prop · GE0314 · 1990-12-31 00:00:00 — Landstingsförbundetsamt flera landsting och kommuner understryker i sina remissvar vikten av att detges möjligheter atl lokalt påverka vilka sjukhem och andra vårdinrättningar somskall föras över till kommunema. Jag delar denna synpunkt såtillvida att det ärpå lokal nivå som det kan avgöras vilka verksamheter som är sådana som jagföreslår skall överföras till kommunerna. Det är på den nivån man kan avgöravilka sjukhem m, m, som faller inom ramen för begreppet somatisklångtidssjukvård med kommunen eller del av kommunen som upptagningsområde. Detär också på denna nivå som bedömningar bör göras om det finns sådana särskildaskäl som jag anfört för alt verksamheten vid en viss inrättning inte skallföras över till kommunen. Kommuneroch landsting bör beredas tillfälle att lämna förslag till vilka verksamhetervid sjukhem m, m, som man vill föra över till kommunerna. Jag har för avsiktatt till inhämta uppgifter från huvudmännen i denna del. Jagutgår från att kommuner och landsting i allmänhet är överens om vilkainrättningar del gäller. Emellertid kan man inte utgå ifrån att kommunerna ochlandstingen i alla delar är överens om vilka sjukhem eller motsvarande somskall föras över till kommunerna. Överförandet kan därför behöva regleras isärskild ordning. Regeringen får med stöd av 8 kap, 13 § regeringsformen genomförordning meddela föreskrifter om verkställigheten av lag som skall gälla förkommunernas del. För att lämna underlag till regeringens beslut bl, a. i dennadel kommer jag att föreslå regeringen att tillsätta en särskild delegation. Sedanuppgifter inhämtats från kommuner och landsting om vilka sjukhem m, m, somenligt deras mening skall överföras till kommunerna, avser jag att föreslåregeringen att i en verkslällighelsförordning ge föreskrifter om vilka sjukhemm, m, som skall övertas av respektive kommun. Förordningen kommer att haengångskaraktär i den meningen att den enbart skall reglera vilka sjukhem m, m,som skall överföras . 5Kommunal hälso-och sjukvård 5.1 Kommunens ansvar Mittförslag: Kommunerna skall ha skyldighet att erbjuda hälso-och sjukvård vidsärskilda boendeformer för service och omvårdnad, vid bostäder med särskildservice och i kommunala dagverksamheter. Kommunernages befogenhet att erbjuda hälso- och sjukvård i enskildas hem. Efteröverenskommelse med kan en kommun överta skyldigheten att erbjudasådan vård i hemmen. Kommunemas ansvarskall dock inle i något fall omfatta sådan hälso- och sjukvård som meddelas avläkare. Äldredelegationensförslag: Kommunen ges ansvaret för att erbjuda en god hälso- och sjukvård åtdem som vistas i kommunen och som inte enbart behöver tillfällig vård ochbehandling, om vården och behandlingen kan tillgodoses i ett enskilt hem, i ensärskild boendeform för service och omvårdnad eller i en dagverksamhet. Remissinstanserna: Av de327 remissinstanser som yttrat sig om delegationens förslag i denna deltillstyrker 245 förslaget principiellt, varav 40 med tveksamhet. 227 av dessaär kommuner. Av resterande remissinstanser avstyrker 67 däribland 22landsting, nio tar inte slutlig ställning och fyra instanser har egna förslagom ett mer begränsat hälso- och sjukvårdsansvar för primärkommunerna. Tvåinstanser har förslag om ett mer omfattande kommunalt hälso- ochsjukvårdsansvar. Sju myndigheter ställersig principiellt bakom förslaget. Dessa är ,arbetarskyddsstyrelsen, statskontoret, , konsumentverketsamt länsstyrelserna i och . ,länsrätten i samt i avstyrkerdelegationens förslag. och i länförordar en begränsning av hälso- och sjukvårdsansvaret till de särskildaboendeformerna, medan länsrätten i anser alt den omvårdnad somutförs av undersköterskor kan föras över till kommunerna. Av landstingen avstyrker22 äldredelegations förslag, men elva av dessa anser att viss omvårdnad ochsådan enklare sjukvård som utförs av undersköterskor kan föras över tillkommunerna, tillstyrker äldredelegations förslag. Av de 266 kommuner som isina remissvar tagit upp frågan tillstyrker 227 förslaget i princip, varav 37med viss tvekan. Av dessa 37 anför 20 som skäl till tveksamheten att förslagetborde ha gällt hela primärvården. De resterande 17 har anförtdistriktssköterskefunktionens delning som huvudorsak till tveksamheten. Deförespråkar tjänsteköp och lokala lösningar i stället för delegationensförslag, 35 kommuner avstyrkerförslaget. Av dessa förordar 24 att hela primärvården förs över tillprimärkommunalt huvudmannaskap, medan elva kommuneravstyrker av andra skäl. Fyra kommuner som avstyrker föror- Prop,1990/91:14 dar att sådan omvårdnad och enklare sjukvårdsuppgifter som utförs avundersköterskor bör föras över till kommunema. Blandorganisationerna tillstyrker följande delegationens förslag: , , , , , , Föreningen ,, och fördemenlas rättigheter, SPF har elt eget förslag där kommunerna ges ansvar ävenför vissa läkarinsatser och tar inte klarställning. Följandeorganisationer avstyrker delegations förslag beträffande hälso-och sjukvårdsansvaret:Landstingsförbundet, Spri, , Föreningen landstingsdirektörer, . , Förbundet ochLegitimerade sjukgymnasters riksförbund. Av dessa tillstyrker emellertidLandstingsförbundet och Föreningen landstingsdirektörer att sådan omvårdad ochenklare sjukvårdsuppgifter som undersköterskor utför förs över tillkommunerna. Skälenför mitt förslag: Hälso-och sjukvårdslagen (1982:763) ger landstingskommunerna ansvaret för atlerbjuda befolkningen inom sitt område en god hälso- och sjukvård. Delta gälleräven en kommun som inte ingår i någon landstingskommun. Kommunernasvarar enligt socialtjänstlagen (1980:620) för inom sittområde. Kommunen har del yttersta ansvaret för alt de som vistas i kommunen fårdet stöd och den hjälp de behöver. Detta innebär dock ingen inskränkning i detansvar som åvilar andra huvudmän. Äldredelegationenhar föreslagit att delar av primärvården skall föras över till kommunerna. Detgällde sjuksköterskor, sjukgymnaster, arbetsterapeuter och undersköterskorinom hemsjukvården. Förslaget har som framgår av vad sagts emellertidfått ett mycket blandat mottagande av remissinstanserna. Från framför alltlandslingshåll pekar man på de nackdelar som ett mellan kommuner och landstingdelat ansvar för primärvården skulle föra med sig. Många remissinstanser,särskilt primärkommuner, har i sina remissvar hävdat att huvudmannaskapet förhela primärvården borde utredas eller direkt föras över till kommunerna. Jaghar i avsnitt 2.4 redogjort för de övergripande motiven för den reform som jagnu förordar. Inriktningen är att skapa en ansvars- och uppgiftsfördelning somger goda fömtsättningar för att utveckla äldre- och handikappomsorgen enligt deriktlinjer som anslutit sig till (prop. 1987/88:176, SoU6, rskr.55). Enutgångspunkt är att den uppgiftsfördelning mellan sociala och medi cinska insatser som tillämpas inte är ändamålsenlig. Människors behov av service och vård är sammansatta och skiftar över liden. Hjälpbehoven låter sig inte enkelt delas in i medicinska och sociala insatser. Enligt min mening bör social och medicinsk kompetens integreras genom atl yrkesrol- 57 leroch arbetsorganisation inom och delar av hälso- och Prop.1990/91:14 sjukvården samordnas. Jaghar i avsnitt 2 redovisat de ansträngningar som gjorts för attsöka samordna sociala och medicinska insatser. Trots detta kvarstår en radproblem i detta avseende. Den uppgiftsfördelning vi har mellan kommuneroch landsting har också försvårat en gemensam prioritering och utveckling avsamhällets service och vård. Enligtmin mening måste kommunerna ges ett visst hälso- och sjukvårdsansvar för attsyftet med denna reform skall kunna förverkligas. Det är just gränszonen mellansociala och medicinska insatser som har förorsakat olägenhet såväl i detdagliga arbetet som i ledning och utveckling av verksamheten. Utvecklingen aven kompetent och kraftfull lokal arbetsorganisation, som förmår tillgodose deskiftande behov som människor med funktionshinder har, bör underlättaspåtagligt om en huvudman får ansvaret härför. Sjukvårdvid de särskilda boendeformerna för service och omvårdnad, vid bostäderna medsärskild service saml vid kommunala dagverksamheter Desärskilda boendeformerna/bostäderna skall kunna ge omfattande service och vårdtill människor som inte längre vill eller kan bo kvar i det vanligabostadsbeståndet. har funktionsnedsättningarna och därmedbehoven av hjälp bland de boende på ålderdomshem, i utanhelinackordering och i gmppboendet ökat. Detta är en följd av det utbyggdastödet i eget boende och strävan att göra det möjligt för många att bo kvar isin bostad. Enligtmin mening är detta en riktig utveckling. Men den kräver atl personalinsatsernavid samtliga särskilda boendeformer och bostäder med särskild service anpassastill de boendes behov av service och vård. Människor skall inte regelmässigtbehöva flytta till ett sjukhem eller till ett sjukhus inom länssjukvården närvårdbehoven tilltar. Det är endast när specialiserade resurser inom hälso- ochsjukvården behövs som länssjukvårdens resurser skall behöva utnyttjas. Föratt denna utveckling skall kunna fullföljas är det särskilt viktigt att densociala och den medicinska kompetensen integreras inom de särskildaboendeformerna och bostäderna med särskild service. Kommunerna måste här fåett samlat ansvar för de i det löpande arbetet vanligt förekommande arbetsuppgifterna.Jag ser detta som en viktig förutsättning för att vårdkvaliteten skallförbättras och för att vi skall kunna ge äldre och handikappade en trygg ochsäker service och vård. Enligtmin mening är det angeläget att undersköterskor, sjuksköterskor, arbetsterapeuter och sjukgymnaster samt övrig biträdespersonal integreras i den kommunala organisationen. Det är dessa personalgrupper som, vid sidan av de personalkategorier som kommunen har i sin organisation , gör de mest omfattande insatserna i de särskilda boendeformerna/bostä derna. Det är viktigt att insatserna från läkare görs tillgängliga och dimensioneras så att människor som bor i de särskilda boendeformer na/bostäderna kan få den läkarhjälp som de behöver, 58 Ävenom läkarmedverkan har stor betydelse i vårdarbetet så är dessa Prop. 1990/91:14insatser tidsmässigt i allmänhet en liten del av det samlade service- ochvårdarbetet. Med utgångspunkt i de motiv som ligger lill grund för denna reformser jag inte skäl att ge kommunerna ett ansvar för sådan hälso- och sjukvårdsom meddelas av läkare. Jag ser det som naturiigt att läkarinsatserna hållssamman inom primärvården. Dagverksamheterhar i allmänhet elt mer eller mindre uttalat rehabiliterande syfte. I sådantarbete är det inle ändamålsenligt att göra åtskillnad mellan sociala ochmedicinska insatser, utan en helhetssyn på den enskildes situation börtillämpas. Jag ser det därför som naturiigt att kommunerna även får ettsjukvårdsansvar vid dagverksamheter. Kommunerna bör därför enligt min meningvid de kommunala dagverksamheterna ha samma ansvar för hälso- ochsjukvårdsinsatser som gäller för de särskilda boendeformerna och bostäderna medsärskild service. Fleraremissinstanser, särskilt landstingen, framhåller betydelsen av altprimärvårdens resurser hålls samman i en arbetsorganisation. Den vårdlagsorganisationsom många primärvårdsområden nu tillämpar anser man vara en förutsättning föratt uppfylla de mål som är uppställda för primärvårdens utveckling. Kritikenmot äldredelegationens förslag gäller i synnerhet förslaget att kommunenaskulle få ansvar för hemsjukvården i ordinärt boende. Många har vänt sig emotatt en arbetsorganisation som bedöms fungera väl skulle förändras.Distriktssköterskornas centrala roll i den nuvarande organisationen har lyftsfram i detta sammanhang. Jag har förståelse för de skäl som remissinstansernafört fram mot äldredelegationens förslag i denna del. Samtidigtvill jag understryka att äldredelegationens förslag om ett samlat ansvar förall hemsjukvård och social hemtjänst under en och samma huvudman har klarafördelar. Genom att kunna disponera över de samlade resurser som står till budsför vård i enskildas hem skulle kommunerna få goda möjligheter att åstadkommaetl smidigt och väl fungerande samspel mellan sociala och medicinska insatser. Kritikenmot äldredelegationens förslag bottnar i en del fall i principiellainvändningar mot atl man gör förändringar i den s, k, kompetensprincipen elleralt man splittrar primärvården, 1 andra fall riktas kritiken mot attdelegationens förslag inte ger tillräckligt utrymme för lokala lösningar. Detfinns anledning att ta fasta på den kritik som från vissa håll har riktats motäldredelegationens förslag. Framför allt gäller det kritiken att förslaget integer tillräckligt utrymme för lokala lösningar. Enligtmin mening talar övervägande skäl för att landstingen även framöver skall vara ansvariga för hemsjukvården. Dock kan huvudmän nen lokalt göra den bedömningen att enskildas behov av god service och vård i hemmen bäst tillgodoses genom att ansvaret för hemsjukvården och samordnas under en huvudman. Jag föreslår därför att kommuner och landsting skall kunna komma överens om att till kommu- 59 nenföia över ansvaret för den del av primärvården som utför hälso- och Prop.1990/91:14 sjukvård i enskildas hem i del vanliga bostadsbeståndet. Detkan emellertid, även i det fall att någon överenskommelse inte träffats medlandstinget om att överta ansvaret för hemsjukvården, finnas skäl för en kommunatt meddela hemsjukvård. Det kan t.ex. vara mer ändamålsenligt att en kommunfortsätter att meddela vård åt en person, som bor i en sådan boendeform/bostadsom sägs i 20 eller 21 §§ socialtjänstlagen, i de fall denne tillfälligtvistas i sin egen eller i en familjemedlems bostad i kommunen. Kommunerna bördärför ges befogenhet att även i andra fall än då någon överenskommelseträffats med svara för hemsjukvårdsinsalser i ordinärt boende. Ensådan befogenhet som sagts innebär dock inte att kommunen till någon delskall överta den skyldighet som har att ansvara för hemsjukvården.Skyldigheten ligger odelat kvar på . Först om ochkommunen kommer överens om det och regeringen godkänner övertagandet skallkommunen således kunna överta skyldighet. Särskildabestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen Denhälso- och sjukvård som kommunerna skall ha ansvar för vid de särskildaboendeformerna för service och omvårdnad, vid bostäderna med särskild serviceoch vid de kommunala dagverksamheterna skiljer sig inte från annan hälso- ochsjukvård som meddelas av sjuksköterskor, sjukgymnaster, arbetsterapeuter ochundersköterskor. Kommunernas ansvar skall vara av samma art som landstingensmotsvarande ansvar, med den begränsningen att det inte omfattar läkarinsatser.Det får heller inte råda någon tvekan om att den hälso- och sjukvård somkommunerna skall meddela skall vara av samma kvalitet som motsvarande vårdgenom landstingens försorg. Jaganser därför att det kommunala ansvaret skall regleras i hälso- ochsjukvårdslagen och inte som några remissinstanser föreslagit i en särskild lageller i socialtjänstlagen. Flertalet remissinstanser förordar också att detkommunala ansvaret regleras i hälso- och sjukvårdslagen. Ansvaretbör utformas i överensstämmelse med landstingens ansvar i 3 § hälso- ochsjukvårdslagen. Landstingen har således fortfarande skyldighet att erbjuda denhälso- och sjukvård som skall lämnas vid vårdcentraler och andraöppenvårdsmottagningar samt i enskildas hem inom det ordinarie boendet.Dessutom har landstingen ansvar för alla läkarinsatser även vid de särskildaboendeformerna, vid bostäderna med särskild service och vid de kommunaladagverksamheterna. Denbefogenhet att meddela hälso- och sjukvård i enskildas hem (hem sjukvård), som kommunerna föreslås få, bör också regleras i hälso- och sjukvårdslagen. Någon anledning alt ha en annan ordning finns inte. Detsamma gäller den möjlighet en kommun skall ha att efter överenskom melse med överta skyldigheten att bedriva hemsjukvård. För att en sådan överenskommelse skall bli giltig bör det kravet ställas upp att regeringen har lämnat sitt medgivande. Delandstingsfria kommunema (, och ) har enligt 3 § hälso-och sjukvårdslagen ansvaret för hälso- och sjukvården i kommunen. Dessakommuner behöver alltså inte omfattas av det nya ansvaret i hälso- ochsjukvårdslagen, eftersom de redan har ett sådant ansvar som skall läggas påkommuner som ingår i ett landsting. Även i de landstingsfriakommunerna finns emellertid vissa problem vad gäller samordningen mellan hälso-och sjukvården och . Dessa kommuner kan dock utan nyalagbestämmelser samordna dessa verksamhetsgrenar. Det kan ske antingen genomatt socialnämnden i kommunen med stöd av 10 § andra stycket hälso- ochsjukvårdslagen utses att vara hälso- och sjukvårdsnämnd eller genom att ettlokalt organ med stöd av 2 a § lagen (1979:408) om vissa lokala organ ikommunerna också får sköta sådan förvaltning och verkställighet som skallfullgöras av hälso- och sjukvårdsnämnden. De landstingsfriakommunema har i sina remissvar i huvudsak ställt sig bakom de principer ochriktlinjer för äldreomsorgen inför 90-talet som redovisats i äldredelegationensrapport. Det finns då inte anledning att göra något principellt undantag för delandstingsfria kommunerna vad gäller de bestämmelser som avser ledning ochsärskilt medicinskt ansvar, som jag föreslår i det följande, i den mån dessakommuner inte beslutat om en sådan samordning som kan ske med stöd av nuvarandebestämmelser. Mitt förslag:Kommunen skall planera sin hälso- och sjukvård. Kommunens planering skall,liksom , avse även den hälso- och sjukvård som erbjuds av enskilda.Planeringen och utvecklingen skall ske i samverkan framför allt medlandstinget men även med andra samhällsorgan, enskilda och organisationer.Bestämmelser härom förs in i hälso- och sjukvårdslagen. Äldredelegationensförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Deremissinstanser som kommenterar planeringsfrågorna ansluter sig i allmänhettill delegationens förslag. menar dock att landstingensövergripande planeringsansvar för hälso- och sjukvården måste kvarstå oberoendeav om kommunerna ges ett visst hälso- och sjukvårdsansvar. Skälen för mitt förslag:Landstingskommunen skall enligl 7 § första stycket hälso- och sjukvårdslagenplanera hälso- och sjukvården med utgångspunkt i befolkningens behov av hälso-och sjukvård. Enligt andra stycket samma paragraf skall planeringen även avseden hälso- och sjukvård som erbjuds av annan än landstingskommunen. Enligl 8 §hälso- och sjukvårdslagen skall landstingskommunen i planeringen ochutvecklingen av hälso- och sjukvården samverka med samhällsorgan,organisationer och enskilda. Kommunenskall enligt 20 a § socialtjänstlagen planera sina insatser för Prop.1990/91:14 äldre. I planeringen skall kommunen samverka med landstingskommunensaml andra samhällsorgan och organisationer. Landstingoch kommuner får även med den nya uppgiftsfördelning som jag föreslår betydandebehov av samordning i sin verksamhetsutveckling. Det gäller mellan kommunensansvarsområde enligt socialtjänstlagen och hälso- och sjukvård,där jag anser att nuvarande regler är tillräckliga, men framför allt mellanlandstingets hälso- och sjukvård och den hälso- och sjukvård som kommunen skallha ansvar för eller befogenhet att bedriva. Äldredelegationenhar föreslagit att kommunerna ges ett i förhållande till landstingskommunernaparallellt planeringsansvar för den hälso- och sjukvård som åläggs dem. Även omdel hälso- och sjukvårdsansvar som jag föreslagit för primärkommunerna ärbegränsat ser jag det som principiellt rikligt att kommunema får en iförhållande lill landstingen självständig planeringsskyldighet för denna del avkommunens service och vård. Ett viktigt inslag i utvecklingen av lokal serviceoch vård är atl stärka den medicinska kompetensen ochrehabiliteringsinriktningen. Detta bör beaktas i kommunens planering av sinhälso- och sjukvård. Landstingsförbundethar i sitt remissvar framhållit atl landslingens övergripande ansvar för folkhälsani länet och det därmed sammanhängande totalplaneringsansvaret bör kvarståombbat. Landstingen kommer även efter den förändring jag här föreslår att varaden dominerande sjukvårdsproducenten. Deras utvecklingsarbete och planering fårsjälvfallet stor betydelse för andra sjukvårdshuvudmän. Enligt min meningfinns det emellertid skäl atl inte betrakta landstingens planeringsansvar somöverordnat kommunernas. Kommunernas ansvar är inte att jämställa med enskildavårdgivares, eftersom kommunen enligl mitt förslag får elt i hälso- ochsjukvårdslagen angivet självständigt ansvar för viss del av samhällets hälso-och sjukvård. Denverksamhet som bedrivs inom ramen för kommunernas ansvar inom hälso- ochsjukvården får betydande anknytning till hälso- och sjukvård, inteminst den sjukhusvård som bedrivs inom länssjukvården. Detta gäller exempelvisde geriatriska klinikerna inom länssjukvården som bör samverka nära med bl. a.de kommunala sjukhemmen och andra verksamheter inom kommunens ansvarsområde.Det finns också skäl all nämna den psykiatriska vården som bör arbeta i närasamspel med kommunens service och vård. Ihälso- och sjukvårdslagen bör anges att huvudmännen skall planera sin hälso-och sjukvård med utgångspunkt i befolkningens behov av sådan hälso- ochsjukvård som resp. huvudman har ansvar för och att planeringen även skall avseden hälso- och sjukvård som erbjuds av annan än eller kommunen. Altlandslingen i planeringen skall samverka med kommunerna framgår av 8 §. Enlikalydande bestämmelse föreslås för kommunerna. Iplaneringen och utvecklingen av sin hälso- och sjukvård skall kommu nerna, på samma sätt som landslingen, även samverka med andra sam hällsorgan än landstingen samt med organisationer och enskilda. sätteratt kommuner ochlandsting samverkar nära med enskilda vårdgivare. Här bör särskilt nämnas deenskilda vårdhem som bedriver långtidssjukvård. Även organisationer, somföreträder äldre människor och människor med funktionshinder måste ges godaförutsättningar att samverka med huvudmännen i planeringen och utvecklingen avden hälso- och sjukvård som resp. huvudman har ansvar för. Förslaget behöver inteavse de landstingsfria kommunerna eftersom dessa redan omfattas av de nuvarandebestämmelserna om verksamhels-planering i hälso- och sjukvårdslagen. 5.3 Ledningen av den kommunala hälso- och sjukvården Mitt förslag:Ledningen av den kommunala hälso- och sjukvården skall utövas av socialnämndeneller i förekommande fall av social distriktsnämnd eller lokalt organ enligtlagen (1979:408) om vissa lokala organ i kommunerna. Äldredelegationensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanser som uttalat sig i frågan tillstyrker en gemensamförtroendemannaorganisation för och den kommunala hälso- ochsjukvården. 17 kommuner avstyrker delegationens förslag med motiveringen attdet bör vara en lokal fråga för kommunen hur den vill organisera sinverksamhet. Skälen för mitt förslag:För att fullgöra kommunens uppgifter inom skall det enligt 4 §socialtjänstlagen i varje kommun finnas en socialnämnd. Enligt 39 § andrastycket samma lag skall socialnämnden ha hand om förvaltning och verkställighetinom sitt verksamhetsområde. Som framgår av den paragrafen kan dockkommunfullmäktige med stöd av 3 kap. 14 § kommunallagen (1977:179) besluta allkommunstyrelsen eller annan nämnd skall handha förvaltning och verkställighet ifråga om egendom som annars förvaltas av socialnämnden samt handlägga frågorbeträffande personal som är underställd socialnämnden. Av 2 § 2. lagen (1979:408)om vissa lokala organ i kommunerna (lokalorganslagen) framgår vidare attlokall organ får tillsättas för del av kommunen. Sådanl lokalt organ skallhandha förvaltning och verkställighet som enligt lag eller annan författningeller enligt en statlig förvaltningsmyndighets beslut ankommer påsocialnämnden, miljö- och hälsoskyddsnämnden, , irafiknämndeneller skolstyrelsen. En förutsättning är vidare att uppgifterna på gmnd av sinanknytning till kommundelen och beskaffenheten i övrigt lämpar sig förhandläggning i ett lokall organ.