prop · GE034 · 1990-12-31 00:00:00 — 1 länhar en väsentlig del av ortsbefolkningens behov av jakt- och fiskemöjlighetertillgodosetts genom utarrenderingar till föreningar i tätorterna. 1Västerbottens län förekommer i stort sett endast personliga upplåtelser tillortsbor. 1 har efterfrågan från ortsbefolkningen varit relativtliten, då det i Qällområdet finns stora privata mark- och vattenområden. Enmöjlighet att öka tillgången till jakt och fiske på statens mark inom renskötselområdetär att exempelvis renägarna förmedlar upplåtelser. Sådana underapplåtelserinnebär att lantbraksnämnden ger tillstånd till någon att inom ett visstområde upplåta jakt eller fiske till allmänheten i stället för att upplåtelsensker direkt av lantbruksnämnden. Upplåtelsen utgår således ur lantbraksnämndenssamlade utbud och undandras lantbruksnämndens möjlighet till direkt styrningav verksamheten. Enligt9§ rennäringslagen får en sameby inte bedriva annan ekonomisk verksamhet änrenskötsel. Lagen hindrar dock inte att enskilda bymed-lemmar eller en grapp avbymedlemmar ägnar sig åt annan ekonomisk verksamhet. Genom attsamebymedlemmarna i dessa fall svarar för jaktupplåtelserna, t. ex. när detgäller ripjakt, kan verksamheten styras med hänsyn till renskötseln. Det gerockså möjlighet till ett större utbud, vilket bl. a. kan ge ortsbor flertillfällen till jakt. Detpågår försök med upplåtelser av rätt till jakt och fiske i samebymed- lemmarnas regi inom renskötselområdet. Dessa upplåtelser skapar en an gelägen ökning av sysselsättningen för samebymedlemmarna och för andra 53 sominte får plats i renskötseln eller som av andra skäl behöver tillskott till sinförsörjning genom annan verksamhet. Verksamhet i anslutning till upplåtelser avjakt och fiske är en naturlig utveckling. Det är inte själva upplåtelsen somsådan utan den efterfrågan av service av olika slag som upplåtelsen genererarsom skall skapa möjligheter till ökad sysselsättning i samebyarna. Det kan skegenom kringverksamhet som kan bedrivas individuellt eller av grupper av bymedlemmar.Underapplåtelser behöver självfallet inte ske enbart genom en sammanslutning avsamebymedlemmar. Det bör även kunna ske av Qällägenhetsarrendatorer,turistföretag, stugbyar, hotell eller lokala fiskevårdsföreningar. Bortsett från de fall dåen underapplåtelse medför bättre styrning av jakten så att störningen förrenskötseln minskar bör sådana upplåtelser förekomma endast då störresamordningsfördelar eller andra angelägna effekter kan uppnås. Det kan varafråga om att samordna den verksamhet som upplåtelserna innebär med exempelvisfiskevård eller andra åtgärder som bevakning och renhållning. Dessutom bör kravställas på att den som fått lantbruksnämndens tillstånd till underupplåtelsertillför verksamheten något som av avnämaren upplevs som ett mervärde och somskapar arbetstillfällen för den lokala befolkningen. Det kan vara fråga ominformation, guidning, uthyrning av båtar och stugor samt transporter. Jagavser att återkomma till regeringen med förslag till de ändringar i rennäringsförordningensom föranleds av vad jag nu har anfört om upplåtelserna inomrenskötselområdet. 3.12 Åtgärder för att förbättra vilt- och fiskevården Mitt förslag: Ensameby skall kunna undanta visst område från medlemmarnas användning för jakteller fiske om det behövs av hänsyn till vilt- eller fiskevården eller av annatsärskilt skäl. Lantbruksstyrelsensförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran. Skälenför mitt förslag: För att jakten och fisket på renbetesQällen och ovanförodlingsgränsen skall ge en optimal avkastning krävs en effektiv vilt- ochfiskevård. Viltvården har nyligenbehandlats i prop. 1986/87:58 om jaktlag, m.m. och kräver enligt min meninginga ytteriigare överväganden. 1 fråga om fiskevården vill jag anföra följande.Även när det gäller statens vatten ovanför odlingsgränsen och på renbetesQällenär möjligheten att bedriva en effektiv fiskevård starkt beroende av ett direktbestämmande över fiskerättsupplåtelserna. Grunden för fiskevården måste varaatt så långt det är möjligt anpassa fisket till de biologiska förhållandena.Detta sker genom reglering av fisket beträffande total beskattning avfiskebestånden, beskattningens inriktning på fiskarter och årsklasser ochfredande av fiskens lek och uppväxt. Därtill kommer åtgärder för att förbättrafiskens livsmiljö, s.k. biotopförbättrande åtgärder. Dessa kan bestå i undanröjan- de eller byggande avvandringshinder, anläggande av lekplatser, uppväxt- Prop. 1990/91:4 områdenoch ståndplatser, vegetationsbekämpning m.m. Först därefter kommer inplanteringav fisk och näringsorganismer. Genominventeringar och undersökningar finns kunskap om fiskbeståndens beskaffenhet.Tillståndet präglas av stor variation. Några vatten är utarmade genom alltförhårt fiske eller ensidigt fiske efter begärliga fiskarter. Andra återbeskattas inte alls eller i obetydlig omfattning med bestånd av mager och iväxten avstannad fisk som resultat. Det är sällan positivt ur fiskevårdssynpunktatt ett vatten inte utnytQas för fiske . Ett alltförlitet utnytQande av bl. a. främjar framför allt dvärgbestånd avfisk. Det råder obalans i utnytQandet av fiskevatten. Fråganom ett effektivt utnyttjande av fiskevattnen bör i första hand lösas genom en stymingav upplåtelserna. Den kan även tas upp i samebyarnas markanvändnings- ochutvecklingsplaner. Attuppnå en väl avvägd beskattning av alla vatten är omöjligt. Mycket kanemellertid göras genom att styra och reglera fisket i olika hänseenden. Dettakan ske genom bestämmelser om fredningstider, minimimått och tillåtna redskap m.m.med stöd av bestämmelserna i fiskeriförordningen (1982:126). Dessabestämmelser kan dock inte bli särskilt detaljerade och får meddelas endast påstrikt fiskeribiologiska grunder. Regleringen av fisket i övrigt måste skegenom att fiskerättsägarna själva beslutar i fiskevårdsområdes-föreningar ellersamfällighetsföreningar. Samebyarna kan på motsvarande sätt besluta vad gäller bymedlemmarnasfiske. Vad gäller fiske i samband med upplåtelser ankommer det pålantbruksnämnden att efter hörande av samebyarna besluta om hur fisket fårbedrivas. Jag har i avsnitt 3.11 redogjort för föratsättningarna för ettväsentligt ökat jaktutbud. Mot bakgmnd av vad jag anfört finns det enligtmin mening även på fiskets område föratsättningar att öka upplåtelserna ovanförodlingsgränsen och på renbetesQällen. Lantbruksnämndenhar enligt fiskeriförordningen små möjligheter att efter prövning få ettlänsstyrelsebeslut om begränsning av fisket. Vid kostnadskrävandefiskevårdsåtgärder är det av avgörande betydelse att fiske inte bedrivs på ettsådant sätt att åtgärderna spolieras. Speciellaproblem finns med vatten där både staten och enskilda äger fiskerätt. Iallmänhet bör det gå att få till stånd en överenskommelse med samebyn ombegränsning av fisket. Samebyn får då fatta beslut om hur bymedlemmama skallutnyttja fisket. Föratt öka möjligheterna att bedriva en effektiv jakt- och fiskevård föreslår lantbraksstyrelsenatt en sameby skall kunna undanta visst område inom byn från medlemmarnasanvändning för jakt eller fiske. Mot bakgmnd av vad jag har anfört om behovetav sådana vårdinsatser ansluter jag mig till styrelsens förslag. Enbestämmelse om detta bör därför införas i 35 § rennäringslagen. Mittförslag: Den som äger eller brukar jordbruksfastighet som helt eller delvis ärbelägen inom den del av där koncessionsrenskötsel bedrivsskall, om han är bosatt inom den delen av länet, få lämna skötesrenar i koncessionshavarensvård. Även för andra som har rätt att äga skötesrenar skall det varatillräckligt att ägaren är bosatt inom den del av länet där koncessionsrenskötselbedrivs. Enkoncessionshavare skall i frågor som rör renskötseln inte få rösta för flerrenar än som lantbruksstyrelsen bestämt att han får inneha. En ägare avskötesrenar skall i fråga om beslut på bystämma ha en röst. Omsameby eller koncessionshavare bryter mot villkor som gäller för verksamhetenskall vid vite kunna förelägga byn eller koncessionshavaren attvidta rättelse. Länsstyrelsenskall ha möjlighet att besluta om slakt och försäljning av skötesrenar i denmån renarna överstiger det tillåtna antalet. Lantbruksstyrelsensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt, utom såvitt gäller det s. k.bostadsbandet, där något förslag inte lämnats. Lantbraksstyrelsen har vidareföreslagit att samebyn själv skall kunna besluta om slakt eller försäljning avövertaliga skötesrenar. Remissinstanserna:Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran.Länsstyrelsen i har föreslagit den ändringen av bostadsbandetsom överensstämmer med mitt förslag. Skälen för mitt förslag: Koncessionsrenskötseln,som regleras i 85 89§§ rennäringslagen, är en särskild form av renskötsel sombedrivs i och älvdalar. Koncession kan meddelas den som är renskötselberättigad(koncessionshavare). Ägare eller bmkare av jordbraksfastighet kan få inneharenar (skötesrenar) som vårdas av koncessionshavaren. Jag har i avsnitt 3.2föreslagit att alla samer skall ha renskötselrätt. Enligt 85 § rennäringslagenkan renskötselberättigad få koncession att driva renskötsel. I fortsättningenbör den som innehar renskötselrätt kunna få koncession. Det innebär att alla sameri princip kan komma i fråga som koncessionshavare. Enligt den nämnda paragrafenfår koncession lämnas endast om sökanden kan antas komma att driva renskötselnpå ett ändamålsenligt sätt. Utvidgningen av kretsen av möjliga koncessionshavareinnebär därför inte någon förändring vad gäller förutsättningarna för att drivaen bra koncessionsrenskötsel. beslutade år1985 om vissa ändringar vad gäller koncessionsrenskötseln (prop. 1984/85:226, JoU1985/86:2, rskr. Av regionalpolitiska skäl begränsades antaletskötesrenar till högst trettio för samma hushåll. Rätten för fastighetsägareatt inneha skötesrenar förbehålls dem som äger eller brukar jordbraksfastighetinom samebyns koncessionsområde och som är bosatta inom området eller påfastigheten. Vid röstning i ekonomiska frågor tillerkändes renskötande medlemen röst för varje Både koncessionshavare och ägare av skötesrenar Prop.1990/91:4 anses som renskötande medlem. Länsstyrelseni har i sitt remissvar anfört att det återinförda s. k.bostadsbandet medfört att många skötesrenägare har fått sina villkorförsämrade. I och älvdalar har många tvingats att flytta tillcentralorter på grund av arbetsmarknaden. Man behåller därvid ofta jord- ochskogsbruksmark för att kunna äga skötesrenar. Självgör jag följande bedömning. Innan rennäringslagen ändrades kunde allasom ägde eller brukade jordbruksfastighet inom delområde därkoncessionsrenskötsel får bedrivas få lämna renar i koncessions-havares vård.Många skötesrenägare var bosatta utanför detta område. Med hänsyn till despeciella arbetsmarknadsförhållanden som råder i regionen delar jaglänsstyrelsens uppfattning att den som bor inom den del av länet därkoncessionsrenskötsel bedrivs, skal! kunna lämna renar i koncessionshavaresvård. Sysselsättningseffekten och andra positiva effekter ur regionalpolitisksynpunkt kvarstår enligt min uppfattning även om man ökar möjligheterna attinneha skötesrenar. Somjag nämnt i avsnitt 3.7 finns det inte några direkta möjligheterattvidta åtgärder mot renägare som har förstört antal renar. I fråga omkoncessionssamebyarna gäller detta även de skötesrenägare som efter 1985 årslagändring inte längre uppfyller bosättningskravet och därför inte längre harrätt att lämna skötesrenar i koncessionshavares vård. Vid bystämmor har dessaskötesrenägare haft rösträtt på grundval av sitt reninnehav och i vissa fall påett avgörande sätt påverkat och utformat samebyarnas beslut i olika frågor. Jaghar i avsnitt 3.9 föreslagit att medlem i sameby i fråga som rör renskötselninte skall få rösta för fler renar än vad samebyn bestämt för honom. När detgäller koncessionsrenskötseln har renskötande medlem enligt 86 §rennäringslagen en röst för varje påbörjat Qugotal renar som enligt gällanderenlängd innehas av honom. års lagändring gällde samma röstberäkningsom för de-vanliga samebyarna. Ändringen genomfördes för att stärka koncessionshavarensställning. Deras röstinflytande ställdes i bättre relation till deras renantalän vad som var fallet med tidigare regler. Lantbruksstyrelsen föreslår nu atten ägare av skötesrenar i fortsättningen bara skall ha en röst på bystämman.Förslaget innebär att koncessionshavarens ställning i samebyn stärksytterligare. Eftersom antalet skötesrenägare i en sameby är stort får dessaäven efter den föreslagna ändringen ett tillfredsställande inflytande pårenskötseln i byn. Jag ansluter mig till lantbruksstyrelsens förslag. Jaghar i avsnitt 3.9 föreslagit att renskötande medlem i frågor som rör renskötselninte skall få rösta för fler renar än som samebyn enligt 35 § rennäringslagenkan ha beslutat att han får inneha. Enligt 88ij bestämmer lantbruksnämnden detantal renar som varje koncessionshavare får hålla inom området. Inte heller en koncessionshavarebör enligt min mening få rösta för fler renar än som han enligtlantbruksnämndens beslut får inneha. anger medstöd av 88 § i beslutet om koncession de villkor som gäller för tillståndet. 1 beslutet skall bl. a. anges det högstaantal renar som varje koncessionshavare får hålla inom koncessionssamebyn 57 ochdet högsta antal skötesrenar som han får ta emot. Jag har i avsnitt 3.7 föreslagitatt vid vite skall kunna förelägga en sameby att minska antaletrenar om fler renar hålls på bete än vad lantbruksnämnden bestämt. Jag anseratt även vad gäller koncessionssamebyarna skall ha möjlighet attförelägga en by att vid vite minska antalet renar orn det överstiger dettillåtna. Eftersom lantbruksnämnden i beslutet om koncession även anger andravillkor under vilka renskötseln får bedrivas, anser jag att länsstyrelsendessutom skall ha möjlighet att förelägga vite för att få samebyn ellerrenägaren att följa sådant villkor. Renarnai en koncessionssameby ägs, som jag nämnt, av koncessionshavaren och ettantal fastighetsägare, skötesrenägare. De senares renantal är begränsat till högsttrettio renar i vinterhjord. Jag har i avsnitt 3.7 föreslagit att ettvitesföreläggande skall kunna riktas mot en enskild medlem om han äger flerrenar än vad samebyn kan ha bestämt att han får inneha. Även en sameby förkoncessionsrenskötsel kan besluta hur många renaren enskild skötesrenägare fårlämna i koncessionshavarens vård. För koncessionsrenskötseln gäller dessutom,som jag nämnt, att det inte får finnas fler än trettio skötesrenar församma hushåll hos koncessionshavare. Om en koncessionshavare eller enskötesrenägare har fler renar än vad han får ha enligt 88 § eller enligtfattade beslut, bör koncessionshavaren eller skötesrenägaren enligt min meningkunna föreläggas att vid vite minska sitt renantal till det tillåtna. Lantbruksstyrelsenhar foreslagit att koncessionssamebyn skall ha rätt att låta slakta och säljaövertaliga renar. Koncessionsrenskötseln bedrivs på marker där renskötelav hänsyn till jordbruket annars får bedrivas endast . Med hänsyn tilldessa förhållanden delar jag lantbruksstyrelsens uppfattning att det även börfinnas möjlighet att besluta om utslaktning och försäljning av övertaligarenar. Jag anser dock att ett sådant beslut, liksom beslut om föreläggande avvite, bör fattas av . bör kunna besluta om utslaktningav renarna efter ansökan av samebyn. Detta bör dock få ske först om renägareninte efter anmaning själv låter minska sitt renantal. Kostnaderna för slaktenbör tas av avräkningspriset varefter återstoden tillfaller renägaren. Minaförslag innebär att vissa ändringar bör göras i rennäringslagen. 4 Ekonomiska och andra effekter av mina förslag Min bedömning: Förrennäringen eller andra markanvändningsintressen innebär mina förslag inganegativa ekonomiska effekter. Statens eventuellt ökade kostnader kan täckasinom ramen för tillgängliga medel. Bakgrunden till minbedömning: De förslag som jag har lagt fram i det föregående skall sestillsammans med vissa av de förslag om skogsbruket i Qällnära skogar som jaglämnar i annat sammanhang denna dag. renskötande samernabetyder förslagen att renskötselrättens karaktär kom- Prop. mer till klart uttryck irennäringslagstiftningen och att skogsbraket på helt annat sätt än hittillsmåste ta hänsyn till de behov som renskötseln har. ställerförslagen krav på att renskötseln bedrivs på ett sätt som innebär en anpassning tillde naturgivna förutsättningarna i fråga om bete och ett hänsynstagandetill andra markanvändningsintressen i omrädet. Genom ett ömsesidigthänsynstagande och respekt för varandras behov skapas förutsättningar förett smidigt samutnyttjande av renbetesmarken och därmed också för enlevande bygd. Enanpassning av renantalet till de betesförutsättningar som finns innebär attvissa samebyar måste minska sitt renantal. Detta är givetvis positivt förmarkinnehavare som på olika sätt har kunnat påvisa olägenheter. Men även förberörda samebyar kan en minskning i detta fall vara ekonomiskt positivt genomden förbättrade avkastningen som ett väl avvägt renantal med minskadkonkurrens om betet leder till. Inteheller för övriga markanvändningsintressen bedömer jag att det kommer attuppstå inkomstbortfall eller kostnadsökningar av betydelse. Sammantagetbedömer jag sålunda att vare sig rennäringen eller andra markanvändningsintresseni ekonomiskt hänseende drabbas negativt av mina förslag. Inte heller kommer sysselsättningsunderiagetatt försämras. Statenskostnader vid genomförandet av mina förslag bedömer jag kunna täckas inomramen för tillgängliga medel. Det gäller t. ex. kostnaderna för den kontroll avrenräkningen som länsstyrelserna skall utföra. Frågan om resurser förbetesinventering bör, som jag har framhållit, beaktas avlantbruksstyrelsen vid de överiäggningar med företrädare för samerna somföregår fördelningen av statligt stöd till rennäringen. 1enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lagom ändring i rennäringslagen (1971:437), 2.lagom ändring i väglagen (1971:948), 3.lagom ändring i lagen(1985:620) om vissa torvfyndigheter. Förslagetunder 2 har upprättats i samråd med chefen för ochförslaget under 3 i samråd med chefen för industridepartementet. 6 Specialmotivering 6.1 Rennäringslagen 11 och 2§§ rennäringslagen anges i dess nuvarande lydelse vilka personer som har renskötselrätt. I den nya 1 § anges den personkrets som har renskötselrätt. randegäller enligt 1 § första stycket att renskötselrätt tillkommer den som Prop.1990/91:4 är av samisk härkomst om hans far eller mor eller någon av hans far-eller morföräldrar haft renskötsel som stadigvarande yrke. Enligt andra stycketkan medge även annan person av samisk härkomst renskötselrätt omsärskilda skäl föreligger. Ifortsättningen får alla samer renskötselrätt. Skälen till ändringen harutvecklats i avsnitt 3.2. På förslag av lagrådet har den bestämningen införts attmed same menas den som är av samisk härkomst. Det måste överlämnas till rättspraxisatt avgöra vad som skall krävas för att någon skall anses ha styrkt sig varasame. Medrenskötselrätt avses även i fortsättningen rätten att enligt bestämmelserna irennäringslagen använda mark och vatten till underhåll för renägaren och hansrenar. Uttrycket "enligt bestämmelserna i denna lag" innebär attutövandet begränsas av rennäringslagens bestämmelser. Det innebär också attrenskötselrätten är uttömmande reglerad i lagen. Paragrafensförsta stycke har utformats efter förslag av lagrådet med den jämkningen attkravet på medlemskap i sameby förts till ett nytt tredje stycke. Idet nya andra stycket slås fast att renskötselrätten tillkommer den samiskabefolkningen i . Det ställs dock inte något krav på svenskt medborgarskapför att vara bärare av renskötselrätten. Som lagrådet har påpekat omfattas ävenandra nordiska medborgare som är samer av bestämmelserna i den mån deförvärvar medlemskap i en svensk sameby. I andra stycket finns också engrundläggande definition av renskötselrättens art och ursprung. Som framgår avden allmänna motiveringen i avsnitt 3.2 grundar sig samernas rättigheter vadgäller renbete, jakt och fiske inte på lagstiftning eller på upplåtelse. Samernassärskilda braksrätt till renbetesmarkerna bygger på urminnes hävd. Dettaförhållande är av så grundläggande betydelse att det bör framgå av lagtexten. 1 andra stycketslås också fast att renskötselrätten utgör en särskild rätt till fastighet.Härigenom anknyts renskötselrätten till det fastighetsrättsliga systemet.Renskötselrätten belastar således de fastigheter där den får utövas på sammasätt som nytQanderätt och annan liknande rätt, även om den inte utgör enrättighet som grundar sig på upplåtelse genom avtal. Av bestämmelsen följer attrenskötselrätten skall behandlas på samma sätt som annan särskild rätt tillfastighet när det gäller intrång i rätten. I3 § 1 föreskrivs inom vilka områden renskötseln får bedrivas och i 3§2 inom vilka områden den får bedrivas . Ändringen innebäratt de allmänt vedertagna uttrycken "åretruntmarkerna" resp. "vinterbetesmarkerna"förs in i lagtexten. Vidare införs benämningen "renskötselområdet" ilagtexten. Någon ändring av det område inom vilket renskötsel får ske är inteavsedd. I övrigt har gjorts ändringar av redaktionell art. I11 § anges att medlem i sameby skall vara renskötselberättigad.Uttrycket renskötselberättigad, som förekommer i nuvarande 2, 11, 12, 14, 85och 86§§, är en benämning för den som har renskötselrätt. Enligt den nya 1 §har alla samer renskötselrätt. Det saknas därför anledning att behållauppdelningen i renskötselberättigade och icke renskötselberättigade samer.Detta ord utmönstras därför ur paragrafen och ersätts i punkterna 1 och 2 medordet same. I ett avseende får det ändrade synsättet på vem som harrenskötselrätt betydelse. Enligt nuvarande 2§ förvärvar nämligen den som ingåräktenskap med renskötselberättigad renskötselrätt. I avsnitt 3.2 anförs attrenskötselrätten skall vara förbehållen samerna och att något undantag fråndetta betraktelsesätt inte bör göras. Den nuvarande 2 § slopas därför. För attden som har gift sig med en same utan att själv vara same skall kunna blidelaktig i samebyns renskötsel bör han kunna antas som medlem i byn. 1paragrafens tredje punkt har därför en ändring gjorts som innebär att den som ärmake till en medlem i en sameby eller efterievande make till sådan medlem ocksåär medlem i byn. 1 denna egenskap får medlemmen utöva renskötselrätt i enlighetmed rennäringslagens bestämmelser utan att själv ha någon renskötselrätt. har påpekat torde det inte vara möjligt att analogivis utsträckabestämmelsens tillämpning till samboförhållanden. Iparagarafen har ordet "renskötselberättigad" bytts ut mot"same". Skälen till ändringen har utvecklats under 11 ij. 1paragrafens andra stycke har en redaktionell ändring gjorts. 1paragrafen har ordet "renskötselberättigad" tagits bort. Skälen tilländringen har utvecklats under 11 §. Det kommer även i fortsättningen att varatillåtet för en icke samisk dödsbodelägare att fortsätta enav renskötande samebymedlem bedriven renskötsel. Lagrådethar påpekat att lagen inte medger att dödsbo blir medlem i sameby. På förslagav lagrådet har därför införts en regel om undantag från det i I § infördakravet på sådant medlemskap. Iparagrafens första stycke har en redaktionell ändring gjorts. 1paragrafens andra stycke har införts en föreskrift om att skälig hänsyn skalltas till andra intressen när lantbruksnämnden bestämmer det högsta antal renarsom får hållas på bete inom en samebys betesområde. Skälen Qll stadgandet harutvecklats i avsnitt 3.7. Det finns för närvarandeinga bestämmelser eller uttalanden i förarbete na om vilka faktorer som skall ligga till grund tor att fastställa det högsta 61 antalrenar som får hållas på bete inom en samebys betesområde. 1990/91:4kan räkna med att kunna använda mark och vatten inom renskötselområdet föregna ändamål utan hänsyn till andra intressen. Det går inte att närmare angeden hänsyn som måste tas till dessa motstående intressen.