prop · GE0339 · 1990-12-31 00:00:00 — Frånden kommer försäkringskassoma att kunna utnyttja 400 milj. kr.för att i förening med en anpassning av landstingens resurser och verksamhetminska väntetidema för den medicinska rehabiliteringen och därmed bidra tillatt uppfylla det mål som ställts upp angående en sänkning av det s.k. ohälsofalet. har försäkringskassoma möjlighet att utnyttja 500 milj.kr. för att fä till stånd en aktivare rehabilitering. Till detta kommer de omfettanderesurser som Arbetslivsfonden koinmer att förfoga över för insatser förförbättrad arbetsmiljö och rehabilitering. Regeringens mål attohälsotalet skall minska budgetåret Prop. 1990/91:39 1990/91jämfört med /90 motsvarar en utgiftsminskning på . Pålängre sikt är målet att ohälsotalet skall minska i femår, vilket innebär en minskning av resursanspråken med . Deoffentliga kostnadema för baraomsoigen uppgår till ca . årligen.Staten och kommunerna svarar för vardera av kostnaderaa, medan föräldrarnasvarar för återstoden genom avgifter. finns ca 62 000 bara i den kommunala baraomsorgskön. Av dem är 47 000 . har efterfrågan på plats ibaraomsorgen ökat kraftigt. Den ökade invandringe-n och den högresysselsättningsgraden under högkonjunkturen är viktiga förklaringar, men tyngstväger den oväntat stora ökningen av antalet födda. Antalet födda bara beräknasöka med 11 000 och födelsefelen beräknas vara höga underden närmaste femårsperioden. Detfe får självklart stora effekter förefterfrågan på baraomsoigs-platser. Flertaletkommuner kommer trots detta att uppnå målet om full behovstäckning 1991. Detvittnar om den vikt som lagts vid barnomsorgen vid sfetens och kommuneraasbeslut om resursanvändning. Ettanfel kommuner bar emellertid inte kunnat fullfölja sina ansträngningar inomden angivna tidsramen. Förklaringen har i några fell samband med insfebila majoritetsförhållanden,men väl så viktiga har praktiska hinder varit. Inte minst i storstäderaa har deöverhetfede bygg-och arbetsmarknaderna vållat lokal- och personalbrist. Under1990 har staten ökat sina insatser för att uppnå målet genom att höja sfetsbidragenmed 900 milj. kr. och genom att kraftigt öka anfelet platser inom förskolläramtbildningen.Statsbidrag lämnas även till kommuner för alternativ baraomsorg under fömtsättningatt daghemmen drivs av en sammanslutning som antingen består av föräldrar, haranknytning till en ideell oiganisation eller erbjuder en speciell form avpedagogik. SfetsrådetLindqvist har förordat att regeringen skall föreslå riksdagenatt sfetsbidrag även skall kunna ges till kommuneraa för dag- och fritidshemsom ägs och drivs av personalen i kooperativ form. Därigenom underlättasutbyggnaden till full behovstäckning, som fler alternativ erbjuds föräldraraa. Denviktigaste omedelbara uppgiften för insatsema på baraomsorgens område är attalla som vill skall kunna få en baraomsoigsplats. Inom den befintligaverksamheten är det emellertid viktigt att uppmärksamma möjligheterna till bättreanvändning av resurseraa. Den genomsnittliga kostnaden för en plats ibaraomsorgen är , men genomsnittet döljer stora variationer ikostnaderna mellan kommunerna och mellan olika omsorgsformer. Variationernapekar på stora möjligheter att effektivisera resursanvändningen genom utbyte averferenheter mellan kommuner och institutioner. Inomsjukvården har resursanspråken successivt ökat . Det ärdelvis en följd av befolkningens ändrade ålderssammansättning, men denviktigaste drivkraften har varit önskemålet att tillvarafe de medicinsk-tekniskaframstegen för att höja medboigaraas välfärd. Krämpor och handikapp som förrledde till en oundviklig sänkning av medborgaraas livskvalitet kan nu åtgärdas.Den offentliga sjukvårdens ansträngningar att höja kvaliteten pä sina tjänsterhar emellertid lett till ökade offentliga kostnader. De offentliga kostnaderaaför sjukvården uppgår till ca . Flerasjukvårdshuvudmän har inlett mer eller mindre omfattande försöksverksamhet somberör en rad olika aspekter av sjukvården, från förändringar av administrativa mtinertill nya former för samspelet mellan primärvård och specialiseradeinstitutioner. har lämnat förslag avseddaatt underlätfe den försöksverksamhet som organiseras i länslandsting. Regeringenhar också för avsikt att möjliggöra försök med kommunalt huvudmarmaskap förprimärvården i två till tre landsting. Regeringenavser att föreslå en avreglering av patienfevgiftema i denöppna vården. Inom ramen för ett högkostnadsskydd på högst I . föreslåslandstingen få avgöra omfattning och struktur på avgiftema. Avgiftema bördärmed kunna användas som aktiva styrmedel. Avgiftssystemet kan härigenomanpassas till lokala förhållanden. 4.3 Regeringens resultatkrav på statsförvaltningen Enbärande tanke i den pågående reformeringen av den sfetliga budgetprocessen harvarit alt intensifiera dialogen mellan sfetsmaktema och myndighetema om den sfetligaverksamhetens mål och resulfet. Regeringen skall ställa upp mål förverksamheten och följa upp resultaten. Myndighetema skall i sinaanslagsframställningar framåt ge underlag för sfetsmaktema allprecisera inriktning, mål och krav för verksamheten. Dessa mål fungerar som denmåttstock gentemot vilken de uppnådda resultaten och de framtida resursbehovenprövas. Genomförandetav den nya budgetprocessen sker i tre efepper. I den försfe efeppen -budgetcykel 1 - ingår ca 40 myndigheter. Koncentrationenpå mål- och resulfetslyming samt uppföljning innebär alt myndighetema får ökadfrihet alt välja hur verksamheten skall bedrivas och att fördela medel för sinverksamhet. För att processen skall fungera är det emellertid nödvändigt alt myndighetemautvecklar metoder att redovisa vad de faktiskt uppnått. I denna process vilarockså ett ansvar på regeringen alt ställa krav på den information myndighetema skalllämna. Myndighetema kan också behöva melodslöd för all finna meningsfulla mått atlprecisera och mäfe. Ensystematiserad mål- och resultatdialog har inletts mellan departements- ochverksledningar. Tyngdpunkten i regeringens arbete med de sfetliga verken kommeratt förskjutas från behandling av myndighelemas krav på ökade anslag tillutformning och uppföljning av regeringens krav Prop. 1990/91:39 påförbättrade resulfet. 4.4 Reformer i statens ägande och förvaltning av egendom Debattenoch uppmärksamheten koncentreras offe på den offentliga sektoras löpandeutgifter och inkomster och den verksamhet dessa speglar. Den offentliga sektoraspelar emellertid ocksä en väsentlig roll i ekonomin som ägare och förvalfereav betydande tillgångar. Sammanfe-get rör det sig om hundrafels miljarder kr.Enbart fastighetsbeståndet -mark, byggnader och vägar - beräknas ha ett nukostnadsvärdeav ca . En effektivisering i förvaltningen av dessa tillgångar,vilken höjer den genomsnittliga avkastningen med någon procentenhet, fårsåledes påfegliga effekter för den offentliga sektoms finanser. Men förvaltningenav tillgångama påverkar också hela ekonomins utveckling, både genom sinbetydelse för det samhälleliga sparandet och genom den infrastruktur somoffentliga investeringar tillhandahåller eller bidrar med. Åtgärderför att effektivisera förvaltningen och ägandet spelar därför en central roll idet sfetliga fömyelsearbetet. De värdemässigt största tillgångarna i statligfest egendom utgörs av fastigheter förvalfede av domänverket, och vattenfellsverketsamt det sfetliga vägnätet. Regeringen har bemyndigat mig att tillkalla ensärskild utredare med uppgift att fe fram underlag dels för att fastställa målför sfetens innehav och förvaltning av festigheter, dels för att bedöma hurändamålsenligt dessa frågor hanteras . Utredaren skall vidareföreslå åtgärder för hur man skall kunna få till stånd en effektivare ochaktivare ekonomisk hantering av fastighetsfrågor inom sfetsförvaltningen. Syftetär att arbetet skall möjliggöra en formulering och precisering av målen för sfetensfkstighelsinnehav. Vid sidan av de funktionella värden fästigheteraarepresenterar för sfeten som bmkare måste en viktig utgångspunkt för en sådanmål- och ansvarsbeskrivning vara att fastighetskapitalets värde skallvidmakthållas och utvecklas samt att värdetillväxten skall tas tillvara. Inomregeringskansliet har inletts en översyn av stymingen av affärsverken inomkommunikationsdepartementets område. Desfetliga affärsverken och aktiebolagen äger och förvalfer också betydandetillgångar, både reala och finansiella. Deras ansvarsområden ochverksamhetsvillkor är mångskiftande, från monopol till sferk intemationellkonkurrens, från att tillhandahålla kollektiva nylligheter till att produceratjänster och varor på utpräglat kommersiella marknader. Uppgiftenatt förvalfe medborgamas gemensamma kapital innebär emellertid att mångaförefeg och affärsverk ställs inför likartade frågor. Del gäller bl.a. vilkakrav på affärsmässighet och avkastning som skall ställas och vilken ägarslmktursom bäst främjar en ändamålsenlig förvaltning och ett rationellt utnyttjande avsfetens tillgångar. Mångfeldeni arbetsvillkor innebär att svaren på frågoma kan variera beroende på förefegensoch verkens olika mål och uppgifter. Regeringenhar för avsikt att genom en utredning kartlägga de frågor som har att göra medkraven på ökad effektivitet i sfetens förmögenhets- Prop. Syftet är iförsta hand att precisera vilka krav som av affärsmässiga skäl börställas på affärsverk och förefeg inom olika områden, samt vilken roll sfetenskall ha som ägare av olika förefeg. olika förefegsformemas möjligheter och begränsningar bör prövas. Därmed får sfetsmaktemaunderlag för att festställa en enhetlig strategi för den statliga kapitalhanteringen.En avvägning av denna mot relevanta samhälleliga sektormål färgöras i enskilda fell. 5 Riktlinjer för tillväxtpolitiken 5.1 Allmännaförutsättningar Välfärdenberor inte bara på dagens konsumtion utan även på de framtida konsumtionsmöjligheteraa.För alt god tillväxt och full sysselsättning skall kunna upprätthållas måste vivårda oss om samhällets samlade tillgångar. Det gäller hushållens, förefegensoch den offentliga sektoras reala och finansiella tillgångar, men det handlarockså om mänskligt kuimande, forskningsresulfet, miljö- och naturresurser samthälsotillstånd. Ett sammanfettande begrepp för dessa tillgångar ärnationalförmögenheten. Tillväxtpolitikenmåste vara långsiktig till sin karaktär. Den är emellertid beroende av denkortsiktiga utvecklingen. Den låga tillväxt som svensk ekonomi för närvarandeuppvisar är i väsentlig grad en följd av en alltför hög inflation. En generellekonomisk politik inrikfed på en effektiv bekämpning av inflationen är därförett gmndläggande inslag i regeringens tillväxtpolitik. Om intekostnadsanpassningen fungerar och om inte förtroendet för den svenskaväxelkursen bevaras kan inle en tillräckligt sfebil grund läggas för denlångsiktiga utvecklingen. Omvänt sätter tillväxtperspektivet gränser för vilkakortsiktiga åtgärder som är möjliga att använda. Industristöd som konserverar föråldradestmkturer och generella efterfrågestimulanser som ger ytterligare bränsle ålinflationen är exempel från 1970-felet som inte manar till efterföljd. Densvenska ekonomin har genomgått en snabb strukturellomvandling. Kraven på en fortsatt slmkturell anpassning koinmer att vara sferkaunder 1990-felet. Det sammanhänger bl.a. med den teknologiska utvecklingen och förändringamai vår omvärld, inte minst den pågående integrationen i och det ökadeekonomiska utbyte med som saimolikt kommer till stånd. Men också behovetatt höja produktiviteten och de tilltagande ambilionema alt väma miljön utgörstarka drivkrafter. Engod ekonomisk tillväxt fömtsätter att ekonomin smidigt anpassar sig till nyavillkor och förändrade fömtsättningar. Ineffektiv verksamhet måste få lämnaplats för ny, effektiv och efterfrågad produktion. För att delta skall skekrävs bl.a. väl fungerande marknader. Också en väl fungerande offentlig sektorär som tidigare framhållits av stor betydelse för en god ekonomisk tillväxt. Centralaelement i regeringens tillväxtpolitik utgörs av: Prop. ettaktivt svenskt deltagande i den europeiska integrationen, insatserför avreglering och konkurrens i ekonomin och för att stimuleranyskapande och företagande, enenergipolitik som gör det möjligt att långsiktigt trygga eneigiför- söijningentill konkurrenskraftiga priser, enväl utbyggd infrastruktur, enaktiv arbetsmarknadspolitik som underlättar anpassningen på arbetsmarknadenoch är inriktad på att ta vara på individemas vilja ochförmåga till arbete, engod arbetsmiljö, som tar tillvara arbetsfegamas resurser och motverkarutslagning från arbetslivet, stimulanstill teknisk forskning och utveckling, ett rättvist skattesystem, som undanröjer snedvridningar och stimuleraren effektiv användning av arbete och kapital, enmiljöpolitik som vämar människors hälsa och säkrar en uthållig enaktiv regionalpolitik som bidrar till ett effektivt utnyttjande av produktivaresurser i hela landet, åtgärderför att stimulera sparandet så att ekonomins framtida Välfärdens långsiktiga utveckling är beroende av hurnationalförmögenheten förvaltas. Begreppet nationalförmögenhet är värdefulltdärför att det kan bidra till att vidga uppmärksamheten från årligaförändringar i ekonomisk tillväxt etc. till vad vi gör med våra samlade tillgångar.En hög och stabil tillväxt tillför landet nya resurser. Därmed förbättras möjligheleraaall utveckla välfärden och öka nationalförmögenheten. De nya resurseraa kananvändas för de ändamål medborgama bedömer mest angelägna, vare sig det gälleratt bättre väma miljön, bygga för framtiden, öka den privata konsumtionen ochfritiden eller att stärka de offentligt producerade tjänstema i form avsjukvård, undervisning etc. Föratt trygga den framtida konsumtionen kan det vara nödvändigt att begränsa den . En hög konsumtion som finansieras med upplåning i utlandet eller genom enkraftig förslitning av realkapitalet eller av de arbetande och miljön är intelångsiktigt hållbar. Den kommer att kräva åtgärder för att återställas iframtiden. Nationalförmögenhetensutveckling är därför viktig för den ekonomiska politikens utformning. Enhållbar utveckling kan beskrivas som en utveckling där framtida generationerfår ta över en nationalförmögenhet inkl. miljö- och naturresurser, som är minstlika stor som , och som tillfredsställer dagens behov ulan alt äventyra möjlighetemaför framtida generationer alt tillfredsställa sina. Att mäta storleken pånationalförmögenheten i denna vida bemärkelse är emellertid förenat med stora svårigheter.Regeringen avser mot denna bakgmnd att utreda möjligheterna all närmare följanationalförmögenhetens utveckling. Regeringen har tagit initiativ till attkomplettera det ekonomiska beslutsunderlaget med information om vad som händermed naturen och miljön. skettgenom tillsättandet av utredningen om miljöräkenskaper (dir. Prop,1990/91:39 1990:31). görs, mot bakgrund av erferenhetema , enrelativt försiktig bedömning av den framtida produktivitetstillväxten. Även på1990-felet är det tillskott av produktiva resurser - inte en mer effektivanvändning av befintliga resurser - som i försfe hand bedöms komma att bära upptillväxten. Detframgår emellertid av utredningens analys att det finns möjligheter att nå enhögre produktivitetstillväxt. Detfe markeras bl.a. av att produktiviteten iomvärlden beräknas öka påfegligt snabbare än i . Ett aktivt svenskt delfegandei den europeiska integrationen, skattereformen och tekniska landvinningar sommognar ut är alla fektorer som kan ge fömtsättningar för högreproduktivitetstillväxt. Attfrämja en högre ekonomisk tillväxt är ett centralt mål för regeringensekonomiska politik. Dels måste produktiva resurser mobiliseras och skapas. Delsmåste ekonomin fungera på ett sådant sätt att resursema kan komina till effektivanvändning. Mellanproduktivitetsutvecklingen och lönebildningen finns ett viktigt samspel. Denkostnadsanpassning som kan uppnås genom sfebiliserings-avtal på arbetsmarknadenskapar fömtsättningar för de investeringar och den framgångsrika stmkturomvandlingsom krävs för att förbättra produktiviteten. Denna produktivitetsutveckling äri sin tur en fömtsättning för att avtalen skall kunna ge reala förbättringarav de arbelandes köpkraft. Föratt studera produktivitetens utveckling i svenskt näringsliv och komma medförslag till åtgärder för att höja denna tillsatte regeringen enproduktivitetsdelegation (dir. 1989:19). I delegationens uppgifter ingår bl.a.att studera hur arbetsorganisation och arbetsmiljö påverkar produktiviteten. Regeringenhar uppdragit åt delegationen och arbetslivsfondens styrelse att i samarbeteutforma förslag till riktlinjer för produktivitetsbefrämjande aktiviteter somnår ut brett i hela arbetslivet. Regeringen har för avsikt att återkomma tillfrågan om produktivitetsfrämjande åtgärder med utgångspunkt i vad somframkommit i detta arbete. Etträttvist och enkelt skattesystem Sverigegenomför en mycket genomgripande skattereform. Den ger oss ett enklareoch mer rättvist skattesystem och medför att hushållens och företagensagerande i större utsträckning koinmer att styras av vad som är samhällsekonomisktrationellt. minskar reformen påtagligt utrymmet för skatteplaneringoch skatteflykt. Reformen kommer att bidra dels till en samhällsekonomiskt mereffektiv användning av arbetskraft och kapital, dels - och särskilt på längresikt -till en ökning av det samlade utbudet avarbete och kapital. Därmed bidrar skatterefor- Prop. 1990/91:39 men fill enhögre tillväxt. Skattereformenär också en avgörande fömtsättning för ett trendbrott i lönebildningen 1991 och1992. Genom att progressiviteten dämpas krävs en väsentligt mindre ökning av denominella lönema för att uppnå en given löneökning efter skatt. Ett ökat utbudoch en mer effektiv användning av arbete och kapital bidrar till att dämpaprisökningarna. Även på detta sätt bidrar skattereformen till lägrelöneökningar och lägre inflation, vilket förstärker de positiva effektema påden ekonomiska utvecklingen. Skattesystemetoch den internationella integrationen Ekonominslångsiktiga utveckling är beroende av att skattepolitiken utformas med hänsyntill den intemationella integrationen. Oavsett vad de pågående handelspolitiskaförhandlingama inom och mellan EFTA och EG leder till koinmer dennaintegration att öka. Nationsgräns-eraa blir allt mindre betydelseftilla urekonomisk synvinkel. Kapital, arbete, varor och tjänster kan i allt störreutsträckning anpassa sina rörelser till skatteförhållanden i olika länder. Skaltereglemai elt litet land som måste därför utformas med hänsyn till sina intemationellaåterverkningar. Dennya företagsbeskattningen skapar goda skattemässiga villkor för företagandet iSverige, utan att intäktema från beskattningen minskar. Skattesatsen på 30 %hör till de lägsta inom OECD-området. Företagen behåller därtill vissa reserveringsmöjligheterbaserade på storleken på det egna kapitalet, vilket normalt inte förekommer iomvärlden. Företagsbeskattningen bör därför bidra till att företagen i högregrad förlägger sin produktion till . Därtill kan den låga skattesatsenmedföra att vinstmedel redovisas i i ökad utsträckning. Dennya t)eskattningen av arbete är väsentligt bättre anpassad till förhållandena iomvärlden än de tidigare reglema. Den förhållandevis stora sänkningen avmarginalskatterna i är en förändring i linje med förhållandena i andraländer. Genom skattereformen sänks den högsta marginalskatten frånuppskattningsvis 1989 till 1991. Regeringenanser det angeläget alt skallereformen inte urholkas genom höjningar av skattenpå arbete. Regeringen har därför gett den kommunalekonomiska utredningen iuppdrag att redovisa lösningar som innebär att kommuneraas och landstingensverksamhet kan finansieras inom ramen för en total utdebitering (exkl.församlingsskatt) på högst . Dennya kapitalbeskattningen innebär att den tidigare höga beskattningen avbanksparande och utdelningsinkomster väsentligt sänks. blir detavsevärt mindre fördelaktigt att låna. Kapitalbeskattningen konraier också attbehandla alla typer av kapitalavkastning på ett förhållandevis likvärdigt sätt.Därmed undviks skatteplanering och andra snedvridningar som orsakas av olikformiga regler. hushållenskapitalinkomster på är dock alltjämt relativt hög i ett Prop. 1990/91:39internationellt perspektiv. Skatteuttagetbestäms av omfattningen på de offentliga utgifterna. har deoffentliga utgifterna sjunkit som andel av BNP. Skattetrycket har samtidigtökat mätt som skatters och avgifters andel av BNP. Den offentliga sektorasfinanser har därmed förstärkts. har trenden med snabbt ökande imderskotti sfetens budget bmtits. Detsamlade skatteutfeget motsvarar av BNP i . Under 1991beräknas det minska något. I EG är det genomsnittliga skatteutfeget kring 40 %.Att skatteuttaget i är högre än i andra länder är främst ett uttryckför våra höga ambitioner när det gäller välfärd och fördelning samt det sätt påvilket vi valt att oiganisera och finansiera välfärdspolitiken. Detsamlade skattetrycket bör inte höjas ytterligare, eftersom det skulle försvåravåra möjligheter att återskapa styrka i den svenska ekonomin och försämrabetingelserna för en god ekonomisk tillväxt. bör skatteuttaget minskas. Enfömtsättning för ett sänkt skatteuttag är att den offentliga utgiftskvotenpressas ned. Detta fömtsätter att de offentliga utgiftema växer i långsammaretakt än bmttonationalprodukten. Finanspolitiken har bidragittill en sådan nedpressning och återställt balansen i statens finanser.Regeringens ekonomiska politik är inriktad på att ytterligare minska deoffentliga utgiftemas andel av bmttonationalprodukten. Tillkommande offentligautgifter vid nya åtaganden eller som en följd av befintliga regelsystem måstefinansieras genom ökad effektivitet och genom omprövningar inom den offentliga sektora. Tillgångpå billig energi har varit en viktig fömtsättning för den svenska ekonominssnabba tillväxt . För delar av den svenska industrin ärberoendet av energi mycket stort. Energifrågoma spelar också en avsevärd roll förhushållens ekonomi. Produktionenoch användningen av energi har betydande miljöeffekter. har fettatbeslut om att avveckla kärnkraften med början , att skydda de outbyggda norrlandsälvaraasamt att inte öka koldioxidutsläppen. De samhällsekonomiska effekteraa av dessabeslut har belysts i bl.a. långtidsutredningen. Regeringen bedömer att de trebesluten sanmiantagna inte är förenliga med de övergripande mål riksdagenuppställt. Sambandetmellan fömtsättningama för energitillförsel och den svenska industristrukturensutveckling är påtagligt. Vid beslut om energipolitikens inriktning måste storhänsyn tas till den industri som är l)eroende av energins pris för sinkonkurrenskraft. Dessa hänsyn måste vara av två slag. I ett kort perspektivgagnar det varken industrin eller energiprodu-centeraa att föregripa marknadensförändringar i kostnadsstmkturen. längre perspektiv börnäringslivets struktur anpassas så att produktionen Prop. 1990/91:39inriktas på varor och tjänster för vilka har goda fömtsättningar attkonkurrera med andra länder. Energinsnyckelroll på olika områden understryker vikten av en fungerande energimarknadutan direkt statlig inblandning i prisbildningen. Då kominer prisbildningenliksom att ske på marknadens villkor, så att energin utnyttjas på ettsamhällsekonomiskt rationellt sätt. Genom en marknadsprissättning somåterspeglar kostnadsutvecklingen fär kraftföretagen täckning för sinalångsiktiga kostnader och en rimlig avkastning på sina investeringar. Priset påenergi måste även ge användarna besked om de olika energislagens belastning påmiljön. Prisetspelar också en nyckelroll för en effektiv användning och hushållning. Enfungerande marknad ger användaraa impulser att vidta energibesparande åtgärder. Närdet gäller energipolitikens inriktning måste vidare de diskussioner som förs omen ökad integration av de europeiska elmarknadema beaktas. Kämkraftavvecklingenskall genomföras och framlidens energisystem byggas upp genom ettlångsiktigt arbete, som kräver bred samverkan i samhället.