prop · GE03127 · 1990-12-31 00:00:00 — 1 det nu aktuella sammanhanget tillåter man i slället den ansökandestaten att själv genomföra den åtgärd som staten önskar. Att man i konventionenreglerat en sädan möjlighet beror mindre pä principiella överväganden än pä delpraktiska behov som finns genom att flaggstaten normalt saknar förutsättningaratt lämna rättshjälp genom egna åtgärder. Detta talar för all de principer somnormalt gäller för internationell rättshjälp bör kunna vara vägledande även idetta sammanhang För egen del har jag därför stannat för att föreslå att detkrav pä brottets svårhet som gäller för utlämning enligt utlämningslagskall gälla även för ell medgivande att ingripa mol ett svenskt fartyg. Dettainnebär att det skall vara fråga om misstänkt brottslighet som motsvarar brottför vilkel det enligt svensk lag är föreskrivel fängelse i mer än ett är. För all ett medgivande skall lämnas bör vidare krävas attbrottsligheten har anknytning till den ansökande staten. Ett medgivande bör.således kunna lämnas endasl om del finns skälig anledning att anta attfartyget används för brottslighet som begås pä den främmande statens tenitoriumeller som är avsedd att fullbordas däi- eller som annars riktar sig mot denstatens intressen. För att elt ingripande skall få äga ruin bör vidare krävasatt fartyget inte befinner sig pä svenskt sjöteiritorium. Det kan självfallet diskuteras om del även härutöver bordeuppställas olika formella krav för att ett medgivande lill ingripande skall fälämnas. Det kan bl.a erinras om de olika hinder för utlämning som gäller enligt1957 års utlämningslag. Det lorde stå hell klaii au sådana synpunkter somligger bakom dessa i betydande utsträckning måste beaktas även när det gällermedgivande till ingripanden mot :>venska fanyg. del attframhållas att en lagstiftning som lämnar möjlighet att medge ingri- Prop. 1990/91:127 panden mot svenska fartyg mäste tillämpas med belydanderestriktiviiet. Tillstånd till ingripanden bör lämnas endast när det äruppenbart att det finns ell påtagligt behov och ett starkt intresse av ettingripande som klart övei-väger sädana motstående skäl som förtjänar beaktande. Formella krav av del slag som finns i utlämningslagen kandock vara svära att lillämpa i situationer av den här aktuella arten. Jagtänker dä inte bara pä att det i många fall självfallet kan saknas nännareuppgifter om exempelvis vilka personer som befinner sig ombord på fartygeteller pä vilket sätt de kan vara inblandade i en evenluell brottslighet.Situationen kan också vara sädan att det krävs ett snabbt beslut om medgivande.Jag har därför stannat för att inte föreslå nägra ytterligare formellabegränsningar när det gäller möjligheten att lämna ett medgivande. Del bör framhållas, att ett medgivande inte bör lämnas idet fall endast någon enstaka passagerare eller besättningsman smugglarnarkotika eller pä annal säll gör sig skyldig till narkotikabrott. För atlmedgivande skall ges bör krävas alt användandet av fartyget ingår som ett led ien brottslighet av stöne omfattning. Samlidigt mäste ocksä undvikas attingripandet oskäligt drabbar någon annan än den som ingripandet gäller. Olika synpunkter kan naturligtvis ocksä göras gällande närdet gäller frågan om vem som skall kunna fatta ett beslut om medgivande lillett ingripande mol elt svenskl fartyg. Det behov som kan finnas för elt snabbibeslut kan naturligtvis tala för en förhållandevis enkel och formlös procedur.Redan den omständigheten att ett medgivande innebär en eftergift när det gälleranspråken på exklusiv jurisdiktion lalar emellertid för en mer kvalificeradbeslutsordning. Detsamina gäller alla de känsliga avvägningsfrågor som kanaktualiseras genom en begäran. Ett väl avvägt beslut kan bl.a. förutsätta godakunskaper om den ansökande statens rättsordning och den praktiska lillämpningenav denna. Jag har därför för min del funnit att det bör ankomma pä regeringenatl fatta besluten om ett medgivande skall lämnas eller inte. Enligt konventionen kan ett medgivande begränsas till attavse vissa ät-gärder Ett medgivande kan ock.så förenas med villkor som även kangälla frågan om ansvar för eventuella brott. Motsvarande möjligheter börsjälvfallet gälla också enligt den svenska lagen. Det bör därför föreskrivasatt regeringen får förena elt medgivande med villkor, t,ex. angåendeingripandets arl och omfattning samt vilka ålgärder i övrigt som får vidtas motfartyget och personer och egendom som befinner sig på detta. Vilka begränsningar och villkor som kan bli aktuella berornaturligtvis på omständigheterna i det aktuella fallel. Om ett medgivandebegränsas lill att avse ingripanden som sker när kuststaten förföljer ettfartyg frän sitt eget sjötenitorium, torde ytteriigare begränsningar normaltinte kiävas. I andra fall kan behovel av begränsningar och villkor vara stöne. Redan av konventionen följer att den som fått medgivandetnär han vidtar åtgärder måste ta vederbörlig hänsyn till kravet att inlesäkerheten för människoliv till sjöss eller fartygets och lastens säkerhetäventyras och all ingripandel inte heller får inkräkta på flaggstalens ellerannan berörd stats affärsintresseneller rättsliga iniressen. Härutöver bör det vara angeläget att Prop.1990/91:127 medgivandet begränsas exempelvis när del gäller vilken egendomeller vilka personer som får las om hand liksom den varaktighet som ingripandetmot fartyget fär ha. Det fär antas att en begäran innehåller såvitt möjliglpreciserade angivelser i dessa hänseenden. Om så inte är fallet, kan förutsättningarsaknas för att lämna ett medgivande. Enligt artikel 17 punkt 7 i narkotikabrottskonventionenskall parterna i samband med att de ansluter sig till konvenlionen ulse enmyndighet som skall besvara framställningar enligt artikel 17. I promemorianförslogs all uppgiften skulle anförtros . Med hänsyn till att detankommer på regeringen att beslula i saken om framställningen gäller tillståndtill ingripande mot ett svenskl fartyg anser jag att börutses till sådan myndighet. 3.7 Straffansvar för befattning med misstänkt brottsgods Enligt 9 kap. 6 § inträder ansvar för häleri(sakhäleri) för den som tar sådan befattning med nägot som är frånhänt annangenom brolt som är ägnad all försvära sakens återställande. För straffansvarkrävs således atl det är styrkt att elt brott förbrott har förövats och attden som sedan log befallning med föremålet kände till att det förhöll sig sä. Genom en lagändring är infördes ett nytt andra styckei 9 kap. 6 § . Enligt denna bestämmelse kan under vissaförutsättningar ansvar för sakhäleri komina i fråga fastän del inle är styrktatt ett förbrott har förövats. Det räcker alt del skäligen kan antas atlegendomen är frånhänd annan genom broll. Bakgrunden till bestämmelsen är atl del ibland kan varasvårt att bevisa att egendomen är fränhänd annan fastän det med hänsyn lillomständigheterna är tydligt att sä är fallel. Det förekommer inte sä sällanatt det hos nägon som är misstänkt för brott påträffas en mängd olika föremålsom inte gärna kan ha förvärvats pä etl legalt sätt. typexempel är alt dethos någon påträffas flera bilradioapparaier med avklippta sladdar. Om föremåleninte kunde härledas lill någon brottsplats eller någon viss målsägande, blevföljden ibland tidigare atl vederbörande inie kunde ställas lill ansvar pågrund av all del inte var styrkt all egendomen var stulen eller på annat sättfrånhänd annan. En konsekvens därav var atl egendomen i fräga fick återlämnastill den hos vilken man påträffat dem. Lagen (1974:1065) om visst stöldgodsm.m. (stöldgodslagen) gav nämligen inte möjlighet alt ta egendomen i fön'ar isådana fall. Mot denna bakgrund ansågs det påkallat alt under vissaförutsättningar efterge kiavet på styrkt förbrott. Som har nämnts ullrycks delpä det sättet att det skall vara fråga om egendom som "skäligen kanantas" vara frånhänd annan genom brotl. Syftet med bestämmelsen var framför allt att komma åt denden etablerade häleribrottsligheten. För att ansvaiet inte skulle bli förvidsträckt gjordes beslämmelsen tillämplig endasl om gämingen befallning medmiss- tänktbrottsgods skett vid utövning av näringsverksamhet eller som ett Prop.1990/91:127 led i en verksamhel som bedrivs vanemässigi eller annars i störreomfattning. Brottstypen har allmänt kommit att kallas"näringshäleri". 1 förhållande lill sakhäleri enligt paragrafens förstastycke är tillämpningen av bestämmelsen om näringshäleri begränsad också iannat hänseende. Första stycket omfattar varje befattning med egendomen som ärägnad att försvära ett återställande. Ansvar för näringshäleri avser endastförvärv och mottagande av egendomen. Ansvar för häleri föi-utsätter uppsåt hos gärningsmannen.För tillämpning av bestämmelsen om näringshäleri innebär det att gärningsmannenskall känna till de omständigheter pä vilka bedömningen grundas att egendomenskäligen kan antas vara frånhänd annan genom brott. För bedömningen av om egendomen kan antas vara fränhändannan är det endast omständigheter som inträffat eller som föreligger vidföi-vän'et eller mottagandet som kan beakias. Därefter inträffadeomständigheter kan således inte inverka på prövningen. Däremot har förhållandensom föreligger men som blir kända först senare betydelseför ulfallel av bedömningen av om egendomen skäligen kan antas vara frånhändannan. Det innebär bl.a. att åtalet skall ogillas om det blir känt attegendomen inte var stulen, även om gärningsmannen vid förvärvstillfället hadeanledning att tro att brott förelag, I siöldgodslagen har intagits en uttrycklig bestäininelseom att lagen skall tillämpas ocksä i fråga om egendom som förvärvats ellermottagits under förhållanden som anges i 9 kap, 6 § andra stycket . Under beredningen av lagstiftningsärende ansågflera remissinstanser atl kriminaliseringen enligt andra stycket borde ges engenerell omfattning. Som skäl anfördes att det borde vara straffbart att labefattning med vad som på goda grunder kunde misstänkas vara stöldgodsoberoende av om det skedde i viss verksamhet eller inte. Med hänsyn till attuppmjukningen av kravel pä styrkt förbrott var en principiell nyhet och attsyftet främst var att komina åt den organiserade häleriverksamheten lades intenågot sådant förslag fram. Enligt föredragande statsrådet borde frågan dockkunna tas upp till förnyat övei-vägande sedan erfarenheter vunnits avtillämpningen av den nya bestämmelsen (prop. 1979/80:66 s. 14). Efler lagändring har frågan om en utvidgningdiskuterats i olika sammanhang. I förmögenheisbrotlsutredningens betänkande (SOU 1983:50)"Översyn av lagstiftningen om förmögenheisbrott utom gäldenärsbrott"lades sålunda fram förslag till en generellt utformad bestämmelse. Enligtförslaget skulle gärningen även om den skett i näringsverksamhet m.m. bedömas som häleriförseelse och inte föranleda strängare straff än böter ellerfängelse i högsl . Förslagel om en generell bestämmelse fick ett positivtmottagande vid remissbehandlingen av belänkandel. Däremot framfördes av fleraremissinstanser invändningar mot atl gärningen aldrig skulle bedömasallvariigare än som häleriförseelse. Ipromemorian Ds 1988:27 Häleri har frågan om en utvidgad kriminalisering avbefattning med misstänkt brottsgods tagits upp till ny behandling, I detföljande kommer jag att behandla frågan om lagstiftning pä grundval av dettaförslag. Mitt förslag: En generell kriminalisering av befattningmed misstänkt brottsgods införs. Fall som inte omfattas av den nuvarande bestämmelseni 9 kap. 6 § andra stycket skall rubriceras som häleriförseelseoch bestraffas ined böler eller fängelse i högsl . Enkonsekvensändriiig görs i siöldgodslagen. Promemorians förslag överensstämmer med min. Remissinstanserna har i allmänhet tillstyrkt förslaget.Vissa erinringar har gjons i fråga om brottsrubricering och straff skala. Skälen för mitt förslag: Den uppmjukning av kiavet pästyrkt förbrott som genomfördes genom lagsliflning har enligt vad somallmänt omvittnats klart förbättrat möjligheterna att komma ät en delorganiserad häleriverksamhet. har det visat sig att insai.ser .somhuvudsakligen koncentreras mot den etablerade eller yrkesmässigahäleriverksamheten inte är tillräckliga för en effekliv bekämpning avslöldbrottslighelen. Att det går lätt att omsätta det stulna påverkarsjälvfallet omfattningen av denna brottslighet. Inte minsl gäller det altkomina till rätta med stöldbrottsligheten i narkoiikakreisar. Det är väl käntatt missbruket ofta finansieras genom snatterier och stölder. fränbostadsinbrott och butiksstölder kläder, klockor, smycken m.m. säljs pågatan, ofta direkt efter tillgreppet. Det är sällan som köparen i sädana fallenappas med att köpa nägon större mängd stöldgods, och vanemässigheten kan oftavara svär att styrka, Möjlighetema att ställa köparen till ansvar är däiförbegränsade, om som ofta är fallet godset inle kan härledas lill nägotbestämt brott. Enligt min mening är det viktigt all ökade insatser görsmot häleribrottsligheten. Genom att man motverkar hanteringen av stöldgodsavhålls fler frän atl befatta sig med sådan egendom. Försämrade möjligheter attfä avsättning för del stulna bör få en allmänt dämpande effekt påstöldbrotls-ligheten. Del är därför väsentligt att samhället kan ingripa ocksädå någon köper stöldgods, även om del inte kan bevisas varifrån det kommer.Till detta bör läggas den principiella synpunkten att det framstår somklandervärt att alls ta befattning ined egendom under omständigheter som göratt det på goda grunder kan misstänkas att det är fräga om brottsgods. Under remissbehandlingen har förslaget om en generellkriminalisering fäll Slöd av en klar majoritet av remissinstanserna. Motförslagel har dock invänts från vissa håll att det inte är acceptabelt vare sigfrån rent principiella utgångspunkler eller med hänsyn till den enskildesrättssäkerhet. Det ärvisseriigen riktigt att slopandet av kravet pä styrkt förbrott var en Prop.1990/91:127 principiell nyhet då det skedde genom lagstiftningsärendeoch atl det dä fanns anledning till en viss försiktighet i fräga ombestämmelsens omfattning. Den hittillsvarande tillämpningen av den nuvarandebestämmelsen ger enligt min mening inte anledning till farhågor för enförsämrad rättssäkerhet. Jag anser därför i likhet med en bred remissopinion att engenerell bestämmelse om straff för förvärv eller mottagande av misstänktbrottsgods bör införas. Som föresläs i promemorian bör också siöldgodslagenkompletteras sä att det blir möjligt att ta egendom som varit föremål för brottenligt den nya generella bestämmelsen i förvar. I fräga om den närmare utformningen av en sådanbestämmelse har olika uppfattningar framförts. Promemorieförslaget innebär att9 kap. 6 § andra slyckel behälls oförändrat och att den nyabestämmelsen las in i 7 § i samma kapitel. Förvärv eller mottagande av misstänktbrottsgods utanför näringsverksamhet m,m. skulle således bestraffas somhäleriförseelse med böter eller fängelse högst . De flesta remissinstanser som yttrat sig i frågan har inlehaft några invändningar mot den föreslagna straffskalan. Andra har anfört attdet inte finns nägon anledning att alltid särsiälla befattning som skettutanför näringsverksamhet m.m. Även i de senare fallen kan det finnas skäl atttill-lämpa en lika sträng straffskala som i fråga om häleri, i,ex. ombefattningen gällt mycket slora värden. Även om en generell reglering nu bör genomföras an.ser jagatt de synpunkter som ligger bakom lagändring i viss män har bärkraftfortfarande genom atl det är mot den organiserade och yrkesmässigahäleriverk-samheten som det är särskilt angeläget atl ingripa. Enligt minmening skulle det föra för längt att tillämpa en lika sträng slraffskala i defall som avses i den generella bestämmelsen. Den lagtekniska lösningen i promemorian innebär följande.Bortsett frän att den generella bestämmelsen om befattning med misstänktbrottsgods tas in i 9 kap. 7 § föresläs att uppsätligt häleri somär ringa förs över till denna bestämmelse. I sakligt hänseende innebär det inlenägon förändring annat än i fräga om brottsrubriceringen. Straffsatsen, bötereller fängelse i högsl , förblir oförändrad. Med promemorieförslagel kommer således 7 § att omfaltadels tvä lyper av uppsåiliga gärningar häleri som är ringa och den nyagenerella beslämmelsen om befattning med misstänkt brotlsgods och dels denuvarande beslämmelserna om oaktsami handlande. Mot förslaget har invänts all paragrafen blir svårläst idenna ulformning. Det har vidare påpekats att det är principiellt felaktigt attblanda sin.seniellan så olika brottstyper i samma bestämmelse. Olika förslag har lämnats. Förslagen har dock i allmänhetden nackdelen att 6 § kompliceras på molsvarande sätt. För egen del anser jagatt promemorieförslagel är det bästa altemativ som finns. I syfte atl görabestämmel- 4 1990/91. sen mera lättläst har den omarbetats på vissa punkter. Jagåterkommer till Prop. 1990/91:127 det i specialmoliveringen. 3.8 Vissa övriga frågor Några remissinslanser har tagit upp vissa andra frågor medanknytning till häleribesiämmelserna, Bla. har framförts att straffskalan förgrovt häleri, som är fängelse, lägst och högst fyraär, bör jämställas med den som gäller för grov stöld, fängelse lägst sexmånader och högsl . Vidare har i anledning av ett avgjort rällsfall ihögsta domstolen diskuterats vissa frågor som gäller beslämmelserna omtillgrepp av forlskaffningsmedel och olovligt brukande (8 kap. 7 § resp. 10kap. 7 § ). Diskussionen har gällt möjligheterna atl tillgripahäktning i fräga om den som är misstänkt för olovligt bmkande avseende annansbil. Dessa frågor som båda har anknytning till gällandestraffskalor kan enligt min bedömning inte avgöras isolerade utan har sambandmed Slraffskalorna även för andra brott i Jag är därför inteberedd att behandla frågorna i delta sammanhang. Från generaltullsiyrelsens sida har framförts förslag omvidgade möjligheler för tullmyndigheter att inleda och bedriva fömndersökningför brott med anknyining lill lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.Denna fräga, som har samband med allmänna principer om vem som bör ha ansvaretför förundersökning, är föremål för övervägande i andra sammanhang.Frågan kominer sålunda alt behandlas av den pågående varu-smugglingsutredningen(Fi 1986:05), Jag anser därför att det inle finns anledning att nu ta uppdenna fräga lill behandling, Narkotikabroltskonventionen har trätt i krafl. Det ärangeläget att kan delta i det internationella samarbete motnarkotikabrottsligheten som konventionen möjliggör. Även andra synpunkler lalarför att förslagen bör genomföras så snart det är möjligt. Jag föreslår därföratt lagändringarna skall träda i kraft . Den i 10 kap. 5 § iredje stycket regeringsformenföreskrivna beslutsordningen lorde vara tillämplig vid beslut närdel gäller förslagel till lag 0111 lillständ till ingripande mot svensktfartyg. Av bestämmelsen i 10 kap. 2 8 andra slyckel regeringsformen följer allsamma ordning skall tillämpas i fråga om beslul rörande förslagetlill godkännande av FNs narkolikabroltskonvention. 4 Upprättade lagförslag Prop. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1974:1065)om visst stöldgods m.m., 3. lag om tillstånd lill ingripandemol svenskt fartyg. 5.1 Förslaget till lag om ändring i 9 kap. 6 § 1. på elt sätt som är ägnat atlförsvära ett återställande tar befattning med nägot som är frånhänt annan genombrott, 2. bereder sig otillböriig avannans brottsliga förvärv, 3. otillbörligen främjar möjligheternaför annan att tillgodogöra sig egendom som hänör från brottsligt förvärv ellervärdet av sådan egendoin, 4. med uppsåt atl dölja egendomensursprung medverkar till alt bortföra, överiåla, omsätta eller vidla annan sädanåtgärd med egendom som hänör från brottsligt förvärv, eller 5. genom krav, överlåtelse eller påannal liknande sätt hävdar genom brott tillkommen fordran döms för häleri lill fängelse i högsl . För häleri döms likaledes den som i näringsverksamheteller som i ett led i en verksamhet, som bedrivs vanemässigi eller annars i stöneomfattning, på ett sätt som är ägnal att försvåra etl återställande förvärvareller mottar något som skäligen kan antas vara frånhänt annan genom brott. Är brott som avses i första eller andra styckel att ansesom grovt, döms till fängelse, lägst och högsl fyra är. De nuvarande bestämmelserna i 9 kap. 6 § omuppsåiliga hä-leribrotl har kompletterats med de nya formerna av häleri. Vidarehar bestämmelsen om häleri som är ringa överflyttats till 7 §. Elt par andraomarbetningar i förtydligande syfte har också gjorts. Redaktionellt har deolika formerna av häleri enligt första styckel lagits upp under olika punkter. Första stycket Punkt I Bestämmelsen har omarbetats något. I sak är innehållelavsett att vara oförändrat. Enligt den nuvarande lydelsen gäller bestämmelsenden som köper något, som är frånhänt annan genom broll, eller tillgodogör sigdel eller eljest därmed tager befattning ägnal atl försvåra dess återställande.Viss oklarhet har förelegat om uttrycket "ägnal att försvåia dessåterställande" är hänförligiäven till fall där gärningen består i att köpa eller tillgodogöra sig Prop. 1990/91:127 egendom. Alt köpa eller tillgodogöra sig saken torde i ochför sig vara ägnat atl försvära etl återställande. Normalt behöver därför nägonsärskild prövning av della inte ske. lagrådets yttrande vid införandet avdet nuvarande andra stycket; prop, 1979/80:66 s.l33), Undantagsvis kan del dock förekomma att den som köpernågot som är frånhänt annan genom brott har ett rättsenligt motiv för sillhandlande. Del gäller l.ex den som förvärvar egendomen för att återställa denlill dess ägare eller för atl lämna över den till polisen. Självfallet kan inte den som haft sådana hell legalasyften för sitt handlande anses ha gjort sig skyldig till häleri. I dessa fallhar ju förvärvet inte varit ägnat alt försvåra etl återställande. Nägon tvekanpä den punkten torde inte föreligga. I förtydligande syfte har därförbeslämmelsen getts lydelsen "på elt sätt som är ägnal all försvåra eltåterställande lar befattning med något som är frånhänt annan genom brott".I sak överensstämmer således den nya lydelsen med gällande rätl. Punkt 2 upptar gällande bestämmelse om vinningshäleri. Denna punkl gäller en av de nya fonnerna av häleri. Bestämmelsen har vissa likheter med nuvarande bestämmelseom vinningshäleri. Enligt den bestämmel.sen straffas den som bereder sigotillbörlig av annans förvärv. Den nya bestämmelsen gäller emellertidinte den som bereder sig själv . I slället avser bestämmelsen den somfrämjar möjligheterna för nägon annan att tillgodogöra sig tillgångar som hänörfrån brott. Den brottsliga gärningen består således i att främjamöjligheterna för någon att tillgodogöra sig egendoin eller värdet av egendomsom härrör från ett brottsligt föivärv. Punkt 3 är inte begränsad till egendoin som har frånhäntsannan. På samma sätt som i fräga om vinningshäleri kan varje brott som innebärförvärv frän nägon utgöra förbrott. Brottsligt förvärv kan exempelvis vara eninkomst frän försäljning av narkotika eller stöldgods eller från koppleri ellerillegal spelverksamhet. Kretsen av förbrott kommer således att vara densammasom enligt nuvarande regler gäller i fräga om vinningshäleri. Del bör påpekasall det skall finnas ett lidigare brottsligt förvärv. Det innebär t.ex, attbelopp som undandragils beskattning inte hör hit, eftersom pengarna inte ärför\'ärvade genom brott. Bestämmelsen avser inte endast det konkreta brollsutbytetutan även egendoin som har trätt i stället för det (substitut). Det uttrycks pådet sättet att det skall vara fråga om egendoin söm hänör från brottsligtförvärv. I och för sig kan bestämmelsen tillämpas på flera led i en kedja avolika personer. 1 praktiken torde dock endasl förfaranden i något eller nägraled komma att omfattas, eftersom det nonnalt inte går alt följa kedjan längretillbaka eller att klarlägga uppsåt. Vissa problem kan också länkas uppkomma närsammanblandning med Prop.