prop · GE03189 · 1990-12-31 00:00:00 — Dettaskulle kunna ske t.ex. genom att garantiföretaget maximerar sina ersätmingskravtill en procenmell andel av lämpligt valda belopp. Särskilt för konsultemas delhar framhållits att full regress kan bli mycket kännbaroch i särskilda fall kunna leda till att företag onödigtvis slås ut. Föregen del anser jag att det är väsenUigt att den som genom vårdslöshet orsakat fel också ekonomiskt får svara för detta. Ett förbud mot försäkring avseende återkravsanspräk skulle kunna övervägas. anser jag dock inte att ett sådant förbud är påkallat. Några särskilda föreskrifter som begränsar regressansvaret är jag emellertid inte heller beredd an förorda, men jag vill här peka pä de möjligheter till jämkning av ersättningsskyldigheten som kan följa av skadeståndslagen (jfr specialmotiveringen till 7 § samt 6 kap. 2 § skadeståndslagen). Jag ser heller inget hinder mot att ett garanti- 27 företag ställer uppsärskilda regler för begränsningar i återkravsrätten enligt Prop. 1990/91:189 vad som förordats av vissa remissinstanser. Härigenom kan problemet meddubbel försäkring troligen undvikas. Sådana regler får då tas upp i garantiföretagetsegna mstraktioner. Jagvill poängtera att garantiföretagen med kraft söker att utnyttja allamöjligheter till återkrav. Hur återkravsrätten umyttjas får ingå som ett led i tillståndsprövningenfor garantiföretaget. har här ocksä ett ansvar för an återkravsrättenumyttjas på avsett sätt. Om det visar sig behövligt är det tänkbart atttillsynsmyndigheten meddelar allmänna råd om äterkrav. Lagrådethar haft synpunkter pä reglema om äterkrav. Detta har föranlen vissajusteringar i förhållande till de förslag som presenterades i de båda lagrädsremissema.Bl.a. har jag uite ansett det påkallat med någon särskild fördelningsregel närflera är solidariskt ansvariga för skador. Jag har inte heller ansett att det iförevarande lagstiftningsärende är lämpligt att ge särskilda föreskrifter omrätt till äterkrav i förhållandet mellan den som på grand av avtal betalat ersätmingtill garantiföretaget och den som svarar för felet pä grand av vällande. Ienlighet med lagrådets förslag i ytttandet den 23 aprU 1991 har jag vidareansett att den föreslagna regleringen bör ge utrymme för återkrav om striktansvar undantagsvis skulle kunna uUcrävas. Sammanfatmingsvismnebär mitt förslag an en garantiföretag som betalat ut ersätming på grand aven byggnadsgaranti fär återkräva ersätmingen av den som vållat felet elleroberoende av vällande svarar för detta. som betalat ut ersätmingbör vidare överta den rätt tiU ersätming som byggnadens ägare kan ha mot densom på grand av avtal är ersätmingsskyldig med anledning av felet ellerskadan. Jag återkommer till frågor om återkravsrätten i specialmotivermgen. Ienhghet med vad jag nu har anfört har mom upprättats förslagtill 2.lag om ändring i plan- ochbygglagen (1987:10). 4.1 Förslaget till lag om byggnadsgaranti Lageninnehåller åtta paragrafer som delvis har arbetats om med aiUedning av lagrådsytnandena enligt bilaga 4 och 6.1 förhållande till förslaget i lagråds remissen , bilaga 3, är 3 § om byggnadsgarantinämnden heh ny. Det innebär att 5-8 §§ i förslaget motsvaras av 4-7 §§ i den nämnda lag rådsremissens förslag. 1 § När en näringsidkare uppfören byggnad som helt eller till övervägande Prop. 1990/91:189 del skall användassom bostad för permanent bruk eller i fråga om sådan byggnad utför ombyggnadsätgärdersom fordrar bygglov och som avsevärt föriänger byggnadens brukstid, skall detfor byggnadsart)etet finnas en byggnadsgaranti. En garanti enligt denna lagbehövs dock inte i fräga om en- eUer tvåbostadshus när ett sådant garanti-,försäkrings- och avtalsskydd tillförsäkras som ställs som villkor för staUigbostadsfinansiering. Meddelas byggnadsgaranti även för sådan byggnad gäller bestänmielsemai lagen, om byggnaden inte tillhör konsument Byggnadsgarantinenligt denna lag gäller även om byggnaden övergått tiU ny ägare. Avtalsvillkorsom inskränker någons rätt till ersätming enligt bestämmelsema i denna lag ärutan verkan. Paragrafenhar behandlats i avsnitt 2.3. Förstastycket innebär att det är sådana hus som vanligen benämns flerbostadshus somomfattas av lagstifmingen. En byggnadsgaranti skall finnas om byggnaden helteller till övervägande del skall användas som bostad för permanent brak.Undantag kommer därför att gälla för hus som till övervägande del innehållerlokaler. Undantag görs vidare fÖr en- och tvåbostadshus, dvs. småhus som ärfriliggande eller sammanbyggda i rad- eller kedjehus (jfr 8 kap. 4 § PBL), närdet pga. bestämmelsema om staUig bostadsfinansiering finns ett sådant särskiltgarantisystem som redovisats i avsnitt 2.1. Hänvisningentill det statliga bostadsfinansieringssystemet innebär att garanti enligt lageninte behövs för småhus som upplåts med bostadsrätt. Däremot måste garantienligt lagen finnas fÖr hyresradhus och liknande hus som upplåts med hyresrätt(jfr lagrådets yttrande i denna del). Detförekommer ibland att ett byggnadsprojekt innefattar blandad bebyggelse, dvs.både småhus och flerbostadshus. Om både flerbostadshusen och småhusen skallingå i en bostadsrättsförening kan det vara en nackdel om olika typer avgarantier måste meddelas. Rerbostadshusen kommer dä att omfattas av förevarandelagstiftning medan det särskilda garanti-, försäkrings- och avtalsskydd somställs som villkor för statlig bostadsfinansiering kommer art gälla försmåhusen. Enligt min mening bör det dock stå garantiföretaget fritt att i dettafall meddela en motsvarande garanti som följer av denna lag utan an dettainverkar på möjhghetema till stathgt län. De rärts-verkningar som tas upp ilagen bör i detta fall även gälla för småhusen. Första stycket sista meningensom tar sikte pä dessa fall, mnebär att jag inte ansluter mig till lagrådet,som i yttrandet satt i fråga om bestämmelsen behövs ochlämpligheten av bestämmelsen (jfr 4 § första stycket första meningen). Byggnadenmåste vara uppförd av den som är näringsidkare. Det är endast den som uppför enbyggnad resp. utför ombyggnadsåtgärder som är skyldig an ha garanti enligtlagen (jfr 4 §). Bostäderna skall vara avsedda för per-manentboende.Fritidsbostäder är därför undantagna. omdet fmns andra lägenheter i byggnaden än bostadslägenheter, t.ex. kon- Prop.1990/91:189 torslokaler. Även sädana lokaler omfattas alltså av garantin. Lagengäller vidare såväl byggnader som uppförs pä enn-eprenad som byggnader somuppförs i egen regi. Om byggnaden uppförs på entreprenad, saknar det betydelsevilken entreprenadform som används. Såväl generalentreprenad, totalentreprenadsom delad entreprenad omfattas alltså av lagstifmingen. Detsamma gäller andraarbetsformer som förekommer när en byggnad uppförs pä uppdrag. Medombyggnad avses i förevarande fall endast sädana mer omfattande åtgärder somfordrar bygglov och avsevärt förlänger brukstiden för byggnaden. Det färankomma pä att bestämma om en ombyggnad omfattas av bestämmelsemaom garanti (se kommentaren tUl 8 §). Innebördenav andra stycket är att byggnadsgaranti även gäller i förhållande till nyägare. De närmare bestämmelsema om vad byggnadsgarantin omfattar tas upp i 5 §. Bestämmelseni tredje stycket har tillkommit mot bakgrand av det ansvar som följer på grandav bestämmelsema om ersätming enligt 5 - 8 §§ inte bör kunna avtalas bort. Bestämmelsemaom ersättning i lagen bör därför vara tvingande till den ersätmingsberättigadesförmän för att lagstifmingen skall fylla sin funktion. 2§ Byggnadsgaranti får meddelas av juridisk person, som fått tillstånd till dettaav regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer (garantiföretag).Meddelade garantier skall tryggas genom särskild försäkring eller pä annatlikvärdigt sätt. Garantiföretagstår under tillsyn av den myndighet som regeringen bestämmer. Tillsynsmyndighetenfär förelägga vite vid meddelande av beslut som rör tillsynen. Tillstånd attmeddela byggnadsgaranti får återkallas av tillsynsmyndigheten, omgarantiföretaget i något väsentligt hänseende mte iakttar gällandeföreskrifter eller pä något annat sätt visar sig olämpligt att utöva sinverksamhet enligt denna lag. beslut som rör tiU-synen samtbeslut om återkallelse av tillstånd får överklagas hos kammarrätten. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer fär meddela föreskrifter omtillsynen och om garantiföretags verksamhet enhgt denna lag. Paragrafenhar behandlats i avsnitt 2.4. Avförsta stycket första meningen framgår att garantin endast fär meddelas avsärskilda garantiföretag som har fått tillstånd av regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer att meddela garantier. Det finns inget hinder mot fleragarantiföretag på marknaden. Av 4 § framgår dock att ett garantiföretag somhuvudregel skall vara skyldigt att meddela garantier. Regeringen eller denmyndighet som lämnar tillstånd har dock möjlighet att i tillståndet ange an detär begränsat till t.ex. endast byggnader som uppförs för bostadsrättsföreningar.Även andra bestämmelser kan tas upp i ett beslut om tillstånd. Som anförts iden allmänna motiveringen (avsnitt 2.6) bör staten förbehållas rätt till återkravför utgivna skadestånd med anledning av fel eller försum- melsehos garantiföretaget för frågan om tillstånd är hur garanti- Prop.1990/91: 189 företaget avser att umyttja återkravsrätten enhgt 7 § (jfr avsnitt2.6). Avandra meningen i första stycket framgår att garantierna måste dyggas genomförsäkring eller på annat likvärdigt sätt. Med sismämnda uttryck avses t.ex. enfond. Man bör dock också kunna tänka sig att kapitalstarka företag ställer densäkerhet för garantiema som behövs. Den närmare bedömningen av vad som skallutgöra tillräcklig säkerhet fär göras av regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer när tillstånd skall lämnas enligt lag-rammet. Avandra stycket första meningen fimgär att ett garantiföretag skall stå undersärskild tillsyn. Närmare föreskrifter härom fär meddelas av regeringen medstöd av bestämmelsen i tredje stycket Bestämmelsen i tredje meningen som gertillsynsmyndigheten möjlighet att återkalla en tillstånd har tillkommit medanledning av lagrådets yttrande . Genom bestämmelserna gestillsynsmyndigheten möjlighet att åstadkomma rättelse om det skulle behövas. Medstöd av bestäitmielsen i tredje stycket får också föreskrifter meddelas beträffandegarantiföretagets närmare verksamhet. Krav kan har ställas på företagetsekonomiska kapacitet, avsätmingar till särskilda riskfonder m.m. (se avsnitt2.4). Utöversådana föreskrifter som följer av det särskilda bemyndigandet behövs ocksåvissa verkställighetsföreskrifter om byggnadsgarantin (se under 5 §). 3§ skall gemensamt upprätthålla och bekosta en särskildnämnd som har till uppgift art ytrta sig i frågor om byggnadsgaranti enligtdenna lag (byggnadsgarannnämnden). Nämndens ordförande utses av regeringen. Paragrafen,som saknar motsvarighet i arbetsgrappens förslag, har tillkommit som ett led isträvandena att undanröja lagrådets principiella invändningar i ytnandet den 7mars 1991 mot bl.a. avsaknaden av regler för att tillförsäkra dem som lagenomfattar en objektiv och enheUig prövning. Motiven för bestämmelsema iparagrafen har närmare angetts i avsnitt 2.4. Avparagrafen framgår att samUiga garantiforetag gemensamt skall upprätthålla ochbekosta byggnadsgarantinämnden. Detta kan bl.a. innebära att företagen fårtillhandahålla erforderlig personal samt lokaler, kontors-utrastning m.nxAntalet ledamöter och nämndens sammansätming får anges i nämndens egenarbetsordning. Ordföranden, som utses av regeringen, bör vara lagfaren och haerfarenhet av domarvärv. Iarbetsordningen bör, utöver nämndens sammansätming, bl.a. ocksä anges hurbesluten skall fattas. Av4 § andra stycket framgår an nämnden obligatoriskt skall yttra sig innan beslutfattas om att vägra garanti. Nämnden kan också ytna sig i andra frågor somgäller byggnadsgaranti. Det kan t.ex. gälla frågor om ersätming enligt 5 och 6 §§ eller frågorom återkrav enligt 7 §. myndighetsom regeringen bestämmer kan med stöd av bemyndigandet i 2 § Prop. 1990/91:189 nedje stycket meddela föreskrifter om i vilken utsträckning yttrande bör inhämtas. Somframhållus i den allmänna motiveringen är nämndens beslut inte bm-dande.Yttrandena har alltså karaktär av rekommendationer. 4§ är skyldigt an på begäran av en byggherre meddela byggnadsgaranti,om det enligt lagen finns en skyldighet att ha en sådan garanti. Garanti färdock vägras om detta följer av tillståndet enligt 2 § eller om det med hänsyntill skaderisken eller någon annan särskild orsak finns skäl till detta. Innanett garantiforetag avslår en begäran om garanti enligt första stycket skallyttrande inhämtas från byggnadsgarantinämnden.Vägras garanti, fär beslutetöverklagas hos kammarrätten. Paragrafen,som avser att trygga rätten att få en byggnadsgaranti, har behandlats iavsnitt 2.4. vförsta stycket första meningen som med en viss redaktionell justering fått sin sluthgautformning med anledning av vad lagrådet anfört i yttrandet ,framgår att det endast är byggherren som får begära att garanti skall meddelas.En sådan ordning har ansetts mest ändamålsenlig bl.a. mot bakgrand av att detav bestämmelsen i 8 § följer att det är byggherren som inför byggnadsnämndenhar att svara för att det finns en garanti innan byggnadsarbetena påbörjas. Detsagda hindrar givetvis inte att entreprenören och byggherren avtalar om vem somskall stå för kosmaden för garantin eller att byggherren uppdrar ätentreprenören att ansöka om garanti. Med byggherre avses detsamma som i 9 kap.1 § (1987:10), dvs. den som för egen räkning utför ellerlåter utföra byggnadsarljeten. Omnågon begär garanti av ett företag som har tillstånd att meddela sådan garanti,måste det finnas särskilda skäl för att inte garantin skall meddelas. Framförallt bör en bedömning göras av skaderisken för byggnadsföretaget. Vid dennabedömning kan byggherrens och entreprenörens yrkesskicklighet respektiveekonomiska situation t.ex. få betydelse. Framstår det som tvivelaktigt an enentreprenör inte klarar av ett visst projekt eller att denne inte kommer artiaktta fackmässighet i arbetet, bör garanti kunna vägras (jfr lagrådets ytn-andeden ). Enligtmin mening är det naturligt att en entreprenör efter slutbesikmingoberoende av vållande ansvarar för fel som framnäder först efter besiktningen.Jag syftar pä det kontraktsmässiga ansvaret under de garantitider på normalttvä är som tillämpas . Det är ocksä naturligt att en materialtillverkareeller konsult svarar för materialet resp. tjänsten under en viss garantitid somvilar pä avtalsmässig grand. Innebörden av ett sådant garantiansvar som följerav sedvanliga kontrakt pä marknaden (se avsnitt 2.1) är att garantigivaren fårvisa an felet eller skadan mte beror pä honom. Motbakgrund av vad jag nu sagt bör garantiföretaget vara berättigat art säsomvillkor för art lämna en byggnadsgaranti ställa upp att åtminstone förekommandekonnaktsmässiga garantitider tillämpas. Den som söker en byggnadsgarantibör alltså kunna visa detta. Om det ej sker, bör ansökan om Prop. 1990/91:189byggnadsgaranti kunna avslås. Garantiföretaget bör häratöver kunna ta ut en högrepremie fÖr en kort avtalsmässig garantitid än för en längre. Detbör även i övrigt framhållas att ett garantiföretag i princip bör varaoförhindrat att differentiera den premie som skall betalas för garantin med hänvisningtill projektets art eller entreprenörens eller byggherrens erfarenhet Iandra stycket finns en bestämmelse om rätt till överprövning av kammarrätt omgaranti vägras. Frågan har behandlats i avsnitt 2.4. Innan garanti vägrasskall yttrande inhämtas av byggnadsgarantinämnden (se kommentaren till 3§). Vidsin överprövning skall kammarrätten ta ställning till om garantiföretagetenligt bestämmelseraa i första stycket haft rätt att vägra garanti. Finner kammarrättenatt sådan rätt förelegat skall överklagandet lämnas utan bifall. Vid motsattställningstagande skall kammarrätten, med bifall till överklagandet, förklaraatt garantiföretaget är skyldigt att meddela garanti. Man fär dä räkna med attgarantiföretaget meddelar den begärda garantin. Sker inte det har dock tUIsynsmyndighetenmöjhghet att efter ett lagakraftägande beslut vid vite förelägga ettgarantiföretag att utfärda garanti (se kommentaren till 2 §). Kammarrättenskall inte fastställa villkoren för garantin. Om garantiföretaget ställer uppvillkor som är oskäliga bör detta i och for sig kunna ses som om sökandenutestängs frän att fä garanti, dvs. som en vägran att meddela garanti. anfört i yttrandet , kan oskäliga vUI-kor dock inteåberopas som skäl for fullföljd. Det är emellertid sökanden obetaget att tUItillsynsmyndigheten anmäla om ett garantiforetag tillämpar oskäliga villkor.Det beslut som därefter kommer att ineddelas i tillsynsfrågan kan överklagashos kammarrätten. 1.skälig kosmad för att avhjälpafel i byggnadens konsmiktion, i material som använts i byggnadsarbetet eller i utförandetav arbetet, och 2.skälig kosmad för att avhjälpaskada pä byggnaden som orsakats av felet Medfel avses avvikelse frän fackmässigt godtagbar standard. Fel eller skadorersätts inte, om de måste antas sakna betydelse för byggnaden eller dem som boreller vistas i byggnaden. Genomgarantin ersätts inte kosmader för fel eller skador som anmäls senare än tioär efter det an byggnadsarbetet godkänts vid besikming som bestäms avgarantiföretaget Garantinfär innehålla villkor om att ägaren skall stå viss självrisk. Paragrafenhar behandlats i avsnitt 2.5 och anger vilka kostnader som ersätts på grand avgarantin. Avförsta stycket framgår att garantin omfattar både fel och skador. Någon begränsninggörs inte till enbart bostadslägenheter, utan garantin omfattar fel och skadorpå hela byggnaden, även t.ex. kontor eller daghem i byggnaden. Ettfel måste hänföra sig tiU byggnadens konstruktion, tUI det material som använts i byggnadsarbeteteller till byggnadsarbetets utförande. 3 1990/91. givetvishänföra sig till flera av dessa faktorer. Samverkande orsaker bör Prop.1990/91: 189 också omfattas. Att uttrycket "byggnadsarbetet" använtsinnebär att det måste vara fråga om ett ursprangligt fel. Fel och skador somuppkommer genom byggnadens förvaltning ersätts alltså inte. Endastskador på byggnaden ersätts av garantin, dvs. Inte hellerskador pä t.ex. andra byggnader ersätts av garantin. Ett fel kan dock föreliggautan någon skada på byggnaden. Däremot mäste en skada ha orsakats av ett fel enhgtden bestämning som detta begrepp fått i paragrafen. Jaghar i kommentaren till 2 § anfört att vissa verkställighetsföreskrifter behövsutöver de föreskrifter om ett garantiföretags verksamhet som föratsätts iparagrafen. Härmed avses framför allt föreskrifter av detaljkaraktär när detgäller att avgränsa vad som skall höra till en byggnad. Lös egendom, säsomkylskåp och maskinell utrasming, som infogas i byggnaden av de boende bör t.ex.undantas. Detsamma gäller viss annan maskinell utrasming i huset Finns detlokaler i byggnaden bör särskilda undantag vara påkallade. Medfel avses enUgt andra stycket en avvikelse frän fackmässigt godtagbar standard.Felet skall bedömas efter objektiva kriterier. Vad partema i ett entreprenadavtalhar kommit överens om beträffande konstruktion, material eller utförande spelaralltså inte någon roll för en bedömning av vad som skall anses som fel. Enannan sak är an ert avtal i vilket tex. ert visst material har föreskrivits sominte håller fackmässigt godtagbar standard kan innebära att fel måstekonstateras, men då inte pä grand av avtalet utan på grand av materialet.Avtalets innehåll får betydelse först när ställning skall tas till mot vem som återkravskall riktas enligt 7 §. Kravetpå fackmässighet är att hänföra till den tidpunkt dä byggnaden uppfördes. Detblir därmed ocksä den kunskap som då förelåg som har betydelse. Det har i denallmänna motiveringen närmare utvecklats att s.k. utvecklingsfel inte omfattasav garantin. Vad den främsta vetenskaphga expertisen inte kunde föratse vidtiden för byggnadens uppförande omfattas alltså inte av någon ersätmuigsrätt. Föratt vara godtagbart från fackmässig synpunkt måste dock särskilt höga kravställas på att konstttiktioner, material och utförande inte kommer att innebärahälsorisker eller andra olägenheter för de boende. Omvänt innebär därförundantaget fÖr utveckhngsfel att sådan kunskap som var känd vid tiden för enbyggnads uppförande måste beaktas när man gör en bedömning av kravet päfackmässigt godtagbar standard. Givetvis har allmänna bransch-beskrivningar o.d.här betydelse. Jag tänker t.ex. på (Allmän Material-och Arbetsbeskrivning)som branschens organisationer och myndigheter ställt sig bakom. Jag tänkerockså på olika standarder för kvalitetssystem m.m. som tillämpas i branschen.När fel skall bedömas torde man dock inte alltid kunna göra en allmänhänvisning till dessa beskrivningar m.m. Pågående utveckling och forskningsamt förhållandenas mångskiftande karaktär gör att viss försiktighet här ärpåkallad. Allade krav pä egenskaper och funktioner skall beaktas som - när bygg naden uppfördes - ställdes med stöd av byggnadslagstifmingen eller andra föreskrifter. Nya krav blir däremot inte relevanta. Medbeaktande av vad som sagts om utvecklingsfelen, föreligger av- Prop. 1990/91:189 vikelse frän fackmässigt godtagbar standard om de i byggnaden infogadeprodukterna innehåller kemiska beståndsdelar som innebär hälsorisker eller riskerför andra olägenheter. Paragrafen omfattar också avhjälpande av produktskada päsjälva byggnaden. Ett fel kan ocksä föreligga t.ex. om fukt byggs in ibyggnaden, dvs. utan att tillräcklig uttorkning har skett av materialet. Ettannat exempel kan vara att byggnaden kommer att avvika från fackmässigtgodtagbar standard genom t.ex. underdimensionerat ventilationssystem eller en fuktkänsUggrandkonstruktion (jfr även avsnitt 2.2). Bestämmelsemai tredje stycket anger den tid under vilken garantin gäller. I lagrådsremissenden föreslogs att fel och skador som "framträder" efterden tioäriga garantitiden inte skulle omfattas av garantin. För att förebyggatvekan om vad detta uttryck innebär i förevarande sammanhang, har i anslutning tiJlvad lagrådet förordat i stället föreskrivits att fel och skadw "somanmäls" senare än tio är efter besikming inte omfattas av garantin. Det haröverlämnats ät garantiföretaget att bestämma vilken besikming som bör bildautgångspunkt för beräkning av tioårstiden. Utgångspunkten för beräkningen bördock normalt kunna vara densamma som gäller skall beräknas, dvs. den mellan partema förekommande slutbesikmingen.Verkställes inte sådan besikming, säsom tex. vid egenregi-byggen, fårgarantiföretaget bestämma annan tidpunkt t.ex. slutbesikmingenligt 9 kap. 6 § PBL. Fjärdestycket som avser självrisk har behandlats i den allmänna motiveringen. 6§ Ersätming för kostnad enligt 5 § utgår i den mån föratsätmingar finns för attfelet eller skadan avhjälps pä ett tillfredsställande sätt och till skälig kosmad.Ersättningen betalas till byggnadens ägare. Omfelet har vållats av den som är byggnadens ägare eller av hans anställda,utgår ersättning till honom endast om felet har vållats även av annan eller detannars finns särskilda skäl fÖr det Ersätmuigutgår inte i den män felet eller skadan avhjälps utan dröjsmål av någon som kanutsättas för äterkrav enligt 7 §. Paragrafen,som inte har behandlats i den allmänna motiveringen, har, med en vissredaktionell justering, fått sin sluUiga formulering med anledning av vad lagrådetytttat (jfr yttrandena 1991). Avförsta stycket framgår att ersätming enligt byggnadsgarantin skall be talas ut till byggnadens ägare.Garantiföretaget bör dock inte betala ut någon ersättning om inte felet avhjälps pä ett tillfredsställande sätt och tillskälig kostnad (jfr 5 §). Bestämmelsen i första meningen möjliggör art garantiföre tag ställer krav pä hur arbetet skall utföras och av vem. Bestämmelsen har tillkommit med anlednuig av vad lagrådet uttalat i denna del (se yttrandet ). Ett lämpligt tillvägagångssätt när fel skall avhjälpas kan vara att garantiföretaget av byggnadens ägare begär in anbud pä de reparations- åtgärder som behövs.