prop · GE03150 · 1990-12-31 00:00:00 — Jag är därför medvetenom att övergången till det nya arbetssättet kommer att ske successivt. En vissinkörningsperiod behövs innan nya arbetsmetoder och mtiner har fatt erforderligstadga och kan ge fiill effekt. I 1991 årsbudgetproposition (bilaga 7, s. 36) presenterades ett förslag Prop.1990/91:150 som i princip innebär oförändrade resurser till försäkringskassoraabud- Bil. 1:3 /92 och att de resurser som kan frigöras genomfortsatt rationalisering och regelförenkling tills vidare får behållas ochsättas in i kampen mot ohälsan. Kännedomenom vilka förändringar av verksamheten som är att vänta under det kommandebudgetåret är nu större. Jag anser det därför än mer motiverat, med hänsyn tillden kommande omställningen i arbetssätt i kombination med genomgripanderegelförändringar, att under /92 låta försäkringskassoraabehålla de resurser som kan frigöras. Resurser som frigörs genom införandet avsjuklön och andra regelförändringar skall således kunna användas föromställningen till en aktiv rehabilitering. För att medel verkligen skallfrigöras, till kompetensutveckling och särskilda insatser i samband med reformeraasgenomförande , är det viktigt att kassoraa planerar föromställningen från sjukfallshante-ring till aktiv rehabilitering. Jaganser det angeläget att försäkringskassoma i ökad utsträckning får incitamentoch möjlighet att avväga lokalkostnader mot övriga förvaltningskostnader.Detta gäller inte minst mot bakgmnd av de konsekvenser som ett förändratarbetssätt torde få för centralkontorens och lokalkontorens dimensionering.Fr.o.m /92 avses därför försäkringskassoraa få rätt att självaomprioritera mellan lokalkostnader och förvaltningskostnader (övrigaförvaltningsutgifter). Administration av socialförsäkring m.m. Medhänvisning till vad jag nu har anfört beträffande resurser till försäkringskassomasamt utbyggnaden av socialförsäkringens ADB-stöd hemställer jag att regeringenbereder tillfälle att 1. tadel av vad jag anfört beträffande resurser till Allmänna försäkringskassor för /92. 2. underfemte huvudtitelns förslagsanslagAllmännaförsäkrings- kassor för /92 anvisa . utöver vad som förelagits i prop. 1990/91:100 bil. 2 Försäkring vid sjukdom, handikapp och ålderdom Bidrag till kommunala bostadstillägg till folkpension Fråndetta anslag finansieras statsbidrag till kommunemas kostnader för kommunalabostadstillägg till folkpension (KBT). Regeringen har i proposition1990/91:119 om särskilt kommunalt bostadstillägg till folkpen- sion föreslagit införandeav ett särskilt kommunalt bostadsfillägg som Prop. 1990/91:150 komplementtill KBT. Kostnaden för det särskilda tillägget har beräknats Bil. 1:3 tillca 300 milj. kr. för helår för staten. De justeringar som nyligengjort i förslaget innebär en total kostnadsökning med 30 milj. kr. iförhållande till regeringens förslag. Statsrådet kommer senare dennadag att föreslå besparingar inom område som finansierardet statliga finansieringsåtagandet för det särskilda kommunalabostadstillägget. För anslaget D8. Bidrag till kommunala bostadstillägg tillfolkpension innebär detta en kostnadsökning med 70 milj. kr. för budgetåret1991/92. Jag hemställer att regeringen föreslår attunder femte huvudtitelns förslagsanslag BWrag//7//:ö/nmM«a/a bostadstilläggtill folkpension för /92 anvisa . utöver vad somföreslagits i prop. 1990/91:100 bil.7. 3 Statligt stöd till vårdgaranti Måletför hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för helabefolkningen. Åtgärder,som kan förbättra tillgängligheten till hälso- och sjukvården, minska köer ochminska antalet patienter som ligger kvar på klinikema trots att behandlingen ärklar, måste ges en hög prioritet. Ansvaret för åtgärdema vilar på huvudmärmenför hälso- och sjukvården. Staten kan emellertid gå in med olika stödinsatserför att främja utvecklingen av hälso- och sjukvården mot ökad kvalitet ocheffektivitet. Regeringenhar i propositionen 1990/91:14 om ansvaret för service och vård till äldre ochhandikappade m.m. lämnat förslag till åtgärder vad avser äldrevård och omsorg.Den förändrade ålderssammansättningen i landet medför ökade behov av serviceoch vård. Mot bl.a. denna bakgmnd har regeringen föreslagit att kommunema gesett samlat och utvidgat ansvar för långvarig service och vård till äldre ochhandikappade . Socialutskottethar i sitt betänkande 1990/91:SoU9, vari nämnda proposition behandlas, bl.a.uppmärksammat problemet med färdigbehandlade patienter, som kvarligger påklinikeraa. Utskottetredovisade bl.a. en inventering av förekomsten av medicinskt färdigbehandladepatienter, som gjorts av . Av denna framgick attca 4 000 eller av patienterna inom den slutna akutsjukvården vid dettatillfälle var medicinskt färdigbehandlade. Av dessa hade fyllt 80 år.Nära 40 % av patientema hade emellertid varit utskrivningsklara i högst sjudagar. Mot bakgrund av den storaomfattningen av medicinskt färdigbehand- Prop. 1990/91:150 lade patienter inomakutsjukvården och de konsekvenser detta hade för Bil. 1:3 möjligheten atteffektivt utnyttja samhällets samlade resurser för vård och omsorg ladesocialutskottet fram förslag om ett kommunalt betalningsansvar för sådanapatienter inom den somatiska korttidsvården och inom geriatriken. Avkostnaderaa för de medicinskt färdigbehandlade patienterna föreslogs ingåi den centrala ekonomiska regleringen av reformen mellan landsting ochkommuner. Kommuneraa föreslogs fa viss kompensation för återstående genomett treårigt statsbidrag. Utskottet föreslog att skulleavsättas till detta statsbidrag. StatsrådetLindqvist kommer att senare lägga fram förslag på gmndval av socialutskottetsuttalande i denna del. Ettviktigt syfte med införandet av ett kommunalt betalningsansvar för medicinsktfärdigbehandlade patienter är att öka sjukvårdens kapacitet i fråga om atthjälpa de patienter som väntar på operation eller annan behandling. För attnedbringa kötiden krävs emellertid, vilket socialutskottet framhöll i sittbetänkande, koncentrerade insatser. Utskottet föreslog därför att landstingenoch de landstingsfria kommunema skulle övergångsvis tillföras ett särskiltstatsbidrag på 500 milj.kr. Riksdagenbiföll vad socialutskottet hemställt i betänkandet (rskr.1990/91:97). har härigenom bl.a. som sin mening givit regeringen tillkänna vad utskottet anfört om att landstingen och de landstingsfria kommuneraaövergångsvis tillförs ett särskilt statsbidrag på 500 milj.kr. Riksrevisionsverkethar i rapporten i offentlig verksamhet bl.a. försjukvårdssektoms del tagit upp frågan om operationsköer för höftleder,kranskärl och grå starr samt rehabilitering av långtidssjuka. En särskildtonvikt har i rapporten lagts på analys av köer inom ortopedin samt effektemaav sannolika framtida terapigenombrott. framhåller bl.a.att köer för höftledsoperation ligger på en hög nivå, att efterfråganpå kimrgisk ortopedi ökar starkt men att operationskapaciteten kan utökasväsentligt genom bättre verksamhetsplanering. Detär enligt min mening inte acceptabelt att människor skall behöva vänta en långtid på operationer som skulle ge dem möjlighet att leva ett ftillvärdigt ochsjälvständigt liv. Detta gäller i hög grad operationer för nya höftleder, motgrå starr och mot kranskärlsförträngning. Märmiskor som är i behov av denna typav operationer skall i princip inte behöva vänta mer än den tid som behövs fören effektiv planering av vården. Företrädareför staten och har med anledning härav den 9 april 1991träffat en överenskommelse om statligt bidrag för införande av en vårdgarantifr.o.m. Landstingsförbundetsstyrelse har godkänt överenskommelsen den 11 Prop. 1990/91:150 april 1991.Regeringen har godkänt överenskommelsen för statens del Bil. 1:3 samma dag.Regeringen har därvid förklarat sig vilja senare meddela nännare föreskriftersåvitt avser statens åtaganden. Enligtöverenskonunelsen om statligt bidrag för införande av vårdgaranti är 1992utfäster sig bl.a. att rekommendera sjukvårdshuvudmännenatt införa en vårdgaranti för vissa operationer och andramedicinska insatser. Beslut om att införa vårdgaranti fattas av resp.sjukvårdshuvudman. Enligtöverenskommelsen skall den patient som omfattas av vårdgarantin bli behandladinom från det att patienten har satts upp på vårdplaneringslista.Om patienten inte skulle kunna bli behandlad på den egnakliniken, skall patienten erbjudas vård vid annan klinik inom sjukvårdsområdet,hos annan sjukvårdshuvudman eller hos privat vårdgivare. Vidareanges i överenskommelsen att vårdgarantin skall gälla för ett tiotal typer avbehandlingar, som skall fastställas av - efter samråd medlandstingen - och staten gemensamt. I dessa skall ingå höftleds-, starr- ochkranskärlsoperationer. De expertgmpper som finns knutna till det s.k. har engagerats i arbetet med att utarbeta för landet gemensammakriterier och indikationer för att patienten skall placeras påvårdplaneringslista inom ett antal diagnoser/åtgärder. Även har förklarat sig vara intresserat av att delta i dettaarbete. För att det skall undvikas att en inte önskvärd glidning avindikationsgränsema uppstår konmier att noggrant följa dennafråga. Jagvill understryka att vårdgarantin är ett viktigt medel att utjänma väntetideraai landet för särskilt angelägna operationer och behandlingar. Den ger ettincitament för sjukvårdshuvudmännen att bättre tillgodose kravet enligt hälso-och sjukvårdslagen på att insatser för en god hälsa och en vård på lika villkorskall erbjudas befolkningen i sin helhet. Ett ytterligare syfte medvårdgarantisystemet är att förbättra utnyttjandet av befintlig kapacitet inomhälso- och sjukvården. Ett tillfälligt statligt stöd är därför iöverensstämmelse med de riktlinjer som angivits i budgetpropositionen 1991(prop. 1990/91:100 bil. I denna uttalas att statsmak-teraas stöd tillkommuner och landsting bl.a. bör ges till åtgärder som syftar till att ökaproduktivitet och effektivitet i den konununala sektora. Landstingsförbundetåtar sig också genom överenskommelsen att lämna staten fortlöpande rapporter omkösituationen beträffande de behandlingar som omfattas av vårdgarantin.Landstingsförbundet har beslutat att regelbundet kartlägga aktuella väntetiderför vissa operationer i hela landet. Kartläggningen avser till en börjanväntetideraa för operationer av grå starr, höftleder och kranskärl.Kartläggningen kommer att kompletteras med uppgifter om bl.a. hurmånga patienter som, på gmnd av alltför långa väntetider vid den egna kliniken,har remitterats till annan vårdgivare. Efter hand som inom resp. specialitetaccepterade kriterier och indikationerutarbetats bör även väntetider för vissa ingrepp inom Prop. 1990/91:150 allmänkimrgi, urologi och kvinnosjukvård kartläggas. Jaghälsar med tillfredsställelse att denna kartläggning görs. Under perioden1968-1978 redovisade köer och väntelistor kvartalsvis fränlandets samtliga kliniker för sluten vård. Bl.a. på gmnd av att uppgiftema intealltid var tillförlitliga och att efterfrågan på dessa var begränsad lades dennationella redovisningen emellertid ner. förekonuner inte någonkontinuerlig rapportering beträffande köer och väntetider m.m. på riksnivå. Motbakgmnd av den nu aktuella vårdgarantin och patientemas även i övrigt ökademöjligheter att fritt välja var de vill bli behandlade, kan en ökad efterfråganpå infomiation om bl.a. väntetider fömtses. En återkommande redovisning avväntetider och antalet väntande patienter kommer också att bli ettbetydelsefullt underlag för ställningstagande till hur en fortsatteffektivisering av hälso- och sjukvårdssektora bör ske. Resultaten bör såledeskunna utgöra underlag för berörda enheter att diskutera, omprioritera och vidtaåtgärder för att bl.a. öka tillgängligheten och kapacitetsutnyttjandet. Statligtbidrag skall enligt överenskommelsen lämnas engångsvis med sammanlagt 500milj.kr. för till de sjukvårdshuvudmän som förbinder sig att införavårdgarantin. Avsikten med bidraget är att underlätta införandet avvårdgarantisystemet. Bidraget fördelas mellan sjukvårdshuvudmärmen efterantalet invånare . skall betala ut destatliga bidragen kvartalsvis. Genomdenna koncentrerade insats bör vårdköerna kunna minskas högst väsentligt. Förtiden kommer inte något statligt bidrag för vårdgarantisystemetatt utgå. Medelför ändamålet bör beräknas under ett under femte huvudtiteln nyuppförtreservationsanslag, E 20. Särskilt statsbidrag för viss vårdgaranti. Förförsta erfordras 250 milj. kr. Jag räknar därför med dettamedelsbehov för /92 och avser att i samband medbudgetpropositionen 1992 föreslå regeringen att framlägga ett förslag tillriksdagen att under reservationsanslaget anvisa resterande 250 milj. kr. Jaghemställer att regeringen föreslår atttill Särskilt statsbidrag för viss vårdgaranti för /92 anvisaett reservationsanslag på . Ekonomisk reglering av äldrereformen m.m. "p- 1990/91:150 Medanledning av förslagen i regeringens proposition om ansvaret för service ochvård fill äldre och handikappade m.m. (prop. 1990/91:14) beslutade idecember 1990 om en reformering av äldre- och handikappomsorgen, innefattandebl.a. ändrade ansvarsförhållanden inom dessa verksamhetsområden (SoU9, rskr.97). Propositionen byggde i huvudsak på de bedömningar och förslag somframlagts av äldredelegationen i betänkandet (Ds 1989:27) Ansvaretföräldreomsorgen. Reformeniimebär att kommunema ges ett samlat ansvar för långvarig service och vård tilläldre och handikappade. Utöver att klargöra ansvarsförhållandena syfiarreformen till att skapa goda organisatoriska fömtsättningar att förverkliga deav tidigare fastlagda målen för äldre-och handikappomsorgen. Jagskall här inledningsvis påminna om de viktigaste huvuddragen i reformen. Reformeninnebär att kommunema ges en i socialtjänstlagen (1980:620) fastlagd skyldighetatt inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för de äldre sombehöver det. Med särskilda boendeformer avses bl.a. servicebostäder,gmppboende, ålderdomshem och lokala sjukhem. Kommunema ges även en skyldighetatt iiu-ätta bostäder med service för handikappade. Kommunemas ansvar för attbedriva dagverksamheter förtydligas genom ett tillägg i socialtjänstlagen. Vidareskall kommuneraa från landstingskommuneraa fr.o.m. övertaansvaret för och driften av de sjukhem och andra vårdinrättningar för somatisklångtidssjukvård som huvudsakligen har kommunen eller del av kommunen somupptagningsområde. Om en kommun och ett landsting är överens om det eller omdet finns särskilda skäl behöver dock inte något övertagande ske. En kommun ochen landstingskommun kan även komma överens om övertagande av andra vårdinrättningarför långtidssjukvård. Bestämmelser kring detta finns i lagen (1990:1402) omövertagande av vissa sjukhem och andra vårdinrättningar. Genomreformen införs en skyldighet för kommuneraa att bedriva sjukvård i desärskilda boendeformeraa och i bostäder med särskild service. Kommunema gesäven befogenhet att ge hemsjukvård i ordinärt boende. En kommun och ettlandsting kan komma överens om att kommunen skall ta över hela ansvaret förhemsjukvården. Som en följd av förändringen får kommunema ett ansvar för atttillgodose behov av tekniska hjälpmedel hos personer som får service och vård isärskilda boendeformer och bostäder med särskild service. Kommunemas ansvar förhälso- och sjukvård regleras i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Ettgmndläggande syfte med huvudmannaskapsreformen är att genom en intensifieradutbyggnad av altemativa boendeformer, öka äldres och handikappades valfrihetoch integritet. Det primärkommunala betalningsansvaret har en viktig roll idetta sammanhang. Reformen innebär att kommunema fr.o.m. den Ijanuari 1992 gesett obligatoriskt betalningsan- svarsom omfattar den somatiska långtidssjukvården samt medicinskt Prop. 1990/91:150färdigbehandlade patienter inom den somatiska akutsjukvården och geriat- Bil.1:3 riken. Kommuner och landsting kan dämtöver komma överens om ett utvidgatkommunalt betalningsansvar innefattande psykiatrisk långtidssjukvård medomvårdnadsinriktning och hemsjukvård som är knuten till sjukhus förlångtidssjukvård. Bestämmelser om betalningsansvaret finns i lagen (1990:1404)om kommuneraas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård. Närdet gäller betalningsansvaret för medicinskt färdigbehandlade inom densomatiska akutsjukvården och geriatriken innebär beslut attkommuneraa genom skatteväxling skall erhålla av kostnaden för detta.Kommuneraa kommer att kompenseras för återstoden av kostnaden förbetalningsansvaret genom ett statsbidrag som trappas av . Ipropositionen om ansvaret för service och vård till äldre och handikappadem.m. föreslogs att de ekonomiska konsekvenserna av huvud-maimaskapsreformenskulle regleras genom en kombination av förändringar i kommuneraas ochlandstingens skattesatser, skatteutjämningssystemet samt statsbidragen tillkommuneraa och landstingen. Vidare fömtsattes att ett särskilt mellankommunaltomfördelningssystem skulle införas. hade inga principiellainvändningar mot de föreslagna regleringsinstmmenten. Enviktig del av den ekonomiska regleringen till följd av reformen är att gmndemaför fördelning av statens bidrag till kommunema för stöd och hjälp i boendetförändras så att medlen fördelas efter vissa behovskriterier. Föratt påskynda och underlätta den önskvärda omstmktureringen när det gällerservice och vård till äldre och handikappade beslutade i princip, medutgångspunkt i förslag i regeringens proposition 1990/91:14, att vissa statligastimulansbidrag skall införas. Bl.a. skall införas ett statligt bidrag om 300milj.kr. för att stimulera kommuner och landsting att ökautbyggnaden av gmppbostäder för åldersdementa och psykiskt utvecklingsstörda.Ett bidrag om 100 milj.kr. införs också för att stimulerautbyggnaden av altemativa boendeformer för psykiskt sj uka och fysiskthandikappade. Den totala bidragsramen för statliga stimulansbidrag tillbyggande av gmppbostäder och andra altemativa boendeformer uppgår därmed till 2000 milj.kr. Vidareiimebär principbeslutet av att sammanlagt 1 000 milj.kr. kommer attavsättas till utbyggnad och ombyggnad av institutioner,med inriktningen att alla som så önskar det skall kunna få bo i eget mm. Förutbildnings- och informationsinsatser till personal inom kommuner och landstingsom berörs av reformen avsätts ett statligt bidrag om 500 milj.kr. Dessutominförs ett tillfälligt statligt bidrag om 500 milj.kr. tilllandstingen och de landstingsfria kommuneraa, med syfte att nedbringakötideraa inom vissa delar av sjukvården. I det följande redovisarjag mina bedömningar i fråga om äldrereformens Prop. 1990/91:150 omfattningoch den därav följande ekonomiska regleringen. 1:3 är enfömtsättning för reformen och den kommer att göras vid ett enda tillfälle. Jaglägger också fram förslag när det gäller den närmare utformningen av de olikaregleringsinstmmenten. Jaghar i de delar som avser förändringar i skatteutjämningssystemet ochskatteväxling samrått med chefen för . I de frågor somgäller villkor för statlig bostadsfinansiering har jag haft samråd med chefenför . 4.2 Den ekonomiska regleringen 4.2.1 Underlag för reformen och beräkningsarbete Förändringenav ansvaret för service och vård fill äldre och handikappade får storaekonomiska konsekvenser för huvudmännen. De verksamhetsmässiga förändringarsom reformen innebär måste följas av att kommunema ges ekonomiska möjligheteratt genomföra de nya uppgiftema. är det vikfigt att vid genomförandetbeakta att landstingen inte fär svårigheter att klara av sina kvarvarandeåtaganden. Delandstingsfria kommunema (, och ) berörs inte av denekonomiska reglering som innebär en överföring av resurser från en huvudmantill en annan. Däremot omfattas de landstingsfria kommunema av de generellaförändringar som föreslås av statsbidragen till landsting och kommuner. Denproposition (1990/91:14) som lades fram innehöll en redovisning avhur de ekonomiska förhållandena i huvuddrag skulle regleras mellan landstingoch kommuner. Den ekonomiska regleringen skulle enligt förslaget genomförasgenom förändringar i skatteutjämnings-systemet, statsbidragssystemen tillkommuner och landsting samt en skatteväxling mellan huvudmännen. Dessutomföreslogs att ett system för omfördelning mellan kommunema skulle införas. Vidriksdagsbehandlingen av propositionen framhöll socialutskottet att utskottetinte fann några principiella invändningar mot den modell till ekonomiskreglering som föreslagits. Utskottet önskade dock avvakta med sitt slutligaställningstagande till behandlingen av en kommande proposition om denekonomiska regleringen. Äldrereformeninnehåller både obligatoriska och frivilliga inslag. Detta gör det möjligt förhuvudmännen att i överläggningar gemensamt närmare bestämma den nya ansvarsfördehiingendem emellan. I propositionen (1990/91:14) fömtsattes att resultaten från dessaöverläggningar skulle redovisas till och ligga till gmndför den ekonomiska regleringen. Redovisningen skulle spegla huvudmännensgemensamma uppfattning om storleken på de resurser som skall föras över frånlandsting till kommuner. Dettainnebär också att den volymmässiga och ekonomiska omfattningen Prop.1990/91:150 av reformen inte närmare kunnat anges förrän huvudmännen kommitBil. 1:3 överens om omfattningen, enats om storleken av de nettokostnader övertagandetmedför samt, i län där tvister uppkommit, att den särskilt tillsattadelegationen för överförande av lokala sjukhem m.m. tagit ställning i samtligatvister. Sedan dessa fömtsättningar uppfyllts kan nu en precisering av denekonomiska regleringen och en redovisning av det totala utfallet av reformenpresenteras för . Underlagenför beräkning av reformens omfattning Föratt fä fram rättvisande resultat avseende de resurser den ändradeansvarsfördehiingen m.m. motsvarar har ett omfattande beräkningsarbete varitnödvändigt. Avlastningen från landstingen skall så långt möjligt motsvarakommunemas tillkommande nettokostnader. För att underlätta dettaberäkningsarbete har och de båda kommun-förbunden utarbetatgemensamma riktlinjer för arbetet. Blanketter och anvisningar tillställdeskonimuner och landsting . Huvudmännenombads att lämna uppgifter om den verksamhetsmässiga och ekonomiska omfattningenav reformen. De skulle skicka in uppgifterna även omdet fanns tvister dem emellan. Underlaget till skulleinnehålla uppgifter om samtliga kostnader för den verksamhet som skall förasöver (bmtto- och nettokostnader). Detta innebar att även indirekta kostnaderför verksamheten skulle räknas med. Det mest aktuella beräkningsunderlag somstod till buds var uppgifter ur landstingens bokslut för . Samtligakostnader skulle därför anges prisnivå (med undantag avfastighetskostnader). Huvudmännen skullevidsinakostnadsuppskattningaremellertid också ta hänsyn till verksamhetsmässiga förändringar fram fill dentidpunkt då reformen genomförs. fall där huvudmännen inte kom överens i alla delar fanns möjlighet att vändasig till en av regeringen särskilt inrättad myndighet, delegationen föröverförande av lokala sjukhem m.m. Delegationenhar varit en självständig myndighet med uppgift att ta ställning i och tillregeringen yttra sig över frågor där tvister uppkommit mellan kommuner ochlandsting om reformens omfattning. Delegationen har bestått av tre ledamötersom biträtts av ett sekretariat. Landshövdingen har somordförande lett delegationens arbete medan de två övriga ledamöterna varitregeringsrådet och generaldirektören har avslutat sin verksamhet i och med att yttranden lämnats isamtliga anhängiggjorda tvister. Resultatet av delegationens arbete redovisadesden . Delegationenhar tagit ställning i 589 tvister som rört förhållandena i 117 kommuner.Tvisteraa har haft olika karaktär. I en del län har samtliga kommuner varitberörda av en eller flera tvistefrågor, i andra län har tvisteraa gällt enstakafrågor som endast avsett en kommuns förhållanden. I 10 län kom huvudmännenöverens om samtliga frågor beträffande underlaget för denekonomiska regleringen och reformens verksamhets- Prop. 1990/91:150 mässiga omfattning. Gränsdragningsfrågoravseende somatisk långtidssjukvård å ena sidan och geriatrik å den andra sidanhar föranlett tvister.