prop · GE03175 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringenhar också erfarit att det inrättats ett lokalt centram för astma-ochallergiforskning vid . Inom ramen för naturvårdsverketsforskningsprogram har vidare ett par allergiprojekt prioriterats. 13 VISSA FRÅGOR RÖRANDE DOPNING Reringensbedömning: Förslag till lagstiftning för att motverka dopning bör läggas fram.Förslaget bör väsendigen grundas på betänkandet (Ds 1989:60) Åtgärder motdoping, vilket har remissbehandlats. Skälenför regeringens bedömning: Dopning har använts i samband medidrottsutövning och innebär i princip att idrottsutövaren förbättrar sinprestationsförmåga på ett konstlat sätt. De preparat som används i dopningssammanhangär till övervägande del att hänföra till läkemedel. De används dock i dessasammanhang på medicinska indikationer och ofta i helt andradoseringar än som avsetts. Dopning är därmed inte endast en idrottsetisk frågautan kan också innebära en hälsorisk för utövaren. Dopning,som ursprungligen förekom i huvudsak bland elitidrottare, har med tiden sprittsig även till nivåeraa därander. är dopning huvudsakligen inte endastett problem för den egentliga idrottsrörelsen. Även i andra sammanhang därkroppsaktiviteter förekommer utnyttjas dopningsmedel, främst kanske blandkroppsbyggare på motionsnivå. Flertalet av de dopningsmedel som används iSverige har smugglats in i landet. Europarådetformulerade följande rekommendation när det gäller attdefiniera dopning: "Dopning är friska människors brak av eller administreringav kroppsfrämmande ämnen i någon form eller fysiologiska substanser somtillföres kroppen i onormala mängder eller på ett onormalt sätt med den endaavsikten itt höja prestationsförmågan i fåvling på ett konstlat och osportsligtsätt. Dessutom måste olika psykologiska metoder att öka den sportsligaprestationsförmågan betraktas som dopning". 1Sverige leds kampen mot dopning av (). RF bildadeår en . Det program som kommissionen tog fram baseradespå information, utbildning och kontrollverksamhet. Arbetet ledde bl.a. framtill inrättandet av ett dopningslabo-ratorium vid . Attanvända dopningsmedel i syfte att förbättra olika idrottsprestationer har iSverige ansetts vara en angelägenhet som i huvudsak enbart rört denorganiserade idrotten. Genom att dopning blivit allt vanligare och kommit attutnyttjas inte bara inom elitidrotten har emellertid frågan fått en vidarebetydelse. Regeringen kan konstatera att dopning numera förekommer inte endastvid idrottsfåvlingar utan även utnyttjas samt att dennått nya gmpper, såsom motionärer och kroppsbyggare. Från folkhälsosynpunktfinns därför anledning att uppmärksamma i vart fall sådana typer av dopningdär det kan befaras att ett okontrollerat brak medför skador på den mänskligaorganismen. De flesta dopningsmedel är dessutom läkemedel. Staten har sedanlång tid påtagit sig ett särskilt ansvarför kontrollen över tillverkning av, handel med och Prop. 1990/91:175användning av läkemedel. Densvenska idrottsrörelsen har vuxit fram som en folkrörelse och har, tillskillnad från vad som är fallet i många andra länder, en från staten oberoende sfållning,låt vara att det allmänna funnit att idrotten bör ges betydande ekonomisktstöd. Utgångspunkten när man överväger olika åtgärder mot dopning bör enligtregeringens mening vara att idrottsrörelsens självständiga sfållning måste besfåoch att det också i fortsättningen bör vara idrottsrörelsen själv som i förstahand driver kampen mot dopning och andra oegentligheter i idrottssammanhang.Idrottsrörelsen har redan visat att den tagit detta ansvar. Europarådetskonvention mot dopning, som öppnades för undertecknande ,trädde för del i kraft (prop. 1989/90:142, SoU30, rskr.316). Konventioneninnebär bl.a. följande. 1 avsikt att minska och slutligen avskaffa dopning frånidrotten åtar sig parteraa att vidta alla nödvändiga steg för att kunnatillämpa konventionens besfåmmelser. Dopning inom idrott definieras somförmedling till idrottsutövare eller dessa personers brak av vissafarmakologiska dopningsmedel eller dopningsmetoder. Därvid hänvisas till den dopningslistasom skall godkännas av den s.k. övervakningsgrappen. För att begränsatillgängligheten och braket av förbjudna dopningsmedel och dopningsmetoder ochi synnerhet anabola steroider skall parteraa vidta lämpliga lagstiftnings-eller administrativa åtgärder. Under begreppet tillgänglighet inkluderas därvidbesfåmmelser för att kontrollera omsättning, innehav, införsel, distributionoch försäljning. För detta ändamål skall som kriterium för offentliga bidraggälla att idrottsorganisationeraa effektivt tillämpar föreskrifter mot dopning.Parteraa skall vidare bisfå sina idrottsorganisationer med fmansiering av dop-ningskontrolleroch analyser, främja dopningskontroller såväl under som vid sidan av fåvlingarsamt främja överenskommelser om dopningskontroller i andra länder av idrottsorganisationensmedlemmar. Konventionen föreskriver vidare att parteraa skall verka för att dopningslaboratorier,som kan ackrediteras enligt interaationella regler, inrättas. Parteraa skallvidare utarbeta utbildningsprogram och informationskampanjer om de faror som dopningeninnebär för hälsan och för idrottens etiska värden. Idrottsorganisationeraaskall uppmuntras att harmonisera sina anti-dop-ningsbesfåmmelser och dopningslistormed motsvarande interaationella, liksom regleraa för dopningskontroll ochbestraffningsprocedur. Idrottsorganisationeraa skall också uppmuntras attarbeta med frågan interaationellt. För att övervaka tillämpningen avkonventionen har inrättats ett särskilt organ, en s.k. övervakningsgrapp. Destater som anslutit sig till konventionen får vara företrädda i övervakningsgrappen. Regeringenbeslöt att utreda möjligheteraa att via ändringar iläkemedelslagstiftningen minska tillgången på dopningspreparat. Uppdragetredovisades i en promemoria (Ds 1989:60) Åtgärder mot doping.I denna promemoria gjordes en genomgång av olika dopningsmedel och de åtgärdersom vidtagits mot dopning, såvälnationellt som interaationellt. Det konstaterades att en okontrollerad Prop.1990/91:175 konsumtion av dessa preparat kan innebära en allvarlig hälsofara. Dopninghar spritt sig till nya grapper och därigenom blivit en angelägenhetinte bara för den organiserade idrotten. Kompletterande lagbesfåmmelser ansesbehövliga för att motverka ett icke medicinskt betingat brak av testosteron,syntetiska anabola steroider samt tillväxthormon. Beträffande övriga typer av dopningspreparatbedöms läkemedels- och narkotikalagstiftningen ge tillräckligamöjligheter till kontroll. 1promemorian läggs fram förslag om en särskild lag om vissa medel med hormonellinverkan, som innebär bl.a. att förvärv, innehav och överlåtelse av i lagenangivna preparat bara blir tillåtet för medicinskt eller vetenskapligt ändamål.Överträdelse härav föreslås bli straffbart, i uppsåtliga fall med böter ellerfängelse . Det blir härigenom möjligt att utnyttja t.ex.husrannsakan för att utreda misstänkta förfaranden. De medel som avses med besfåmmelseraaföreslås få en generell definition. Lagen kan därför användas även i fråga omnytillkommande anabola steroider, vilka utvecklas i snabb takt. Ipromemorian behandlas även vissa andra insatser mot dopning, bl.a. denfortsatta upplysningsverksamheten till idrottsutövare och allmänhet, test ochanalysverksamhet samt vissa åtgärder av och lant-broksstyrelsen. Förslagetom kriminalisering av den inhemska hanteringen av dopningspreparat har tagitsemot positivt liksom att kriminaliseringen sker genom en separat lag. Vissaremissinstanser har haft lagtekniska synpunkter på gränsdragningen kringpreparaten. Imajoriteten av yttrandena uttrycks en tillfredssfållelse med avgräns-ningen avde straffbara förfarandena. Ett fåtal förordar att även själva broket avpreparaten kriminaliseras. Behovetav ytterligare information om riskeraa med dopning understryks med skärpa avflera instanser. Meddenna utgångspunkt bör, för att bedöma behovet av lagstiftningsåtgärder, iförsta hand granskas de olika medel som används för dopning, med hänsyn tagensåväl till medlens normala medicinska användning som till risken för ett meraokontrollerat brak av hälsofarligt slag. Anabolasteroider tillförs kroppen i dopningssyfte oftast i stora kvantiteter ochunder långa tidsperioder. Det är delvis oklart hur en sådan användningpåverkar den mänskliga organismen på lång sikt. Läkemedlen är ju inte allsprövade under dessa föratsättningar. De anabola steroi-deraas fiinktion -äggvitenybildande - antyder dock att man på ett allvarligt sätt robbarkroppens normala funktion, och detta ger anledning att befara skadeverkningar iform av störningar i hormonbalansen och fett-omsättningen, vilket bl.a. innebärhöjd risk för åderförkalkning och kranskärlssjukdomar. Ungdomar som ännu inteslutat växa stannar i växten om de ges anabola steroider. Liksom naturligttestosteron kan anabola steroider leda till en besfående virilisering hoskvinnor samt sterilitet hos män. Även andra skador, bl.a. vissa sällsynta formerav cancer, misstänks hasamband med användning av anabola steroider. 1990/91:175 Psykiskpåverkan har också rapporterats, bl.a. ökad aggressivitet. Detär alltså klara faror förenade med en okontrollerad användning av anabola steroider.Något bärkraftigt skäl för att acceptera ett alltmer utbrett bruk av dessamedel vid sidan av deras medicinska användning synes inte finnas. Vad som nusagts gäller även naturligt testosteron, som har ett medicinsktanvändningsområde men som också kan utnyttjas som dopningsmedel och då harsamma typer av skadeverkningar som de syntetiskt framsfållda anabola steroideraa. Tillväxthormon,som varit mycket dyrt och svåråtkomligt, har genom ny teknik börjatkunna framsfållas i större kvantiteter och kan därför befaras nu börja fåstörre betydelse som dopningsmedel. Läkemedel med tillväxthormon, som användsmot dvärgväxt, kan om de konsumeras felaktigt ge allvarliga besfåendeskadeverkningar. Enligt regeringens mening bör även tillväxthormon hänförasunder de skärpta regler som måste övervägas. Detfinns också vissa medel som är avsedda att på ett onaturligt sätt öka kroppensegen produktion av främst testosteron. Detta medför samma faror som enokontrollerad användning av det naturliga hormonet. Det finns därför skäl att iförevarande sammanhang liksfålla sådana medel med resp. honnonpreparat. Genomny teknik har det nu också blivit möjligt att i större kvantiteter och tilllägre kostnad framsfålla erytropoietin, en substans som ökar kroppensproduktion av röda blodkroppar. Erytropoietin har tills varitmycket dyrt och svårtillgängligt på marknaden. Beredningar av substansen ärregistrerade som farmacevtiska specialiteter och används bl.a. i samband med transplantationer.Substansen uppges, efter utförda test, ha en prestationshöj ande effektoch befaras kunna bli aktuellt som dopningsmedel. Ett problem i sammanhanget äratt underlaget för att kunna bedöma eventuella negativa medicinska effekter avde blodbildande substanseraa är mycket begränsat. Det kan dock noteras att erytropoietinnyligen har förts upp på den till fogade listan över dopningsmedel.Frågan om lagreglering av dessa substanser bör ske utöver vad som gäller enligtläkemedelsförfattningaraa får prövas i det fortsatta beredningsarbete somkrävs. Någotskall också sägas om s.k. bloddopning, dvs. metoden att utnyttja blodtransfusion- av eget eller annans blod - för att öka prestationsförmågan inför en fåvling.Detta är uppenbart en metod som kräver insatser av medicinskt skolad personaloch inte kan användas direkt av idrottsutövarna själva. Redan på grand häravkan man utgå från att det inte kan bli någon mera utbredd företeelse. Detmedicinska yrkesansvaret för läkare och sjuksköterskor torde här utgöra entillräcklig garanti mot missbrak. Somregeringen tidigare framhållit har idrottsrörelsen förklarat sig beredd attockså i fortsättningen ta ansvaret för kampen mot dopning och andra oegentligheteri idrottssammanhang. Regeringen anser därför att lagstiftningsåtgärder i änmeti princip bör inskränkas till vad som kan behövas med hänsyn till det ansvarsom staten har för läkemedelskontroll ochläkemedelshantering och till de hälsofaror som idrottsutövama, och Prop.1990/91:175 då särskilt idrottande ungdomar, medvetet eller omedvetet kanutsätta sig för genom att dopa sig. Denna avgränsning sfåmmer väl överens meduppfattningen hos flertalet av remissinstanseraa. En sådan inriktning av lagstiftningsåtgärderaaligger också i linje med innehållet i konvention mot dopning. Beträffandeden huvudsakliga innebörden av den lagreglering som behövs har regeringen likalite som remissinstanseraa någon annan uppfattning än som redovisas ipromemorian. Det innebär att begränsningar i tillgängligheten av dopningsmedelbör uppnås genom en reglering som förbjuder och straffbelägger olika former avhantering, bl.a. innehav, av sådana medel. Undantagbör givetvis göras om substanseraa hanteras för medicinskt eller vetenskapligtändamål. Straffskalan vid brott som innebär överträdelse bör besfåmmas så, attdet blir möjligt att tillämpa straffprocessuella tvångsmedel, t. ex.husrannsakan, under brottsutredning. Möjlighetema bör finnas att förverka dopningsmedel,som varit föremål för brott och genom brott mot den avseddalagstiftningen. Regeringenavser att, sedan ärendets beredning, innefattande bl.a. lagrådsbehandling, harslutförts, återkomma till med en proposition i ämnet . Reringensbedömning: Mot bakgrand av alteraativmedicinkom-mitténs förslag bör stadgan(1970:88) om enskilda vårdhem m.m. omarbetas med syfte att särskilja den verksamhetsom bedrivs vid hälsovårdhemmen från annan hälsohemsverksamhet. Alternativmedicinkommitténsförslag: Överenssfåmmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna:Av de remissinstanser som yttrat sig över förslaget har flertalet tillstyrktdetta. Skälenför Treringens bedömning: Alteraativmedicinkommitten, som slutförde sitt arbeteår 1989, har i Huvudbetänkande från alteraativmedicinkommitten (SOU 1989:60)behandlat hälsohemmens verksamhet. Kommitténhar definierat hälsohem enligt följande: Hälsohem är en institution som isjukdomsförebyggande och hälsofrämjande syfte, och i vissa fall även förbehandling och rehabilitering, bedriver verksamhet med framför allt vegetariskkost, fasta, motion, spänningsreducerande aktiviteter samt utbildning ochinformation i livsföringsfrågor. Hälsohem omfattar delsinstitutioner som förfogar över goda medicinska och tekniska resurser, dels ett fåtal patienter/gäster som drivs under ganska enkla förhållanden. Vissahälsohem har en högt utbildad behandlarstab, andra hem har inte tillgång tillpersonal med formell kompetens i medicinskt avseende. Vid en-del hem bedrivs enetablerad medicinsk verksamhet medan andra främst tillämpar alteraativa behandlingsformer.Vissa hälsohem är inriktade på behandling och vård, andra erbjuder främstfriskvård. Hälsohemsverksamhet är följaktligen inte ett entydigt begrepp.1 den mån hälso- och sjukvården behöver utnyttja de vård- ochbehandlingsresurser som firms vid vissa hälsohem är det angeläget att kunnasärskilja dessa. I likhet med alteraativmedicinkommittenanser regeringen att de hälsohem som bedriver vård och behandling skallbenämnas hälsovårdhem. Särskilda kriterier för tillsfånd att bedriva sådana hembör utarbetas med utgångspunkt i att institutioneraa som ges tillsfånd arbetarefter de principer för förebyggande och hälsofrämjande verksamhet somkännetecknar hälsohemmen men dessutom erbjuder medicinsk behandling ochsjukvård vanligtvis enligt principer för biologisk medicin. Avsikten med dettaär att skapa en ordning för kontrollen som bidrar till att ge ökade garantierför vårdens inriktning vid dessa hem. Beteckningen hälsovårdhem kan ses som enkonsumentupplysning till patienteraa/gästeraa. Alteraativmedicinkommittenhar inte utarbetat något förslag till författning. Den s.k.tillsynsutredningen (dir 1987:21) behandlar bl.a. frågor som gäller stadgan(1970:88) om enskilda vårdhem m.m. Frågan om särskiljande av hälsovårdhem fårberedas i anslutning till denna översyn. 15 ÄRENDET TILL Pf«P- 1990/91:175 Medhänvisning till vad som anförts föreslår regeringen 1. attriksdagen godkänner de allmänna riktlinjer för folkhälsopoliti ken som föreslås (avsnitt 8), 2. attriksdagen godkänner att ett folkhälsoinstitut med de uppgifter och den verksamhetsinriktning som anges i avsnitt 9 inrättas , 3. attriksdagen godkänner de riktlinjer för alkoholpolitiken som anges i avsnitt 10.7, 4.att till Staterts folkhälsoinstitutför /92 under femte huvudtiteln anvisar ett reservationsanslagpå , 5.att godkänner de förordaderiktlinjerna för resursförsfårkningar folkhälsoinstihitet för budgefåren1992/93, 1993/94 och 1994/95 (avsnitt 9). p°p- 90/91:175 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministera , ordförande, och statsråden , ,, , , R. , , , , G.Andersson, Lönnqvist, , , , , , , , StatsrådenThalén och anmäler vissa folkhälsofrågor. Regeringenbeslutar att genom proposition lämna förslag till om vissafolkhälsofrågor i enlighet med bilagan till detta protokoll. Innehållsförteckning 'p- 1990/91:175 Propositionenshuvudsakliga innehåll ........................ 1 1 INLEDNING...................................................... 4 1.1Mål för hälsopolitiken .............................. 4 1.2En hållbar utveckling ur ett folkhälsoperspektiv 4 1.3Hälsopolitisk jämlikhetsarbete...................... 6 1.4Folkhälsoarbetets sektorsövergripande karakfår 7 1.5Utgångspunkter för denna proposition........... 8 2 HÄLSANS UTVECKLINGOCH FÖRDELNING .......... Il 2.1En god hälsa för alla................................ . 11 2.2Hälsans utveckling i ett interaationelltperspektiv ... 12 2.3Hälsans utveckling i .................. 14 2.4Hälsans ojämlika fördelning........................ 15 2.5Vissa grapper ..................................... . 16 2.5.2Bara och ungdom ...................... 17 3 HÄLSANS VILLKOR ....................................... 22 3.2Fysisk aktivitet....................................... 23 3.6Miljö och hälsa ..................................... 31 3.7Sociala relationer ................................. 34 4 NÅGRA STORA FOLKSJUKDOMAR........................ 36 4.1Psykisk ohälsa........................................ 37 4.2Rörelseorganens sjukdomar....................... . 38 4.6Allergi och annan överkänslighet................ 41 4.7Sexuellt överförbara sjukdomar.................. 41 4.8Hoten mot folkhälsan............................... 42 5 DEN OFFENTLIGASEKTORN OCH FOLKHÄLSAN ... 43 5.1Folkhälsoarbetet inom landsting ochkommuner .... 43 5.2Statliga myndigheters ansvar förfolkhälsan 45 6 FOLKRÖRELSERNA OCH FOLKHÄLSAN .... 54 6.1Folkbildningens roll förkunskapsuppbyggnaden ... 54 6.2Folkrörelseraas roll för den fysiskaaktiviteten .... 54 6.3Folkrörelseraas roll i det alkohol-och drogförebyggande arbetet ........................................................... 55 6.4Fackliga organisationer............................. 57 7................................................................. FOLKHÄLSOARBETETI ETT INTERNATIONELLT Prop. 1990/91:175 PERSPEKTIV ............................................... . 58 7.1Folkhälsoarbetet inomVärldshälsoorganisationen ... 58 7.1.1 WHO och alkoholpolitiken................................. . 59 7.2Folkhälsoarbete i ett EG-perspektiv ......... . 60 7.2.1 EG och alkoholpolitiken............... . 62 8 FOLKHÄLSOSTRATEGIERFÖR 1990-TALET - NÅGRAPRIORITERADE OMRÅDEN .................... . 64 8.1 Folkhälsoarbeteunder utveckling............... . 64 8.1.1Lokalt folkhälsoarbete ............... . 65 8.1.2Framtagande, sammansfållande ochspridande av kunskap . 8.1.3Samarbete över sektorsgränseraa... . 68 8.2 Hälsopolitiskamål och riktlinjer - generella 8.2.1 Hälsopolitiska mål...................... 69 8.3 Prioriteradegrapper................................. 70 8.3.1Bara och ungdom......................... 70 8.4 Alkoholoch tobak................................... 73 9 INRÄTTANDE AV ETT FOLKHÄLSOINSTITUT ....... 75 9.1Samordning och effektivare utnyttjandeav samhällets resurser för folkhälsa 75 9.2Folkhälsoinstitutets uppgifter,arbetsformer och organisation 77 9.2.2Särskilda program......................... 78 9.3 Folkhälsoinstitutetsrelation till andra aktörer ochnarkotikaupplysning (CAN) 83 9.3.3Universitet och forskningsråd.......... 83 9.4 Finansieringoch anslagsfrågor................... 84 10 DEN SVENSKAALKOHOLPOLITIKEN .................. 85 10.2Alkoholkonsumtionens utveckling ............. 85 10.3Alkoholens skadeverkningar....................... 89 10.4Alkoholpolitiken....................................... . 92 10.5Utredningar m.m. inom alkoholområdet ..... 94 10.5.1Socialutskottets betänkande om enaktiv alkoholpolitik ................................................ 94 10.5.2Socialstyrelsens handlingsprogram... . 95 10.5.3 Socialstyrelsensrapport om åtgärder för Prop. 1990/91:175 att minska alkoholens tillgänglighet i 10.5.4Våldskommissionen om alkohol ochgatuvåld 96 10.5.5Socialstyrelsens rapport om åtgärdermot missbrak av teknisk sprit m.m........................................... 98 10.5.7Alkoholskatteutredningen............. . 100 10.6 Nuvarandeinsatser ............................ . 101 10.6.1Informationsstrakturen pådrogområdet .. 101 10.6.3Reguljära informations- och opinionsbildandeinsatser 105 10.6.4Forskning inom alkohol- ochdrogområdet 105 10.7Riktlinjer för den framtida alkoholpolitiken . 10.8Folkhälsoinstitutets program alkohol-och narkotikaprevention; inriktning och innehåll ............................................ 110 10.9Servering av alkoholdrycker..................... 115 10.9.2Ökad tillsyn............................... 116 10.9.3Åldersgränsen för servering avalkoholdrycker 119 10.10 Kommunalisering av tillståndsgivningen .. 121 10.11 Marknadsföringen av snabbvinsatser......... . 122 10.12 Otillåten sprittillverkning ..................... . 126 10.13 Missbrok av tekniska alkoholprodukter....... . 129 11 VISSA FRÅGOR RÖRANDETOBAK...................... . 133 11.1Inledning .......................................... . 133 11.2Tobaksbroket i ett folkhälsoperspektiv ... . 134 11.2.1Tobaksvanomas utveckling ....... . 134 11.2.2Tobaksbrok i ett hälsopolitiskt perspektiv................................. . 135 11.3 Tidigareåtgärder i och åtgärder i andraländer ..................................... . 136 11.3.1Sverige.................................... . 136 11.3.2Andra länder i .................. 137 11.3.3Vissa länder inom EG ............... 137 11.3.4Vissa länder utanför .......... 138 11.4 Behovav ytteriigare åtgärder.................. 138 11.4.4Övriga frågor............................. . 147 12 VISSA FRÅGOR RÖRANDEALLERGI.................... . 148 12.1Inledning .......................................... . 148 12.2Allergi och annan överkänslighet i ettfolkhälsoperspektiv 148 12.3 Vissariskfaktorer.................................. 149 Prop. 12.3.3Kemiska produkter .................. 150 12.3.5Konsumentprodukter i övrigt ...... 150 12.4 Åtgärder............................................. 151 12.4.2Begreppet "sanifårolägenhet"....... 151 12.4.4Yttre miljö .............................. 155 12.4.5Kemiska produkter .................. 157 12.4.7Konsumentprodukter i övrigt ...... . 158 12.4.9Läkemedel................................. . 159 12.4.10Register och informationssystem... 159 12.4.11Utbildning och information ......... 160 12.4.12Organisatoriska förslag................ 161 12.4.13Allergiforskning........................... . 162 13VISSA FRÅGOR RÖRANDE DOPNING ................ 164 14VISSA FRÅGOR RÖRANDE HÄLSOVÅRDHEM OCH HÄLSOHEM 169 15ÄRENDET TILL ........................... 170 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde 171