prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — Kännetecknande allmänt för skogsbmket är t. ex.det ökade antalet skogsägare som inte bor på sina fastigheter. Visserligen gerdessa fortfarande sysselsättning i orten men en stor del av nettoinkomsternaundantas den lokala ekonomin. En långvarig och långtgående rationalisering ären annan företeelse som kännetecknar skogsbmket. Den sysselsättningsminskningsom detta har lett till är givetvis särskilt påtaglig i bygder med dåligtdifferentierat näringsliv. För fjällkommuner tillkommer dessutom de stora ochtill dessa kommuner koncentrerade reservatavsättningarna somgivetvis har begränsat sysselsättningsunderlaget. 3.5 Naturvårds- och rennäringsintressen i det fjällnäraskogsområdet Idet fjällnära skogsområdet gör sig flera olika markanvändningsintressengällande. Fömtom de som bedriver skogsbmk, har företrädare för rennäringen,naturvården, kulturmiljövården, turismen och friluftslivet anspråk på attmarken används på ett för dessa intressen godtagbart sätt. I renskötselsammanhang harintresset främst riktats mot medelålders och äldre skog med marklav och lavbärande träd. Den skogen utnyttjas normalt för renbetning under längre eller , i första hand och vår men även . För renskötseln har tillgången på hänglav och andra trädlavar alltid haft stor och vissa år avgörande betydel se för renarnas överievnad. då snöförhållandena är sådana att markbetet är otillgängligt för renarna utgör nämligen dessa lavar det enda naturliga bete som står till förfogande. Dessa betesproblem förekom- 23 merhuvudsakligen under vårvinterns skarperiod. Renskötseln bedrivs i 51 Prop.1990/91:3 samebyar. Huvuddelen av samebyarna utnyttjar av åretden fjällnära skogen. Deskogsmarksarealer som är av intresse för moderat skogsbmk ärbegränsade till den produktiva skogsmarksarealen inom området. De mestproduktiva bestånden ligger ofta utspridda på ett stort antal platser, ofta isluttningar. Dessa produktivare marker innehåller värdefulla biotoper och ärviktiga för ekosystemets mångfald och helhet. Mångaväxtarter som har sin huvudsakliga utbredning på kalQället och ifjällbjörkskogen finns också i den fjällnära barrskogen. I granskogen är demest iögonfallande arterna de båda högörterna tolta och nordisk stormhatt.Andra exempel på "Qällväxter" i dessa barrskogar är björnbrodd,fjällbräken, fjällskära, fjällvedel, fjällven, gullbräcka, lappljung,lappspira, lappvide, norsknoppa, ripbär, ripvide och svarthö. Merparten avdessa arter hittar man längs vattendrag, på myrar, vid källdrag och i stördabiotoper (brandfält, hyggen, väg- och stigkanter etc). Denfjällnära skogen har, bortsett från torta och nordisk stormhatt, knappast någraexklusiva käriväxtarter. Granskogaraa utmärks dock av hönsbär som oftauppträder mycket rikligt. Där de fjällnära barrskogarna ligger inomfjällbergarternas område är moränen ofta kalkförande. Här kan utbildas enpåtagligt rik flora i jämförelse med inlandets barrskogar. södra och mellersta delama av den fjällnära barrskogen finns de västligasteutpostlokalerna för alm. Av lavar och mossor finns det många arter som baraförekommer i barrskogsregionens översta delar. Exempelpå arter som är känsliga för skogsskötselåtgärder är nordlig knappnålslav ochliten aspgelélav bland lavarna och taigaskinn, rosenticka och doftskinn blandsvamparna. Vissa arter med begränsad utbredning inom fjällregionen och varsexistens hotas av skogliga skötselåtgärder är t. ex. ryssbräken och lappblågullbland kärlväxteraa och skör kvastmossa bland mossorna. Kunskapema och omarternas utbredning och biotopkrav är ofullständiga. fjällnära barrskogen finns djurarter som i första hand är anpassade till kalfjälletmen också sådana som är direkt barrskogsbundna. Gemensamt för många arter äratt de är beroende eller gynnade av ostörda förhållanden både i den egna miljönoch omgivningen. Några viktiga djurarter i den fjällnära barrskogen är björn,havsörn, kungsörn, fladdermöss och vissa tättingar och hackspettar. Den lägredjurvärlden är liksom växterna ofullständigt kartlagd. De flesta av dedjurarter som förekommer i den fjällnära barrskogen finns emellertid ävenutanför denna zon. Defjällnära barrskogarna har sålunda ofta stora naturvärden. Värdena liggerfrämst i områdenas storlek, relativa orördhet och långa skogliga kontinuitet.Till sin ytvidd saknar de motsvarighet i med undantag för Sovjetunionen.Kombinationen av väglöst land, oreglerade vattendrag och sjöar, opåverkademyrar, Qällhedar och barrskogar anses vara fjäll-randzonens gmndläggandekvaliteter i såväl fauna- som florahänseende och en viktig förutsättning förmånga arters överlevnad. I dessa kvaliteter ligger också en stor del av det turistiskavärdet. När det gäller friluftslivet i dessaområden kan nämnas verksamheter som jakt, fiske, bär- och Prop. 1990/91:3svampplockning. Genomsin storlek och i många områden låga grad av kulturpåverkan erbjuder denfjällnära barrskogen en unik möjlighet för barrskogens fauna att utvecklasnaturiigt. Detta ger möjlighet för ekologisk forskning om naturligaförändringar i såväl faunans som sammansättning. Denna forskning kanvara av grandläggande betydelse i fråga om artbevarande och i fråga omförståelsen av det nordliga skogsekosystemet. Detta gör områdena specielltviktiga från forskningssynpunkt. Beträffandekulturmiljövården är kunskapsläget sådant att endast ytterst begränsadeyttäckande inventeringar har utförts och då framför allt i samband medplanerade vattenkraftutbyggnader. En inventering på vanlig skogsmark i delar avStommans kommun i samband med markanvändningsplaneringen visade på talrikaspår från nybyggartiden och av tidigare samisk kultur. Kunskapenom kulturmiljövårdens intresseområden i de fjällnära skogarna måste bedömassom bristfällig. 3.6 Skogspolitiken och skogsvårdslagen Skogsnäringenär vår viktigaste exportnäring. Den har utomordentligt goda fömtsättningar attmedverka till en förbättrad balans i våra utrikes-betalningar. Skogensbetydelse för landets ekonomi och välstånd motiverar att skogsmarken somproduktionsresurs tas till vara på bästa sätt. Målet för skogspolitiken enligt1979 års skogspolitiska beslut är mot bakgmnd härav en varaktig, hög ochvärdefull virkesavkastning under hänsynstagande till naturvårdens och andraallmänna intressen. Genom riksdagsbeslut kompletteradesskogsvårdslagen med uttryckliga krav på aktivt utnyttjande av skogen i syfteatt öka produktionen och sysselsättningen i skogsnäringen. Skogsproduktionenslämpliga omfattning och sammansättning är inte exakt fastslagen i riktlinjeraaför skogspolitiken. Strävan skall emellertid vara en ökad produktion bådekvantitativt och kvalitativt. En utgångspunkt är sålunda att åstadkomma enskogsproduktion som möjliggör en långsiktig årlig bruttoavverkning avåtminstone 75 milj. msk. Dämtöver skall strävan vara att öka produktionenytterligare i den mån detta är möjligt och lämpligt med hänsyn till andraviktiga samhällsmål. Skogsvårdslageninnehåller regler om hur skogsmark skall skötas så att den varaktigt ger en högoch värdefull virkesavkastning. Lagen innehåller också regler om att hänsynskall tas till naturvårdens och andra allmänna intressen vid skötseln av skogsmark.Det är i första hand naturvårdens, kulturmiljövårdens och friluftslivetsintressen som berörs av sättet att sköta skog. 1 de norra delarna av landetberörs också rennäringens intressen. Skogsvårdslagen behandlarfrämst avverkning och plantering av skog. Innan avverkning sker skall skogsägaren göra en anmälan till skogsvårds styrelsen. Något särskilt tillstånd behövs inte. Detta gäller dock inte inom ett område som enligt skogsvårdslagen har avgränsats som svårföryngrad skog och skyddsskog. 1 detta område får avverkning inte ske utan skogs- 25 vårdsstyrelsens tillstånd.För att få tillstånd att avverka krävs att man kan Prop. 1990/91:3 få uppny skog inom rimlig tid efter en avverkning. Tillsynen över att skogsägaraaföljer skogsvårdslagens regler utövas av ochskogsvårdsstyrelsen, som på olika sätt kan ingripa mot skogsägare som brytermot gällande regler. Enav utgångspunkteraa för den nuvarande skogsvårdslagen är att skogsbmket skallbedrivas så att fömtsättningama för en mångsidig användning av skogarna intembbas. Hänsynsreglema ställer upp minimikrav som under alla omständighetermåste uppfyllas. En fömtsättning är dock att hänsynen kan förenas med ettrationellt skogsbrak. Detta innebär att kraven på hänsynstagande inte fårställas så högt att pågående markanvändning avsevärt försvåras. När det gällernaturvårdens intressen får i sådana fall, då det anses erfoderligt attöverskrida denna gräns, i stället naturreservat bildas. Markägaren är dåberättigad till ersättning för den skada som han lider genom ett beslut omreservatsbildning. Hänsynsreglemai skogsvårdslagen är ett uttryck för det s. k. sektorsansvaret. Detta innebäratt varje samhällssektor har ett ansvar dels för att förhindra att verksamheteninom sektora skapar problem i förhållande till konkurrerande intressen, delsför att lösa de problem som redan finns. Inom skogssektora är det skogsbraketsutövare och skogsvårdsorganisationen som har det närmaste ansvaret för attskogsbraket anpassas till andra intressen så att ett mångbrak av skogsmarkenblir möjligt. Innebörden av sektorsansvaret har närmare utvecklats i prop.1987/88:85 om miljöpolitiken . 3.7 De senaste årens utveckling Skogsbraketsutövare har kritiserats för att inte ta den hänsyn till konkurrerandemarkanvändningsintressen som ryms inom ramen för ett rationellt skogsbrak. Närdet gäller naturvårdshänsynen förklarade sig jord-bmksutskottet deladen uppfattning som framförts i flera motioner i att det på sina hållbrister åskilligt i efterlevnaden av reglerna om naturvårdshänsyn iskogsbraket. Enligt utskottet är det dock inte reglerna i sig som är alltförkrångligt utformade. Snarare gäller det enligt utskottet att utveckla kunskapenhös skogsägare och skogshuggare om de biologiska och ekologiska förhållandensom utgör granden för hänsynsreglema (JoU 1988/89:16). Iförra årets budgetproposition pekade jag på behovet av att skogsägarna leverupp till de krav som är föreskrivna i skogsvårdslagstiftningen i fråga omhänsyn till naturvårdens och andra allmänna intressen. För naturvårdsutbildningav skogsbrakare föreslogs därför att skogsvårdsorganisationen skulle tillföras10milj. Förslaget godkändes av . När det gäller skogsbraketi de Qällnära skogama är det framför allt avverkning genom kalhuggning och radikala markberedningsmetoder som skapar problem för de med skogsbraket konkurrerande markanvändnings intressena. En kalavverkning, kanske med en efterföljande hyggesplöjning, förändrar för avsevärd tid på ett genomgripande sätt landskapsbilden. Ocksåekologiska förändringar sker. Djurens livsbetingelser påverkas och Prop.1990/91:3 föratsättningaraa för skogsmarkens utnyttjande för friluftslivändras. Avvägningenav verksamheten i det fjällnära området har skett efter tvåhuvudlinjer. Dels har omfattande reservatsbildningar gjorts inom de områden därskyddsintressena har varit särskilt starka, dels har skogsstyrelsensföreskrifter och allmänna råd till skogsvårdslagens hänsynsregler anpassatsallt eftersom och regeringen har lämnat riktlinjer för det Qällnäraskogsbmket. har även på eget initiativ ändrat sina föreskrifteri detta avseende. Föreår 1987 fanns endast ett fåtal naturreservat i det Qällnära området. År 1987satte man igång med att bilda reservat av de värdefulla urskogsområden somkartlagts vid och inventering avfjällregionen. Även utanför det fjällnära området har urskogar avsatts somnatur- och domänreservat. Ihela fjällregionen, som omfattar en area! om knappt 9 milj. ha, var områden skyddade i form av nationalparker, befintliga eller planeradenaturreservat och domänreservat. En stor del av dessa områden, som tillsammansutgör ca 3,7 milj. ha, består av kalfjäll, fjällbjörkskog och vatten.Ytterligare domänreservat har bildats och under innevarande år. Delfjällnära barrskogsområdet avgränsas i figuren (s. 28) av barrskogsgränsen iväster (den prickade linjen i figuren) och gränsen för fjällnära skog i öster(den heldragna linjen i figuren). Det är inom detta område som de 1,6 milj. haproduktiv skogsmark finns. Näravsättningen av de planerade naturreservaten är slutförd kommerenligt och bedömningar ca öOOOOOha av denproduktiva skogsmarken att vara skyddad i det fjällnära området. Detta innebäratt skyddet totalt kommer att omfatta av den fjällnära produktivaskogsmarken. Inomområden som är nationalpark eller naturreservat bedrivs givetvis inte skogsbmk.En stor del av de skyddade områdena ligger på statens mark. När det gällerdomänreservaten skall enligt avsättningsbesluten skogsbmk inte bedrivas inomreservaten. har utfäst sig att inte ändra föreskriftema utanregeringens medgivande. Defjällnära skogama ligger inom det område som i skogsvårdslagen avgränsats somsvårföryngrat. Det innebär att skogsägaren måste ha skogsvårdsstyrelsenstillstånd för varje slutavverkning inkl. s.k. fjäll-skogsblädning. I sambandmed att tillståndsfrågan prövas bedömer om föryngring kanske och vilka åtgärder som behövs för att trygga återväxten. har i enpromemoria uppskattat att arealen av sådan produktiv skogsmark där man inte kan påräkna någon skogsåterväxt inom rimlig tid uppgår till minst 250000ha i hela det fjällnära området, varav minst 100000 ha i och minst 150000 ha i övriga län tillsammans. Det är således fråga om betydande arealer utanför de skyddade områdena där tillstånd till slutavverkning inte kan medges. Dessa arealer är belägna dels som ett bälte utmed de samman hängande fjällområdena från till , dels som 27 en stor mängd större och mindre öar inne i övriga områden. Bältets bredd är störst i . Skyddadearealer inom det svårföryngrade området. Större delen av de skyddade Prop. 1990/91: 3 områdena har avsatts . 1||1 Nationalpark DomänreservatNaturreservat Gränsen för fjällnära skog Gräns för svårföryngrad skog (18§SVL) Sammantagetinnebär vad jag nu har redovisat att mindre än hälften Prop. 1990/91:3eller ca 750 000ha av den produktiva skogsmarken i det fjällnära området ärtillgänglig för skogsbrak. Undersenare år har en rad åtgärder vidtagits för att skogsbmket i det Qällnäraområdet skall bedrivas på en nivå och på ett sätt som kan godtas med hänsyntill konkurrerande markanvändningsintressen. Enligt har detfjällnära skogsbmket sålunda i stort utvecklats i enlighet med ochregeringens uttalanden. har enligt den medgivnaslutavverkningsarealen liksom de enskilda hyggesytomas storlek minskat,hyggesplöjningen i det närmaste upphört, användningen av contortatallenavsevärt reducerats och skogsbmket har i ökad utsträckning samrått medrennäringen. 1 rennäringens och naturvårdens intressen har alltmer skog sparatsi samband med avverkning. Dengenomsnittliga avverkningen var enligt betydligt större årenföre än åren efter 1985. 1984 beviljades tillstånd föravverkning på ca 6 600ha . Motsvarande statistik visaren nedgång med . Då gavs tillstånd till avverkning av ca 4 900 ha . Enligtskogsstyrelsen finns vissa osäkerhetsfaktorer när det gäller bedömningen avutvecklingen. Sålunda kan enligt styrelsen den minskade avverkningsarealen påsenare år till en viss del bero på bristen på härdigt tallfrö under senare årsamt det beslutade förbudet mot att använda contortatall i de mestutsatta klimatlägena. Statistik för visar också att den tillståndsgivnaslutavverkningsarealen i Qällnära skog för samtliga kategorier av skogsägare ärstörre än för den närmast föregående fyraårsperioden. a. bero på det goda som gav god tillgång på inhemskt,härdigt plantmaterial. 3.8 förslag i huvuddrag Skogsstyrelsenföreslår att vissa delar av styrelsens föreskrifter och allmänna råd befästs iskogsvårdslagen och skogsvårdsförordningen. Enligt styrelsen skapas därmedgarantier för att statsmaktemas intentioner när det gäller skogsbmk i defjällnära skogama kommer att uppfyllas. På vissa punkter föreslårskogsstyrelsen också att lagen och förordningen förtydligas. Detta gäller bl.a. möjligheter att föreskriva hänsyn till olika intressenvid en prövning av en ansökan om avverkning i svårföryngrad skog ellerskyddsskog. I vissa avseenden fordrasdock enligt att nya bestämmel ser införs i skogsvårdslagstiftningen. föreslås sålunda få en befogenhet att kräva att den som ansöker om tillstånd att slutavverka på Qällnära skogsmark redovisar de åtgärder som behövs för att återväxten skall tryggas. På samma sätt skall kunna kräva att sökanden redovisar att en planerad åtgärd inte riskerar fjällgränsens ned flyttande. Denna skyldighet skall bara gälla storskogsbraket. En sökande skall också kunna krävas på redovisning av den hänsyn till naturvårdens, kulturmiljövårdens och rennäringens intressen som han har för avsikt att 29 iaktta.Detta skall gälla samtliga ägarkategorier. Vidare föreslås skogs- Prop.1990/91:3 vårdsstyrelsen få befogenhet att genomföra en naturvärdesinventeringinnan tillstånd till avverkning prövas. förslag till nya bestämmelserinnehåller även föreskrifter om att det skall finnas en aktuell skogsbraksplanför områden där skogsbilvägbyggnad aktualiseras. föreslårslutligen att skall inventera och redovisa sådan produktivskogsmark där skogen på grand av återväxtsvårigheter inte bör slutavverkas.Detsamma gäller skog som behövs för att hindra fjällgränsens nedflyttande. Skogsstyrelsensrapport har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Av deremissinstanser som har avgett ett helhetsomdöme över rapporten har enmajoritet tillstyrkt eller förklarat sig inte ha någon erinran mot attförslagen i rapporten genomförs. Den kritik som riktats mot förslagen går å enasidan ut på att skogsbraket i det fjällnära området inte behöver styras ochdetaljregleras genom ändrade eller nya bestämmelser i skogsvårdslagstiftningen.Enligt denna kritik visar redovisning av det Qällnäraskogsbraket att skogsbmket kan anpassa sig till andra intressenutan lagreglering. Företrädare för denna uppfattning finns framför allt inomskogsnäringen, men även vissa kommuner har gett uttryck för samma uppfattning.Andra remissinstanser har å andra sidan ansett att förslagen i skogsstyrelsensrapport inte är tillräckliga. Denna inställning har framför allt företrädareför naturvårdsintressena. anser att markanvändningen ochutnyttjandet av de fjällnära områdena inte enbart är en fråga för skogsbraketoch således inte heller i sin helhet kan regleras genomskogsvårdslagstiftningen. anser det därför befogat attöverväga en särskild lagstiftning för markanvändningen inom de fjällnäraskogsområdena. framför kravet på ennaturvårdsgräns som en samlad helhetslösning av konflikterna i de fjällnäraskogama. anser att förslag tilländringar och tillägg i skogsvårdslagstiftningen sammantaget kan karaktäriserassom angelägna och vällovliga men otillräckliga mot bakgrand avbehovet av skydd för de kvarvarande trädlavförande skogama. 3.9 förslag i huvuddrag Närdet gäller rennäringens ställning gentemot skogsbraket konstaterar samerättsutredningen att främst det storskaliga skogsbraket med dess markberedningsmetoder orsakar rennäringen skada. Utredningen föreslår därför att särskilda skyddsregler gentemot skogsbraket förs in i rennärings lagen och skogsvårdslagen. Förslaget innebär att den som äger eller brakar mark inom renskötselområdet skall vara skyldig att samråda med berörd sameby i vissa fall vid större skogsavverkningar. 1 fråga om slutavverkning av skog och därmed sammanhängande skogsbmksåtgärder på åretrant- markema föreslås dämtöver gälla att avverkningen eller åtgärden i princip inte får vidtas utan tillstånd av om det saknas medgi vande från samebyn. Tillstånd skall ges såvida inte avverkningen eller åtgärden medför bortfall av renbete av sådan art och omfattning att det 30 intekan ersättas genom att alternativa betesområden utnyttjas eller leder Prop.1990/91:3 till att sedvanlig samling och flyttning av renhjord omöjliggörs.Tillstånd får inte ges utan att det av utredningen föreslagna harberetts tillfälle att avge yttrande. Samerättsutredningenhar som utgångspunkt för sitt förslag till obligatoriskt samråd haftskogsstyrelsens föreskrifter om samråd med rennäringen vid avverkning avsvårföryngrad skog. förslag går emellertid längre ändessa föreskrifter genom att samrådsskyldigheten skall omfatta ävenvinterbetesmarkema och genom att tillståndsprövning av skogsbmksåtgärder skallgälla på åretrantmarkema. Remissutfalletav samerättsutredningens förslag är blandat. Något förenklat kan sägas attföreträdare för skogsnäringen avstyrker förslaget om utökat samråd och omtillståndsplikt medan de samiska organisationema jämte några andraremissinstanser anser att tillståndsplikten även bör omfatta skogsbmksåtgärderpå vinterbetesmarkerna. 3.10 Förslagen om naturvårdsgräns och hasardgräns Naturvårdsverketföreslår att ett avverkningsförbud införs i skogsvårdslagen för en höjdzon medutgångspunkt i gränsen mot kalfjäll eller fjällbjörkskog och med en vertikalavgränsning varierade mellan 100 och 200 m i höjd. Avsikten är att den såavgränsade zonen skall skydda skog med höga naturvärden och utgöra ett skyddmot att fjällgränsen flyttas ned. Naturskyddsföreningensförslag till naturvårdsgräns innebär en sammanhängande gränsinom det svårföryngrade skogsområdet. Gränsen är huvudsakligen dragen väster ommen i vissa fall öster om gränsen för fjällnära skog. Avgränsningen har gjortsutifrån kriterier som skogens utseende och grad av påverkan samt betydelse förväxt- och djurliv. zon mellan fjällbarrskogens trädgräns i väster och naturvårdsgränsen iöster finns enligt föreningen ca 900000 ha produktiv skogsmark som i huvudsakär opåverkad av kalhuggning och genom sin orördhet har höga naturvärden. Idenna zon föreslås ett förbud mot kalhuggning och skogsbilvägar. Avverkningskall här endast få ske i form av fjällskogsblädning på lämpliga marker. Påstatens marker bör restriktionerna vara mycket stora. fjällnära skogen öster om den föreslagna naturvårdsgränsen finns enligtföreningen ca 800000 ha produktiv skogsmark. Här skall endast små kalhyggen om510ha få tas upp. Skogsodling skall bara få ske med inhemskt plantmaterial. Vidprövning av tillstånd till avverkning måste enligt föreningen även hänsyn tastill risken för att återväxten äventyras på gmnd av klimatförändringar.Särskilt stor är risken enligt föreningen i en vertikal zon med utgångspunkt ifjällbarrskogens trädgräns och avgränsning 200 m nedåt i höjdled (klimatiskhasardgräns). 3.11 Behovet av åtgärder Prop. Närdet gäller möjligheterna att bedriva skogsbmk i det Qällnära området delar jagskogsstyrelsens bedömning att det går att bedriva ett uthålligt sådant inomdelar av området. Hänsynen till andra allmänna intressen får dock inteeftersättas. Dessa intressen gör sig särskilt starkt gällande i det fjällnäraskogsområdet. uttalanden om att det bör iakttas stor återhållsamhetmed bedrivande av skogsbrak i de fjällnära skogama äger därför alltjämt fullgiltighet. Ifråga om behovet av lagstiftning för att uppnå en sådan återhållsamhet gör jagföljande bedömningar. Engmndläggande fömtsättning för att skogsvårdslagens hänsynsregler skall få eneffektiv tillämpning är att de skyddsvärda intressena är kända för dem somskall tillämpa reglerna. Detta gäller såväl skogsägare och dem som de anlitar iskogsbmket som tjänstemän i skogsvårdsorganisationen. Skogsvårdslagstiftningenoch naturvårdslagstiftningen innehåller i detta syfte regler om kommunikationoch om samråd. får sålunda för tillämpningen av naturvårdslagengenom del av anmälningar och ansökningar som rör avverkningav skog inom områden som särskilt angett. Skogsvårdsstyrelsenskall också i fråga om naturvårdshänsyn samråda med kommunen i frågor som är avsärskild vikt med hänsyn till de lokala förhållandena. En skogsägare som villslutavverka inom de delar av renskötselns åretmntmarker, som ligger inomområdet för svårföryngrad skog skall, när han ansöker om avverkningstillstånd,visa att han har berett berörd sameby tillfälle till samråd. 1 annat fallriskerar han att hans avverkningsansökan avvisas.