prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — Av 5 § andrastycket punkt I framgår att agenten har en plikt att göra skäligaansträngningar för att inhämta anbud och i förekommande fall sluta avtal.Omfattningen av denna plikt får bedömas mot bakgmnd av agenturavtaletsinnehåll, sedvanan inom branschen och övriga omständigheter. Kraven påagentens ansträngningar torde i regel kunna sättas lägre när det är fråga om enetablerad kundkrets och en inarbetad produkt än när man i ett initialskede är ifärd med att introducera en ny produkt på marknaden. Omständigheter som skärperkraven på aktivitet från agentens sida kan vara att han har tilldelats ettvisst område eller en viss kundkrets eller att han är berättigad till fastvederlag som inte är beroende av försäljningsresultatet. Blandde fall då avtalet reglerar vad agenten skall göra kan man urskilja delsfixerade krav på t.ex. viss minimiförsäljning eller visst antal resor, delsmera allmänt hållna krav, t.ex. att agenten skall göra sitt bästa. Om agenten inte lyckasuppnå föreskriven minimiförsäljning föreligger avtalsbrott, oavsett orsaken till avvikelsen. Huvudmannen har då rätt att säga upp agenturavtalet med omedelbar verkan, om avtalsbrottet är av väsentlig betydelse för honom. Men angivande av en viss försäljningsvo lym e. d. behöver inte alltid innebära ett villkor om att viss minimiförsälj- '- får kvantitetsangivelsen ses bara som en målsätt- Prop.1990/91:63 ning. Det förhållandet att agenten inte uppnår ett sådant mål innebäri sig inte ett avtalsbrott. Däragentens åtagande går ut på att han skall göra sitt bästa eller eftersträva ettvisst försäljningsresultat, ingår vållande i rekvisitet för avtalsbrott ochdärmed även i förutsättningarna för rätt till förtida uppsägning. Man måste idet fallet pröva om agenten har varit försumlig. Vidbedömningen av agentens försäljningsarbete måste man beakta hur huvudmannen haruppträtt i avtalsförhållandet. Huvudmannen bör inte kunna åberopa bristandeförsäljningsresultat eller liknande om han har underlåtit att understödjaagenten i dennes arbete, om han har gett oklara instruktioner eller om han ibetydande omfattning själv har varit verksam inom ett område som har tilldelatsagenten. Ettannat förhållande som av huvudmannen kan ifrågasättas utgöra avtalsbrott frånagentens sida är att denne innehar flera agenturer eller vid sidan av agenturenhandlar för egen räkning. Det ligger ofta i huvudmannens intresse åtminstonepå kort sikt att agenten uteslutande handlar med hans varor och inte mednågon annans. Men för agenten kan det vara en fördel att ha ett varieratvarusortiment med olika fabrikat eller märken, som gör det möjligt att erbjudakundkretsen goda valmöjligheter. Något generellt förbud för agenten att säljakonkurrerande varor kan inte anses gälla. Bedömningen får ske från fall tillfall. Ett eventuellt konkurrensförbud kan antingen grunda sig på enbestämmelse därom i avtalet eller anses följa av agentens skyldighet att varalojal gentemot huvudmannen (jfr 5 § första stycket). Omdet i agenturavtalet finns en klausul som uttryckligen förbjuder agenten atthandla med konkurrerande produkter eller att utan huvudmannens samtycke åtasig något annat uppdrag, är det i och för sig ett avtalsbrott från agentenssida att åsidosätta bestämmelsen i fråga. Huvudmannen har då rätt att säga uppavtalet med omedelbar verkan under förutsättning att avtalsbrottet har medförten väsentlig nackdel för honom, i form av t.ex. betydande ekonomisk förlusteller rubbat förtroende för agenten. Väsentlighetsprövningen utgör här ettviktigt led i agentens rättsskydd. En enstaka försäljning av produkter somkonkurrerar med huvudmannens bör inte kunna åberopas av huvudmannen som skälför att säga upp avtalet med omedelbar verkan därför att huvudmannen av någonannan anledning vill bli av med agenten . Ifall då något uttryckligt konkurrensförbud inte har tagits in i agenturavtalet,bör det för att avtalsbrott skall anses kunna föreligga krävas att agentensarbete för en annan huvudman eller för egen del verkligen kan antas skadahuvudmannen. Vidare måste huvudmannens intresse av att ett konkurrensförbud idet särskilda fallet upprätthålls vägas mot agentens intresse av rörelsefriheti ekonomiskt avseende. Härvid har sådana omständigheter betydelse somförtroendeförhållandets karaktär, inkomstens storlek och agentens behov avinkomst från annat håll. Underintroduktionsskedet krävs det normalt relativt stora ansträng ningar från agentens sida. Han måste aktivt tala för den produkt som skall introduceras och lägga ned avsevärd tid och möda på uppdraget. dettaskede kan uppdraget vara svårt att förena med uppdrag från andra. Prop.1990/91: 63 Dåprodukten väl är inarbetad krävs det normalt mindre arbete från agentenssida, och han bör då ha större frihet att arbeta för vem han vill. Omständighetersom i det enskilda fallet kan tala mot att agenten får handlamed konkurrerande produkter är att han har tilldelats ett visst områdeeller en viss kundkrets eller att han har tillförsäkrats ett fast vederlag.Men även i dessa fall måste man göra en samlad bedömning av Om agenten drev verksamhet av samma slag redan då hanåtog sig agenturen, talar detta för att han även i fortsättningen skall få Enagent som ämnar sälja produkter som direkt konkurrerar med huvudmannens börinhämta dennes samtycke. Sådant samtycke kan ges inte endast uttryckligen utanäven tyst genom passivitet eller konkludent handlande. För att kunna taställning i frågan är det nödvändigt att huvudmannen får kännedom om denverksamhet som kan komma i konflikt med hans intressen. Agentensinformationsplikt enligt 5 § andra stycket punkt 2 får därför anses innefattaen skyldighet att underrätta huvudmannen om sådana förhållanden. Särskiltdå agenturförhållandet befinner sig i ett avvecklingsskede kan det ligga iagentens intresse att etablera kontakter med nya huvudmän, kanske inom sammabransch som den dittillsvarande huvudmannens. Uppsägningstiden har ju blandannat till syfte att ge agenten tillfälle till detta. Att då söka kontakt mednya huvudmän och eventuellt ingå nya agenturavtal kan inte anses innebäraavtalsbrott (om inte agenten efter avtalets upphörande skall vara bunden av ettkonkurrensförbud). Frågan om rätten att under det gamla avtalets beståndpåbörja arbetet för en konkurrent bör i princip bedömas på samma sätt somövriga fall av konkurrens. Agenten bör dock under avvecklingsskedet stå någotfriare än annars, särskilt om det är huvudmannen som har sagt upp avtalet. Bestämmelsenom förtida frånträdande i första stycket punkt 1 tar sikte även pä avtalsbrott från huvudmannens sida. Agenten kan t. ex. göra gällande att huvudmannen kränker agentens ensamrätt till ett visst områ de genom att själv bedriva försäljning inom området. Det bör till en början uppmärksammas att enbart det förhållandet att agenten har tilldelats ett visst område inte innebär att han har ensamrätt till det (jfr 9 § punkt 3). Ensamrätt förutsätter att parterna särskilt har avtalat om detta. Att agen ten har ensamrätt innebär normalt att huvudmannen inte själv får vara verksam inom området och inte heller får uppdra åt någon annan agent att bedriva verksamhet där. Det kan dock förekomma att agenten får ensam rätt till ett område med det förbehållet att huvudmannen själv får sälja direkt inom området. Vare sig agenten har någon form av ensamrätt till området eller bara har tilldelats detta har han enligt 9 § punkt 3 rätt till provision på försäljningar inom området som kommer till stånd genom huvudmannens eget arbete (om inte något annat följer av avtalet mellan parterna). Det kan ändå innebära nackdelar för agenten att huvudmannen själv är verksam inom området. En sådan verksamhet kan, i vart fall om den sker i större omfattning, störa agentens försäljningsarbete. Verksam heten kan också få konsekvenser i fall då agenten är skyldig att uppnå en '05 viss minimiförsäljning. Omhuvudmannen i enstaka fall säljer inom agentens ensamområde Prop. 1990/91:63torde någon annan "påföljd" än provision inte bli aktuell. Skadeståndkan komma i fråga om agenten dämtöver lider skada av intrånget. Men omhuvudmannen systematiskt bearbetar området och bedriver direktförsäljning avstörre omfattning och betydelse för agenten, bör denne ha rätt att säga uppavtalet med omedelbar verkan på gmnd av avtalsbrott från huvudmannens sida. Agentenkan också lägga huvudmannen till last att denne utan sakliga skäl underlåteratt acceptera anbud som agenten sänder in till honom. Det finns i och för sigingen allmän skyldighet för huvudmannen att godta insända anbud eller attredovisa för agenten varför han i ett visst fall väljer att inte göra det. Menskulle en ogrundad vägran upprepas från huvudmannens sida får han ansesåsidosätta sina förpliktelser enligt agenturavtalet. Är avtalsbrottet avväsentlig betydelse för agenten, får denne säga upp avtalet med omedelbarverkan. Nären part frånträder agenturavtalet med omedelbar verkan enligt första stycketpunkt 1 kan han ha rätt till skadestånd av motparten enligt bestämmelserna i 34§ första stycket. Bestämmelseni första stycket punkt 2 ger vardera parten rätt att säga upp agenturavtaletmed omedelbar verkan, om det förligger någon annan viktig gmnd för detta änmotpartens avtalsbrott. Denna bestämmelse kan jämföras med 76 § och 51 § andrastycket tredje meningen KomL. Enligt KomL är en part som säger uppagenturavtalet befriad från skadeståndsskyldighet, om det interimligen kan påfordras att uppdraget skall bestå. Detta är en något strängareförutsättning än den som gäller för rätt till uppsägning med omedelbar verkanenligt punkt 2 i förevarande paragraf (jfr prop. 1974:29 s. 69). Den danskalagen innehåller inte någon bestämmelse om rätt till förtida frånträdande iandra fall än vid avtalsbrott från motpartens sida. Degrunder för förtida uppsägning som avses i punkt 2 kan vara av varierande slag.Gemensamt för dem är dock att de hänför sig till förhållanden som harinträffat efter det att agenturavtalet ingicks. Frågan om avtalets giltighet,dvs. frågan humvida bindande avtal över huvud taget har uppkommit, får bedömasenligt allmänna avtalsrättsliga regler. Detsamma gäller frågor om jämkning avoskäliga avtalsklausuler. Bestämmelseni punkt 2 tar sikte inte bara på plötsligt inträffande omständigheter som iett slag kastar fömtsättningarna för avtalet över ända. Den bör också kunnatillämpas i fall då avtalets fullgörande successivt försvåras eller blir merabetungande till följd av omständigheter som inträffar eller förvärras under enutdragen tidsperiod. I sådana fall kan man till slut nå en gräns där parten ifråga får anses ha en viktig grund att frånträda avtalet . Detta gällerframför allt vid långvariga tidsbestämda avtal. Vid avtal som löper tillsvidare bör man beakta i vad mån de inträffade förhållandena var förutsebara förparten och vilka möjligheter han alltså har haft att dra sig uravtalsförhållandet med iakttagande av bestämmelserna om uppsägningstid. Rent allmänt kan sägas vid bedömningen av vilka grunder som Prop. 1990/91: 63 bör ge rätt tillförtida uppsägning får väga kravet på stabilitet och trygghet iavtalsförhållandet mot behovet av rörlighet i ekonomiskt hänseende. Bedömningenfår ske från fall till fall. Även om möjligheten att frånträda agenturavtalet iförtid nu har vidgats något jämfört med regleringen i KomL, är tanken attbestämmelsen i punkt 2 skall tillämpas förhållandevis restriktivt.Utgångspunkten bör fortfarande vara att ett agenturavtal är bindande för bäggeparter. Det är svårt att uttömmande ange de situationer då det kan ansesföreligga en viktig grund för förtida uppsägning. I det följande skall någratypfall belysas. Händelsermed karaktär av force majeure får i regel anses innebära en viktig grund attfrånträda agenturavtalet . Exempel på sådana händelser är krig, upproreller inre oroligheter, rekvisition eller annat förfogande efter beslut avmyndighet, införsel- eller utförselförbud, naturkatastrof, omfattande eldsvådaoch betydande arbetskonflikt. En fömtsättning för att en händelse av dettaslag skall berättiga till förtida uppsägning får anses vara att händelsenutgör ett varaktigt hinder och i väsentlig mån minskar möjligheterna attfullföja agenturavtalet. Det torde framför allt vara den part som närmast hardrabbats av hindret i fråga som i dessa situationer vill frånträda avtalet iförtid. Denna möjlighet bör dock kunna utnyttjas även av den andra parten, därdet står klart att medkontrahenten på grund av den inträffade händelsen intehar möjlighet att fullgöra sina åtaganden enligt agenturavtalet. Man bör alltsåi den situationen inte behöva avvakta med uppsägningen tills det föreligger ettfullbordat avtalsbrott från medkontrahentens sida. Ävenomständigheter av mera personlig natur bör kunna ge rätt att säga uppagenturavtalet . Långvarig eller svår sjukdom bör således berättiga enpart att frånträda avtalet, om det inte skäligen kan krävas att han fortsätteravtalstiden eller uppsägningstiden ut. Däremot bör åldersskäl eller byte avbostadsort normalt inte ge sådan rätt. Om bostadsbytet har framtvingats avhälsoskäl kommer dock saken i ett annat läge. Ifall då agenturavtalet har slutits för en mycket , kanske 10 ,kan det inträffa att en part vill frigöra sig från avtalet utan att kunnaåberopa något annat skäl än t. ex. ändrade intressen eller tilltagande ålder.Det är inte tänkt att bestämmelsen om förtida uppsägning i förevarande punktskall tillämpas i sådana fall. Skulle avtalsvillkoret om avtalstidens längdframstå som oskäligt, finns det i stället möjlighet att jämka det enligtbestämmelserna i 36 § avtalslagen. Det skulle föra för långt att i dettasammanhang gå in på de närmare förutsättningarna för en sådan jämkning. Om en av parterna fårförvaltare enligt 11 kap. 7 § och hans möjligheter att driva verksamheten därigenom försvåras, bör båda parter ha rätt att säga upp avtalet . Mot bakgrund av att ett beslut om förordnande av förvaltare förutsätter att den enskilde lider av sjuk dom, hämmad förståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd eller liknande i sådan grad att han är ur stånd att vårda sig eller sin egendom, torde dock förutsättningar för att säga upp avtalet i de flesta fall föreligga redan före beslutet om förvaltarskap. '' Ettförordnande om näringsförbud bör utan vidare ge medkontrahenten Prop.1990/91:63 rätt att säga upp avtalet . Detkan inträffa att en av parterna vill frånträda avtalet på gmnd av attmedkontrahenten gjort sig skyldig till oegentligheter utan att förfarandet harnågot direkt samband med agenturförhållandet. Medkontrahenten kan t.ex. hagjort sig skyldig till bestickning eller allvarlig ekonomisk brottslighet. Detter sig i sådana fall ofta rimligt att den andre inte skall behöva fortsättasamarbetet och sätta sitt eget goda rykte på spel. Även i dessa fall bordetalltså finnas möjlighet att säga upp avtalet . En förutsättning fårnaturligtvis anses vara att det rör sig om förfaranden som är ägnade att iväsentlig mån rubba förtroendet för medkontrahenten. Denna ståndpunkt i fråganom betydelsen av oegentligheter från medkontrahentens sida skiljer sig från deöverväganden i frågan som gjordes års ändringar i 51 och 52 §§ KomL(jfr prop. 1974:29 s. 49 och 68 f). Omen av parterna dör under agenturavtalets bestånd, uppkommer fråga huruvidaavtalet upphör som en automatisk följd av dödsfallet. När sakkunskap och andrapersonliga egenskaper hos den avlidne kan antas ha varit utslagsgivande förmedkontrahentens val av partner, talar övervägande skäl för att så sker. Ifall där det personliga förtroendeförhållandet inte har varit lika uttalat, börutgångspunkten i stället vara att dödsboet träder in i agenturavtalet i denavlidnes ställe. Både dödsboet och medkontrahenten bör i dessa fall kunna sägaupp avtalet , om det inte rimligen kan krävas att avtalet består underåterstoden av avtalstiden eller en uppsägningstid. Vadsom nu sagts om omständigheter av personlig natur tar förstås sikte på fall därparten i fråga är en fysisk person. Sådana omständigheter kan inträffa även medavseende på befattningshavare i central ställning hos en part som är juridiskperson. Också i sådana fall bör det finnas visst utrymme att tillämpabestämmelsen i punkt 2 om förtida uppsägning. 1 de fallen torde det dock iregel finnas anledning att vara mera restriktiv vid bedömningen. Detförhållandet att en av parterna i första hand huvudmannen lägger neddriften eller inskränker verksamheten bör inte kunna åberopas ensamt som skälför att säga upp agenturavtalet . Det bör därvid inte ha någonbetydelse om ändringen av verksamheten framstår som motiverad frånföretagsekonomisk synpunkt. Om huvudmannen överväger åtgärder av detta slagbör det med andra ord ingå som ett led i planeringen att han tar hänsyn tillatt avvecklingen skall föregås av en uppsägningstid eller att han är beredd attkompensera agenten för den skada denne kommer att åsamkas genom en förtidauppsägning. Avandra stycket framgår att en uppsägning med omedelbar verkan skall vidtas utanoskäligt uppehåll. Tiden räknas från det att den som vill frånträda avtaletfick eller borde ha fått kännedom om den omständighet han åberopar. Håller haninte förlorar han rätten att åberopa omständigheten i fråga som gmndför uppsägningen. En part i ett agenturförhållande bör alltså inte kunna drasig ur förhållandet genom att hänvisa till omständigheter sominträffat och då inte föranledde honom att säga upp avtalet. Detgår inte att generellt ange hur som ligger i uttrycket oskäligt Prop. 1990/91:63 uppehåll. Beroende på omständigheterna kan det ibland röra sigom en frist på eller och i andra fall om en tidslängdpå eller . En längre frist kan vara motiverad särskilt förstörre företag, som har flera beslutsinstanser. Utgångspunktenför tidsfristen är då parten fick eller borde ha fått kännedom om den aktuellaomständigheten. Det krävs alltså inte att parten faktiskt har fått sådankännedom. Tidsfristen börjar löpa även i fall då en normalt aktsamnäringsidkare i motsvarande situation borde ha uppmärksammat omständigheten ifråga. Avtredje stycket framgår att paragrafens bestämmelser är tvingande till agentensförmån. Huvudmannen får alltså inte förbehålla sig rätt att säga upp avtalet iförtid på andra gmnder än dem som tagits upp i paragrafen. Det torde däremotvara tillåtet att komma överens om att avtalet upphör vid någondera partensdöd. Förekomsten av ett sådant villkor visar att man vid avtalsslutet har fäststor vikt vid den partens personliga egenskaper, och det kan mycket väl varaså att avtalet hade förfallit som en direkt följd av dödsfallet även villkoretförutan (jfr vad som sagts i anslutning till första stycket punkt 2). Detförhållandet att paragrafen är tvingande har särskild betydelse i fall dåparterna har kommit överens om att främmande rätt skall vara tillämplig påderas mellanhavande. Enligt 3 § får nämligen tvingande bestämmelser av dettaslag inte åsidosättas till nackdel för agenten genom en lagvalsklausul, omrättsförhållandet annars skulle bedömas enligt svensk rätt. Denna reglering fårses mot bakgrund av att bestämmelser i andra länder om förtida uppsägning avagenturavtal på olika sätt uppvisar klara skillnader i förhållande till de svenskareglerna; i de svenska reglerna har till skillnad mot i vissa utländskarättssystem t.ex. omständigheter som dryckenskap och osedliga förbindelser medhuvudmannens anhöriga inte tillmätts självständig betydelse. Omagenten eller huvudmannen försätts i konkurs, upphör agenturavtalet att gälla.Utan hinder av huvudmannens konkurs får dock agenten göra uppdraget gällandeför tiden intill utgången av dagen efter den då kungörelse om konkursbeslutetvar införd i Post- och , om han inte tidigare hade eller bordeha haft kännedom om konkursen. (Jfr27 § andra stycket i kommitténs förslag) Iparagrafen regleras verkan av endera partens konkurs. Bestämmelsen stämmer överens med regleringen i 76 § jämförd med 47 § KomL. I den danska lagen finns inga bestämmelser i frågan. Det innebär att förhållan dena får bedömas efter allmänna regler i den danska konkurslagen (kap. 7). Inte heller EG-direktivet innehåller några uttryckliga bestämmelser om verkan av konkurs i agenturförhållanden. I artikel 16 överlämnas åt med lemsstaterna att självständigt reglera frågan om upphörande av agenturavtalet till följd av bristande avtalsuppfyllelse från någondera sidan och till följd av extraordinära omständigheter. Försättsagenten eller huvudmannen i konkurs, upphör enligt förevaran- Prop. 1990/91:63de paragraf agenturavtalet automatiskt att gälla. Det fordras således inte attavtalet sägs upp från någondera sidan. Konkursboet har inte heller rätt attinträda i avtalet i konkursgäldenärens ställe. Vill konkursboet ochkonkursgäldenärens medkontrahent fortsätta agenturverksamheten, kanske i ettavvecklingsskede, får de sluta ett nytt agenturavtal med konkursboet som part.Boet blir då massaansvarigt för de förpliktelser mot medkontrahenten somuppkommer genom det nya avtalet. Av34 § andra stycket framgår att konkursgäldenärens medkontrahent har rätt tillersättning för den skada som uppkommer på grund av att agenturavtalet upphörsom en följd av konkursen. Medkontrahenten får i dessa fall en oprioriteradfordran i konkursen. Enligt 29 § förlorar agenten sin rätt till avgångsvederlagom agenturavtalet upphör att gälla till följd av agentens konkurs. upphör att gälla har främst den innebörden att parternasförpliktelser att handla i enlighet med avtalet i princip upphävs. Vidhuvudmannens konkurs är dock agenten skyldig att vidta åtgärder till skydd motföriust enligt bestämmelserna i 32 §. Agentens krav på ersättning för dessaåtgärder torde utgöra en massafordran gentemot konkursboet. Han bör ha rättatt innehålla huvudmannens egendom enligt bestämmelserna i 15 § till säkerhetför denna fordran. Vid agentens konkurs bör dennes konkursbo på motsvarandesätt ha rätt till ersättning av huvudmannen för åtgärder som konkursförvaltningenvidtar enligt bestämmelserna i 32 §. Skulle huvudmannen åsamkas skada på grundav att sådana åtgärder har underlåtits, bör utgångspunkten vara atthuvudmannens skadeståndsanspråk är att betrakta som en konkursfordran, somalltså skall bevakas i konkursen. I fall då skadan har sin orsak i renoaktsamhet från konkursförvaltningens sida bör det dock finnas utrymme för attbehandla anspråket som en massafordran gentemot boet. har upphört till följd av huvudmannens konkurs, ger avtalet inteagenten någon rätt till provision på anbud som han förmedlar därefter i detfall anbudet skulle leda till ett avtal mellan konkursboet och tredje man. (Härbortses från fall då agenten, även om han inte hade förmedlat anbudet, skulleha haft rätt till provision på avtalet enligt 10 § första stycket punkt 2. )Skulle huvudmannens konkursbo träffa ett avtal med tredje man på grundval avett anbud som agenten har förmedlat före konkursen, bör dock agenten ha rätttill provision på det avtalet enligt bestämmelserna i 10 § första stycket punkt1. Hans krav på provision torde då vara att betrakta som en konkursfordran ochinte som en massafordran Gfr NJA 1981 S.801). Huvudregelni förevarande paragraf innebär att agenturavtalet vid hu vudmannens konkurs upphör att gälla vid själva konkursutbrottet. En kompletterande regel gäller för det fall agenten inte har eller bör ha kännedom om konkursen. Agenten får då göra agenturuppdraget gällande intill utgången av dagen efter den dag då kungörelse om konkursbeslutet införs i Post- och . Denna publikation kommer ut . Den försäljs på tidningens redaktion som den ges ut men saluförs inte i den övriga handeln. Prenumeranter får ' 'O publikationentidigast dagen efter utgivandet. En bestämmelse av det nu Prop. 1990/91:63beskrivna innehållet infördes i 47 § KomL i samband med 1975 årskon-kurslagsreform (se prop. 1975:6, LU 12, rskr91). Atten godtroende agent kan göra agenturuppdraget gällande efter utbrottetav huvudmannens konkurs innebär framför allt att det arbete han då lägger nedpå uppdraget ger honom samma rätt till provision och annan ersättning som omkonkursen inte hade inträffat.