för sjuklön, inkl. beräknade lagstadgade avgifter och särskildlöneskatt, som hänför sig till sjukdagar utöver i varjesjukfall. Denna redovisning bör kunna ske i efterskott. Jaganser att försäkringen bör utformas så att den blir så enkel som möjlig attadministrera. En avgift för försäkringen bör därför tas ut som en procentandelav företagets beräknade lönesumma. Samma procentsats bör tills vidare gällaför alla företag som väljer att teckna en försäkring. Avgifterna skall vara såberäknade att de sammantaget kommer att täcka de utgifter som försäkringenkommer att få. Jag anser det inte motiverat, åtminstone inte i ett inledningssskede,att söka utveckla ett system med individuellt satta avgifter som speglarförhållandena i det enskilda företaget. Till detta kommer att frågan ommöjligheterna till differentierade socialavgifter avses bli föremål förfortsatt utredning (jfr prop. 1990/91:141, avsnitt 7). Genomförsäkringen kommer försäkringskassorna att få en god bild av sjukfrånvaron hossmåföretagen. Denna kunskap bör också kunna utnyttjas för en dialog medföretagen om behovet av åtgärder för att förbättra arbetsmiljö ocharbetsorganisation. Detta gäller naturligtvis framför allt företag med högsjukfrånvaro. 4.12Bestämmelser om rättegången m.m. Mitt förslag: Tvister med anledning av lagstiftningen omsjuklön handläggs slutligt inom den befintliga domstolsorganisationen. Mål mellan arbetsgivare och arbetstagare om tillämpning avlagstiftningen handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister.Gäller en sådan tvist frågan om arbetstagarens arbetsförmåga är nedsatt pågrund av sjukdom eller om graden av nedsättning i arbetsförmågan skallförsäkringskassan på arbetsgivares, arbetstagares, arbetstagarorganisationseller domstols begäran avge yttrande. Föreskrifterna i 20 kap. 10 och 10 a §§ AFL om omprövningoch ändring av försäkringskassas beslut skall fillämpas även i fråga om försäkringskassebeslutenligt lagstiftningen om sjuklön. I fråga om flertalet beslut av kassan skalläven föreskrifterna i 20 kap. 11-13 §§ om överklagande m.m. avförsäkringskassas och förvaltningsdomstols beslut tillämpas. Skälen för mitt förslag: Jag har i det föregående (avsnitt4.10) redovisat mitt förslag till en garantiordning som ger arbetstagarenmöjlighet att under vissa förutsättningar få snar utbetalning av ersättningfrån , om sjuklön innehållits av arbetsgivaren på grund avoenighet om arbetsförmågans nedsättning på grund av sjukdom. Bl.a. med hänsynhärtill är det min bedömning att man inte behöver befara att ett stort antal tvisterom lagstadgad sjuklön kommer att föras vidare till domstol. 1 ettsjuklönesystem är naturligtvis likväl frågan om hur tvist rörande reglernastillämpning slutligt skall handläggas av betydelse. Olika slagav tvister kan förekomma. Förhållandet kan till en början röra enbartarbetsgivare och arbetstagare. Tvist om rätten till sjuklön eller sjuklönensstorlek kan aktualiseras av flera skäl. Hit hör rent arbetsrättsliga frågor omanställningsförhållandet, såsom vad som avtalats om tillträdet och anställningenslängd, och frågor om löneberäkning. Även om det, som jag tidigare anfört, inteframstår som särskilt sannolikt kan det inte uteslutas att frågor om huruvidaarbetstagarens nedsättning av arbetsförmågan beror på sjukdom eller frågan omgraden av nedsättning i arbetsförmågan kan uppkomma inom denna ram. Tvistenkan vidare röra det allmänna och avse frå gor om t.ex. försäkring försjuklönekostnader, om ersättning från sjukförsäkringen för sjuklön som utgettstill arbetstagare med särskilt omfattande sjukfrånvaro eller om utbetalningtill arbetsgivaren på grund av ett sådant beslut om sjukförsäkringsersättning. Sjukpenningkommitténpekade på tre olika modeller för tvistlösning. En lösning som diskuterades varinförande av en särskild nämnd. Kommittén hänvisade bl.a. till därtvisterna slits av en särskild skiljenämnd, kallad ankenämnd. Nämnden bestårav tre ledamöter, varav en är ordförande för nämnden och har särskilderfarenhet av socialförsäkringsrättsliga spörsmål; de övriga två ledamöternautses efter förslag från Näringslivets resp. frånLandsorganisationen i . Denandra lösningen som diskuterades var att tvisterna skulle avgöras i Prop. denför arbetsrättsliga tvister föreskrivna ordningen, dvs. av allmän domstol1990/91:181 och/eller av arbetsdomstolen. Kommittén pekade i denna del på attvissa frågor som berörde sjuklönesystemet kunde vara reglerade ikollektivavtal och alltså under alla förhållanden hade att prövas i arbetsrättsligordning. Slutligen övervägde kommittén det socialförsäkringsrättsliga tvistlösningssyste-met,dvs. försäkringskassa, försäkringsrätt och försäkringsöverdomstolen. Kommitténtog inte uttrycklig ställning för något av alternativen men uttalade att fören skiljenämnd talade bl.a. snabbhet i handläggningen, likformighet,processekonomiska skäl samt att partsintressena borde vara representerade. Omen sådan nämnd organisatoriskt och utan nämnvärda kostnader kunde knytas tillnågon av försäkringsrätterna skulle den lösningen vara att föredra. Mot denarbetsrättsliga tvistlösningsmodellen talade de förmodade långahandläggningstiderna i arbetsdomstolen. En mer näraliggande lösning låg enhgtkommitténs uppfattning i det socialförsäkringsrättsliga systemet förtvistlösning. har endast haft att pröva ett fåtal tvister. har nämnden handlagt ca 50 ärenden.Enligt min bedömning finns det inte skäl att befara att ett svenskt sjuklönesystemskulle ge upphov fill ett stort antal tvister som måste slitas av ett opartisktorgan. Det förefaller således inte påkallat att inrätta någon ny organisationför sjuklönetvisternas vidkommande. Huvudinvändningen mot att det inrättas ensådan nämnd är emellertid följande. 1 har arbetsdomstolen en särskildkompetens för prövning av arbetsrättsliga mål. I synnerhet gäller dettabeträffande tvister om kollektivavtal. Genom den partsrepresentation som finnsi arbetsdomstolen har domstolen fått en stark förankring i organisafionerna påarbetsmarknaden och tillförsäkrats sakkunskap i fråga om synsättet påarbetsmarknaden. Som har framgått av mitt förslag till sjuklönereglering avsesparterna på arbetsmarknaden genom kollektivavtal lösa en del av de frågor somett sjuklönesystem för med sig. Det vore enligt mitt förmenande mindre lämpligtom det för sjuklönemålens del inrättades en särskild nämnd som skulle få rättatt avgöra likartade frågor som arbetsdomstolen. Kommitténs utgångspunkt förinrättande av en sådan nämnd, dvs. att nämnden organisatoriskt skulle knytas fillnågon av försäkringsrätterna, är vidare inaktuell eftersom harfattat beslut om att försäkringsrätterna skall integreras i den allmännaförvaltningsdomstolsorganisationen och förslag har lagts fram om hur dettanärmare skall ske (jfr prop. 1990/91:80, JuUlS). Förmin del anser jag att övervägande skäl talar för att tvister med anled ning av en lagstiftning om sjuklön bör behandlas inom den befintliga dom stolsorganisationen. Tvister bör vidare behandlas av den domstol där de sak ligt sett hör hemma. De av mig föreslagna grundläggande sjuklönebestäm melserna utgör föreskrifter av civilrättslig natur. Tvister mellan arbetstagare och arbetsgivare om rätt till sjuklön och storleken därav är att anse som ar betstvister och bör behandlas enligt lagen (1974:371) om rättegången i ar betstvister, dvs. av allmän domstol och/eller arbetsdomstolen. I en process enligt denna ordning kan rättegången, om yrkandena är så ställda, utmynna i en dom som är verkställbar enligt utsökningsbalkens bestämmelser. förhållandeger, vid jämförelse med t.ex. socialförsäkringssystemets ord- Prop. ning, ett avgörande försteg åt den förordade lösningen. Entvist mellan arbetsgivare och arbetstagare kan - förutom andra frågor - avsefrågor om arbetstagarens arbetsförmåga har satts ned på grund av sjukdom ellerom graden av nedsättning i arbetsförmågan. Sådana frågor brukar vanligtvisbedömas av socialförsäkringsadministrationen och av förvaltningsdomstol, ävenom frågor av detta slag givetvis också kan aktualiseras hos allmän domstol ochhos arbetsdomstolen vid tvist om avtalsbaserad sjuklön. Som nämnts tidigarefinns det enligt min mening skäl att så långt möjligt söka begränsa antalet målom sjuklön som kan behöva behandlas i domstol och ta tillvara denkompetens som finns hos försäkringskassorna i fråga om bedömningar av dettaslag. Jag anser därför att det bör föreskrivas en skyldighet förförsäkringskassan att avge yttrande i en sådan fråga. Förutsättningen bör varaatt det föreligger en tvist mellan arbetstagare och arbetsgivare som rör fråganom arbetstagarens arbetsförmåga är nedsatt på grund av sjukdom eller om gradenav nedsättning i arbetsförmågan. Tvisten behöver inte ha förts till domstol.Skyldigheten att avge ett sådant yttrande bör föreligga efter begäran avarbetsgivare, arbetstagare, arbetstagarorganisation eller domstol. Förde fall sjuklönetvisten handläggs i domstol bör man kunna utgå ifrån att ettinförskaffat yttrande av regelmässigt blir tungt vägande iutredningen av den eller de frågor som yttrandet avser. Vid domstolsprövningbör det vidare vara naturligt att en utredning och bedömning som gjorts hossocialförsäkringens organ i fråga om garantiersättning till arbetstagaren frånsjukförsäkringen tillmäts särskild betydelse. Med hänsyn härtill finns det godaskäl att förutsätta att socialförsäkringens principer för bedömning av rätt tillsjukersättning får genomslag inom sjuklönesystemet. fall där har att fatta beslut enligt den avsedda lagstiftningenbör reglerna i 20 kap. 10 och 10 a §§ AFL om omprövning och ändring avförsäkringskassas beslut gälla på motsvarande sätt. De fall som avses ärkassans beslut om skyldighet för en arbetstagare att förete intyg m.m. från entidigare dag än vad som annars följer. Hit hör också kassans beslut i fråga omen arbetstagares ansökan om att särskilda regler skall gälla för honom och hansarbetsgivare samt arbetsgivarens framställning om ersättning frånförsäkringskassan för utgiven sjuklön efter det att kassan beslutat attsärskilda regler skall gälla. Även kassans beslut i fråga om försäkring mothöga sjuklönekostnader och i fråga om en arbetstagares ansökan om ersättningfrån sjukförsäkringen vid en tvist om sjuklön samt beslut i fråga om en begäranatt avge sådant yttrande som behandlats avses kunna omprövas resp. ändrasenligt reglerna i AFL. Beträffande frågan omförsäkringskassans beslut efter omprövning bör kunna överklagas anser jag att svaret bör bero på arten av den angelägenhet som kassan prövar. En överklagningsrätt bör enligt mitt förmenande gälla i fråga om beslut på grund av en framställning från en arbetstagare med sär skilt omfattande sjukfrånvaro om att särskilda regler skall gälla för honom och hans arbetsgivare. Fullföljdsrätt bör också gälla beträffande beslut i fråga om utgivande av ersättning till arbetsgivaren för sjuklön, efter det att ett beslut om att särskilda regler skall gälla har fattats. Hinder bör inteheller 61 uppställas mot attöverklaga ett beslut varigenom tagit ställning till enansökan från arbetstagaren om ersättning från sjukförsäkringen vid tvist omsjuklön mellan honom och arbetsgivaren. Även om det finns argument som kananföras mot en sådan ordning bedömer jag att ett utslag av en överordnadsocialförsäkringsinstans i ett sådant ersättningsärende kan bli av storprincipiell vikt. Jag får hänvisa till vad jag anfört om betydelsen i ettmål om sjuklön av utredningar och bedömningar som görs avsocialförsäkringsorganen. En rätt att överklaga börockså finnas i fråga om försäkring mot höga sjuklönekostnader, om kassanbeslutar att inte meddela sådan försäkring. Det finns däremot inte skäl attlåta fullföljdsrätten omfatta också villkoren för en sådan försäkring. Ettbeslut beträffande s.k. förstadagsintyg bör kunna överklagas. Jag finner detdäremot inte lämpligt med en fullföljdsrätt också beträffande beslut i fråganom arbetstagaren skall styrka nedsättningen av arbetsförmågan i ett pågåendesjukfall. För denna ståndpunkt talar främst att ett sådant beslut får betydelseredan i ett pågående ersättningsfall. Jag anser att den nämnda möjlighetenatt begära att kassan omprövar sitt beslut är tillfyllest i detta sammanhang. Vidare bör ett beslut varikassan tar ställning fill en framställning om att avge yttrande inte kunnaöverklagas. Något behov av en fullföljdsrätt häröver lär inte finnas. Denmöjlighet som finns att begära omprövning av kassans beslut måste ansestillräcklig i detta sammanhang. Den reglering som jagföreslagit bedöms inte föranleda annat än en marginell ökning av antalet mål iförvaltningsdomstolarna resp. de allmänna domstolarna och i arbetsdomstolen.Kostnaderna går inte att uppskatta närmare. Jag anser därföratt en utvärdering av kostnadseffekterna i detta avseende bör göras något årefter lagstiftningens ikraftträdande. 5 Den lagtekniska lösningen. Mitt förslag:Sjuklönesystemet regleras i en särskild lag. Följdändringar företas isocialförsäkringslagstiftningen samt i socialavgifts- och skattelagstiftningen. Skälen för mitt förslag:Inom den lagreglering av sjuklönesystemet som förordats i det föregående finnsdet vissa bestämmelser som knyter nära an till sjukpenningreglerna enligt AFL.De allmänna försäkringskassorna ges vissa uppgifter avseende bl.a. kontroll ochbeslutsfattande . Emellertid gäller den avseddalagstiftningen om sjuklön väsentligen frågor om förhållandet mellanarbetsgivare och arbetstagare. Regleringen blir således, även med beaktande avvissa bestämmelser av offentligrättslig karaktär, i grunden en arbetsrättslig lagsfiftning.Det innebär att lagreglerna inte kan naturligt passas in i den befintligasocialförsäkringsrättsliga regleringen. Med hänsyn härtillförordar jagatt dennya sjuklöneregleringen tas in i en särskild lag. Ensärskild lag som reglerar arbetstagares rätt till sjuklön på det sätt som Prop.förordats i det föregående föranleder följdändringar i olika lagar inom 1990/91:181 främst socialförsäkringsområdet. Behov uppkommer också av vissaåtgärder inom andra lagstiftningsområden som berörs i det följande. Framförallt berörs AFL och dess regler om sjukpenning i 3 kap. Rätten till sjukpenningavses bortfalla med avseende under vilkenden försäkrades arbetsgivare har att svara för sjuklön enligt den nya lagen.Begränsningen skall avse sjukpenningrätt på grundval av anställningsförmånernafrån arbetsgivaren. 1 AFL bör således tas in bestämmelser om undantag frånsjukpenningrätten, varvid - i enlighet med vad lagrådet har påpekat -inriktningen måste vara att uppnå sådan samordning med sjuklöneregleringen, attöverlappning med t.ex. dubbla ersättningar som resultat och glapp med bortfallav kompensation för inkomstförlust undviks så långt möjligt. Den valdaståndpunkten att sjuklönelagen, av skäl som anförts i avsnitt 4.2, skallomfatta enbart arbetstagare leder som lagrådet har framhållit till att det blirnödvändigt att på ett annat sätt än med nuvarande reglering göra åtskillnadmellan arbetstagare och uppdragstagare. De samordningsfrågor som på grundhärav uppkommer i tillämpningen bör dock inte medföra större svårigheter än attde kan bemästras. Jag återkommer till detta i specialmotiveringen, avsnitt 8.2. Ocksåi fråga om sjukpenningens storlek och beträffande sjukanmälan behövskompletterande regler i 3 kap. AFL som följd av den avsedda sjuklönelagstiftningen.Reglerna om havandeskapspenning i samma kapitel och om föräldrapenningförmånerbehöver filiföras bestämmelser i samordningssyfte så att ersättning från olika hållför samma inkomstbortfall undviks. Visskomplettering krävs vidare i föreskrifterna i 11 kap. AFL om vad som utgörpensionsgrundande inkomst av anställning och i föreskrifterna i 19 kap. AFL omvad som är statsbidragsberättigande kostnader för sjukförsäkringen. I 20 kap. AFLbör viss anpassning till sjuklönelagens modernare utformning göras när detgäller förutsättningarna för att dra in eller sätta ned ersättning. Detta bör isin tur leda till motsvarande ändring i studiestödslagen (1973:349). Följdändringari lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring behövs på motsvarande sätt som i AFLbeträffande bl.a. bestämmelser om rätten fill arbetsskadesjukpenning ocharbetsskadesjukpenningens storlek. Det bör framhållas att lagen om sjuklönavses omfatta också arbetsskada i form av sjukdomsrecidiv som inträffar eftersamordningstidens utgång. Enligtden övergångsreglering som gäller sedan lagen om arbetsskadeförsäkringinfördes tillämpas fortfarande lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring ifråga om yrkesskador som har inträffat före . Övergångsregleringenfår därför kompletteras så att också yrkesskadesjukpenning samordnas medförmånerna enligt sjuklönelagstiftningen. Vad som sagts om lagen omarbetsskadeförsäkring och lagen om yrkesskadeförsäkring gäller på motsvarandesätt för lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och de äldreförfattningar, bl.a. militärersättningslagen (1950:261), som upphävdes närlagen om statligt personskadeskydd trädde i kraft. Ilagen (1989:225) om ersättning till smittbärare och lagen (1988:1465) om Prop.ersättning och ledighet för närståendevård bör reglerna om minskning av er- 1990/91:181 sättning vid sammanträffande förmåner kompletteras. Påsocialavgiftsområdet bör arbetsgivares sjukförsäkringsavgift sättas ned medbeaktande av ökningen av arbetsgivarnas lönekostnader i samband med anställdassjukfrånvaro. Nedsättningen av sjukförsäkringsavgiften regleras i 2 kap. 1 §lagen (1981:691) om socialavgifter. Jag återkommer till detta i avsnitt 6.2. Isamma lag bör därutöver göras vissa kompletteringar beträffande avgiftsunderlagetoch beträffande de ändamål för vilka sjukförsäkringsavgiften får användas. Jagtar i specialmotiveringen (avsnitt 8.7) under 2 kap. 1 § socialavgiftslagenupp ett särskilt ändringsförslag som gäller vilka ersättningar som inte skallföranleda fulla arbetsgivaravgifter utan enbart tilläggspensionsavgift. Kommunalskattelagen(1928:370) behöver kompletteras så att ersättning som i vissafall utbetalar till en arbetstagare vid tvist om dennes rätt till sjuklönkommer att utgöra skattepliktig inkomst av tjänst.