prop · GE03189 · 1990-12-31 00:00:00 — , regeringsrådet , justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen på hemställanav statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslagtill 1.lag om byggnadsgaranti, 2.lag om ändring i plan- ochbygglagen (1987:10). Förslagen har infor lagrädetföredragits av rättschefen . Förslagen föranleder följandeyttrande av lagrådet: Förslageti remissen syftar till att motverka hälsorisker fÖr de boende i flerbostadshus.Avsikten är att byggfel vid nybyggnader och större ombyggnader skall kunnapåtalas av byggherren och även av senare fastighetsägare under en tioårsperiodoch an konstaterade fel skall bli avhjälpta utan den tidsutdräkt somutredningar i vållandefrägoma kräver. Med fel menas inte bara fel i förhällandetill kontraktst>estämmelseraa utan allt som i fråga om material, konstruktionoch utförande inte kan anses fackmässigt godtagbart. Syftetmed förslaget är alltså angeläget. Den lösning som valts är emellertid frånprincipiella synpunkter tveksam i flera avseenden och synes sakna motsvarigheti lagstiftningen . Enligt2 § första stycket får byggnadsgaranti meddelas av juridisk person, som fåntillstånd till detta av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer(garantiföretag). Enhgt andra stycket av paragrafen står garantiföretag undertillsyn av myndighet som regeringen bestämmer. Vidare får regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om garantiföretagsverksamhet enhgt lagen. Enligt3 § första stycket är ett garantiföretag skyldigt att på begäran av byggherreneller entreprenören meddela byggnadsgaranti men garanti får vägras om dettaföljer av tillståndet enhgt 2 § eller om det med hänsyn till skaderisken ellernägon annan särskild orsak finns skäl till detta. Den som vägras garanti iuppenbar strid med 3 § första stycket, har enligt andra stycket i paragrafen räntill på visst sätt begränsad ersätmuig for ekonomisk skada. Förslagetinnebär att det för alla byggnadsarbeten som lagen omfattar - dvs. i huvudsak alla nybyggnadsarbeten och större ombyggnadsarbeten som gäller flerbostadshus (jfr vid 1 §) - obligatoriskt fordras byggnadsgaranti en- ligt lagen och att detöverlämnas åt ett eller flera garantiföretag att meddela Prop. 1990/91:189 sådanagarantier. Det är alltså garantiföretaget som - inom ramen för de före- tJUga 4skrifter som kan vara meddelade fÖr dess verksamhet - bestämmer ochövriga vUIkor för garantin, bland dem i vilken utsträckning självrisk skall tillämpas.Härtill kommer som redan sagts att garantiföretaget givits långtgåendemöjligheter att vägra att meddela garanti. Det sägs härom i remissprotokolletsspecialmotivering till 3 § att framför allt en bedömning av skaderisken förbyggnadsföretaget bör göras, därvid byggherrens och entreprenörensyrkesskicklighet respektive ekonomiska situation t.ex. kan fä betydelse. Om detframstår som tvivelaktigt att en entreprenör inte klarar av ett visst projekteller att denne inte kommer alt iaktta fackmässighet i arbetet bör enhgt föredragandestatsrådet garanti kunna vägras. Denkonstitutionella aspekten av att pä detta sätt överlämna vittgående befogenhetertill enskilda företag har inte berörts i remissen eller i arbetsgrappensbetänkande. Enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen kan förvaltningsuppgiftöverlämnas till bolag, förening, samfällighet, stiftelse eller enskild individ.Innefattar uppgiften myndighetsutövning skall det ske med stöd av lag. mening föreligger här alla väsenthga kriterier förmyndighetsutövning. Kravet pä lagstöd är också uppfyllt. Detta mnebäremellertid inte att man kan bortse från att ett överlämnande av myndighetsutövningtill enskilda subjekt innebär att det särskilda regelsystem och de garantierför den enskilde som följer av att ett förvalmingsärende handläggs av enmyndighet inte blir tillämphga. Särskilda regler för att tillförsäkra dem somlagen omfattar en objektiv och enheUig prövning i garantiärenden saknas och deföreskrifter av regeringen och den tillsyn som föratsätts synes inte kunna föralångt i detta hänseende. Avbetydelse i detta sammanhang är vilka möjligheter till ingripande som skallföreligga om verksamheten inte utövas pä ett godtagbart sätt. Under föredragningenhar diskuterats frågan om möjligheterna att återkalla garantiföretagetstillstånd. Problemet berörs inte i remissprotokollet. Något hinder mot återkallelseutan lagstöd torde inte föreligga i ett fall som detta, även om det kan hävdasan villkoren för en så ingripande åtgärd bör anges. En föratsätming för helasystemet med dess långsiktiga inrikming är emellertid att garantiföretagetsverksamhet består . Äterkallelse-möjhgheten kan därför intevara en realistisk väg för att komma till rätta med ett garantiföretag som intefyller sui uppgift på ett från rättssäkerhetssynpunkt godtagbart sätt. Detremitterade förslaget inger på grand av det anförda starka betänkligheter. Enrätt tUI skadestånd om garanti vägras felaktigt är ofrånkomlig. Som lag rådet återkommer till måste den skadeståndsregel som tagits upp i 3 § andra stycket i förslaget anses klart otillfredsställande. Utöver rätt tillskadestånd måste det fmnas en möjlighet till överprövnuig av garantiföretags beslut både vid vägrad garanti och när villkoren fÖr garantin framstår som oskäliga för sökanden. Med hänsyn tUl den rätt tUl domstolsprövnuig som gäller enligt ar tikel 6:1 europeiska konvention angående skydd för de mänskliga 4q 4 1990/91. rättighetemaoch de grandläggande friheterna måste som lagrådet ser det en Prop. 1990/91:189sådan överprövning ske i domstol. Som arbetsgrappen anförde i ansluming tJäg4 till sitt förslag till skadeståndsregel (se betänkandet s. 108) framstår ett domstolsförfarandeemellertid som en alltför omständlig ordnuig. Kravet talar alltså emotförslaget Detkan säkert sägas att det föreslagna systemet i de sedvanliga ratinema och kontaktemamellan de inflytelserika partema inom byggnadsbranschen och försäkringsbolagenkan väntas komma att fungera så att de angivna problemen i allmänhet inte gersig tillkänna. Lagstifmingen torde emellertid i hög grad vara inriktad också päde mindre byggföretagen. Motbakgrand av vad som anförts kan lagrådet från sina utgångspunkter inte tUIstyrkaförslaget till lag om byggnadsgaranti. Lagrädet kan uite heller se hur man medbibehållande av den grandläggande konstruktionen i förslaget skulle kunnaförbättra rättssäkerhetsgarantiema sä att en obligatorisk byggnadsgaranti kanföreskrivas. Lagrådet lämnar ändå i det följande synpunkter rörande det närmareinnehållet i de ohka paragraferna. Förslagettill lag om byggnadsgarcmti 1§ Frånkravet pä garanti enligt lagen undantas enligt första stycket en- och tvåbostadshus.Motivet för detta är enhgt specialmotiveringen det garantisystem som redanfinns för sådana hus. Det har emellertid vid ärendets föredragning införlagrådet framkommit art det befuiUiga garantisystemet inte omfattar vissa småhussom är upplåma med hyresrätt och att undantaget därför inte bör omfatta dessa.Andra meningen kan från denna utgångspunkt få följande lydelse: "En garantienligt denna lag behövs dock inte i fråga om en- eller tvåbostadshus när ettsådant garanti-, försäkrings- och avtalsskydd tillförsäkras som ställs somvillkor för stathg bostadsfinansiering." Enligtfortsätmingen av första stycket skall, utom om byggnaden inte tillhör enkonsument, bestämmelserna i lagen gälla, om byggnadsgaranti meddelas i frågaom en byggnad som omfattas av undantagsbestämmelsen. skall det enligt3 § förslaget i princip föreligga en skyldighet for ett garantiföretag attbevilja garanti så snart den som uppfor en byggnad eller utför ombyggnadsätgärderbegär det. Bestämmelsema sammantagna innebär alltså att byggaren kan påtvingasina avtalsparter an lagen skall tillämpas också för ett småhusbygge. Detta harenligt vad som har upplysts inte varit avsikten. Lagrädet anger vid 3 § attskyldigheten att lämna garanti bör gälla bara när det begärs i fråga om ettbygge där garanti är obligatorisk. I övrigt bör därmed nägon garanti intemedges annat än om samtliga parter i byggnadsföretaget är ense om det Ävenefter en sådan ändring i 3 § ifrågasätter emellertid lagrådet behovet ochlämpligheten av den akmella bestämmelsen i sista meningen av 1 § första stycket 1990/91: 189 Enmeddelad byggnadsgaranti skall enligt förslaget tryggas genom särskildförsäkring eller på annat likvärdigt sätt. Tryggandet måste bli långsiktigt eftersomgarantiema skall avse tioårsperioder. Såvitt gäller tryggandet genom försäkringtorde det bh fräga om periodiska försäkringar för varje garantiföretag.Avtalsparter när det gäller garantiema är enbart garantiföretaget och näringsidkarensom uppför eller bygger om en byggnad. Det ekonomiska ansvar som i sista handkommer att åvila försäkringsgivarsidan måste ändå leda till attförsäkringsgivaren genom försäkringsavtalen och i övrigt ges ett avgörandeinflytande i frågan om en garanti skall meddelas eller ej. Även med deerfarenheter från branschhåll som garantiföretagen kan förväntas komma attbesitta torde således försäkringssidans insikter och önskemål komma an bhutslagsgivande. Detta är en viktig aspekt när det gäller att bedöma kontrollenöver hur garantiema lämnas men har inte berörts i remissprotokollet. har berört vid 1 § bör en skyldighet art meddela byggnadsgaranti integälla andra fall än när en sådan garanti är obligatorisk enhgt 1 §. Iinledningen till detta yttrande har lagrådet betecknat den i andra stycket intagnaskadeståndsregeln som klart otillfredsställande. Föratom art en beloppsbegränsningföreskrivits ger den angivna föratsättningen för skadestånd - att garanti skallha vägrats "i uppenbar strid med första stycket" - inte stort utrymmeför atl alls döma ut något skadestånd, eftersom det enligt fönta stycket räckermed en "särskild orsak" fÖr att vägra garanti. Omdet, som lagrådet har anfört i inledningen, här skall anses vara fråga ommyndighetsutövning, torde det emellertid förhälla sig sä, att det kan bli aktuelltmed ett stadigt skadeståndsansvar enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen (se ,Offentlig förvalming utanför myndighetsområdet s. 202 ff, och ,Det allmännas ansvar enligt skadeståndslagen, s. 45 f). I nedjestycket preciseras garantitiden enligt lagen. Enligt bestämmelsen ersättsgenom garantin inte kosmader för fel eller skador som framnäder mer än tio årefter det att byggnadsarbetet godkänts vid besikming som bestäms av garantiföretaget.Utoycket "som framträder" är i och för sig hämtat ur gällandestandardavtal men används där utifrån andra föratsätmingar. Uttrycket är intesä entydigt och klart som är påkallat i detta sammanhang. För att förebyggaall tvekan i tillämpnmgen bör bestämmelsen avse fel eller skador som inteanmäls till garantiföretagen inom den angivna tiden. 1990/91: 189 Enligtbestämmelsen i första stycket skaU ersättning på grund av garantin betalas tillbyggnadens ägare. I specialmotiveringen till bestämmelsen sägs att garantiföretagetinte bör betala ut nägon ersätming, om inte felet avhjälps pä etttillfredsställande sätt. Detta är i och för sig ett uttalande som ligger ilinje med lagstiftningens syfte att i de boendes intresse garantera avhjälpandeav brister som kan innebära hälsorisker for dem. Det har emellertid inte nägon förankringi lagtexten. Enbart motivuttalandet ger inte någon rätt att vägra utbetalningtill en ägare som kräver att fä ut den och själv vUl bestämina om hur och när feleteller skadan skall åtgärdas. Syftet med uttalandet synes inte kunna uppnås päannat sätt än genom en reglering som innebär att garantiföretaget har attdirekt betala kosmadema för ett avhjälpande i den mån det är fackmässigtgodtagbart. Lagrådet har uite underlag fÖr att utforma eller ens säkert kunnaförorda en sådan reglering. Regelni 5 § första stycket om betalning till byggnadens ägare inskränks enligtförslaget så att den gäller endast "om mte felet eller skadan utan dröjsmålavhjälps av den som pä grand av avtal svarar för felet eller skadan". Meddetta måste avses att garantin inte alls skall utfösas, om felet eller skadanomfattas av ett garantiavtal mellan partema och om det utan dröjsmål avhjälpsav den anledningen. Ocksä andra stycket ger inöycket att behandla frågan till vemen betalning skall ske men torde i själva verket handla om fall när garantininte får tas i anspråk. Eftersom betalning alltid skall ske till ägaren är det förvurandeatt som skett i andra stycket tala om ersätming som utgår till beställaren avett byggnadsarbete. Den sista meningen i paragrafen, att "detsamma"skall gälla om felet vållats av den som utfört byggnadsarbetet pä egen byggnadeller av hans anställda förefaller uite ha någon självständig innebörd. Detmåste också sägas att en reglering enligt andra stycket ofta måste omintetgöralagens syfte om ett snabbt avhjälpande utan utredningar i vållande-frågor. uppfattar innehåUet skulle det framgå tydhgare om i en första meninganges att ersätmuig för kosmad enhgt 4 § skall betalas till byggnadens ägare.Innehållet i övrigt skulle, om sista meningen utesluts, kunna sammanfattas omdet anges, att när felet vållats av ägaren själv eller någon av hans anställda ersätmingutgår bara om också någon annan är vållande eller om det annars finns särskildaskäl för det I ett sista stycke kan då tas in bestämmelsen om att ersätminginte utgår, om felet eller skadan avhjälps utan dröjsmål. Rättentill återkrav för utbetald garantiersätming skall enhgt remissen få göras gällande "mot den som svarar för felet pä grand av avtal, t.ex. garantienligt kontraktet, eller av den som oberoende av avtal har vållat felet". Återkravsrätt skall grandas pä ett solidariskt ersätmingsansvar hos den eller de som vallat det avhjälpta felet. Det sägs också att "även andra allmänna skadestånds principer bör tillämpas". Av specialmotiveringen till 1 § framgår att deni sista 2 stycketav denna paragraf föreslagna bestämmelsen tillkommit för att hindra Prop.1990/91: 189 att någon friskriver sig frän ansvar enligt bl.a. 6 §. Förmöjligheten tUl återkrav åberopas i remissprotokollet återkravsrättens preventivafunktion. Eftersom intresset av återkrav mäste ligga hos de försäkringsföretagsom äterförsäkrat garantierna, torde syftet inte nås, om beslutanderätten heltöverläts till garantiföretaget med den obestämda formuleringen iförsta stycket - "vad som betalats ut.... fär återkrävas" -tycksenligt specialmotiveringen ocksä vara att försäkringsbolagen skall ha sammaregressrätt som garantiföretagen. Hur frågoma om regress skall regleras iförhållandet mellan försäkringsbolagen och garantiföretagen torde emellertidbäst regleras i de försäkringsavtal som träffas. Lagbestämmelsen synes enhgtlagrådets mening uite böra avse annat än garantibolagens äterkravsrätt Närdet gäller den föreslagna regleringen angående äterkrav återkommer lagrådetsprincipiella invändning om risken för olikartad behandling av likartade fall. Lagtexteni första stycket är inte helt lätUäst och kan ge anledning till tvekan ominnebörden. När det gäller garantiföretagets återkrav för utbetalatgarantibelopp är det vidare knappast tilhäckligt med ett motivuttalande om skadeståndsreglemastillämpning. Lagrådet vill här peka på en fråga som inte berörts i remissen,nämligen den om arbetstagares ansvar för eget vållande (se 4 kap. 1 §skadeståndslagen 1972:207). Fall där snikt ansvar kan bli akmellt har dessutominte beaktats. Engrandläggande regel om solidarisk ansvarighet i fråga om skadestånd finns i 6kap. 3 § skadeståndslagen. Frågan om den sluUiga fördelningen av ansvaret ärför närvarande inte reglerad i lag. Enligt en allmänt tillämpad princip läggsvid fördelningen till grand en skälighetsbedömning, om inte särskildaomständigheter föranleder annat I betänkandet 1989:88, Skadeförsäkringslag,har som ett nytt andra stycke i bestämmelsen om solidariskt ansvar föreslagitsen regel om fördelningen (se s. 73, 140 ff och 399 ff, jfr 8 § miljöskadelagen1986:225). Bestämmelsernai det föreslagna andra stycket, som tydligen avses reglera just den sluUigafördelningen, ger genom hänvisningen till första stycket ändå inte ledning förbestämmande av det inbördes ansvaret och har inte anknytning till denbedömning som får anses vara vedertagen i praxis. Någonanvisning om hur en återkravsbestämmelse i stället bör skrivas kan knappast gesutan att frågan får en mer allsidig belysning. I fråga om garanti-företagen börvissa av de antydda problemen minska om det anges att återkrav får riktas motden eller dem som haft art i första hand svara fÖr felet eller skadan, omgarantin inte hade funnits. Beträffande den slutliga fördelningen kan ett altemativvara att använda en formulering liknande den som kommit till uttryck i 8 §andra stycket mUjöskadelagen. lagrådetmåste sluthgen särskilt ifrågasätta den i paragrafens sista mening intagna bestämmelsen som avser det fall an någon betalning enligt garantin överhuvudtaget inte blir aktuell på grand av om-satsen i 5 § första stycket av förslaget. Att i ert sådant fall lagens regler om återkrav skall ta över vadpar terna kan ha kommit överens om i de avtal som träffats synes inte tillräckligt ,3 motiverat av att detskulle innebära en anpassning tiU det föreslagna systemet i Prop. 1990/91:11 övrigt. Det till lagrådet remitterade Prop.1990/91:189 lagförslaget ''" 1 §När en näringsidkare uppfor en byggnad som helt eller till övervägande del skall användas som bostad för permanent bruk eller i fråga om sådan byggnad utfor ombyggnadsätgärder som fordrar bygglov och som avsevärt förlänger byggnadens brakstid, skall det för byggnadsarbetet finnas en byggnadsgaranti. En garanti enligt denna lag behövs dock inte i fråga om en- eller tväbostadshus när ett sädant garanti-, försäkrings- och avtalsskydd tillförsäkras som ställs som villkor för stathg bostadsfinansiering. Meddelas byggnadsgaranti även fÖr sådan byggnad gäller bestämmelserna i lagen, om byggnaden uite tillhör konsiunent. Byggnadsgarantinenligt denna lag gäller även om byggnaden övergått till ny ägare. Avtalsvillkorsom inskränker någons rart till ersättning enligt bestämmelsema i denna lag ärutan verkan. 2 §Byggnadsgaranti får meddelas av juridisk person, som fart tillstånd till detta av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer (garanti företag). Meddelade garantier skall tryggas genom särskild försäkring eller på annat likvärdigt sän. Garantiföretagstår under tiUsyn av den myndighet som regeringen bestämmer. TUlsjmsmyndighetenfår förelägga vite vid meddelande av beslut som rör tillsynen.Tillsynsmyndighetens beslut som rör tillsynen samt beslut om återkallelse av tUlståndfor garantiföretag att meddela byggnadsgaranti får överklagas hos kammarrätten. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter omtillsynen och om garantiföretags verksamhet enhgt denna lag. 3§ somfått tillstånd att meddela byggnadsgaranti skall gemensamt upprätthälla ochbekosta en särskild nämnd som har till uppgift att yttra sig i frågor ombyggnadsgaranti enligt denna lag (byggnadsgarantinämnden). Nämndens ordförandeutses av regeringen. 4§ Ett garantiforetag ärskyldigt att meddela byggnadsgaranti pä begäran av den som uppför en byggnadeller utför ombyggnadsätgärder och som är skyldig att ha garanti enhgt lagen.Garanti får dock vägras om detta följer av tillståndet enligt 2 § eller om detmed hänsyn till skaderisken eller någon annan särskild orsak finns skäl tilldetta. avslår en begäran om garanti enligt första stycket skallyttrande inhämtas frän byggnadsgarantinämnden. Vägras garanti, fär beslutetöverklagas hos kammarrätten. S§Byggnadsgarantin omfattar Prop. 1.skälig kosmad för att avhjälpafel i byggnadens konsmiktion, i material Bilaga 5 som använts i byggnadsarl)eteteller i utförandet av arbetet, och 2.skälig kostnad för art avhjälpaskada på byggnaden som orsakats av felet. Medfel avses avvikelse från fackmässigt godtagbar standard. Fel eller skadorersätts inte, om de mäste antas sakna betydelse för byggnaden eller dem som boreller vistas i byggnaden. Genomgarantin ersätts inte kosmader för fel eller skador som anmäls senare än tio ärefter det att byggnadsarbetet godkänts vid besiktning som bestäms avgarantiföretaget Garantinfår innehålla villkor om art ägaren skall stå för viss självrisk. 6 §Ersätming för kostnad enligt 5 § utgår till byggnadens ägare. Innan ersättning betalas ut skall garantiföretaget förvissa sig om att felet ellerskadan avhjälps pä ett tUlfredsställande sätt och till skähg kosmad. Omfelet har vållats av den som är byggnadens ägare eller av hans anställda,utgår ersätming till honom endast om felet har vållats även av annan eller detannars finns särskilda skäl för det. Omfelet eller skadan avhjälps utan dröjsmål utgår uigen ersätmuig. 7 §Vad garantiföretaget har betalat ut på grand av en byggnadsgaranti för att avhjälpa fel eller skador fär återkrävas av annan, om våUande till felet förekommit pä hans sida. Vid återkrav tillämpas bestämmelserna i 2, 3,4 cx;h 6 kap. skadeståndslagen (1972:207). Ettgarantiföretag som betalat ut ersättning på grand av en byggnadsgaranti,övertar den rätt till ersätming som ägaren kan ha mot den som på grand av avtalsvarar för felet eller skadan. 8 §Att byggnadsarbete inte fär påbörjas förrän bevis om byggnadsgaranti företetts for , framgår av 9 kap. 1 § andra stycket (1987:10). Densom utför byggnadsarbete utan att erforderlig garanti finns är skyldig att vidfel eller skada enligt denna lag utge ersätming i den utsttäckning som enligt 5och 6 §§ skuUe ha gällt för det garantiföretag som meddelat garantin, med rän tUlåterkrav enhgt 7 §. Dennalag träder i kraft . Garanti enligt lagen behövs dock inte förbyggnadsarbete för vilket ansökan om bygglov enligt (1987:10) ingivits till före den . Lag omändring i (1987:10) Härigenomföreskrivs i fräga om (1987:10)' att 9 kap. 1 § och 9 kap.3 a § skdl ha följande lydelse. Prop.1990/91: 189 Bilaga 5 Den som för egen räkningutfor eller låter utföra byggnads-, rivnings- eller markarbeten (byggherren)skall se till att arbetena utförs enhgt bestämmelsema i denna lag och enligtföreskrift eller beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Hanskall vidare se till art konnoll och provning utförs i tiUräckhg omfattning. Densom för egen räkning utför eller låter utföra byggnads-, rivnings- ellermarkarbeten (byggherren) skall se till att arbetena utförs enligtbestämmelserna i denna lag och enligt föreskrift eller beslut som har meddelatsmed stöd av dessa bestämmelser. Han skall vidare se till art kontroll och provningutförs i tiUräckhg omfatming. Om en sådan garanti förbyggnadsarbeten behövs som avses i lagen (1991:000) om byggnadsgaranti, fdrbyggnadsarbetena inte påbörjas förrän bevis om garantin företetts förbyggnadsnämnden. Snarastmöjligt efter det att bygglov lämnats skall , om det inte äruppenbart obehövligt, hälla ett samrådsmöte. Till detta möte skall denansvarige arbetsledaren, yrkesinspektionen samt byggherren, entreprenören, projektörenoch andra som bestäms av nämnden kallas. Om en sådan garanti förbyggnadsarbeten behövs som avses i lagen (1991:000) om byggnadsgaranti, skallbyggnadsnämnden även bereda företrädare för garantiföretaget tillfålle attnärvara vid samrådsmötet. Paragrafen har ändrats iförhållande till den lydelse som föreslagits i prop. 1990/91:145. Prop.2990/91; 189 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Bilaga 5 Vidsamrådsmötet skall en genomgäng göras av arbetenas planering, de åtgärder förbesiktning, tillsyn och kontroll som är nödvändiga för art byggnaden skall uppfyllaegenskapema och funktionerna i 3 kap. samt den samordning som behövs. Vid samrådsmötetskall föras protokoU. Dennalag träder i kraft den . Bevis om garanti enligt den nyabestämmelsen i 9 kap. 1 § andra stycket behövs dock inte om ansökan om bygglov enhgtplan- och bygglagen (1987:10) ingivits tiU föreikraftträdandet Lagrådets yttrande Prop. Bilaga6 Utdrag ur protokoll vid sammanträde , regeringsrådet , justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen pähemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag till 1.lag om byggnadsgaranti,