prop · GE03155 · 1990-12-31 00:00:00 — all skogsägarna själva ulanbyråkratiska hinder kan köpa och sälja skogsmark för all förbättraarronderingen i de fall där de anser della vara lönsamt. Videlar utredningens uppfattning, att rationaliseringsbesläm melserna --- slopas. 5.47Sågverkens råvaruförening har två grundintressen i skogsmarkspolitiken. 1)Vi önskar hög omsättning pä skogsfasligheter genom all gamla, trolla ochointresserade skogsägare avträder och all nya, , intresserade skogsägare träder till.Delta leder till god skogsvård och inlresse att avver- Prop. 1990/91; 155 ka. 2)Vårl andra inlresse är alt motivera bygdesågarnas legitima köp avskogsfasligheter som en bas för sin råvaruförsörjning. Deförändringar av jordförvärvslagen, som gjordes leddeuppenbariigen till en ökad handel med skogsfastigheter, vilkel Råvaruföreningenanser är positivt. Ulredningens ifrågasättande av särskilda bestämmelser föralt underlätta rationaliseringsprocessen i skogsbruket ansluter sigRåvaruföreningen också lill dock med följande kommentarer: 37 anger ulredningen i figur III: 8 att avverkningsintensiteten stiger medantalet skogsskiften (upp till 8 stycken). Längre ned på sidan drar utredningenslutsatsen, att en ökning av antalet skiften ökar avverknings-intensiteten.Råvaruföreningen anser atl det är en förhastad slutsats, då antalet skiften kantänkas sainvariera med andra faktorer, exempelvis kombinationsdrifl jord skogpä del viset, att skogs/jordbruksgårdarnas skogsinnehav är mer uppsplittrat änrena skogsgårdar och all avverknings-intensiteten på kombinationsgårdar varithögre bl.a. pä grund av jordbrukets lönsamhetsproblem. 36 diskuterar utredningen awerkningsiniensiteten på privalskogen och ägarensålder. Utredningen antyder, atl skogsmark av "ralionaliseringsskäl"ej borde säljas till äldre personer. Det är i försia hand samvaria-tionenmellan ägarens ålder och ägandels längd samt del välkända faktum, atlnytillträdande skogsägare avverkar mer än den som haft skogen i sin ägo längesom är huvudorsaken till konstaterande om lägre avverkningsinlensitethos äldre skogsägare, inle ägarens ålder som sådan. Tvärtom finns mänga exempelpä äldre, ofta skogsutbildade människor, som under sina sisla aktiva ellerdellidsaktiva år och även läng lid efler pensioneringen vill se drömmarna om enegen skogsfastighet gå i uppfyllelse. Mer exemplariskl skötta och avverkadefastigheter lorde knappast slå att finna. 27 diskuterar utredningen privatskogsägarnas själverksamhel. Vi tror somförfattarna, att själv verksamhelen sjunkit från 1950-lalel till . Mellanrotposter och leveranstimmer finns dock sälj formerna leve-ransrotposter ochavverkningsuppdrag med varianter, varför en jämförelse mellan rolpostandelen år1950 och leveransvirkesandelen måsle modifieras. Särskiltavverkningsuppdragen har ökat kraftigl . 38 diskuterar utredningen den genomsnittliga hyggesstorleken överägarkalegori. En viktig orsak lill skillnaden är geografisk. Privalskogsägar-nadominerar i , där hyggesslorleken är mindre, medan bolagen ochdomänverket dominerar i , där hyggena är slörre. Privatskogsägares iKronoberg medelhygge är 1,3 ha och i Västernorriand 5,3 ha. Bolagsmedelhygget iKronoberg är 4,1 ha och i 27,4 ha. 5.48Tjänstemännens centralorganisation tillstyrker utredarens förslag att en framtidajordförvärvslag endasl skall ha Ivå element: 1.Fortsall förbud för juridiska personers förvärv av lantbruksfastigheter. 2.Företräde för ortsboende och de som önskar nyinflylta till glesbygds- Prop.1990/91; 155 områden. 5.49Trädgårdsnäringens riksförbund anser att jordförvärvslagstiftningen alltjämtskall stödja heltidsförelagare inom bl.a. trädgårdsodlingen så att de fårtillgång till produktionsareal. Utvecklingen har gått mot att en allt störredel av jordbruksmarken brukas av andra än ägarna. Arrende kan visserligen ge enmöjlighet att börja som trädgårdsodlare men en mer långsiktig förfoganderätt ärnödvändig för alt motivera sådana investeringar som är förbundna med ettintensivt arealulnylljande. 6.3Lantbruksstyrelsen: Enligt utredaren är del hell uppenbart alt jordförvärvslagenseffektivitet vad avser förmågan att skapa sysselsättning i glesbygd varitutomordentligt låg. Dessutom, fortsätter utredaren, kan del mycket väl tänkasatl lagen har befrämjat en utflyttning snarare än en inflyttning av boende tillglesbygden. Styrelsenanser alt utredaren tagit alltför lätt på uppgiften att bedöma lagens effektatt främja sysselsättningen i glesbygd. Det enda "beviset" för altutredarens slutsats skulle vara riktig är ett diagram som visar befolkningensfördelning på tätort resp. glesbygd i och . För del försia infördes beslämmelsen om regionalpolitiskahänsynstaganden i jordförvärvslagen först . För det andra kan enjämförelse mellan och i della avseende inte ge något av värde. Utredarenhar överskattat lagens möjligheler att främja sysselsättningen i glesbygd.Genom den allmänna utvecklingen i samhället har antalet sysselsatta iglesbygden minskat. Det har därför blivit särskill angeläget atlsysselsällningsunderiaget inom jord- och skogsbruk i ökad utsträckning kanutnyttjas av ortsbefolkningen. Att skapa ny sysselsättning är inlejordförvärvslagens syfte, däremol att styra befintligt sysselsältningsunderiagi rätt riktning. Enligt styrelsens bedömning är en sådan styrning utomordentligtviktig, då det är en påtagligt högre aktivitet och livskraft i de bygder därden bofasta befolkningen också äger marken än vad som är fallel då dennakoppling saknas. Genomde handlingsprogram som utarbetats i samråd med länsstyrelser och kommuner tillledning för tillämpningen av lagen ute i länen ges goda möjligheter tiU lokalanpassning. Tillämpningenav lagen har gradvis och särskilt efler ändringarna förskjutits i riktning mol all främja permanent boende för inflyttan de framför storleksökning av de förelag som redan finns. Slyrelsen upple ver inte denna utveckling som negativ, trots att de två syftena kan sägas stå i konflikt med varandra. På många häll finns nämligen en samstämmig uppfattning om boendets betydelse för att bland annat förbättra kommu nikationer och ge underiag för service i bygden. Styrelsen vill i detta sammanhang erinra om de tankar som ligger bakom förslaget till lag om 102 förvärvav bostadsfasligheter på vissa orter (. Ds Prop.1990/91:155 1989:78). Problemuppstår när det råder tveksamhet om förvärvarens avsikl verk ligen är att bosätta sig permanent på fastigheten. Nuvarande regler ger möjlighet alt efter åtagande av förvärvaren föreskriva brukning och bosätt ning, särskilt inom glesbygdsområden. Flera lantbruksnämnder betonar svårigheterna vid tillämpningen av detta system och förordar möjligheter att ge vilesföreläggande då bosättning inle kommer lill stånd. Vidare framhålls att bosättning bör krävas på lämpliga . Infören eventuell framtida revidering bör följande ändringar övervägas. Lagenbör ulformas så, åtminstone i glesbygdsområdena, att större vikt än lidigarekan läggas vid möjligheterna atl främja permanent bosättning. I annat fall föreligga risk för en omfattande fastighetsspekulation. Nuvarandesanklionsmöjligheler mot förvärvare som inte uppfyller föreskrivenbosättningsplikt är alltför ineffektiva. Styrelsen anser därför att reglerna ilagens I0§, som behandlar föreskrift om brukning och bosättning, bör ersättasmed regler om åläggande med möjlighet atl förelägga vite. Detta förfarande kanredan i dag användas bland annat då åtgärd behövs med hänsyn till natur- ellerskogsvården (! Utredningensalternativ 1 för främjande av regionalpolitiken avstyrks, främst på grund av deproblem som skulle uppstå för både köpare och säljare vid överlåtelser tillandra än ortsbor och inflyttande i och med den ettårsfrist som föreslås innantillstånd kan beviljas dessa köparkategorier. Detandra alternativet, att slopa jordförvärvslagens bestämmelser och förstärka detraditionella medlen som t. ex. lokaliseringsbidrag och glesbygdsstöd äroklart till sin innebörd. Utredaren anser dock all om samhället önskar stödjat. ex. tillskottsförvärv, bör detta ske genom direkta bidrag ellersubventioner. Med anledning härav gör styrelsen tolkningen atl samhället vidett avslag av en förvärvsansökan skulle stå för skillnaden mellan avtaladköpeskilling och den akluella intressentens bud. Ett sådant förfarande skullekunna bli myckel svårl atl lillämpa. Styrelsen avslyrker därför även dettaförslag. 6.4Skogsstyrelsen: När del gäller lagens syfte alt främja sysselsättningen iglesbygd hävdar flera skogsvårdsstyrelser alt lagen efler ändringen harstörre möjligheler alt bidra lill en positiv utveckling. Två skogsvårdsstyrelserhar också pekat på behovet av alt utvidga eller skärpa lagen vad gäller deregionalpolitiska hänsynen. Utredarenhar för att bedöma lagens effektivitet när det gäller sysselsätt ning i glesbygd studerat den faktiska utvecklingen av befolkningens fördel ning mellan tätort och glesbygd och jämfört denna med molsvarande utveckling i . anser att stora skillnader i mänga avseenden mellan olika länder i gör att jämförelsen helt saknar värde. Att perioden dessutom avseråren 19301980, dvs. före det att JFL fick ett uttalat regionalpolitiskt syfle, förstärker intrycket av en tämligen meningslös jämförelse. Vad som är intressant är om JFL på något sätt kan 103 bidra till landsbygdensulveckling. Därför är det av stort inlresse alt Prop. 1990/91:155 studera hurlagen fungerar i detta avseende 1987 av de Bilaga 2regionalpolitiska aspekterna i lagen. Vid en sådan studie är det givelvis avinlresse att studera även bifallna förvärvsansökningar. I en skriftlig informalionfrån lanlbruksstyrelsen daterad uppges del alt närmare 2 600dellidsjordbrukare har fåll tillstånd all köpa jordbruksfastigheter under1988/89. Vissa av dessa bor redan pä orten medan andra har uppgivit att de harför avsikt all bosätta sig på den förvärvade egendomen. Gruppendeltidslantbrukare har under de senaste aren ökat kraftigl i antal bland demsom ansökt om förvärvstillslånd. Frän 1984/85 lill 1988/89 har denna grupp merän fördubblat arealen förvärvad mark . Det är en brist all studier av detslag som har nämnts saknas i föreliggande ulredning. Detär också av slort inlresse alt studera hur JFL, 1987,tillämpas i olika delar av landet. Enligt lanlbruksstyrelsens statistiklillämpas de regionalpoliliska beslämmelserna oftare i ochJämtlands län än i övriga län. Det är svårl alt tro att detta enbarl beror påskilda förutsättningar vad gäller regionala förhållanden. Skogsvårdsstyrelseni pekar i silt yllrande pä atl lagen har haft posiliva eflekleri delta avseende tack vare länels handlingsprogram för tillämpning av lagen.En utvärdering av lagens regionalpolitiska hänsyn borde även klarlägga i vilkenutsträckning som länsprogram och/eller kommunernas underlag har fått genomslagi tillämpningen. 6.6Arbetsmarknadsstyrelsen finner av flera skäl atl lagen bör medverka lill attförhindra en fortsatt utglesning av landsbygdens befolkning. Lagen bör såledeskunna medge alt även deltidsbrukare får förvärva jordbruksfastighet förbosättning på fastigheten och att avstyckning för bostadsbebyggelse får skefrån sådana fastigheter. Ifråga om det regionalpolitiska målet atl främja sysselsättning och boende iglesbygd finner utredaren alt lagens konstruktion försvårat för andra änlandsbygdens befolkning atl köpa mark och fastigheter på landet. Lagen hartvärtemot sill syfte verkat som ell hinder för glesbygdens utveckling.Samtidigt har storieksrationaliseringen medverkat till atl antalet jordbrukareminskat. Antalet boende i glesbygd har efter hand minskat till avbefolkningen. AMSfinner denna utveckling oroande och negaliv för infrastrukturen som i sin turhar slor betydelse för sysselsättning och bosättning i glesbygden. Deförslag lill förändringar som läggs fram i ulredningen innebär en väsentligavreglering av området, vilket enligt AMS mening kan få vissa posiliva effekierpå sysselsättningen i glesbygden. AMS förordar således atl enbarl de nuvarandebestämmelserna om juridiska personers rätl att förvärva fastigheter bibehålls.De bestämmelser som syftar till atl underlätta lantbruketsrationaliseringsprocess och förstärkningen av regionalpo- litikenbör utgå eftersom de har en negativ effekt på bosättning och Prop.1990/91:155 sysselsättning i glesbygden. AMSvill dock understryka behovel av att den traditionella regionalpolitikenförstärks och att glesbygdsmedlen kraftigt utökas. 6.7Plan- och bostadsverket: Till atl börja med vill avstyrka utredningensalternativ 2, som visserligen innebär fortsatt förbud för juridiska personeratt förvärva lantbruksfastigheter men låter alla bestämmelser omrationalisering eller regionalpolitik utgå. Detta förslag bör avstyrkas, då detej är troligt att de önskade regionalpolitiska effekterna kan uppnås medtraditionella medel inom regionalpolitiken. Utredningensalternativ I, som lyfter fram de regionalpolitiska ambitionerna, kan däremotBoverkei tillstyrka avseende den huvudinriktning som förslagel grundas på. Detär principiellt nödvändigl att stärka förutsättningarna för ökat boende pålandsbygden. Många bygder behöver fler boende, främst , för attförbättra underlaget för befintlig service, det sociala livet osv.. Elt ökatboende sammankopplat med brukande av marken förbättrar också förutsättningarnaför landskapsvård och bevarande av värdefull naturmiljö. Någrapåpekanden bör göras. Alternativ 1 innebär att de som önskar flytta tillglesbygdsområde jämställs med ortsboende i förvärvsfrågan. Det är en bragrundregel, men den kan behöva nyanseras i vissa särskilda fall. 1 flera bygderär det glest mellan gårdar med heltidsarbetande lantbrukare meddjurbesättningar. I många byar svarar oftast en eller möjligen två lantbrukareför att huvuddelen av den brukade marken fortfarande används och hälls öppen.Dessa lantbrukare är alltså strategiskt viktiga för naturmiljö ochlandskapsbild och har i de flesta fall tillräckligt med mark för sinverksamhet. Det förekommer dock, och är inte allt för ovanligl i vissa bygder,att lantbrukare nyttjar stora arrenderade arealer eller brukar annans mark utanavtal. Dessa brukare behöver alltså egentligen mer egen areal för att på sikttrygga fortsatt drift. Samma gäller nystartade lantbruksföretag som är underuppbyggnad. Här kan del ur allmän synpunkt vara angeläget att i jordförvärvsärendenprioritera den på orten boende lanlbmkaren före en nyinflyttad. Annars kan manvisserligen få en nyinflyttad familj som brukar en mindre areal, men samtidigtriskera att betydligt slörre arealer läggs ned med betydande negativaföljdeffekter på landskapsbild och naturmiljö. Ovanståendeavvägning kan alltså behöva göras i vissa enskilda fall och lagen bör därförinnehålla en undanlagsregel, som möjliggör prioritering av på Orten boende, omdet är av stor betydelse för del befintliga företagets fortsatta existens ochansvar för landskapsvård och naturmiljö. Tillämpningen av denna undantagsregelfordrar dock en nyanserad prövning med etl brett och allsidigt beslutsunderlagoch måste innebära att man bryter den hittillsvarande ensidiga inriktningen motstruktur- och storleksrationalisering. Föratt uppnå förslagets regionalpolitiska ambitioner är del väsentligt att boendekravet i lagen efterievs. Jordförvärvslagen innehåller be- 105 stämmelser om bosättningoch ger möjlighet för lantbruksnämnd att före- Prop. 1990/91:155 lägga viteom förvärvaren inle fullgör vad som åligger honom. Övervak- Bilaga 2 ningenav paragrafens efterlevnad har dock ibland ifrågasatts, varför den nuvarandeboendeklausulen bör utvecklas och förslärkas. 6.8Statens lantmäteriverk: Regionalpolitik har aUtmer kommit att handla ombosättning på fastigheten. Även landskapsvårdsintressen spelar en alll störreroll vid lagens tiUämpning. Traditionellthar det funnits ett synsätt att de redan boende på landsbygden skall ges debäsla förutsällningarna för sysselsättning och utkomst. , under1980-talel, har synsättet svängt till att regionalpolitik främst handlar om atlunderiätta för etablering, nytänkande och nyföreta-gande på landsbygden. LMVanser att ralionaliseringsbestämmelsen inte behöver strida mot deregionalpolitiska målen. Tillämpningen av JFL ändringar gerutrymme för båda de synsätt som exemplifierats. LMVhar lämnat förslag om fastighetsbildning på landsbygden (Rapport 1988:9).Förslagen avses komma att ligga till grund för lagstiftning inom kort.Lagförslagen avses ge utrymme för utformning av fastigheter för permanentboende på landsbygden samtidigl som mark kan tillföras rationaliseringen.Föruiom att bostadsfasligheter skall kunna inrymma flera olika markslag kandessa också efter etablering utvecklas till jordbruksföretag efler s. k.kombinationsföretag. Inom glesbygdsområden skall flexibiliteten kunna varastor. Lagförslagen inrymmer vidare en regionalpolitisk bestämmelse som gynnarfastighetsbildning för glesbygdsföretag samt även fastighetsbildning somfrämjar nalur- eller kulturminnesvårdens iniressen i vissa särskilda fall. LMVkan ansluta sig till en ambilionsinriktning alt göra JFL till ell mer verksamtinstrumenl för inflyttning till landsbygden. Eventuellt skulle lagen kunnaulformas på sådant sätt att förvärvstillständ inte behövs om bosättning sker påfastigheten . Förebilden skulle till viss del kunna varautformningen av tillståndsplikten vid exekutiva förvärv. Andra möjlighelerskulle kunna vara en avgränsning av rationaliseringsbestämmelsen till attgälla inom vissa län eller kommuner. Även en möjlighet att kunna fåförhandsbesked om förvärvstillslånd kan övervägas om prisregeln skulleutmönstras. Det sagda är exempel på nytänkande som kan behövas på området mensom bör utredas ytterligare. Lämpligt valda ändringar bör kunna få den effektenatl utbudet av jord- och skogsbruksmark ökar. Iandra hand förordar LMV del första förändringsalternativet, som innebär att deregionalpolitiska ambitionerna uppgraderas i lagen. 6.10Domänverket delar ulredningens uppfatlning att en avregle ring bör ske inom jordförvärvslagsliflningens område beslämmel serna om regionalpolitiska hänsyn omprövas. 6.14Näringsfrihetsombudsmannen: konstaterar att lagen 106 hindrat nytillkommande attfå köpa mindre gårdar, l.ex. för att ägna sig åt Prop. 1990/91; 155deltidsjordbruk, eller bara för att bo pä landet. Del framslår som inkonse-Bilaga 2 kvent att i en situation med överskottsproduktion av i stort settsamtliga jordbmksråvaror förhindra den som så önskar från atl köpa en gård förannat ändamål än jordbmk. Del borde ju snarare vara önskvärt atl sä sker. Enoundviklig följd av en avreglering av jordbrukssektorn är att mark kommer attfrigöras från produktion. Det är då rimligt att en efterfrågan av denna markför alternativ användning inte förhindras. Det är också vikligt all den somönskar lämna jordbruksnäringen också skall kunna sälja sin mark till det prismarknaden erbjuder. Därför bör inte heller den som önskar förvärva enjordbmksfastighet, eller del därav, för fritidsboende förhindras därtill. Omen sädan ordning ej anses uppfylla den regionalpolitiska målsättningen, är detlämpligare att sätta in riktade, helst temporära, insatser för att exempelvisstimulera en inflyttning. En rält för privatpersoner att fritt få förvärvafastigheter skapar i vart fall större möjligheler för inflyttning och därmedsysselsättning på landsbygden än dagens jordförvärvslag gör. NOär negativ till utredningens förslag i alternativ 1 att icke ortsboende somheller inte ämnar bosätta sig på fastigheten skall vägras förvärvstillstånd.Regionalpolitiska strävanden bör i stället tillgodoses genom riktade åtgärder,exempelvis sådana som föreslås i betänkandet En ny livsmedelspolitik. 6.15Svenska kyrkans centralstyrelse uttalade även i nämnda yllrande att de allmännaregionalpolitiska målen också frän kyrkans utgångspunkt är vällovliga och ilinje med kyrkans uppgift atl ocksä värna om den verksamhet som sker iglesbygd och på små orter. Centralstyrelsen har inle ändrat uppfattning pådenna punkt. Vid valel av de två alternativ som utredningen föreslår förordardärför centralstyrelsen det första alternativet enligt vilkel deregionalpolitiska ambitionerna skulle lyftas fram. 6.17 Länsstyrelseni : Utredningen anser att jord förvärvslagen är ineffektiv som regionalpolitiskt medel. Dess rationalise ringssyfte stär i direkt motsättning lill de regionalpolitiska syftena och hindrar en utflyttning till glesbygden. Länsstyrelseninstämmer med ulredningen atl det är svårt atl förena dessa mål. För att uppnåde regionalpolitiska målen bör andra medel användas för atl främjasysselsättning i glesbygd. 6.18Länsstyrelsen i Östergötlandslän anser atl lagens möjlighet att styra förvärv i regionalpolitiskt syfte börbibehållas. Det är särskilt angeläget atl ha denna styrmöjlighet i länetsskärgård. Ett antal viktiga faslighelsförvärv har under senare är behandlatsmed tillämpning av denna bestämmelse och därmed givit ökad möjlighet förskärgårdsborna all överta fastigheten i fråga. 6.19Länsstyrelsen i länanser atl del finns ett behov och ett 107 intresse av även mindreoch medelstora fastigheter. Även sådana faslighe- Prop. 1990/91: 155 ter måste kunna bestå som självständiga enheter. Dessafaktorer gör alt större hänsyn i kommande lagstiftning bör las lillregionalpolitiska ambitioner där boende och allmän landsbygdsutveckling lyfts fram. Länsstyrelsenanser att en framtida förvärvslagstiftning kan utgå från utredningensalternativ I med vissa kompletteringar och tillägg, nägot som närmare redovisasnedan. Utredningens alternativ 1 består av två element som innebär 1. fortsallförbud mol juridiska personers förvärv av lantbruksfastigheter, 2, företrädeför ortsboende och dem som önskar nyinflylta lill glesbygds områden. Förslagetinnebär all de som önskar flytta till glesbygdsområden i förvärvsärendenjämställs med ortsboende. Länsstyrelsenvill starkt betona all boendet har en avgörande betydelse för en positivlandsbygdsutveckling. Boende är principiellt viktigare än brukande för attkunna vidmakthålla en levande landsbygd. Boendet måste därför prioriteras.Lantbruksnämnd eller annan tillståndsgivande myndighet bör haovillkoriig skyldighet atl följa upp boendeplik-ten. 6.21Länsstyrelsen i : uppfattning är attjordförvärvslagen har varil ett effektivt medel för att genomföra den vid olikatidpunkter gällande jordbrukspolitiken. Den regionalpolitiska framtoningen ide tvä senaste versionerna har av nämnden kunnal användas som ett effektivtmedel bland andra atl genomföra i länet beslutad regionalpolitik. Utredarenföreslår atl jordförvärvslagen begränsas till att enbart gälla prövning avjuridiska personers förvärv eller eventuellt med tillägg för att ortsboende ochnyinflyttande till glesbygdsområden ges företräde. anser attjordförvärvslagen ungefär med nuvarande utformning är nödvändig främst avregionalpolitiska skäl. Stommeni näringslivet på den gotländska landsbygden är jordbruket. Sysselsättningenoch inkomsterna från jordbmksnäringen och de enskilda jordbruken som bostad ochbas för kompletterande sysselsättningar eller andra företag är nödvändiga delari landsbygdsutvecklingen. Samtidigl är många områden attraktiva ur turist- ochsommarboendesynpunkl varför det finns uppenbar risk för att så stora delar avjordbruket skulle köpas för sädant ändamål vid en fri marknad allserviceunderlaget skulle bli för litet. Nämndens erfarenhet är att huvuddelenav presumtiva säljare av jordbruksfastigheter i dessa områden accepterar endämpande effekt på en fri prisbildning om della medför all bygden hållslevande. I de mer utpräglade jordbmksområdena är behovet av jordförvärvslagensom styrinstrument för en rationalisering numera mindre. 6.22 iKristianstads län: Allt slörre krafl bör ägnas åt arbelel Prop. 1990/91:155 medlandsbygdsutveckling och intentionerna är att med alla medel försöka Bilaga 2stödja strävandena mol en positiv landsbygdsutveckling. Även JFL med dessinslag av regionalpolitiska aspekter är ett medel i denna verksamhet. I bygdermed gles bosättning bör permanent bosättning och skilda verksamheter främjas.Styrelsen ser speciellt permanentbosällningen som, frän sociala och andrasynpunkler, myckel viktig.