prop · GE03116 · 1990-12-31 00:00:00 — 1990/91:116 , :::;: / ■ om en gemensam nordisk arbetsmarknad för personer medhögre utbildning Regeringen överlämnar denna f)roposifion tili'.' Föredragandevid regeringssanunanträdet har varit cheferna för jiistitié-ochutbildningsdepartementen samt statsrådet . Stockholmden På regeringens vägnar I propositionen föreslås att godkänner enöverenskommelse mellan , , , och om engemensam nordisk arbetsmarknad för personer som har en högre, behörighetsgivandeutbildning pä . Regeringen föreslår som en följd av den nordiskaöverenskommelsen alt det i uppställda kravet på att ledamöteri skall vara svenska medborgare ändras så att medsvenskt medborgarskap jämställs medborgarskap i något av de andra nordiskaländerna. Vidare föreslås i propositionen att den som har blivitauktoriserad som advokat i ett annat nordiskt land skall ha rätt att - på devillkor som anges i den noriliska överenskommelsen - bli antagen som ledamot avSveriges advokatsamfund. I piopositionen föresliis också att nordiska utbildningarsom motsvarar den svenska kantorse,\anien och högskoleexamen på kyrkoinusikerlinjenskall ge behörighet att anställas på en tjänst som kantor eller organist ienlighet med vad som föreskrivs i lagen (1989:8) om kyrkomusiken i . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Dennaproposition har utformats och skrivits på det nya sätt som första gångenanvändes under /90 i propositionen om forskning (prop.1989/90:90). Den nya utformningen syftar till att vinna erfarenheter för eneventuell övergång till en ändamålsenligare utformning av regeringens förslag m.m.till . Bl.a. skall propositioner med förslag som har beretts inomflera departeinent bli mer lätlöverskådliga och lättlästa. Det regeringen vill altriksdagen skall ta ställning lill eller åtgärda återfinns under rubrikenÄrendet tUt rik.sdagen, vilket således motsvarar den tidigare rubrikenHemställan. Proposition om en gemensam nordisk Prop. arbetsmarknad för personer med högre utbildning /91:116 har utarbetat ett förslag tillöverenskommelse mellan de nordiska länderna om en nordisk arbetsmarknad förpersoner som har en behörighetsgivande, högre utbildning . Förslaget,som har remissbehandlats inom de nordiska länderna, behandlades av Nordiska rådetvid dess 38:e session i . rekommenderadedärvid regeringarna i de nordiska länderna att ingå en överenskommelse ienlighet med förslaget. Överenskommelsen, som undertecknades ,träder i kraft efter den dag då samtliga nordiska länder har meddelatdet danska utrikesministeriet att överenskommelsen har godkänts. Överenskommelsen finns uppriittad på svenska, danska,finska, isländska och norska. Alla texter har lika giltighet. Överenskoninielsenoch en förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig över förslag till finns fogade till propositionen sombilaga 1 och bilaga 2. För att skall kimna tillträda överenskommelsenmåste vissa lagändringar göras, bl.a. vad gäller medborgarskap för advokater.1 det följande lämnas en redogörelse för dels innehållet i överenskommelsen(avsnitt 3), dels de lagiindringar som måste göras för att skall levaupp till de krav som överenskommelsen ställer (avsnitt 5 och 6). Ett utkast lill lagrådsreniiss har under hösten 1990remitterats till justitiekanslern, , ochSveriges advokatsamfund. Remissvaren finns tillgängliga i lagstiftningsärendet(dnr 90-1577 i ). Regeringen beslutade att inhämtalagrådels yttrande över lagförslagen. De till lagrådet remitterade lagförslagenredovisas i bilaga 3. Lagrådet har lämnat de remitteradeförslagen utan erinran. Lagrådets yttrande är fogat till propositionen sombilaga 4. 1 förhållande till lagrådsremissen har några redaktionella ändringargjorts i lagtexten. 2.1 Arbetsmarknaden i och övriga , och Sverigeen överenskommelse om en gemensam arbetsmarknad. Överenskommelsen ifinebar bl.a.att arbetstillstånd inte krävs av medborgare i någon av staterna för att arbetai annat nordiskt land. Syftet var att underlätta rörligheten av arbetskraftmellan länderna. Överenskommelsen avlägsnade dock inte de hinder förrörlighet som följer av att det i de olika länderna finns bestämmelser om Prop.auktorisation eller andra behörighetskrav för vissa yrkesgrupper liksom det 1990/91:116 för en del yrken även finns krav på visst medborgarskap. Inteheller den generella överenskommelsen från om en gemensamnordisk arbetsmarknad, som ersatte överenskommelsen , innehöllnågon lösning på dessa frågor. Vid sidan av den nyssnämnda generella överenskommelsenfrån har de nordiska länderna ingått särskilda överenskommelser som gerstora personalgrupper inom sjukvården, skolan och veteriniirväsendet rätt altunder vissa förutsättningar utöva sina yrken i de andra nordiska länderna. Som framhölls i Nordiska ministerrådets ekonomiskahandlingsplan - 92 "Ett starkare " år det emellertid mångayrkesgrupper som har genomgått en behörighetsgivande utbildning men som intehar någon i en överenskommelse siikrad rätl att utöva sitt yrke i andranordiska länder. Det gäller framför allt sådana yrken för vilka utövandet ärberoende av ett särskilt godkännande eller av medborgarskap. Vilka yrken det ärvarierar något mellan de olika nordiska länderna. Som exempel kan nämnasjurister, revisorer, teologer, daghemspedagoger, arkitekter och ingenjörer. har vid upprepade tillfällen gett uttryckför en önskan om en liberalisering på detta område (jfr rekommendationerna 9/1986/soch 34/19S9/s). En detaljerad genomgång av varje enskild yrkesgrupps utbildningi de nordiska länderna och av de krav som skall vara uppfyllda som förutsättningtor yrkesutövning i respektive land samt av de rättsregler, som måste ändrasför att öppna en möjlighet till fri yrkesutövning i alla nordiska länder,skulle emellertid bli mycket tids- och resurskrävande. Nordiska ministerrådethar därför utarbetat ett förslag till en generell överenskommelse om ömsesidigterkännande av högre, behörighetsgivande utbildningar . Förslaget behandlar enbart de nordiska medborgarnasmöjligheter att i de andra nordiska länderna kunna utöva sitt yrke och varabehöriga att söka tjänster som deras utbildning har förberett dem för. Överenskonunelsentar inte sikte jiå frågan om ett ömsesidigt akademiskt erkännande av hcigre utbildningar,dvs. nordiska medborgares rätt att få sina utbildningar godkända som en del aveller som grundval för fortsatt utbildning vid högre utbildningsinstitutionereller forskningsinstitut i andra nordiska länder. Som redan har framgått syftar överenskonunelsen till attså långt möjligt . undanröja hindren för de personer som omfattas avöverenskommelsen att söka arhete (Kh utöva sitt yrke inom de nordiska länderna.Överenskommelsen avser inte enbart ömsesidigt erkännande av utbildningar idetta syfte. Den anger också att krav på medborgarskap, med vissa undantag, inteskall stiillas för de yrken och tjänster som överenskommelsen omfattar, och atttidigare verksamhet i annat nordiskt land skall beaktas vid bestämmande avanställningsförmåner. Överenskommelsen iiuiehåller också en förpliktelse förländerna att i vidast möjliga omfattning genomföra ändringar i sin lagstiftningi enlighet med de principer som har lagts fast i överenskonunelsen angående bl.a.utbildning och medborgarskap. 2.2 EG-direktivet om högre utbildningar Prop. , A u 1 ,. , . . 1990/91:116 Inom de Europeiska gemenskaperna (EG) har man mom loppetav de senaste 15 - 20 åren utfärdat en rad särskilda direktiv om ömsesidigterkännande av behörighetsgivande examina. och ministerrådhar emellertid i samband med tillskapandet av den inre marknaden framhållit atttillvägagångssiiltet med speciella direktiv för olika grupper är alltför långsamt.EGs ministerråd har därför antagit ett generellt direktiv om ömsesidigt erkännandeav alla eftergymnasiala behörighetsgivande utbildningar på minst tre årDirektivet, som trädde i kraft , ingår bland de EG-rättsakter- "rac(|uis communautaire" - som utgör en del av underlaget för depågående förhandlingarna mellan EFTA-länderna och EG om ett . I fråga orndet närmare innehållet i ett sådant avtal kan hänvisas till propositionen(1990/91:65) om iindring i regeringsformen med anledning av ett europeisktekonomiskt samarbetsområde. Frågan kommer alltså senare att aktualiseras även idetta sammanhang. Överenskommelsen är tillämplig på personer som är medborgarei något av de nordiska länderna och som har genomgått en för ett visst yrke behörighetsgivande,högre utbildning . Överenskommelsen bygger på det förhållandetatt de eftergymnasiala utbildningarna i de nordiska liin-derna är i stort sett likvärdiga.Nordiska medborgare, som har genomgått en utbildning som omfattas avöverenskommelsen, skall därför vara behöriga att utöva yrken eller söka sådanatjänster i de andra nordiska länderna för vilka det enligt lag eller annanförfattning krävs att utövaren har genomgått en viss inhemsk utbildning. Somhuvudregel skall den omständigheten att sökanden är medborgare i ett annatnordiskt land inte hindra att sökanden godkämis som självständig yrkesutövareeller som behörig sökande till en tjänst i värdlandet. Undantag görs dock förvissa tjänster inom den offentliga förvaltningen, tjänster inom rättsväsendet,polisen och försvaret samt tjänster som är av betydelse för den nationellasäkerheten. Av artikel I framgår att överenskommelsen är tillämplig påpersoner som har genomgått en för ett visst yrke behörighetsgivande, högreutbildning som omfattar heltidsstudier eller pådellid. Eftersom utbildningsväsendet inte år organiserat på samma sätt i deolika nordiska länderna innehåller artikeln också en definition av begreppethögre utbildning. Vidare framgår att överenskommelsen inte gäller för yrkesgruppersom omfattas av tidigare träffade avtal om en gerrtensarn nordisk arbetsmarknad. Enligt första stycket i artikel2 skall en person, som haren utbildning som omfattas av överenskommelsen och som i något av de nordiskaländerna har erhållitlegitimation, auktorisation eller någon annan liknande form av rätts- Prop.ligt godkännande som utövare av ett visst yrke, ha rält alt under de förutsätt-1990/91:116 ningar som anges i överenskommelsen bli godkänd som yrkesutövareäven i de andra nordiska länderna. Bestämmelsen innebår att den som har blivitauktoriserad som t.ex. advokat i ett annat nordiskt land skall anses uppfyllade kompetenskrav som normalt gäller för alt bli anlagen som ledamot av Sverigesadvokatsamfund. Detta gäller även orn sökanden har beviljats auktorisation pågrundval av en icke nordisk utbildning. De avlalsslutande länderna kan dock, når det gälleradvokater och revisorer (i även landinspektörer), alltid kräva altsökanden har utövat yrket hos en advokat eller revisor som hargodkänts av värdlandet. I stiillel för denna prakliktid kan värdlandet kräva atlsökanden genomgår etl liimplighctsprov. Valef mellan praktiktid och lärnpliglietsprovträffas av väidlandet. Andra yrkesutövare än advokater och revisorer har rält atl- i den mån värdlandet uppställer krav på viss praktiktid - fullt ut avräkna prak-likllidsom fullgjorts i något av de övriga nordiska länderna. Detta framgår av uriikel6. De fyra första styckena i artikel 2 är utformade med tankepå de fria yrkes-iriövarna. Förfaltningsreglerade tjänster behandlas iartikelns femte stycke. Av detta stycke framgår alt om de nordiska länderna harett i lag eller annan tVirfattning uppställt krav på atl anställning på vissatjänster förutsätter en viss nationell utbildning, som omfattas avöverenskommelsen, skall dessa tjänster kurma sökas också av dem som hargenomgått en motsvarande utbildning som lill övervägande del har ägt rum inågot av de nordiska länderna. För vissa utbildningar kan del skilja i utbildningenslängd mellan de nordiska Uiiulerna. Om denna skillnad är mer ån ', kanenligt artikel 7 det land som har den längre ulbildningen kräva att sökandenantingen har utövat yrket som är dubbelt så lång som skillnadeni utbildningens liiirgd eller all sökanden genomgår en lillåggsutbildning,eventuellt avslutad med ett kimska|5sprov. Av artikel 3 framgår alt de enskilda länderna kan kräva altsökanden har tilUredsstiillande kunskaper om lagstiftning och administrativaföreskrifter av särskild betydelse för det yrke det girller. Det kan gällasäkerhetsföreskrifter', byggnadsnormer eller annat sorrr är av stor betydelseför yrkesutövningen. 1 artikel 4 behandlas de krav som kan ställas på kirnskaperi andra nordiska språk för- att sökanilen skall godkännas för yrkesutövning.Sverige, och kan kräva alt sökanden har tillfredsställandekunskaper i ett av s|iriikcn svenska, danska eller norska, flår föreliggeringen valmöjlighet for landet i fråga. kan alltså inte krävatillfredsställande kunskaper i jirsi svenska språket utan måste godta ensökande som inte kan någon svenska men som talar tillfredsslållarrde danskaeller norska. - och kan kräva atl sökanden hartillfredsställande kunskaper i finska respektive isländska. Deenskilda länderna avgör själva för varje yrkesområde hur mycket som Prop.skall krävas för atl "tillfredsställande kunskaper" skall ansesföreligga. Det 1990/91:116 står också de enskilda länderna fritt atl avgörahur språkkunskaperna skall dokumenteras. I artikel 10 i överenskommelsen behandlas vissa frågor ommedborgarskap som villkor för yrkesutövning. Där framgår alt ett godkännandesom självständig yrkesutövare inte kan göras beroende av all sökanden blirmedborgare i del land där yrkesutövningen avses ske. Anställning på en tjänst,som förutsätter en utbildning som omfattas av överenskommelsen, kan som regelinte heller göras beroende av att sökanden blir medborgare i det land däranställningen söks. Från denna regel är vissa tjänster undantagna. Undantagenavser överordnade tjänster inom den offentliga förvaltningen, tjänster inomrättsväsendet, åklagarväsendet, exekutionsväsendet, polisen och försvaret samtde tjänster i övrigt som är av betydelse för den nationella säkerheten. Dessatjänster kan förbehållas del egna landels medborgare. Bestämmelser om ansökningsförfarande och beslutsprocedurfinns i artikel 8. En sökande som uppfyller kraven enligt överenskommelsenskall godkännas som yrkesutövare eller behörig sökande till en anslållnirig,såvida det inte föreligger några omständigheter beträffande sökanden som kanmedföra återkallelse av godkännandet. Närmare bestämmelser om återkallelse avgodkännande finns i artikel 9. Av artikel 8 framgår också att den myndighetsom har atl pröva ansökan om godkännande skall fatta ett motiverat beslut från det att ansökan har kompletterats med nödvändigaupplysningar. Beslut som går sökanden emot kan överklagas i enlighet med denationella regler om överklagande som kan finnas. Arlikcl II innehålleren bestämmelse om att tidigare anställning i ett annat nordiskt land börtillgodoräknas vid ijänstetillsältningar. Enligt arlikcl 12 bör en anställd somhar en utbildning från ett annat nordiskt land också vara jämställd medvärdlandets egna medborgare när det gäller rätten till lön och pension ochandra rättigheter som följer med tjänsten. Artikel 13 ålägger länderna att såvitt angår de statligatjänsterna i största möjliga utsträckning genomföra ändringar i sinlagstiftning i överensslä-melse med vad som sägs i artikel 2 femte stycket ochartiklarna 10-12. Länderna bör dessutom medverka till att dessa principertillämpas även för ickc-statliga tjänster. Länderna får dock införa ellerupprätthålla bestänunelser om att anställning inom rättsväsendet inklusiveexekutionsväsendet förutsätter en tillfredsställande prövotid ellerett godkänt lämplighetsprov. 4Sveriges godkännande av överenskommelsen Reinlssinslanscrna:Samtliga remissinstanser som har yttratsig över utkastet till övereiiskonunelse tillstyrker ministerrådets förslag. Skälen tor regeringens fiirslag: Som redan framhållitsfinns det olika öveieiiskomnielser mellan de nordiska lärulcrna somsyftar till att underlätta rörligheten av arbetskraften mellan liinderna.Överenskommelsen om en nordisk arbelsmarkriail för personer med en högreutbildning år ytterligare ett steg i riktningen mot att avskaffa sådanabehörighetskrav av nationell karaktär som med den ökande internationaliseringenalltmera liarspehu ut sin roll. nordiska överenskommelsen överensstämmer iallt väsentligt med EG-dircktivel om högre utbildningar. Som har berörts(avsnitt 2.2) ingår EG-direktivel i det regelverk som utgör basen för de pågåendefen handlingarna mellan EFTA-låndcrria och EG om etl . Skillnaden mellan de nordiska ländernas eftergymnasialautbildningar är i allriiänhet mindre än vad förhållandet år inom EG. En frirörlighet för arbetskraften mellan de nordiska länderna är inte bara i deenskilda arbetslagarnas och arbetsgivarnas intresse, utan det är också avväsentlig betydelse för de nordiska låridernas ekonomiska utveckling och somett led i arbetet att starka den nordiska gemenskapen. Önskemålet om en gemensamnordisk arbetsmarknad f()r personer med likartad utbildning förstärksytterligare genom det iiyssniimnda EG-direktivet. Del år angeläget alt allanordiska medborgare riietl högre utbildningar av varaktighet gesmöjlighet att utnyttja sin examen fritt inom hela , på motsvarande sätt soinderas kolleger inom EG kan. Mot denna bakgrund bör så långt det år möjligtolika formella hinder för arbetskraftens fria rörlighet undanröjas inom de nordiskaländenia. 5 Medborgarskapskrav för yrkesverksamhet i svensklagstiftning .5.1 Regeringsformen och lagen om offentlig anställning Regeringens bedömning: Någon ändring av bestämmelserna iregeringsformen eller lagen (1976:600) om offentlig anställning behövs intemed anledning av den nordiska överenskommelsen. Gällande ordning: Av 11 kap. 9 § tredje stycketregeringsformen framgår att endastden som är svensk medborgare får inneha eller utöva domartjänst, Prop. ämbetesom lyder orrredelbart under regeringen, tjänst eller uppdrag såsom 1990/91:116chef för myndighet som lyder under eller regeringen eller såsoruledamot av sådan myndighet eller dess styrelse, tjänst i regeringskanslietnärmast under statsråd eller tjänst såsom svenskt sändebud. Vidare framgår attäven i annat fall endast den som är svensk medborgare får inneha tjänst elleruppdrag, om tjänsten eller uppdraget tillsätts genom val av samt attkrav på svenskt medborgarskap för behörighet all inneha eller utöva tjänsteller uppdrag hos staten eller kornnuin i övrigt får uppställas endast i lageller enligt förutsättningar som anges i lag. I 4 kap. 2 S lagen (1976:600) om offentlig anställningsägs följande: Om svenskt medborgarskapskrav som villkor för innehaveller utövande av statlig tjänst gäller vad som år föreskrivet iregeringsformen eller annan lag. Vidare gäller att endast svensk medborgare fårinneha eller utöva militär tjänst eller tjänst som åklagare eller polisman.Regeringen iiger i övrigt föreskriva eller för särskilt fall besluta attendast svensk medborgare får inneha eller utöva 1.tjänst iregeringskansliet eller irtrikesförvaltningen, 2.statlig tjänstmed vilken kan vara förenad niyntlighetsutövning eller handläggning av frågorvilka rör förhållandet till annan stat eller mellanfolklig organisation, 3.statlig tjänstsom kan medföra kårmedorn orn förhållande, sorrr är av betydelse för riketssäkerhet eller som rör betydelsefullt, allmänt eller enskilt ekonomisktintresse. Om andra särskilda villkor för innehav eller utövande avtjänst ;in sådana, som anges i första stycket eller som avser pensionsåldereller viss lägsta levnadsålder, giiller vad som är föreskrivet i lag eller annanförfattning. Det finns dessutom ett antal förordningar med krav påsvenskt medborgarskap för vissa yrken. Hår kan nämnas förordningen (1975:6()(S)om krav på svenskt medborgarskap för tillträde till vissa statliga tjänster ochförordningen (1988:784) med instrirktiori för exekutionsväsendet. Skälen för regeringens bedömning: Tjänster som bl.a.åklagare, polis och domare kan liinderna enligt överenskommelsen förbehålla deegna medborgarna. Några ändringar av bestämmelserna i regeringsformen eller lagenom offentlig anställning är diirför irUe rur påkallade för att skallkunna leva upp till de krav överenskonunelsen ställer'. 5.2 Mcdborgarskapskravet för advokater, m.m. Regeringens förslag: Kravet på svenskt medborgarskap förden som vill antas till ledamot av advokalsamfirndet - respektive uppträda som rätlegiingsombird- ändras på det sättet atl medborgarskap i , , ellerNorge jåmstiills med svenskt medborgarskap. Regeln alt en advokat iir skyldigalt genast tråda ur samfundet om han upphör alt vaia svensk rncdhoigare åridrasi konsekvens liiii-med. Vitlareskall den som iir ledamot av ett advokatsamfund eller har fått niigon annanform av auktorisation för att utöva advokatyrket i något av de andra nordiskaländerna kumi;i antas som ledamot av det svenska på de i öveieiiskommelsenangivna villkoren. (iiillandeordning:För att kunna bli ledamot av ki';ivs bl.a.att man år svensk medborgare och har hemvist i . fåri enskilda fall medge undantag från dessa krav (8 kap. 2 S tViisla och andrastyckena RB). Upphör en advokat att vara sverisk medborgare eller flyttar hanur riket, år han skyldig atl genast träda ur samfundet, såvida inte styrelsenmedger att han f;ir stå kvar som ledamot. Om ett såthml medgivande inte lämnas oehadvokaten inte sjiilvmanl träder ui' SMmlundet, skall han uteshrlas (8 kap. 7 §femte stycket RB). Förutom deangivna kraven vad gäller medborgarskap oeh hemvist krävs av blivanileadvokater atl de har avlagt de kiinskapspi-ov som år föreskrivna för hehöriglieltill dornaråmbete, att de har genomgått fiir advokatverksam-liet erforderlig praktiskoch teoretisk utbildning, att de har gjort sig kiinda för redbarhet och att de åverii övrigt bedöms liimpliga att utöva advokat-verks;miliel. Enligt 8 kap. 2 S iredjestycket RB får inte heller den bli advokat som är försatt i konkurs, som harförvaltare enligt 11 kap. 7 S föräldra-balken eller som enligt 3 S lagen(1985:354) om hirbird mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m. årförbjuden atl utöva lådgivniiigsverksamhel. Enligt fjärde stycket i samma paragraffår inte heller domare, åklagare eller vissa andra anställda i offentlig tjänsteller hos amian enskild än advokat antas till ledamot i samfundet. De kravsom anges i 8 kap. RB återfinns någol mer detaljerade i stadgarna för advokatsamfirnd.Beslut om iindring av stadgarna fallas av samfundels firllmåklige men skallför alt bli gällande faststållas av regeringen. Den som vägras inträde i samfundet eller som utesluts fråndet kan överklaga hos högsta domstolen (8 kap. 8 § RB). Tidigaretorslag: f)iskriniirieringsutredriingen föreslog i belånkandet (Ds A 1984:6) Omutlänningars rättsliga stiillning att kravet på svenskt medborgarskap föradvokater skulle avskaffas för den som vid liden för ansökningen hade fasthemvist i sedan minst tr'e år'. Utredningen föreslog inte någraändringar i fråga oni övriga antagriingsvillkor, bl.a. kravet på svenskjuridisk examen. Flertalet remissinstanser, bl.a. ,riksåklagaren och advo- F'rop. kalsarnfundet, avstyrkte förslaget attavskaffa kravet på svenskt medborgar- 1990/91:116 skåp för advokater. I propositionen (1985/86:7) om utlänningars rättsligaställning (s. 25) anfördes i denna fråga följande. "För att bibehålla medborgarskapskravet för advokatersom huvudregel talar bl.a. den centrala roll som advokaterna spelar inom detsvenska rättsväsendet. Det behov som kan finnas av att låta irtländska medborgarebli advokater i är inte så starkt att det bör rrredföra att detta kravhelt avskaffas. Behovet skulle i stället, som några remissinstanser ocksåpåpekat, kunna tillgodo.ses genom att möjligheter till dispens införs." Dispensfrågan löstes den \ genom vissa ändringari 8 kap. RB. Ändringarna innebar bl.a. att styrelse fick rättatt medge undantag från kraven på svenskt medborgarskap och hemvist i Sverigeför den som vill bli svensk advokat. 1 den proposition som låg till grund förlagändringen anfördes följande (prop. 1987/88:26 s. 7): "Med den utvidgning av de internationella kontakternasom skett kan de ruivararule reglerna oin medborgarskap ochhemvist ha nackdelar i vissa fall.