prop · GE03120 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:120 om den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten, m.m. Regeringenförelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet den 28 febmari 1991 för de åtgärder och det ändamål somframgår av föredragandens hemställan. Ipropositionen föreslås att funktionen att leda och samordna den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten fr.o.m. överförs till en nymyndighet, rättsmedicinalverket, som regeringen tidigare föreslagit skallinrättas . avlastas därmed helt uppgiften somchefsmyndighet för sina hittillsvarande underförvaltningar. Förslag om attinrätta den nya myndigheten har lagts fram i prop. 1990/91:93 om rättsmedicinskverksamhet, m.m. Vidareföreslås att staten även fortsättningsvis skall ha ett huvudmannaansvar förden rältspsykiatriska undersökningsverksamheten, men att sjukvårdshuvudmännenges möjligheter att driva sådan verksamhet på entreprenad. Preliminära avtal,som träffats mellan företrädare för vissa sjukvårdshuvudmän och staten omdetta, redovisas i propositionen. bemyndigande att godkäima sådanaavtal begärs, liksom bemyndigande att besluta om avveckling av rältspsykiatriskakliniker och stationer i den omfattning som träffade avtal kan motivera och medbeaktande av att tillräcklig total undersökningskapacitet skall finnas. Syftetmed den föreslagna nya organisationen är att dels skapa effektivare ledning avoch stöd för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten, dels påböqaintegreringen mellan deima och den allmänpsykiatriska vården. Ett överförande,så långt det är möjligt, av rättspsykiatriska undersökningar till sjukvårdshuvudmärmengenom entreprenadupphandling överensstämmer med intentionema bakomlagförslagen i prop. 1990/91:58 om psykiatrisk tvångsvård, m.m. 1 1990/91. pp- 190/91:120 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde den 28 febmari 1991 Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden ,, R. , G. , Löimqvist Proposition om den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten, m.m. Endomstol kan i ett brottmål begära att en undersökning görs av den misstänktespsykiska tillstånd för att få ett underlag för att bedöma främst påföljdsfrågan.En sådan undersökning benämns rättspsykiatrisk undersökning. Verksamhetenregleras i lagstiftningen. Rättspsykiatriska undersökningar utförs inom ensärskild organisation, som består av rättspsykiatriska kliniker och stationermed som chefsmyndighet. Situationeninom det rättspsykiatriska undersökningsväsendet har under en följd av år varitproblematisk. Bl.a. har ett stort antal undersökningar inte kunnat genomföras ienlighet med de krav på skyndsamhet som anges i lagstiftningen. Fråganom organisationen av den rättspsykiatriska verksamheten, men också frågor omdess innehåll och omfattning, har varit föremål för överväganden vid ettflertal tillfällen . Både den s.k. Bexéliuskommitténoch översynsutredning, , föreslog i slutet av 1970-taletatt driftansvaret för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten skulle övertasav sjukvårdshuvudmännen men att staten skulle behålla huvudmannaskapet. EnligtÖSoS borde dock även en huvudmaimaskapsförändring eftersträvas. Enarbetsgmpp inom , den s.k. ASV-gmppen, presenterade ettplaneringsunderlag för utveckling av bl.a. den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten(Förslag till rättspsykiatrisk regionvård). Gmppenföreslog att en gemensam s.k. rättspsykiatrisk regionsjukvårdsorganisationskulle byggas upp för både den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten ochden psykiatriska vården av vissa patienter. Planeringsunderlaget har remissbehandlats. Ävensocialberedningen behandlade i sitt betänkande (SOU 1984:64) Psykiatrin,tvånget och rättssäkerheten frågan om organisationen av den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten. Beredningen baserade sina överväganden på ASV-gruppensförslag till rättspsykiatrisk regionvård, men påpekade att dessförslag i princip kunde tillämpas även inom ramen Prop. 1990/91:120 förhittillsvarande organisation. Regeringenuppdrog i febmari 1985 åt statens förhandlingsnämnd att förhandla omöverförande av den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten tillsjukvårdshuvudmännen. I en skrivelse till statens förhandlingsnämndanförde dock att partemas ståndpunkter var så skiljaktiga aUfömtsättningar för förhandlingar inte förelåg. hade därförbeslutat att avbryta förhandlingarna. Idecember 1989 gav regeringen departementsrådet ,, i uppdrag att träffa avtal om att överföra driften av denrättspsykiatriska imdersökningsverksamheten till sjukvårdshuvudmännen.Förhandlingar har förts direkt med resp. berörd huvudman och slutförts . Resultatet har presenterats i en rapport, Redovisning avförhandlingsuppdrag med förslag till åtgärder för att utveckla ocheffektivisera den rättspsykiatriska verksamheten. Rapporten inkl. depreliminära avtalen bör fogas till detta protokoll som bilagorna 1-6. Regeringenhar i propositionen (1990/91:58) om psykiatrisk tvångsvård, m.m., som förnärvarande behandlas av , lagt fram förslag till ny lagstiftning ompsykiatrisk tvångsvård och behandlingen av psykiskt störda lagöverträdare.Förslaget innehåller bl.a. en ny lagreglering för de rättspsykiatriskaundersökningarna. Lagförslagen gmndas delvis på socialberedningens betänkandeoch remissbehandlingen av detta. Regeringenhar vidare i propositionen (1990/91:93) om rättsmedicinsk verksamhet, m.m.föreslagit bl.a. att en ny myndighet, rättsmedicinalverket, inrättas fr.o.m.den Ijuli 1991. Riksdagenbör nu få en samlad redogörelse för reformarbetet inom det rättspsykiatriskaområdet, som underlag för sitt stälhiingstagande till förslagen i det följande.Jag kommer därför att mer utförligt redovisa tidigare utredningar om och stälhiingstagandentill den rättspsykiatriska undersökningsorganisationen och dess verksamhet samtde åtgärder som vidtagits i syfte att undanröja de problem, som längepräglat verksamhetsområdet. 2.1 Nuvarande uppgifter och organisation Denrättspsykiatriska undersökningsverksamhetens huvuduppgift är att lämnasakkunnigutlåtanden till domstolar om siimesbeskaffenhet och vårdbehov hospersoner som är misstänkta för brott. Verksamheten regleras avbestämmelser i lagen (1966:301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål (LRPU).Ytterligare föreskrifter finns i kungörelsen (1966:613) angående tillämpningenav lagen om rättspsykiat- risk undersökning ibrottmål. De rättspsykiatriska utlåtandena används av Prop. 1990/91:120 domstolamafrämst vid bedömningen av om det fiims fömtsättningar för att som påföljdenligt överiämna den tilltalade till sluten psykiatrisk vårdenligt lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSpV). Derättspsykiatriska undersökningarna utförs sålunda på uppdrag av domstolarna.Verksamheten har därmed stark anknytning till rättsväsendet.Myndighetsansvaret åvilar dock med hänsyn till atträttspsykiatriska undersökningar är en medicinsk verksamhet som utförs av hälso-och sjukvårdspersonal. Styrelsen är sålunda chefsmyndighet för undersökningsenheterna,som består av statens rättspsykiatriska kliniker och stationer. Styrelsen ärockså tillsynsmyndighet på området. av den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten är uppbyggdenligt de principer, som lades fast av (prop. 1961:85, 1LU49,rskr. Dessa innebar att den tidigare, mellan kriminalvården ochmentalvården delade, organisationen skulle sammanföras till en enhetligorganisation baserad på rättspsykiatriska kliniker och stationer nära anslutnatill den dåvarande statliga sjukhusorganisationen för mentill vården. Vidklinikerna fömtsattes undersökningar ske av såväl häktade som icke häktadepersoner och vid stationerna av i första hand icke häktade personer. Detbetonades att klinikema skulle anordnas i städer med medicinska lärosäten föratt underiätta forskning, utbildning och rekrytering. tog dock intenärmare ställning till förläggning och dimensionering av enhetema i fråga. Desålunda fastlagda riktlinjerna för den rältspsykiatriska undersökningsorganisationenhar i sina huvuddrag successivt genomförts. Den utgörs av rättspsykiatriskakliniker i , , och samt rättspsykiatriskastationer i och . Organisationen, som regleras i förordningen(1988:1239) med instmktion för statens rättspsykiatriska kliniker ochstationer, omfattar 296 tjänster och 73 undersökningsplatser.Samtliga kliniker och stationer återfiims på orter med s.k.undervisningssjukhus och enheterna är lokaliserade i anslutning tillpsykiatriska vårdenheter hos resp. sjukvårdshuvudman. Det fmns alltså en enheti vaqe sjukvårdsregion. 2.2 utredningar och ställningstaganden Fråganom det rättspsykiatriska undersökningsväsendets organisatoriska ställning och arbetsfömLättningarhar, som inledningsvis nämnts, varit föremål för överväganden vid ett flertaltillfällen . 1971års utredning om behandling av psykiskt avvikande, den s.k. ,hade i uppdrag att göra en översyn av påföljdssystemet för psykiskt avvikandelagöverträdare. Den avlämnade sitt betänkande (SOU 1977:23) Psykisktstörda lagöverträdare. Kommitténförordade en förändring av regler, som skulle innebära att deflesta rättspsykiatriska undersökningar skulle kunna göras betydligt mindreomfattande än dittills. Syftet var att eliminera eller väsentligt förkortaväntetiderna för undersökningarna och att frigöra resurser för vårdarbete.Utvidgade möjligheter till att bedriva vård och forskning inom denrättspsykiatriska organisationen angavs som viktiga förutsättningar för attbidra till att skapa bättre förhållanden. Kommitténförordade vidare ett fortsatt statligt huvudmarmaskap för den rättspsykiatriskaorganisationen. Staten borde behålla resursansvaret och ansvaret förplaneringen. Driftansvaret borde däremot överföras till landstingen. Dettaskulle enligt kommittén bidra till ett mera rationellt utnyttjande avlokalerna, underlätta flyttningar av patienter och förbättra möjligheterna attrekrytera personal. Flertalet remissinstanser var positiva tillhuvudinriktningen av kommitténs förslag i dessa frågor. Regeringen överlämnadebetänkandet jämte remissyttrandena till socialberedningen. Isamband med översynsutredning (ÖSoS), som överlämnades tillregeringen , föreslogs att driftansvaret för de rätts-psykiatriskaklinikerna och stationema skulle överföras till landstingen. Ett sådantförfarande betraktades som första steget i en utveckling, som skulleinnebära att sjukvårdshuvudmännen skulle ta över huvudmannaskapet. Detföredragande statsrådet anförde i prop. 1979/80:6 om socialstyrelsensuppgifter och organisation m.m. att starka skäl talade för en bättre integreringav rättspsykiatrin med den allmänna psykiatriska vården. Hon betonade att deimaintegration bäst kunde uppnås om huvudmannaskapet lades över påsjukvårdshuvudmännen. Det förutskickades i propositionen att statensförhandlingsnämnd skulle få i uppdrag att ta upp förhandlingar med berördasjukvårdshuvudmän om ett sådant överförande. Socialutskottetuttalade i sitt av godkända betänkande (SoU 1979/80:45) att utskottetinte hade något att erinra mot att avlastades uppgiften attvara chefsmyndighet för den rättspsykiatriska organisationen. Utskottetbetonade dock att slutlig ställning till om, och i så fall i vilken omfattning,staten borde ha fortsatt ansvar för den rättspsykiatriska organisationen samtvilken myndighet ett sådant statligt ansvar i så fall borde åvila borde tasförst när klarhet vunnits om den rättspsykiatriskaorganisationen skulle ha i huvudsak nuvaran- Prop. 1990/91:120de uppgifter eller tillföras ökade vårduppgifter. Ensärskild arbetsgmpp inom med uppdrag att skyndsamt planeraframtida vårdformer för särskilt vårdkrävande patienter () presenteradeår 1981 ett planeringsunderlag för uppbyggnad av en rättspsykiatriskregionvård. Gmppen utgick i sitt arbete från att såväl det rättspsykiatriskaundersökningsväsendet som den psykiatriska vården av särskilt vårdkrävandebehövde reformeras. Arbetsgmppenföreslog en gemensam s.k. rättspsykiatrisk regionsjukvårdsorganisation förbåde rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet och den psykiatriska vården avvissa patienter. Ett sammanhållet huvudmannaskap med den övriga sjukvården ochdärmed ett närmande till allmänpsykiatrin skulle ge förutsättningar förförbättrade vård- och undersökningsförhållanden. Arbetsgmppenmenade också att ett regionalt ansvar kunde ge bättre stöd och handledning vid läkarandersökningarenligt 7 § lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål (s.k. § 7-undersökningar)och därmed en bättre kvalitet i bedömningen. Detta skulle eventuellt kunna ledatill ett minskat behov av rättspsykiatriska undersökningar. Samarbetetmed kriminalvården inom regionen beräknades bli viktigt främst genomkonsultation vid kriminalvårdens institutioner. Behandlingsplaneringeninom regionvården fömtsattes ske i samråd mellan patienten, de som lettundersökningen, företrädare för hemortspsykiatrin och i förekommande fallkriminalvården. Gmppen poängterade att "den lokala hemortspsykiatrin hardet basala och långsiktiga behandlingsansvaret och att vård på regional nivåskall ske endast så länge detta av resursskäl är erforderligt". Förslaglämnades vidare om en samarbetsgmpp - ett psykiatriskt samrådsorgan medrepresentanter från regionenheten och vae sjukvårdsområde - för regelbundetsamråd i övergripande frågor, exempelvis om regionalt vårdprogram. Arbetsgmppensförslag till rättspsykiatrisk regionvård remissbehandlades. Flertaletremissinstanser ställde sig bakom gmppens förslag. Ibetänkandet (SOU 1984:64) Psykiatrin, tvånget och rättssäkerheten behandladesocialberedningen den psykiatriska tvångsvården och redovisade förslag till nylagstiftning på detta område. Utgångspunkten för beredningens arbete var attanpassa reglema för tvångsåtgärder inom psykiatrin till vad som tillämpadesinom andra samhällsområden samt till det fömyelsearbete som pågick inom denpsykiatriska vården. av den rättspsykiatriska verksamheten baserade beredningen sinaöverväganden på ASV-gmppens förslag till rätts- psykiatrisk regionvård.Man utgick således från att det skulle Prop. 1990/91:120 finnas ensammanhållen organisation på regional nivå, som bl.a. skulle görarättspsykiatriska imdersökningar och ha vårdplatser för i huvudsak kriminelltbelastade personer som behöver psykiatrisk vård. Enligt beredningens bedömningkunde dock dess förslag i princip tillämpas även inom ramen för hittillsvarandeorganisation. Idecember 1988 uppdrog regeringen åt statskontoret att genomföra en översyn avde administrativa mtineraa m.m. vid de rättspsykiatriska klinikema och stationema.Uppdraget redovisades i rapporten och förnyelse avrättspsykiatrin (1989:14). Irapporten lämnades förslag till en rad administrativa åtgärder för attrationalisera utredningsverksamheten. Statskontoret menade dock att ettgenomförande av dessa förslag även måste få konsekvenser för den rättspsykiatriskaorganisationen bl.a. med hänsyn till de aviserade förändringama ilagstiftningen. Statskontoret redovisade också alternativa förslag till sådanaförändringar. 2.3 Föreliggande förslag till ny lagreglering Riksdagenbehandlar propositionen (1990/91:58) om psykiatrisk tvångsvård, m.m.Förslagen omfattar bl.a. en ny lagstiftning om psykiatrisk tvångsvård och en nylagreglering för det medicinska utredningsförfarandet vid straffrättsligaåtgärder mot psykiskt störda lagöverträdare. Den nya lagstiftningen föreslåsträda i kraft . Ettviktigt syfte med förslaget till ny reglering av det medicinska utredningsförfarandetvid straffrättsliga åtgärder mot psykiskt störda lagöverträdare är attbegränsa behovet av rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet. Regleringen av imdersökningsförfarandetstramas upp i olika avseenden som möjligheterna för domstolama attanvända sig av andra former av medicinsk utredning än rättspsykiatriskaundersökningar utvidgas. Ifråga om de rättspsykiatriska undersökningarna iimebär förslaget i korthetföljande. Rättspsykiatriskvmdersökning skall vara obligatorisk bara i de fall då påföljden bestäms till rättspsykiatriskvård med särskild utskrivningsprövning och lagöverträdaren inte redan genomgårsådan vård. (Påföljden överlämnande till rättspsykiatrisk vård med eller utansärskild utskrivningsprövning ersätter den nuvarande påföljden överlämnandetill sluten psykiatrisk vård enligt LSPV.) En undersökning får dock utföras föratt utröna om den misstänkte har begått gämingen under påverkan av en allvarligpsykisk störning eller om det fiims medicinska fömtsättningar för att ge deime rättspsykiatriskvård, med eller utan särskild utskrivningsprövning, som brottspåföljd.Ändamålet med undersökningen skall anges i domstolens beslut.Om undersökningen skall omfatta de medicin- Prop. 1990/91:120 ska fömtsättningamaför att överlämna lagöverträdaren till rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning, skall detta således framgå av beslutet. Enundersökning som skall omfatta de medicinska fömtsättningama för att överlämnalagöverträdaren till rättspsykiatrisk vård skall resultera i ett ställningstagandetill om personen i fråga lider av en allvarlig psykisk störning. Om så ärfallet skall det dessutom firmas en bedömning av humvida det med hänsyn tillhans psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat atthan är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård. Omvården skall vara förenad med särskild utskrivningsprövning krävs också enbedömning av humvida brottet har begåtts under påverkan av en allvarlig psykiskstörning och om det till följd av deima störning finns risk för återfall ibrottslighet av allvarligt slag. Särskild utskrivningsprövning innebär bl.a.att frågor om utevistelser och utskrivning i princip alltid skall prövas avlänsrätten i första instans. Undersökningenskall utföras med största möjliga skyndsamhet och anpassas efter domstolenssyfte och övriga omständigheter i fallet. Den skall inte göras mer omfattandeeller bedrivas än vad som krävs för att domstolen skall kuimafå de frågor besvarade, som den begärt svar på. Det iimebär att bedömningar ochutredningsarbete, som enbart avser den misstänktes behandling, skall anstå tilldess vård kommer till stånd. Hur ingående en undersökning bör vara kan alltsåvariera. I vissa fall torde det vara möjligt att inom , kanske baranågra dagar, ge domstolen ett tillräckligt medicinskt underlag. Densom är häktad och skall genomgå rättspsykiatrisk undersökning skall utandröjsmål, och senast från det att beslut om undersökning kommitin till undersökningsenheten, föras över till denna. Efter det attundersökningen avslutats skall den misstänkte föras tillbaka till häktet, omhans hälsotillstånd inte ger anledning till något aimat. Om det finnssynnerliga skäl, fär rättspsykiatrisk undersökning av häktad person utföras ihäktet. Beslut om detta skall meddelas av . Ettutlåtande över den rättspsykiatriska undersökningen skall avges inom fyraveckor, om den misstänkte är häktad, och i annat fall från detatt beslutet om undersökning kommit in till undersökningsenheten. Domstolen,och inte som , skall få medge anstånd om det finns synnerligaskäl. Avsikten är att bedönmingen av skälen för anstånd skall vara restriktiv. 2.4 Problem inom undersökningsverksamheten Situationeninom den nuvarande rältspsykiatriska undersökningsorganisationen har under enföljd av år varit problematisk. Ett stort antal imdersökningar har inte kunnatgenomföras inom den lagstadgade maximitiden för det rättspsykiatriskaförfarandet - - och väntetiderna inför undersökning av häktadehar ofta varit oacceptabelt långa. Personer, som Prop. 1990/91:120 varit färdigutredda,har i vissa fall varit kvar mycket länge på klinikema i anslutning till att deöverklagat sina domar eller som följd av att mottagande allmänpsykiatriskakliniker inte kunnat bereda patienterna plats. Kvalitetenpå imdersökningaraa har varit ojämn och inte alltid jämförbar mellan de olikaklinikerna. Personalen inom den rättspsykiatriska undersökningsverksamhetenhar inte kunnat erbjudas vidareutbildning i samma utsträckning som t.ex.personalen inom allmänpsykiatrin. Dessutom har det varit svårt att rekryteraspecialistkompetenta läkare till verksamheten. Systematiserade former förkvalitetsuppföljning och kvalitetssäkring har inte heller ftmnits i tillräckligomfattning, delvis beroende på personalbrist eller otillräckliga resurser fördessa funktioner. Härtill kommer att dubbla roll som chefs-och tillsynsmyndighet för verksamheten har bidragit till att styrelsen haftsvårt att lägga tillräcklig kraft i en samlad ledning av och ett samlat stödtill verksamheten. Deadministrativa villkoren för rättspsykiatrin och dess bedrivande anges i ettstort antal lagbestämmelser och andra normer utfärdade av , regeringenoch centrala myndigheter. En diskrepans rörande målen för verksamheten kanskönjas i regelverket såtillvida att arbetsordningen för de rättspsykiatriska klinikemaoch stationema, jämförd med lagstiftningen och instruktionen (SFS 1988:1239),lägger en relativt större vikt vid de vårdande och rehabiliterande fiinktionema.Synen på de vårdanknutna uppgifterna varierar. Ambitionen att utlåtandena ävenskall kunna ligga till gnmd för den efterföljande vården är på många håll stor.De skilda och oklara måluppfattningama som återfinns i organisationen på olikanivåer bidrar sannolikt i hög grad till de problem som finns i verksamheten. Riksdagenhar /starkt kritiseratforhållandena och begärt att åtgärder vidtas för att i det kortare tidsperspektivetavhjälpa missförhållandena (SoU 1986/87:15 och 16). Kritiken har upprepats avriksdagen (JuU 1987/88:3). Isamband med budgetbehandlingen erinrade socialutskottet i sitt avriksdagen godkända betänkande (SoU 1986/87:16) om vad utskottet tidigare (SoU1979/80:45) hade uttalat om huvudmannaskapet för det rättspsykiatriskaundersökningsväsendet. Utskottet anförde därvid att det är en Öppen fråga omoch i vad mån staten bör överlåta sitt ansvar för det rättspsykiatriskaundersökningsväsendet på sjukvårdshuvudmännen. Skäl kunde enligt utskottetanföras såväl för som emot ett ändrat huvudmannaskap. Utskottet fömtsattedärför att dessa frågeställningar skulle penetreras ingående i beredningsarbetetinnan förslag lades fram för . 2.5 Tidigareåtgärder för att effektivisera verksamheten /91:120 anmälan till kritiserades regeringens agerandevad gällde insatser för att i ett kortare perspektiv se till att de rältspsykiatriskaundersökningarna utfördes inom lagstadgad maximitid och att häktesköer undveks.Regeringen hade i olika sammanhang angett att den delade den framförda kritiken.Regeringen pekade emellertid på de åtgärder den vidtagit för att förbättraförhållandena, nämligen att den lämnat uppdrag dels till attgenomföra olika åtgärder för att uppnå en effektivisering inom befmtligorganisation, dels till statens förhandlingsnämnd att träffa avtal medÖstergötlands och om en särskild verksamhetavseende imdersökning av häktade undersökningsfall i anslutning till derättspsykiatriska stationema inom dessa landsting. Regeringen pekade vidare påatt anslaget till de rättspsykiatriska klinikema och stationema budgetåret1988/89 räknades upp med . Motbakgrund av bl.a. de förslag som redovisades i statskontorets rapport i april1989 har vidtagit en rad åtgärder för att höja effektiviteten iarbetet. Dessa åtgärder innefattar bl.a. förbättrade undersökningsmtiner medutveckling av teamarbete på klinikema, förbättrat och utvidgat teknikstöd,effektivare ledning och uppföljning av verksamheten samt begränsning avvårdtiden i samband med väntan på placeringsbeslut från styrelsen och iavvaktan på plats vid sjukvårdsinrättning inom allmänpsykiatrin. /90 har delegerat ansvaret för budget ochmåluppfyllelse till klinikcheferna. I samråd har mål fastställts för varjeklinik både vad gäller rättspsykiatriska undersökningar och § 7-undersökningar. Dessaåtgärder har sammantaget iimeburit en viss förbättring i verksamheten såtillvida att fler undersökningar numera utförs inom lagstadgad tid och attväntetiderna på häktena i avvaktan på undersökning förkortats. Situationen ärdock fortfarande långt i från tillfredsställande. 2.6 för särskilt vårdkrävande