prop · GE03146 · 1990-12-31 00:00:00 — Bestämmelsemai första stycket gäller inte 1.inom områden med detaljplaneller 2.för sädana anordningar som äruppsatta på byggnader för upplysning om affärsrörelse eller annan verksamhet påställel eller 3.för anslagstavlor förmeddelanden som rör kommunala angelägenheter, föreningssammanträden, auktionereller dylikt. 4. åtgärder för vilka bygglov krävs. Dennalag n-äder i kraft . 'Lagenomttyckt 1987:459. Utdragur protokoU vid regeringssammanttäde , ordförande, och statsråden , S. ,, , , R. , , , , G.Andersson, Lönnqvist, , , , , , , Propositionom ändring i (1987:10), m.m. Plan-och bygglagen (1987:10), PBL, lagen (1987:11) om exploateringssamverkan, ESL,och lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser, NRL, trädde i kraft den 1juli 1987. Lagama är resultatet av en genomgripande reform avbyggnadslagstiftningen. Introduktionen av den nya lagstiftningen har letts aven s.k. styrgmpp med representanter för , statenslantmäteriverk, och Det är naturligt att enså omfattande lagstiftningsreform måste ses över efter en tids erfarenheter. Redan under riksdagensbehandling av propositionen med förslag riU PBL (prop. 1985/86:1) uttaladebostadsutskottet i sitt betänkande (1986/87:BoUl s. 71) att det fanns anledningför att förorda ytterligare överväganden i avsikt att utforma ettsystem med s.k. parkeringsköp och att det borde överlåtas ät regeringen attavgöra i vilka former dessa överväganden skulle ske. beslöt ienlighet med ulskoilets uttalande (rskr. Bakgmnden till beslutvar att det kommit att råda osäkerhet om i vilken utsträckning det är lagligenmöjligt att använda sig av parkeringsköp för att uppfylla PBL:s krav på attparkeringsutrymmen skall anordnas. Med anledning av besluttillkallades en särskild utredare med uppdrag att se över frågan omparkeringsköp. Utredningen överlämnade i febmari 1989 betänkandet (SOU 1989:23)Parkeringsköp. Sammanfatmingen av betänkandet och lagförslaget i betänkandetbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1 resp. bilaga 2.Betänkandet har remissbehandlals. En förteckning över remissinstansema börfogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3. Frägan har efterremissbehandlingen ytterligare bearbetats i Vid sin behandling avprop. 1986/87:1 förordade också en anpassning av PBL:sbesvärsordning tfll förvalmingsrätten i övrigt Denna fräga övervägs inom ramenför en samlad översyn av . Hösten1987 inleddes ett treårigt erfarenhetsprojeki avseende tillämp- Prop.1990/91:146 ningen av den nya lagstiftningen. Projektet leds av den styrgmppsom ocksä hade ansvaret för introduktionen av PBL. Styrgmppen utarbetade ibörjan av en rapport som bearbetades av och lantmäteriverket 1maj 1989 överlämnade de båda verken gemensamt promemorian Förslag till ändringari och naturvärdslagen till mig. Promemorianremissbehandlades och låg till gmnd för de ändringar i PBL som d-ädde i kraftden (prop. 1989/90:37, BoU6, rskr. 85, SFS 1989:1049). Enförteckning över de remissinstanser som ytöt sig över promemorian återfinns sombilaga 3 i propositionen. I propositionen uttalade jag att de av verkensförslag som dä inte behandlades behövde övervägas ytterligare. Jag äterkommernu med de förslag som utgår från förslagen i promemorian som jag anser börgenomföras. De resterande förslagen bör enligt min mening inte genomföras förnärvarande. Jag kommer i det följande att referera tiU verkens förslag sompromemorieförslaget. Promemorianslagförslag bör i de delar som rör de förslag till ändringar i PBL som jag nulägger fram fogas tUl protokollet i detta ärende som bilaga 4. Underdet fortsatta arbetet med uppföljningen av PBL begärde bostadsdepartementetunder hand att skulle utveckla motiven för vissa av de förslag somlämnats i promemorian och gav verkei tillfäUe att lämna deytterligare förslag till ändringar i PBL som det ansåg behövliga. Verketsförslag - till vilka lantmäteriverket har medverkat - överlämnades till mig den26 och avsåg vissa förenklingar vid ändring av detaljplan och enmöjUghet för att i vissa fall förordna att elt beslut alt antaen fastighetsplan får genomföras. Förslagen har därefter ytterUgarebearbetats i bostadsdepanementet Under1989/behandlades två motioner med förslag om att bygglovspliktför bmnnsborming skulle införas i PBL. Med anledning av motionerna beslutaderiksdagen att ge regeringen tUI känna att regeringen för bl.a. skulleredovisa sin syn pä frägan om bygglov för anläggande av vattentäkt(1989/90:BoUll, s. 18 ff, rskr. Frägan har bereus i . Pägmndval av betänkandet Parkeringsköp, nya förslag i fråga omdetaljplaner och fastighetsplaner och riksdagsmotionerna med förslag tillbygglovsplikt för brunnsborming utarbetades promemorian (Ds 1990:79) Förslagtill ändringar i (1987:10) inom bosladsdeparte-mentetPromemorian har remissbehandlats. Departementspromemorians lagförslag och enförteckning över remissinstansema bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 5 resp. bilaga 6. Remissyttrandena finns tillgängliga ilagstiftningsärendet (dnr BO90/2567/P). Jag refererar i det följande till departementspromemorians förslag somdepartementsförslaget. Genombeslut den 28 febmari 1991 remitterade regeringen till lagrådet de förslag till lagändringar jag dä förelade regeringen. Förslagen överensstäm mer med dem jag nu lägger fram, med vissa undantag. De förslagen bör fo gas till protokollet i detta ärende som bilaga 7. Lagrådethar ytnät sig över lagförslagen . Ytnandel bör Prop.1990/91:146 fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 8. Lagrådet lämnarförslagen utan erinran. I förhållande till det remitterade förslaget tilländring i PBL föreslär jag ändringar, dels i 3 kap. 9 och 10 §§, dels i 17 kap.8 §. 1 övrigt föreslår jag i förhåUande lUl de remitterade förslagen vissaredaktionella ändringar. 2 - erfarenheter 2.1 Bakgrund Lagstiftningeninom plan- och byggområdet samt om hushållningen med mark- och vattenresursemagenomgick i och med 1987 ärs lagreformer en samlad och genomgripandeförändring. Reformen syftade till att -decentralisera ansvaret förplanläggning och lokal miljö till kommunema genom att begränsa statenskonö-oll, -ge bättre fömtsätmingar för deboende att della i planeringen och därigenom påverka utformningen av närmiljön, -ge stöne frihet och ansvar förden enskilda människan, -främja en från social,ekologisk och samhällsekonomisk synpunkt god hushållning med mark, vatten ochden fysiska miljön i övrigt, -ge riksintressen i fräga omhushällning med naturresurser stöd i de kommunala planerna, -förenkla och moderniseraplansystemet, -ge en starkare ställning försociala och ekonomiska hänsyn i planering och byggande samt att -ge bättre fömtsättningar förplanering av fömyelse och andra förbättringar i redan bebyggda områden. Medplan- och bygglagen har kommunen fän en självständigt ansvar för utvecklingenav den lokala miljön. Statens ansvar begränsas i huvudsak tiU att bevakariksintressen, mellankommunala intressen samt hälso- och säkerhetsfrågor. Destatliga myndighetemas uppgifter inom plan- och byggnadsväsendets omräde hardärigenom kommii att väsentligt förändras. Tillsynen och uppsUcten frän statenssida riktas nu mindre in på en bevakning av enskilda beslut i den kommunalaplaneringen och mer mot samråd och samverkan med kommunema kring långsiktigafrågor. Statens tiflsyn och uppsikt får därigenom en mer framåtsyftandeinriklning. Somframgått av vad jag inledningsvis har sagl introducerades reformen genom eninformations- och utbildningsinsats som väckt stor uppmärksamhet, Utbildningen samordnades av dåvarande slatens planverk Prop.1990/91:146 - numera - och engagerade cirka 4(X) lärare från kommuner,länsstyrelser och de berörda verken. Sammanlagt har över 30 000 politiker ochtjänstemän deltagit i utbUdningen. Detär närmast självklart att en sä omfattande reform kan få konsekvenser som intei alla avseenden var avsedda. De lärare som deltog i utbildningen engageradesdärför för att återföra erfarenheter från de första årens tillämpning av dennya lagstiftningen. Genom att utbUdningsinsatsema övergick i etterfarenhetsprojeki kunde sädana ofömtsedda effekter snabbt komma till deansvariga myndighetemas och regeringens kännedom och åtgärder sättas in för attsnabbt rätta tiU ofuUkomUgheter. Deförsta erfarenheterna summerades vid ett s.k. . Somjag redan har nämnt resulterade mötet - efter bearbetning av den s.k.styrgmppen - i en rapport som sedermera ledde till vissa ändringar i PBL (SFS1989:1049). har därefter fonsatt och ett nytt riksmötegenomfördes . Dämtöverhar i sina anslagsframstälhiingar lämnat rapporter om hurlagreformen har utvecklats. Jag övergår nu tiUatt redovisa mina överväganden mot bakgrund av de erfarenheter som vunnits idet s.k. erfarenheisprojektet och genom alhnänna uppsikisverksamhet Den1 skulle alla kommuner ha antagit kommunomfaiiande översiktsplaner.Vid den tidpunkten hade emellertid endasl av kommunema antagitsädana planer. /91 hade knappt hälf ten av landets kommuneren antagen kommuntäckande översiktsplan. Eu mindre antal - eller ca 10 procentav kommunema - synes dock ännu inte ha påbörjat det egentiiga arbetet /91hade kommunema antagit över 5 000 detaljplaner och drygt 150områdesbestämmelser. Kommunema har främst gjort detaljplaner för att ändraäldre inaktuella planer. Ändamålet är till dominerande del att bygga bostäder iredan bebyggda omräden. Planema är vanligtvis små - är till ytan ettha eller mindre. Enkelt planförfarande har tUläm-pats i stor omfatming. Antalet antagnaområdesbestämmelser är fä. Det beror självfallet pä att underlag i form avöversiktsplaner saknats i mänga kommuner. Vanligtvis har kommunema använtområdesbestämmelser för att reglera bebyggelsemiljön antingen avkulturmiljöskäl eller för att förhindra oönskad omvandling av fritidshus tiUhelärsbostäder. fick i mars 1990i uppdrag alt undersöka i vad män detaljplaneprocessen kunde effektiviserasoch föreslå lämpliga ålgärder. 1 uppdraget ingick också an undersöka i viUcenomfattning detaljplaner överklagas och att analysera orsakema till ocheffektema av överklagandena. 2 1990/91. Bakgrunden till uppdraget var bl.a. Prop.1990/91:146 rapporter om att antalet överklaganden ökat oroväckande myckel ioch med PBIreformen. redovisning visar att antalet överklaganden inteökat genom övergången till PBL. Andelen till regeringen överklagade planer ärnu till och med nägot färre än trots den vidgade kretsen avbe-svärsberättigade. Den genomsniltiiga handläggningstiden efter det kommunalaantagandet har minskat påtagligt medan den kommunala planeringsprocessen framtill antagandet däremot har blivit mer tids- och resurskrävande. Detta är ennaturlig följd av att samrådskretsen har vidgats. Den längre handläggningstidenföre antagandebeslutet är emeUertid också i en del fall orsakad av tunga mtineri kommunema och meUan kommuner och länsstyrelser. EnUgtde ansvariga verken har de gmndläggande syftena med lagreformen i huvudsakuppfyllls säväl i kommunema som inom länsförvalmingen. Reformens genombrottstyrks ocksä av den omständigheten att av de planer somöverklagas upphävs av länsstyrelsema och en procent upphävs av regeringen. Deförenklingar för den enskilde som också varit ett huvudsyfte med reformen haremellertid endast delvis uppnåtts. Många förenklingsälgärder är beroende avaktiva avregleringsinsatser i kommunema genom bl.a. antagna detaljplaner ellerområdesbestämmelser. Beroende på det högt uppdrivna . byggandet har kommunemaskapacitet aU genomföra förenklingar genom planbeslut vid sidan av deproduktionsförberedande planema varit liten. Möjlighetema atl förenkla för denenskilde är ocksä beroende av art del finns antagna översiktsplaner ikommunema. Boverkethar uttryckt oro för att naturresurslagens hushällningsbestäm-melser inie harslagii igenom vid beslut enligt PBL och speciallagstifmingen. Huvudförklaringenär enligt verket att de kommunala översiktsplanerna, som skall konkretiseralagens hushållningsregler, ännu inte finns framme till stöd för beslut enUgt deNRLanknutna lagama. Sammanfattningsvisgör emellertid boverkei bedömningen att lagreformen är 1987 i huvudsak haruppnått sina syften. Minbedömning: Lagreformen är 1987 har uppnätt sina huvudsyften. Fortsattuppmärksamhet krävs dock vad gäller översiktsplanema, som måste fuUföljas ikommunema om PBL:s intentioner vad gäller förenkling för den enskilde samthushållningsmålen enligt naturresurslagen skall uppnås. Även detaljplaneförfarandetbehöver följas upp så att en effektivisering kan ske utan an demokratimälet iPBL eftersatts. Skälen för minbedömning: är ett viktigt insoni-ment för utvecklingen aven god livsmiljö. Bestämmelsema i lagen utttycker hur planläggning av mark ochvatten skall ske med beaktande av lokala och nationella mäl och den enskildesrättigheter samt med öppenhet och medborgarinflytande. Jagdelar bedömning att huvudsyftena med lagreformen har uppnåtts. Kommunemabeslutar nu självständigt om hur mark och vatten skall utnyttjas. De allmännaintressena skall i princip inte omprövas av länsstyrelse eller regering annatän i undantagsfall. Under det första halvåret1991 kommer de flesta av landets kommuner att ha antagit en kommunomfattandeöversiktsplan. Den skall redovisa de allmänna intressen som bör beaktas vidbeslut om användningen av mark- och vattenområden och om bebyggelseutvecklingensamt hur kommunen avser att tillgodose riksintressen enUgt naturresurslagen.Decenttaliseringen fömtsätter att aktuella översiktsplaner finns i landetskommuner. Flera av de problem som uppmärksammals i det s.k.erfarenhetsprojektet kan också hänföras till att översiktsplanema inte funnitsframme. Det gäller bäde alt förenklingssträvandena inte har kunnat tillgodosesoch att naturresurslagens hushållningsbestämmelser inte kommit att tillämpaspä det sätt som avsågs i förarbetena tUl lagen. Jag fömtsätter attboverket fortsätter att noga följa utvecklingen och att verket, tillsammans medlänsstyrelsema, verkar för att lagstiftningens intentioner i dessa avseendenfullföljs. Den fysiska planeringensfrämsta uppgift i ett samhälle som förändras är atl lösa konflikter mellan deolika intressen som släller anspråk på mark- och vattenresursema. Kravet på enaktuell översiktsplan har enligt min mening skapat ett unikt tillfälle atlpröva olika kommunala snategier att möta framtidens anspråk på våra samladefysiska resurser. När arbelel i landets kommuner bedrivs kan framtidsfrågomadiskuteras och analyseras även ielt mellankommunalt perspektiv. Det är enligt min mening en fömtsättning Prop.1990/91:146 för den viktiga koppling mellan bebyggelse och infrastmktur, somenligt regeringens proposition (1990/91:87) om näringspiolitik för tillväxtblir betydelsefull Det gäller bl.a. att vända den utvecklingsom inneburit ett kraftigt ökat tt-ansportarbete. Deiia fömlsälter en meraktiv roll i den övergripande samhällsplaneringen frän länsstyrelsemas sida.Boverket har regeringens uppdrag an senast redovisa viUcakonsekvenser olika trafikinvesteringar får pä bebyggelseutvecklingen och påhushällningen med naturresurser. Hushållningsbegreppeti naturrcsurslagen mäste göras tydligare. EnUgt regeringens uppfaiming börlänsstyrelsema ocksä här mer aktivt verka för atl tillvarata riksintressen ochslå vakt om en långsiktigt god hushållning med naturresurser. Detta framhållsocksä i regeringens proposition (1990/91:90) om en god livsmiljö. Jag vUl idetta sammanhang erinra oni att riksintressen är ett värdebegrepp.Översiktsplanens uppgift är bl.a. att redovisa de värden som karaktäriserarriksintresset. Den skall ocksä beskriva hur riksintresset enUgt kommunen kantillgodoses. PBLoch NRL fömtsätter etl väl utvecklat samarbete mellan berörda statligamyndigheter. Det ankommer på att verka för samordning av de stadigamyndighetemas arbete med underlag för tillämpningen av PBL och NRL. att sprida kunskap som verket erhåller genom att följa kommunemas arbetemed översiktsplanema. Enligt min mening har samarbetet mellan ochövriga cenöa myndigheter fungerat väl. utvärdering av den första generationen översiktsplaner, som jag erfaritatt redan har påbörjat, är det enligt min mening av särskilt intressean fä belyst dels om dessa bhvit tillräckUgt konkreta för att bidra tiU en godhushällning med naturresurser och för att effektivisera hanteringen av enskildaärenden, dels blivit tillräckligt förankrade bland politiker och medborgareför att styra gmnddragen i den framtida bebyggelseutvecklingen i kommunen. utredning omdetaljplaneringens effektivitet har gett underlag för några slutsatser. Min bedömning är att det inte finns något som talar för principiella förändringar i PBL till följd av exempelvis över klagandesituationen. Jag kommer dock i det följande (avsnin 5 och 6) att föreslä vissa ändringar sävitt avser reglema för fastighetsplan och bygglov som avser att minska tidsutdräkten i planeringsprocessen. Erfarenhets- projektet och utredning visar enligt min mening dessutom att änd ring av detaljplaner i vissa situationer mäste kunna ske på ett annat och enklare sätt än vad dagens praxis medger. Det gäller särskilt vid den om rådessyn som följer av översiktsplanearbetet. Jag kommer därför i det följande (avsnitt 4) att föreslä ändringar som gör dena möjligl. Vad gäUer för faranderegler i övrigt har utredning påvisat behovet av en kom plettering av gällande allmänna räd. skall därför genomgå en översyn i syfte att förenkla vad som visat sig leda till onödig pappersexercis i kommunemas intema arbetsmtiner. Jag har vidare erfarit att riktar in sin arbete på an tillvarata lagstiftningens 20 förenklingsmöjligheter.Jag vill i sammanhanget erinra om regeringens till Prop. 1990/91:146 riksdagennyligen lämnade förslag om en ny kommunallag (prop. 1990/91:117). Förslagetinnebär bl.a. att kravet på att det skall finnas en särskild byggnadsnämndöverges. Genom den nya kommunallagen får kommunema i princip fuUständig frihetatt organisera nämndarbetet. Genom förslaget skapas enUgt min mening godafömtsättningar för alt också förenkla kommunemas intema administration sävittgäller plan- och byggärenden. Jag har därför inte bedömt att ytterligareåtgärder för att förenkla hanteringen behövs . viU jagframhålla att ett slopande av kravet pä att det skall finnas en särskildbyggnadsnämnd inte fär leda till att kompetensen pä detta område försämras. Jagvill i detta sammanhang ta upp en annan fräga som har väckts i samband med denpågående uppföljningen av PBL. Enligten uttrycklig bestämmelse i PBL skaU liU sin biträde ha minsten person med arkitektutbildning och i övrigl ha tillgång till personal i denomfattning och med den särskUda kompetens som behövs för att nämnden skallkunna fullgöra sina uppgifter pä ett tillfredsställande sätt (11 kap. 4 §). Ivissa - särskUt mindre - kommuner anlitas utomstående konsulter för deuppgifter som normalt ankommer pä stadsarkitekten. I förarbetena tUl PBL haren sådan ordning ocksä accepterats. Länsstyrelseni har i en skrivelse till regeringen föreslagit en översyn av gällandeinstmktion för deltidsanställda stadsarkitekter. Med gällande insnuktion avsesdä de rekommendationer som utfärdades är 1964 av dåvarande isamråd med bl.a. . Bakgmnden tiU förslaget är enligtskrivelsen risken för att jäv eller jävsliknande situationer skall uppstå, omkommunen anlitar utomstående konsulter. PBLhar gett kommunema ansvaret för handläggningen av plan- och byggärenden. Detkan knappast anses vara en statlig uppgift att genom särskilda insffuktioner,utöver vad som föreskrivs i PBL och annan lagstifming, närmare reglerakommunala tjänster. Jag är självfallet medveten om risken för att jävsliknandesituationer kan uppstå i det enskilda fallet, särskilt med ex-temt anlitadpersonal. Enligt min mening är dock förvaltningslagens (1986:223) regler om jävfuUt tillräckliga. Förvaltningslagens bestämmelser skall tillämpas hosbyggnadsnämnd. Enligt min mening får del anses ankomma på kommunema att se tiUatt förvalmingslagen efterlevs. Enföreteelse som har uppmärksammats sedan PBL bereddes i ärden s.k. förhandlingsplaneringen. Den är delvis en följd av en ansträngdkommunalekonomi. Jag vill i detta sammanhang anföra följande. Medförhandlingsplanering avses en planering som tidigt binder exploateringensinriktning, omfattning och finansiering genom ett avtal mellan kommun Initiativet tas vanligen av en exploatör som erbjuder kommu- "paket". Detta innehåller, vid sidan av exploatörens egel projektProp. 1990/91:146 nägon typ av åtagande som är fördelaktigt frånkommunalekonomisk synpunkl. Förhandlingsplaneringen kan enligi min meningförändra fömtsättningama för den gängse planeringen enligt PBL. Infrastmkturoch bebyggelse har en varaktighet och en mångsidig användbarhet som bara kantas till vara utifrån långsiktiga sociala, samhällsekonomiska och ekologiska uigängspunkter.Konkurrensen i byggandet får inle åsidosättas och markpris-utvecklingen fårinte snedvridas till följd av förhandlingsuppgörelsema. De olika allmänna ochenskflda intressen som berörs måste kunna göras gällande på det sätt som PBLfömtsätter. Det ankommer på boverkei att i sin uppsiktsverksamhet noga följautvecklingen och föreslå åtgärder som förhindrar negativa effekter av sådanaförhandUngsuppgörelser. allmänna debatten har uppmärksamhet riktats pä hur konkurrensfrågorbehandlas i den kommunala planeringen. Det gäller bl.a. den lämplighetsprövningsom kommunema gör enligt PBL i samband med planläggning av markanvändningenför olika ändamål och i samband med bygglov. Även konkurrenskommittén har ibetänkandet (SOU 1990:25) Konkurrensen inom livsmedelssektom konstaterat attden prövning av handelns elableringar som kommunema gör inom ramen för detkommunala planmonopolet och vid bygglovgivningen har konkurrensaspekter. finns det skäl alt mera lyfta fram konkurrensfrågoma i dessasammanhang. Om det visar sig att kommunema inte beaktar konkurrens-intressetvid sin planläggning kan det enligt kommittén finnas skäl att tydligaremarkera detta intresse genom att i PBL uttryckligen la in konkurrens-intressetsä att detta intresse kommer atl ingå i den avvägning mellan olika allmännaintressen som skall göras enligt PBL. Konkurrenskommitiéns betänkande harremissbehandlats. Av dem som har yttrat sig delar flera, bl.a.konsumentdelegationen, statskontoret och statenspris- och konkurrensverk kommitténs bedömning att konkurrens är en faktor sombör beaktas i detta sammanhang. Jagdelar kommitténs uppfattning att möjUghetema att etablera sig fritt har encentral betydelse för konkurrensen inom handeln. Kommunema har bl.a. genomplan- och byggnadslagstifmingen getts vissa möjUgheter att styra ochkontrollera handelns elableringar. För egen del vill jag starkt markera viktenav att kommunema vid tiUämpningen av PBL verkar för att begränsningar avkonkurrensen i dessa avseenden sä längt möjhgl undviks. Detta synsätt kommerocksä till klart uttryck i förarbetena tiU PBL. I sitt anförande tiU propositionenom PBL betonade dåvarande departementschefen (s. 576) kommunemas ansvar föratt markens användning planeras sä att konsumentema så långt möjligt hartillgång till ett allsidigt utbud av varor och tjänster och möjlighet att väljameUan tex. låga priser, närhet till butUter och hög servicegrad. Kommunen harockså ett ansvar för att markens användning planeras så attdenna valfrihet ocksä skall kunna upprätthållas. I propositionen om PBL Prop.1990/91:146 betonade departementschefen vidare kommunemas ansvar för att denfysiska miljön i stort får en lämpHg utformning. Inom ramen för denna planeringborde, enligt departementschefen, konkurrensen ges ett sä fritt spelmm sommöjligt för att hälla prisema nere och öka företagens effektivitet till konsumentemasfördel. Innanjag närmare redovisar min syn på konkurrensfrågornas behandling i samband medplanläggning och bygglov vUl jag kort beskriva gällande ordning. Närmarereglering av markens användning och av bebyggelsen inom kommunen sker genomdetaljplaner. Bestämmelser om detaljplan finns i 5 kap. PBL. Bestämmelser om envisst minsta innehåU som alla planer måste ha finns i 3 och 5 §§. Bestämmelsersom en detaljplan dessutom får innehålla anges i 7 och 8 §§.