prop · GE0310 · 1990-12-31 00:00:00 — Det är mycket osannoliktatt det efter beslutet skulle uppträda någon som inte är bunden av beslutet ochgöra anspråk på atl få bestämma över gravsättningen eller kremeringen. Efterdessa överväganden av de tvistefrågor som bör avgöras av myndighet skall jagövergå till frågan om hur förfarandet bör utformas. I första hand bör dettautformas så att det underlättar för parterna att själva komma överens. Det bördärför inledas med en förlikningsverksamhet. början kan tvist uppstå inför krematoriemyndigheten. En av de efterlevandekan tänkas begära kremering medan någon annan motsätier sig detta. Eftersomdet, i enlighet med vad jag har anfört i det föregående, inte går att i lagenange vem som skall ha bestämmanderätt i frågor om kremering och omgravsättningen, saknas det möjligheter för krematoriemyndigheten alt avgöravilken av de tvistande som skall anses ha behörighet atl bestämma. I ettsenare skede kan motsvarande problem uppkomma inför kyrkogårdsmyndigheten, t.ex.genom att en av de efterlevande begär att stoftet eller askan skall gravsättaspå begravningsplatsen medan någon annan motsätter sig detta. Tvisterav det här slaget kan lösas på olika sätt. En nära till hands liggande lösningsom har föreslagits av ett par länsstyrelser är all låta myndigheterna självaavgöra vilken mening bland de efterievande som skall anses äga företräde.Myndigheterna skulle därvid handlägga ärendena enligt förvaltningslagen (1986:223,ändrad senast 1990:456) och fatta beslut som därefter skulle kunna överklagas. Enuppenbar nackdel med ett sådant system är att det kan vara tids ödande. Om t.ex. tvist råder beträffande såväl frågan om kremering eller icke kremering som frågan om platsen för gravsättning och krematorie myndigheten och kyrkogårdsmyndigheten inte är identiska, kan det bli fråga om dubbla utdragna processer. Vid tvist angående t.ex. platsen för gravsättning kan det också tänkas att olika myndigheter ger motstridiga beslut. Det kan vidare mot ett sådant system anföras invändningar av mera principiellt slag. Krematorie- och kyrkogårdsmyndigheterna är som förval tare av krematoriema respektive begravningsplatserna mer eller mindre 44 berördaav konflikterna mellan de efterievande och de är dessutom i Prop.1990/91:10 allmänhet knutna till . Sistnämnda omständighet medförall det är betänkligt att låta myndigheterna besluta i tvister där olika trosåskådningarkan skära sig mot varandra. 1praktiken är det kyrkogårdsmyndighetema som i sin verksamhet ställs inför deproblem som oenighet mellan de efterlevande angående gravsättningen eller kremeringenger upphov lill. Det är då naturligt atl myndigheterna ger parterna råd ochvid tvist även försöker att ena dem. På detta sätt torde myndigheterna oftaförfara . Det ligger alltså nära till hands att som arbetsgruppenföreslår låta kyrkogårdsmyndigheterna ta hand om det inledande medlingsförfarandet. Somjag nämnt ovan bör kyrkogårdsmyndighetema inte själva fatta besluten i tvistermellan de efterlevande. De skäl som jag därvid anförde har inte samma styrkanär det gäller att anförtro myndigheterna medlar-verksamhet. Även om man åläggermyndigheterna en skyldighet atl medla så är det inte något som hindrar atl desom drar sig för atl vända sig till en myndighet som är knuten till vänder sig till någon annan för att få råd och hjälp med medling, t.ex.ett trossamfund eller en begravningsentreprenör. För de allra flesta torde detdock vara tillräckligt att de har rätt atl vända sig till enkyrkogårdsmyndighet för att få hjälp att enas. Jag föreslår därför i likhet medarbetsgruppen att parterna skall ha rätt att påkalla medling av kyrkogårdsmyndighetema. Eftersomkyrkogårdsmyndigheterna inte själva skall besluta i tvister är det nödvändigt atlförlikningsförfarandet lagregleras. Det bör la sin början med alt parternavänder sig till myndigheten och begär att den skall medla. Delär emellertid inte vilka tvistefrågor som helst som skall kunna ge anledning tillatl ett formellt medlingsförfarande inleds. Tvisten skall ha sin grund ioenighet beträffande kremering eller gravsätlningen och således gälla frågan omvem som vid kontakterna med krematorie- och kyrkogårdsmyndigheterna skall harätt alt bestämma i dessa frågor. Självfallet skall kyrkogårdsmyndighelen geråd och hjälp även beträffande andra frågor, men tvist i sådana skall inteföranleda att del anhängiggörs elt ärende angående medling. Omparterna enas bör kyrkogårdsmyndigheten fastställa föriikningen så att detsenare inle uppstår några oklarheter. Om förlikning däremot inte uppnås börkyrkogårdsmyndigheten hänskjuta ärendet lill någon annan myndighet för beslut.Om parterna har vänt sig till någon annan för att få hjälp med förlikning mendetta har misslyckats, måste de formellt begära all kyrkogårdsmyndighelen skallmedla. I elt sådanl fall kan kyrkogårdsmyndighelen nöja sig med all företa ensummarisk medling och därefter hänskjuta frågan till myndigheten för avgörande. Arbetsgruppenhar vid övervägande av vilken myndighet som skall besluta i ärenden avförevarande slag framhållit att de tvister som det är fråga om är av grannlaganatur och ofta svåra att bedöma. Enligt arbetsgruppen är de emellertid inte avrättslig karaktär i egentlig mening och kräver därför inte domstolsprövning.Mot bakgrund härav föreslår arbetsgruppen att tvistefrågorna skall, om medlinginte lyckas, hänskjutas lill föravgörande och att beslut inte skall kunna överklagas. Jag anser i likhet medarbetsgruppen alt ärenden som kyrkogårdsmyndigheten inle lyckas förlika bör hänskjutastill för prövning. Jag delar ocksåarbetsgruppens uppfattning att det är angeläget att ärenden av detta slagavgörs skyndsamt. från denna utgångspunkt är det därför inte en orimligordning att beslut, som arbetsgruppen föreslår, inte skallkunna överklagas. Emellertid måste hänsynockså tas lill konvention angående skydd för de mänskligarättigheterna och grundläggande friheterna, vilken är bundet av. Enligtartikel 6 i konventionen skall envar när det gäller all pröva hans civilarättigheter och skyldigheter vara berättigad till rättegång inför domstol. Det kan enligt min meninginte helt uteslutas att de frågor som skall prövas i förevarande sammanhang rörsådana civila rättigheter och skyldigheter som omtalas i konventionen. Jagföreslår därför alt beslut skall kunna överklagas hoskammarrätten. Med hänsyn till ärendenasart får det förutsättas att de handläggs skyndsamt av kammarrätterna. 2.3.4Tiden för gravsättning av stoft eller för kremering Mittförslag: Stoft skall gravsättas eller kremeras efterdödsfallet. skall dockfå möjlighet atl medge anstånd. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt med undantag av att arbetsgruppen föreslår attfrågor om anstånd skall prövas av kyrkogårdsmyndigheterna. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanser tillstyrker arbetsgruppens förslag eller lämnar det utanerinran. ifrågasätter dock om inte tiden bör bestämmas tillmindre än . Som skäl härför anförs att vissa frånstötandeförändringar av kroppen uppstår trots kylanordningar,vilket motiverar balsamering, ett tungt arbete som dessutom medförsmittorisker. Några remissinstanser efterlyser föreskrifter om hur det skallförfaras med ett stoft i avvaktan på gravsättning. Ett par remissinstanserföreslår att kyrkogårdsmyndigheten skall ges möjlighet att låta gravsätta stoftsom inte är gravsatt inom föreskriven tid. En remissinstans anser att anståndinte skall kunna beviljas för längre lid än . Skälen för mitt förslag:Enligt 24 § begravningskungörelsen skall, om gravsätlning eller kremering intehar skett efter dödsfallet, pastorsämbetet i den församlingdär dödsfallet skall antecknas verkställa utredning om anledningen tilldröjsmålet. Härutöver finns det i begravningslagstiftningen inte någratidsgränser för när ett stoft senast skall vara gravsatt eller kremerat. låg det i sakensnatur att ett stoft måste omhändertas skyndsamt. De nutida möjligheterna attförvara stoft innebär emellertid en ökad risk för att kremeringeller gravsättning i vissa fall kan fördröjas. Jag anser därför att det behövsen bestämmelse om när gravsättning av stoft eller kremering senast skall ägamm. Eftersom föreskriften i första hand riktar sig till enskilda bör den tas ini lag. Vid bestämmande av tideninom vilken ett stoft skall gravsättas eller kremeras är det naturligtvis, medhänsyn till sådana synpunkter som har framförts av , angelägetatt se till att stoft gravsätts eller kremeras skyndsamt. 1 allmänhet ägerockså detta mm efter dödsfallet. Särskilt svårigheter för deefterlevande att kunna närvara vid gravsättningen leder dock ibland till attdenna kan fördröjas, och i vissa fall kan omständigheterna vara sådana attdröjsmålet bli avsevärt. De varierande förhållandena medför att det ilagstiftningen bör anges som vid förekomsten av särskilda skälskall kunna föriängas. Den grundläggandebestämmelsen om den tid inom vilken stoft skall gravsättas eller kremeras börbestämmas så att kravet på skyndsamhet understryks som deefterlevande ges så god tid att ombesörja gravsättningen att de bara iundantagsfall skall behöva begära anstånd. Jag anser i likhet med arbetsgmppenatt är en lämpligt avvägd tid. För att anstånd skall kunna meddelasbör krävas att det finns särskilda skäl för det. Liksomför närvarande bör det ankomma på pastorsämbetet att bevaka att tiden förgravsättning av stoft eller kremering hålls och att verkställa utredning omanledningen till ett dröjsmål. Det bör därför också ankomma på pastorsämbetetatt pröva frågor om anstånd. 2.3.5Förvaring och gravsättning av aska Mittförslag: Aska skall gravsällas från kremeringen. Anstånd skall dockkunna medges. 1 avvaktan pågravsättningen skall askan förvaras i elt krematorium. Den skall även kunna fåförvaras av kyrkogårdsmyndigheten, antingen på den ort där gravsättningen skallske eller på den ort där den avlidne senast var kyrkobokförd. Arbetsgruppens förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt. Arbetsgmppens förslag omfattar emellertidinte möjligheten till förvaring av askan av kyrkogårdsmyndigheten påkyrkobokföringsorten. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker arbetsgmppens förslag eller lämnar detutan erinran. påtalar att det kan uppstå problem vid förvaringav aska i de fall då delta beror på ovisshet om var askan skallgravsättas och föreslår att förvaringsorten då bör vara den avlidnesfolkbokföringsort eller den plats där stiftet anordnar en sådan förvaring. Skälenför mitt förslag: Enligt 25 § begravningskungörelsen skall aska efter avliden gravsättasinom efter kremeringen. I stället för att askan Prop. 1990/91: 10 gravsättskan den grävas ned eller strös ut i minneslund eller, efter tillstånd avlänsstyrelsen, strös ul på en plats, som inte är begravningsplats. I avvaktanpå gravsättning eller liknande skall askan förvaras i ett krematorium (26 §).Om askan har förvarats i ett krematorium skall föreståndaren för krematorietanmana den som har lämnat askan i förvar att efter det att haneller hon har fått del av anmaningen se till att askan blir gravsatt eller påannat sätt omhändertagen i enlighet med kungörelsens bestämmelser. Om det intesker eller om den som har lämnat askan i förvar inte kan nås med delgivninginom , skall krematorieföreståndaren föranstalta om gravsättningenav askan. Lagstiftningenbör i likhet med vad som gäller innehålla en bestämmelse om den tid efterkremering inom vilken askan skall gravsättas. Vid bestämmande av tiden måstehänsyn tas till möjligheterna att förvara askan och önskemålet om att inomrimlig tid få till stånd en definitiv gravsättning. Hänsyn måste också tas lillbehovet för de efterlevande av att kunna få rådmm med beslut om särskiltplatsen för gravsättningen. Dennuvarande ettårsregeln synes vara lämpligt avvägd. Regeln bör emellertid ienlighet med arbetsgmppens förslag kompletteras med en möjlighet att ge anståndmed gravsättningen, om det finns särskilda skäl för del. Härigenom kan man ienskilda fall ta hänsyn till de svårigheter som kan föreligga när det gälleratt bestämma platsen för gravsättningen. Man kan då undvika att det sedermerauppstår önskemål om att flytta askan. Någon bestämmelse om en längsta tid föranstånd torde inte behövas. Närdet gäller underlåtenhet att iaktta den föreskrivna tiden anser jag att dennuvarande ordningen i huvudsak kan behållas. Den innebär att den som förvararaskan skall låta gravsätta den, om den som ordnar med gravsättningen inte självgravsätter askan. Förnärvarande skall, som nämnts, askan förvaras i krematoriet i avbidan pågravsättning. Denna restriktiva regel medför bl.a. den nackdelen alt askan förlång tid kan bli placerad långt ifrån de efterlevande, eftersom det i vissadelar av landet finns ganska få krematorier. Jaganser att även kyrkogårdsmyndigheterna skall kunna få förvara askan. I förstahand bör den då kunna förvaras hos den kyrkogårdsmyndighet där gravsättningskall ske. Anledningen till att det kan dröja med gravsättningen tordeemellertid i allmänhet vara att det är osäkert var gravsättning skall ske ochdel bör då inte finnas några hinder mot alt askan i stället förvaras hoskyrkogårdsmyndigheten på den ort där den avlidne senast var kyrkobokförd. Detbör dock inte vara fråga om någon skyldighet för kyrkogårdsmyndighetema attförvara askan ulan de får själva avgöra om de har möjligheter att tillgodose deefterlevandes önskemål, t.ex. genom att tillhandahålla tillfälliga uppställningsplatseri ett kolumbarium, en urnmur eller något annat utrymme. Mittförslag: Stoft eller aska får bara gravsättas på en allmän eller enskildbegravningsplats. fårdock medge att man får förfara med askan på något annat sätt enligtföreskrifter som regeringen meddelar. Arbetsgruppens förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt med undantag av att arbetsgmppen föreslåratt regeringen bara skall få meddela föreskrifter om utströende av aska påannan plats än begravningsplats. Arbetsgmppen föreslår därvid att regeringen isina föreskrifter inför ett uttryckligt förbud att strö ut aska i närheten avbebyggelse eller där bebyggelse kan förväntas eller på en plats, där åtgärdenkan vara till men för annan. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser är positiva till arbetsgmppens förslag. Länsstyrelsemai , och län är emellertid kritiska mot arbetsgmppensrestriktiva inställning till frågan om utströende av aska. iÖstergötlands län förordar dessutom att tidsbegränsade förhandstillstånd tillutströende av aska bör kunna ges. Företrädare för några buddhistiskasammanslutningar begär att aska skall kunna få delas. Skälen för mitt förslag:Som huvudregel gäller enligt 2 § jordfästningslagen att stoft och aska skallgravsättas på en begravningsplats. Regeringen får dock bestämma att man fårförfara med aska på något annat sätt. Enligt 25 § 2 mom. begravningskungörelsenhar regeringen förordnat att aska efter kremering får strös ut på plats sominte är begravningsplats efter tillstånd av . Sådant tillstånd fårlämnas bara om finner att den tillämnade platsen för utströendetägnar sig härför och att med askan uppenbariigen kommer att förfaras på ettpietetsfullt sätt. Deflesta länsstyrelser är vid tillståndprövningen restriktiva när det gäller atttillåta utströende av aska i närheten av bebyggelse eller inom andra områdendär allmänheten bmkar vistas. Arbetsgmppenanser att nuvarande restriktiva praxis skall komma till klart uttryck och attreglerna därför bör innehålla ett uttryckligt förbud mot att strö ut aska inärheten av bebyggelse eller där bebyggelse kan förväntas eller på en plats,där åtgärden kan vara till men för annan. Jagdelar arbetsgmppens uppfattning att det även i fortsättningen bör finnasmöjligheter att strö ut aska på annan plats än begravningsplats. Enligt minmening har emellertid arbetsgmppen gett uttryck för en något för kraftig restriktivitetnär det gäller att meddela tillstånd. Prövningen bör enligt min mening företasmed hänsyn till omständigheterna i de enskilda fallen. Jagföreslår i likhet med arbetsgmppen att regeringen bemyndigas att meddelaföreskrifter i ämnet. Länsstyrelseni har förordat att man skall kunna ge tidsbegränsadeförhandstillstånd till utströende av aska. Arbetsgmppen har behandlat denna frågaoch har därvid konstaterat att ett förhandstill- 4 1990/91. ståndinte skulle ge några garantier för att önskemål om gravsätlningen kommer attföljas. Jag instämmer i arbetsgmppens bedömning att möjligheter tillförhandstillstånd inte har någon egentlig funktion att fylla. Från utövare av buddhistiskoch hinduisk religion har framförts önskemål om att få dela askanför att kunna föra ut en mindre del därav ur landet för att enligt derasreligiösa sedvänjor förvaras i hemlandet eller för att strös ut på visst sätt, t.ex.i floden . Enligt min bedömning bör i religionsfrihetens intresse storhänsyn tas till sådana på allvarlig religiös uppfattning gmndade önskemål.Regeringen har sålunda bifallit en ansökan om en sådan delning av askaför förvaring av en del därav i ett skrin på ett husaltare hos den avlidnassläkt i . En fömtsättning för tillstånd av detta slag bör vara att mankommer att förfara pietetsfullt med den aska som utlämnas. Jagföreslår att regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter även om att askaskall få delas. Prövningenav ansökningar om utströende av aska på annan plats än begravningsplats ochdelning av aska bör ligga hos länsstyrelserna. 2.3.7Ett anonymt gravskick vid kistbegravning Minbedömning: Det bör i en ny lag inte tas in några bestämmelser om gravsättningav stoft i minneslund. Anledning saknasatt i syfte att främja ett anonymt gravskick ge kyrkogårdsmyndigheten möjlighetatt underlåta att utfärda gravbrev. Arbetsgruppens bedömning:Överensstämmer med min när det gäller gravsättning av stoft i minneslund. Arbetsgmppenberör inte frågan om möjligheten att inte utfärda gravbrev. Remissinstanserna:Remissinstanserna lämnar arbetsgmppens bedömning utan erinran. Skälen för min bedömning:Antalet minneslundar i vårt land har ökat markant . Dessaområden är avsedda för ett gravskick med kollektiv och anonym karaktär. Dethar ansetts självklart att jordande i minneslund kan avse endast askaefter kremering. I olika sammanhang har framkommit önskemål om att ävenkistor med stoft skulle kunna gravsättas i särskilda minneslundar. Det främstaskälet härför är att det finns människor som önskar ett anonymt gravskick menmotsätter sig kremering. Behovet av ett anonymtgravskick för kistor är såvitt jag kan bedöma relativt litet och kan i huvudsaktillgodoses med tillämpning av de nuvarande reglema. Man kan nämligen avståfrån att sätta upp en gravvård på gravplatsen. Om kistgravsättning skulletillåtas i en minneslund, måste det exakta läget för kistan dokumenteras på etteller annat sätt. Även av andra skäl är det svårt att behålla anonymiteten, t.ex.att dölja spåren efter en gravsättning, vilket strider mot den gmndläggandetanken med gravsätt- Jag delar därför arbetsgmppens uppfattning att det i en ny laginte bör införas några särskilda bestämmelser gravsättning av stoft i minneslund. Fråganom ett anonymt gravskick för kistor med stoft har också tagits upp avkyrkomötet i en framställning till regeringen med anledning av en motion omjordbegravning i gravlund (mot. 1989:30, KL 9, kskr. Kyrkomötet konstateradeatt en önskan om anonymt gravskick i det här avseendet i huvudsak kantillgodoses inom ramen för gällande regler. Enligt kyrkomötet torde dock intefullständig anonymitet kunna uppnås så länge skyldighet föreligger att utfärdagravbrev vid gravsättning på annan plats än i minneslund. Kyrkomötet har därförbegärt att regeringen prövar frågan om man bör införa bestämmelser om rätt förkyrkogårdsmyndigheten att i vissa fall underlåta att utfärda gravbrev. Föregen del kan jag inte se att anonymiteten på något avgörande sätt skulle ökabara på grund av den omständigheten att kyrkogårdsmyndigheten underiåter attutfärda gravbrev. Man kan aldrig komma ifrån att det exakta läget för ett gravsattstoft alltid måste dokumenteras på något sätt och att uppgiften om detta intekan hemlighållas för den avlidnes efterlevande. Någon anledning finns därförinte att av de skäl kyrkomötet anfört införa några bestämmelser om rätt förkyrkogårdsmyndigheten att i vissa fall underiåta att utfärda gravbrev. 2,3.8Metallrester efter kremering Mittförslag: Metaller och andra delar som inte förbränns vid kremeringen skalltillföras askurnan. Om det inte kan ske, skall krematoriemyndigheten låtaförstöra delarna eller gravsätta dem inom en allmän begravningsplats. Arbetsgruppensförslag: Arbetsgmppen föreslår att sådana delar av kre-mationsaskan som intelämpligen kan tillföras askurnan skall omhändertas av krematoriemyndigheten.För varje krematorium skall del finnas etl reglemente med föreskrifter omförfarandet med aska efter kremering. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser tillstyrker arbetsgruppens förslag eller lämnar detutan erinran. Särskilt och riksåklagaren är emellertid kritiskamot förslaget. framhåller att de föreslagna reglerna endast delvislöser de straffrättsliga problemen vid tillgrepp av ädelmetaller ur aska.Hovrätten ifrågasätter om inte den bästa lösningen är att det föreskrivs attäven metalldelar m.m. skall åtfölja kremationsaskan i urnan. Enligtriksåklagaren är det tveksamt, om den av arbetsgmppen föreslagna regeln skulleundanröja oklarheten i rättsläget beträffande tillgrepp av ädelmetaller. Ävenriksåklagaren förordar en regel som föreskriver att förekommande ädelmetallerskall läggas ned i askurnan och föreslår att det till regeln skall knytas en tillbrottsbalken subsidiär bestämmelse som direkt straffbelägger brott mot regeln.Även i samt och kyrkliga samfalligheteranser att ädelmetaller bör tillförasaskurnan. Några remissinstanser, däribland Sve- Prop. 1990/91:10 , efterlyser besked om vad krema-torieförvaltningarnaskall göra med de ädelmetaller som tas om hand. Delarsom inte förbränns vid kremering Efterkremering finns normalt i askan metallrester av olika slag. Där kan finnasrester av kistbeslag och höflledsproteser men också rester av andra metaller t.ex.tandguld eller ringar som den avlidne bar vid kremeringen. Detta hänger sammanmed att metaller inte med nuvarande metoder förbränns vid kremeringen på sammasätt som organiskt material. Dethar förekommit att ädelmetalldelar har tillgripits i samband med hanteringen avaska vid krematoriema. Detta har fäst uppmärksamheten särskilt vid vissastraffrättsliga problem som uppstår i sammanhanget. Problemet har emellertidväckt en annan fråga av mera grundläggande natur, nämligen hur man lämpligenbör förfara med sådana delar som inte förbränns vid kremeringen. Jag skallförst behandla sistnämnda fråga. Förfarandetmed delar som Inte förbränns Vidden praktiska hanteringen efter kremeringen särskiljs de flesta metalldelarfrån askan manuellt eller med en metalldetektor. Sådana metalldelar ingår i krematoriernasnormala avfallshantering. Ädelmetaller skiljer sig dock från övriga metallergenom att de inte är åtkomliga med metalldetektor. Dessa metaller följer istället askan som finfördelas genom att den mals i en särskild askberedare. Detär framför allt i delta skede som eventuella ädelmetallrester kan komma idagen. Vid många förvaltningar finns i enlighet med rekommendationersom har utfärdats av föreskrifterom hur man skall förfara med eventuella fynd av ädelmetaller i kremationsaska. Enligtmin mening finns det från bl.a. etiska synpunkter anledning att ifrågasättalämpligheten av att krematoriemyndigheten tar hand om sådana delar som intehar förbränts vid kremeringen av stoftet. Detär här framför allt fråga om metaller som före dödsfallet infogats i denavlidnes kropp. Men det kan också vara ringar eller andra smycken som dödsboetlåtit följa med stoftet vid kremeringen i syfte att resterna därav skallgravsättas med askan. Enligtmin mening är det stötande om sådana melallrester skulle kunna avyttras genomförsäljning på den öppna marknaden eller på något annat liknande sätt. Jagkan därför inle ansluta mig lill arbetsgruppens förslag att dessa metallrester skall tas om hand av krematoriemyndigheten.