prop · GE034 · 1990-12-31 00:00:00 — Kulturbegreppetbör härvid tolkas i vid mening och även innefatta materiella förutsättningarför kulturen, t. ex. samernas rennäring. Det är svårt att närmare ange vilketskydd artikel 27 ger för t. ex. rennäringen. Den torde dock i vart fall skyddamot allvarligare ingrepp, vilka påtagligt skulle försvåra näringens bedrivande.Artikel 27 kan möjligen också tolkas som ett stöd för att viss kulturellautonomi tillkommer minoriteten. Detsvenska samhället erkänner samerna som minoritet och urbefolkning. Enligtsvensk grundlag skall bl.a. etniska minoriteters möjligheter att behålla ochutveckla ett eget kultur- och samfundsliv främjas. Enligt förarbetena tillstadgandet skall kulturbegreppet även innefatta samernas renskötsel. Densvenska officiella inställningen till samerna strider inte mot Sverigesfolkrättsliga åtaganden såvitt vi kan bedöma på det material som vi redovisar ibetänkandet. Det måste emellertid understrykas att det inte går att bestämmaexakt vilka krav som folkrätten uppställer t. ex när det gäller skydd förminoriteter. Orsaken härtill är att folkrätten ständigt är under utveckling.Härtill kommer att folkrätten, i vart fall vad gäller de s.k. människorättskonventionerna,enligt vedertagen praxis är föremål för en mera dynamisk tolkningsmetod än somär brukligt för den nationella rätten. Skyddet av urbefolkningar aktualiserasnu i olika internationella sammanhang och den pågående utvecklingen av"urbefolkningsrätten" måste givetvis följas med uppmärksamhet frånsvensk sida. De förslag som vi senare kommer att redovisa kommer att grundasbl. a. på gällande folkrätt i vad den avser skydd för urbefolkningar ochminoriteter. Den samtida folkrättens innehåll, enligt de olika konventioner tillvilka gett sin anslutning, får en särskild betydelse för närden sammanställs med de förpliktelser erkänt sig ha gentemot samernaalltsedan tillkomsten av kodicill. Sammanfattningsvishävdar vi att på folkrättslig grund har förpliktelser gentemot samernapå olika sätt. måste avstå från sådana ingrepp i naturen att denaturliga förutsättningarna för rennäringens fortbestånd äventyras. Sverigemåste vidare sörja för att nödvändiga resurser tryggas för den samiskakulturens fortlevnad och utveckling. Del sagda kräver beaktande i såvällagstiftning som rättstillämpning. Det måste också beaktas inom förvaltning ochadministration, centralt och regionalt. Sammanfattning av samerättsutredningens pp- 1990/91:4 huvudbetänkande (SOU 1989:41) ''s 2 Samerätt och sameting, såvitt avser renskötselns rättsligaställning. 1 Förhållandena inom rennäringen Vivet att samerna drev en ordnad renskötsel, byggd på ettsystematiskt utnytQande av marken. Även spelar rennäringen encentral roll i samiskt liv, trots att endast en mindre del av den samiskabefolkningen är verksam i näringen. Renskötselområdetomfattar ca en tredjedel av yta. Rennäringen måste därför leva sidavid sida med andra näringar och andra former av markutnytQande. Det ärofrånkomligt att konflikter uppstår mellan rennäringens intressen ochmotstående intressen. I vissa fall måste de renskötande samernas intressen ståtillbaka för andra intressen. En grundläggande förutsättning för rennäringensfortlevnad är emellertid att samernas rätt att begagna mark och vatten tillunderhåll för sig och sina renar respekteras av andra som använder mark ochvatten. Renskötselnsbehov av mark styrs av ett mångsidigt samspel mellan renen, människan ochmiljön. De olika betesområdena har var för sig viktiga funktioner av renskötselåret och kan därför inte ersätta varandra. Varje årflyttar därför renhjordar från områden vid mot , ner tillskogslandet i öster och för vissa byar ända ner mot kusten.Flyttningssträckorna kan uppgå . Skogsren-skötseln äremellertid mera stationär. Flyttningarnafrån sommar- och höstbeteslanden uppe i Qällen till vin-terbeteslanden skerunder . Vårflyttningarna påbörjas och kalvningslandeni lågQällsområdet nås då renarna kalvar. Under tiden juni till augustibetar renarna i sommar- eller högsom-marlanden, där kalvarna märkes. Åretsviktigaste slakt äger rum , före flyttningen till höstbeteslanden. Renskötselnbehöver ostörda marker. Under vissa förhållanden är den speciellt känslig förstörningar. Påvåren behöver kalvningslanden vara ostörda för att kalvningen skall bli lyckad.Under sommaren är det främst de bästa betesmarkerna och kalvmärkningsplatsernasom kräver störningsfrihet. Höstens omfattande samlingsarbete för slakt ochvinterflyttning innehåller kritiska moment där en störning kan innebära attveckors samlingsarbete får göras om. Även behöver renarna betesro.Störs renaraa under vinterbetning kan de upphöra att gräva efter betet ochsprida sig. Det gäller särskilt och vid ogynnsammabetesförhållanden. Vinterbetesmarkernabrukar betraktas som "Flaskhalsar" i rennäringen. Tillgången tillvinterbete är avgörande för hur stora renhjordarna kan bli. Renskötseln bedrivs iSverige i stort sett i hela , Västerbot tens och samt delar av och 73 län. Väster och norr om den s. k. odlingsgränsen och på renbetesQällen får rennäring bedrivas helaåret (åretruntmarker) och utanför dessa områden Prop. 1990/91:4 endast (vinterbetesmarker). Skogssamebyarna har emellertid Bilaga 2 åretruntmarkeräven nedanför odlingsgränsen. Påmarker ovanför odlingsgränsen och på renbetesQällen anses rennäringen ha enstarkare rätt till markanvändningen än inom andra områden. Dessa områden har ilagstiftningen betecknats som "för lapparna avsatt land" och somområden "som blivit till lapparnas uteslutande begagnande anvisade". Artenoch omfattningen av de samiska rättigheterna till mark och vatten regleras irennäringslagen (1971:437). Rättigheterna har på många punkter klariägts genomHD:s dom i skatteQällsmålet. Rättenatt bedriva rennäring tillkommer enligt gällande rätt endast samer som ärmedlemmar i samebyar. Samebyn är dels ett geografiskt betesområde, dels enekonomisk sammanslutning. Åretruntmarkerna är fördelade mellan samebyarna isärskilda byområden. Motrennäringens intresse av orörda och ostörda marker och vattendrag står intesällan andra verksamheters intresse av att få utnytQa mark och vatten för sinabehov. Sådana intressemotsättningar kan ofta leda till konflikter. Detär storskogsbruket som åsamkar rennäringen de största skadorna.Slutavverkning, markberedning, skogsgödsling och anläggande av skogsbilvägarpåverkar renskötseln på olika sätt. Omfattande slutavverkningar har inom vissaområden t. ex. lett till brist på hänglav, som är mycket viktig förvinterbetet. Eftersom snön packas hårdare på öppna ytor än i skogen blir detdessutom svårare för renarna att komma åt markbetet på ett kalhygge. Deallvarligaste skadorna orsakas emellertid av de moderna markberedningsmetoderna.På ett hyggesplöjt område förstörs renbetet framåt. Vattenkraftsutbyggnad,gruvbrytning, torvtäkt och vägdragning är andra exempel på verksamheter somkan orsaka skada för renskötseln. Även turismen och friluftslivet kan medförastora problem. 3 Avvägningen mellan olika intressen vid användningen avmark och vatten gällande rätt Defrån systematisk synpunkt viktigaste bestämmelserna vad gäller regle ringen av konflikter som kan uppkomma mellan de renskötande samerna och ägare eller brukare av mark inom renskötselområdet är rennäringsla gens bestämmelser om upphävande av renskötselrätten, 26 §, om förbud mot ändrad markanvändning inom åretruntmarkerna, 30§, och om sär skilda inskränkande villkor för nytQanderättsupplåtelser inom del av be tesområdet, 32 §. Bestämmelserna är emellertid endast avsedda att utgöra 74 en ram för regleringen avdessa frågor och det står enligt förarbetena till Prop. 1990/91:4 rennäringslagenöppet för en sameby eller renägare som lider skada genom Bilaga 2 ingrepp irenskötseln att väcka talan vid domstol. Medtillkomsten av naturresurslagen (NRL) har skyddet för rennäringensviktigaste intresseområden blivit ett riksintresse. Dessa områden skallskyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra näringen. Men även andraområden av betydelse för rennäringen åtnjuter enligt lagen ett särskilt skydd. NRLhar inneburit en delvis ny syn på skyddet för rennäringen. Betydelsen av attbeakta de nödvändiga funktionella sambanden mellan olika delområden förrenskötseln framhävs. Preciseringen av de för rennäringen viktigaste områdenamåste emellertid ske mot bakgrund av att deras läge varierar över tiden bl. a. tillföljd av olika ingrepp i landskapet. Genomplan- och bygglagen (PBL) som trädde i kraft med NRL har statensinflytande över kommunernas beslut i markanvändningsfrågor begränsatsväsentligt. Kommunerna skall själva besluta om planer. Statens möjligheter attingripa mot planbesluten i sak inskränks i huvudsak till frågor som rörhushållningen med mark- och vattenområden av riksintresse och till vissa mellankommunalafrågor. Kommunerna får sålunda ett stort ansvar för avvägningen mellan olikaintressen när det gäller användningen av mark och vatten. Detfinns naturligtvis en risk för att utfallet av intresseavvägningen mellan olikaverksamheter kan komma att variera kraftigt mellan olika kommuner.Kunskapsunderlaget för att bestämma vilka områden som är av intresse för rennäringenär inte lika gott som exempelvis för naturvården. För att minska den risken ärdet viktigt att renskötselns markanvändning redovisas så att den ger ett gottkunskapsunderlag vid tillämpningen av NRL och PBL. 1princip all tillståndspliktig användning av mark och vatten är underkastadprövning enligt NRL. Skogsvårdslagen är däremot inte anknuten till NRL.Skogsvårdslagen är i första hand en s. k. skötsellag. Den innehålleremellertid även regler av betydelse för avvägningen mellan rennäringens ochskogsbrukets intressen. Enligt1 § skogsvårdslagen skall hänsyn tas till naturvårdens och andra allmännaintressen vid skötseln av skogsmark. Enligt lagens förarbeten är rennäringenett sådant allmänt intresse. har i föreskrifter och allmänna rådangett hur hänsynen skall komma till uttO'ck. Vihar gjort en genomgång av sådana beslut i markanvändningsfrågor som är avsärskild betydelse tor rennäringen. Avgörandena ger inte någon klar bild avrennäringens ställning. Några entydiga slutsatser som endast grundas på detframtagna materialet låter sig knappast göra. En iakttagelse är emellertid attrennäringens intressen ofta får stå tillbaka när de ställs mot andrasamhällsintressen. Vi har vidare ansett oss kunna konstatera att ett ingrepp irenbetesmarkerna sällan sätts in i ett större sammanhang där konsekvenserna avflera ingrepp tidigare och kanske kommande beaktas. 4 Samråd och samrådsförfarande Skogsstyrelsenhar som nämnts meddelat såväl föreskrifter som allmänna råd om samråd mellanskogsbruk och rennäring. finns en särskild samrådsgruppskogsbruk-rennäring, numera under huvudmannaskap. 1 gruppeningår företrädare för bl. a. skogsbruket, rennäringen och berördaförvaltningsmyndigheter. Samrådsgrappen har funktionen av central rådgivandeoch initierande instans för ett antal lokala samrådsgrapper. Utan att det funnitssärskilda bestämmelser om det har på flera ställen etablerats samråd mellansamebyar och kommuner. PBL har medfört ökade krav på kommunernassamrådsskyldighet vid upprättande av översiktsplaner och detaljplaner. Inom fleraverksamhetsområden förekommer mer eller mindre institutionaliserade kontaktereller samråd med samerna. Det gäller beträffande t. ex. naturvård,rymdverksamhet, militär verksamhet, vattenkraftsutbyggnad och gruvdrift. 1990/91:4 Bilaga 2 Närman skall utreda möjligheterna att stärka samernas rättsliga ställning i frågorsom rör rennäringen är det givetvis av största intresse att få klarlagt vilkencivilrättslig ställning renskötseln har enligt gällande rätt. Sådana klarläggandengjordes av HD i skatteQällsmålet. a. om samerna framför staten hade äganderätten till de s.k. skatteQälleneller renbetesQällen i . HD ogillade samernas talan om bättre rätt mengjorde i domskälen viktiga uttalanden om samernas rättsliga ställning. Densamiska bruksrätten (eller renskötselrätten) är enligt HD en starkt skyddadbraksrätt av speciellt slag som ytterst är grundad på ockupation i förening medurminnes hävd. Bruksrätten är på samma sätt som äganderätten skyddad mottvångsförfoganden utan ersättning. Våraförslag om ändringar i bl. a. rennäringslagen bygger till stora delar påslutsatserna i skatteQällsmålet. Viföreslår att det skall framgå av rennäringslagen att samernas renskötselrättbygger på urminnes hävd, att alla samer harrenskötselrätt och att renskötselrätten är en särskild rätt tillfastighet. Genom skatteQällsmålet hardet som nämnts klarlagts att samernas renskötselrätt bygger på ockupation iförening med urminnes hävd. konstaterande är avbetydelse för de renskötande samernas ställning och trygghet i sin näring. Detär också av betydelse för hela det samiska folket med hänsyn till att desskulturtraditioner i sä hög grad är knutna till renskötseln. Vi anser attrenskötselrättens ursprung är så betydelsefull att detta bör komma till uttrycki rennäringslagen. Renskötselrätten,dvs. den speciella samiska bruksrätten, behandlas i lagstiftningen ofta, meninte alltid, som icke utgörande en särskild rätt till fastighet. Vi haremellertid funnit, främst mot bakgrund av uttalandena i skatteQällsmålet, attrenskötselrätten är att anse som en särskild rätt till fastighet. Även dettaförhållande bör klart framgå av rennäringslagen. 1 vissa lagar av betydelseför utövandet av renskötselrätten finns bestämmelser om vilka särskildarättigheter som enligt den tagen skall anses utgöra särskild rätt tillfastighet. De lagar som härvidlag utesluter eller inte omnämner renskötselrättenföreslås ändrade i detta avseende. Genom våra förslag tordeen mer enhetlig syn på renskötselrättens ställning kunna erhållas. Detta ärnågot som "stärker" rennäringens ställning, men som bygger pågällande rätt. Att en sådan enhetlighet i lagstiftningen kommer till uttryckborde underlätta bedömningarna och den formella handläggningen i de fall då samernasanspråk på skydd för renbetesmarkerna ställs mot andra rättighetsinnehavaresanspråk på markutnytQande. Genomatt samebyn är att anse som sakägare råder det t. ex. ingen tvekan om attsamebyn måste höras innan beslut som medför intrång i renskötselrätten fattas. 1990/91:4 Bilaga 2 7 De generella skyddsreglerna Vi föreslår attdet folkrättsliga skyddet för rennäringen skrivs in i rennäringslagen, NRL, ochexpropriationslagen. Vidare föreslår vi att bestämmelsen i 30§ rennäringslagenom förbud i vissa fall mot ändrad markanvändning kvarstår. Slutligen föreslårvi en generell regel om hänsynstagande till renskötselrätten. Gällande rennäringslagsaknar övergripande skyddsbestämmelser för renskötselrätten och förrennäringen. Det finns dock skyddsregler för vissa områden och speciella fall,t. ex. förbud mot ändrad markanvändning inom åretrantmarkema (30§) och motavstängning av flyttvägar (94§). Den omständigheten att ersättning skall utgåvid intrång innebär också en form av skydd. har påfolkrättslig grand förpliktelser gentemot samerna på olika sätt. Vi har ifolkrättsbetänkandet redogjort för det skydd som samerna som urbefolkning ochinhemsk minoritet har för sin kultur. Kulturvärnet innefattar också ett skyddför förutsättningarna för kulturen, såsom rennäringens markutnytQande. Sverigemåste därför avstå från sådana ingrepp i naturen att de naturligaforutsättningarna för rennäringens fortbestånd äventyras. Detta folkrättsligaskydd bör komma till uttryck i rennäringslagen, NRL och expropriationslagen. Det folkrättsliga skyddetutgör givetvis endast ett minimiskydd. Andra överväganden kan tala för attskyddet skall vara betydligt mer omfattande. Det grundläggande motivetför att införa förbudet mot ändrad markanvändning i 30§ rennäringslagenvar att hindra markägaren "att genom ensidigt handlande vidta åtgärder somgör värdefull renbetesmark oanvändbar som renbete". Vi anser att 30§ inte blivitett tillfredsställande skydd i detta avseende. Bestämmelsen i 30§rennäringslagen bör emellertid trots den kritik som riktats mot den kvarstå i princip oförändrad, eftersom den kan antas ha en viss preventivbetydelse när det gäller att förhindra intrång på åretruntmarkerna. Utövandet avrenskötselrätten fordrar ett ömsesidigt hänsynstagande. Detta förutsätter bl.a. att den som använder mark och vatten inom renskötselområdet är medveten omatt renskötselrätten är en särskild rätt till fastighet som måste beaktas. Vianser det angeläget att denna skyldighet att ta hänsyn till renskötselrättenfastslås i lag. Ett naturligt sätt för enmarkägare att beakta den samiska rätten är att samråda med berörd sameby innanmer ingripande förändringar'av markens användning genomförs. Det frivilligasamrådsförfarande som redan etablerats uppvisar på de flesta håll också godaresultat. 1990/91:4 Bilaga 2 8 De särskilda skyddsreglerna gentemot storskogsbruket Viföreslär att den som äger eller brukar mark inom renskötselområdet inte fårvidta mer omfattande skogsbruksåtgärder utan att påkalla samråd med berördsameby. Pååretruntmarkerna föreslås samrådsplikten därutöver omfatta avverkningar som rörför renskötseln särskilt känsliga områden. Träffasinte överenskommelse vid samrådet får enligt förslaget åtgärden vidtas påvinterbetesmarkerna om en månad förflutit från det samråd påkallades, pååretruntmarkerna om en månad förflutit från det samråd påkallades ochskogsägaren därefter hos sökt och erhållit tillstånd tillåtgärden. Tillståndskall ges såvida åtgärden inte medför bortfall av renbete som inte kan ersättasgenom att alternativa betesområden utnytQas eller omöjliggör sedvanlig samlingoch flyttning av renar. Våra förslag omsamråd m.m. gäller om parterna inte kommit överens om annat. Som sagts är detstorskogsbruket som åsamkar rennäringende största skadorna. Trots detta står rennäringen gentemot Prop. 1990/91:4 skogsbruketi realiteten helt utan skydd. De generella skyddsregler som vi Bilaga 2föreslår innebär inte någon påtaglig ändring i detta förhållande. Att innehavarenav en så stark rätt som renskötselrätten skulle stå utan reell möjlighet tillinflytande när underiaget för hans näringsverksamhet påtagligt förändras anservi vara otillfredsställande utifrån såväl civilrättsliga som näringsrättsligautgångspunkter. Enligtvår mening förutsätter ett sambruk av markerna utbyte av information mellanföreträdarna för näringarna, dvs. någon form av samråd. Därigenom skapas bättreförutsättningar för att bedriva näringama effektivt och dessutom motverkas en polariseringav motstridiga intressen. En ömsesidig förståelse för de båda näringarnasvillkor torde också i ett djupare perspektiv komma att gynna relationernamellan samerna och den övriga befolkningen i området. Vianser därför att man bör bygga vidare på de redan inledda samrådsformernamellan skogsbruk och rennäring. Den omständigheten att det beror på skogsägarensgottfinnande om samråd skall komma till stånd eller inte kan naturligtvis inteaccepteras av rennäringen. Det måste därför tillskapas garantier för att samrådverkligen kommer till stånd när det rör sig om mer omfattande avverkningar. Fördessa fall bör samrådsförfarandet lagstadgas i hela renskötselområdet. På åretruntmarkernabör samrådsskyldigheten därutöver omfatta alla avverkningar i för renskötseln särskiltkänsliga områden. Densom bryter mot samrådsskyldigheten skall enligt vårt förslag kunna dömas tillböter. Underden tid samrådet pågår bör givetvis den aktuella skogsbruksåtgärden inte fåpåbörjas. Vi föreslår därför ett avverkningsförbud under en månad. Tiden kanförlängas om parterna är överens om det. Ettverkligt samrådsförfarande förutsätter att parterna är något så när jämställda.Detta kan sägas fordra att frågan om den aktuella skogsbruksåtgärden skall fåvidtas prövas av ett särskilt organ i de fall parterna inte kan komma överens isamrådet. bör också en sådan ordning eftersträvas inom helarenskötselområdet. Vi anser emellertid att frågan om ett tillståndssystem påvinterbetesmarkerna bör anstå eftersom det är svårt att nu överblickakonsekvenserna av en tillståndsreglering på dessa marker. Viföreslåratt skall besluta i tillståndsfrågan. För att ävenrennäringsintresset skall bli tillgodosett skall emellertid för tillstånd till avverkningkrävas att yttrar sig i ärendet. beslut skallkunna överklagas till och regeringen. Tillståndtill en avverkning föreslås kunna vägras dels om avverkningen medför bortfallav renbete som inte kan ersättas genom att alternativa betesområden utnytQas,dels om avverkningen omöjliggör sedvanlig samling och flyttning av renar. Rennäringslagenhar brister vad gäller möjligheterna att komma till rätta med för högarenantal. Detta är en brist i lagstiftningen som bör avhjälpas alldeles oavsettom antalet renar är för högt eller inte. Den tilllantbruksstyrelsen knutna rennäringsgruppen har föreslagit utökadesanktionsmöjligheter för att komma till rätta med otillåtet höga renantal.Däremot har gruppen inte föreslagit någon bestämmelse som gör det möjligt attkontrollera att de uppgivna renantalen är korrekta. Avsaknaden av en sådankontrollmöjlighet innebär svårigheter när det gäller att bland bredabefolkningsgrupper i de områden där rennäring bedrivs få förståelse för förslagom stärkt samiskt inflytande i frågor om markanvändningen. Vi utgår från att ensådan kontrollbestämmelse införs och utformas i samverkan med de samiskaorganisationerna. Prop.1990/91:4 Bilaga 2 10 Upphävande av renskötselrätt Viföreslår att bestämmelsen om upphävande av renskötselrätt i 26 § rennäringslagenersätts med en hänvisning till reglerna i expropriationslagen. Enligt26 § rennäringslagen kan regeringen förordna om upphävande av renskötselrättenför visst markområde, när området behövs för något av de ändamål som anges i 2kap. expropriationslagen eller för annat ändamål av väsentlig betydelse frånallmän synpunkt. Är området väsentligen utan betydelse för renskötseln, kansådant förordnande meddelas så snart området behövs för allmänt ändamål. Eftersomvi anser att renskötselrätten är en särskild rätt till fastighet föreslår viatt de regler tillämpas som gäller för expropriation av sådana rättigheter.Innehavare av ren sköt sel rätt har enligt vår mening rätt till samma rättsligagarantier som andra jämförbara brukare av mark. I i Ersättning för intrång i renskötselrätten m. m. Vi föreslår attdet i rennäringslagen införs särskilda bestämmelser om fördelning avrättegångskostnader i mål om ersättning på grund av skada på renskötselrätten. 1 samband med attrennäringslagen infördes diskuterades frågan om en särskildersättningsbestämmelse. Lagstiftaren överlät emellertid åt rättspraxis attlösa frågan om skadeståndsskyldighet på grund av skada pä renskötseln. Fråganom ersättningsskyldighetens omfattning, beloppens storlek etc. har emellertid ännu intelösts av rättspraxis eftersom frågor om ersättningsskyldighet endast i någotfall kommit under domstolsprövning. Vi har därför övervägt att nu införa ensärskild ersättningsbestämmelse. De svårigheter att konstruera en sådanbestämmelse som förelåg när rennäringslagen infördes kvarstår emellertid. Föratt få fram erforderiig rättspraxis och alltså underlätta rättsliga prövningarhar vi i stället valt att föreslå vissa ändringar till fördel för samepartenvad gäller bestämmelserna om fördelning av rättegångskostnaderna. 1990/91:4 Bilaga 2 Viföreslår att yttrande från i vissa fall skall inhämtas innanupplåtelsefrågor avgörs. Inomrenskötselområdet förvaltas marken ovan odlingsgränsen av lantbruksnämnderna.Upplåtelsefrågorna hanteras inom lantbruksnämnderna av en särskildrennäringsdelegation, som har samisk representation. Vi föreslår attdelegationen skall inhämta yttrande från om någon av de samiskaledamöterna motsätter sig upplåtelsen. Detkan dock finnas skäl för att ge ett större ansvar för upplåtelsefrågorna. 6 1990/91. lagförslag såvitt avser Prop-1990/91:4 renskötselns rättsliga ställning. Lag omändring i rennäringslagen (1971:437) Härigenomföreskrivs i fråga om rennäringslagen (1971:437)' delsatt 27 § skall upphöra att gälla, delsan26, 28, 29 och 30§§ skall betecknas 29, 30a, 30 respektive 26a §§,