prop · GE03149 · 1990-12-31 00:00:00 — Till förmånför en slor restriktiviiet då det gäller att avbryta program med reklam uttalarsig också och . Sverigesfrikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd anser all det är en viktigkulturpolitisk angelägenhet all upplevelser av l.ex. filmer, konserter, opera-eller teaterföreställningar inle störs och splittras av reklaminslag. Några avde nu nämnda instanserna menar att reklamsändningar endasl bör få ske på iförväg tillkännagivna tider. Elt argumenl som framförs mot annonsavbrotl i program ärall sådana strider mot den ideella rätl lill sina verk som upphovsmännen harenligt upphovsrällslagen, VLssa remissinstanser vänder sig speciellt mol altdet föreslås vara tillåtet au avbryta filmer med annonser. Bland dessainslanser märks juridiska fakultelsnämnden vid , , Svenska Tealerförbundel, KLYS ochOberoende . Organisalionerna anser all bl.a. upphovsiättsligaskäl med särskild styrka talar mot annonsavbrotl i filmer. Skälen för mitt förslag: I utlandet förekommer tvåhuvudmodeller för hur reklam får sättas in i ell TV- förelags sändningar. Denena innebär all reklam endast får sältas in mellan programmen och eventuellt ilängre pauser i vissa lyper av program. Enligi den andra modellen får pågåendeprogram avbrytas med reklam, vanligen med vissa begränsningar i fråga om l.ex.program som behandlar särskilda ämnesområ-ilen. För sådana TV-företag som har elt mer eller mindreambitiöst public service-uppdrag gäller ofta alt förelaget endast får sändareklam mellan programmen, medan friare regler brukar gälla för andraTV-förelag. Unilanlag från vad som har sagls nu förekommer emellertid, l.ex. iStorbritannien, där den reklamfinansierade lelevisionen skall uppfylla omfallandekvalitetskrav som program får avbrytas av reklam under vissaföruisäiiningar. Den europeiska TV-konvenlionens regler om hur reklam fårsältas in i sändningarna finns i artikel 14. Huvudregeln är all reklamen skallsamlas mellan programmen. Konvenlionen godtar emellertid principielll attreklam sätts in i ett program, om detta sker på ett sådanl sätt all programmetsintegrilel och värde och räuighetshavarnas intressen inle skadas, I program som beslår av självständiga delar saml isportprogram och på liknande sätt sammansatta program som avser evenemang ellerföre- ställningarmed pauser får reklam sältas in endast mellan delarna eller i Prop.1990/91:149 pauserna. Om andra program än sådana som består av självständigadelar e.d. avbryts av reklam bör del gå minsl mellan varje avbrott. En mera restriktiv reglering gäller i fråga om vissa typerav program, där sändning.siiden är . De åsyftade programmenär audiovisuella verk såsom biograffilmer och filmer som har gjorts för atlvisas i TV (med undanlag av serier, underhållningsprogram och doku-menlärer),sådant program får avbrytas av reklam en gång för varje hel45-minulersperiod, Ytterligare ett avbrott får ske om den sammanlagdasändningsliden överstiger två eller flera hela45-minutersperioder. Reklam får inte sättas in i någon utsändning som gäller engudstjänst. Inle heller får det ske reklamavbroit i program som är kortare än30 minuter om det rör sig om nyhelsprogram, nyhelskommenlerande program,dokumentärer, religiösa program eller barnprogram, Anikel 28 i konventionen bör också beakias. Som tidigarenämnls anges där att konventionen inte hindrar en stal från atl tillämpa mer restriktivaoch detaljerade regler än konvenlionens i fråga om program-tjänster, som sändsav rättssubjekt eller med tekniska hjälpmedel som stålen har jurisiliklionöver. De av radiolagsutredningen föreslagna restriktionerna ifråga om annonsavbrotl sträcker sig i några avseenden längre änTV-konventionen, Bl.a. innebär förslagel ett absolut förbud mol avbrott ibarnprogram och nyhelsprogram. I förhållande till konventionen begränsar ocksåförslaget antalet tillålna annonsavbrotl i långfilmer. Som har framgått uppvisar remissinstansernas inställningen slor spännvidd; medan vissa utlryckligen godtar utredningsförslaget anserandra atl del inle alls bör vara lillålel alt avbryta program med annonser,och några av de senare anser dessutom att reklaminslag endast bör få sändas påfasta, i förväg tillkännagivna lider, en inställning som motiveras med allTV-littarna bör kunna välja om de vill la del av reklamen eller inte. Ensärskill kritisk inställning framkommer när del gäller förslagel all filmeroch andra dramatiska verk skall få avbrylas av annonser. Jag har lidigare (avsniu 3.1) givit den allmännabakgrunden lill varför jag anser all det nu bör kunna komma till ståndreklamfinansierade sändningar i den marksända televisionen. Som jag harkonslaleral sker redan reklamsändningar lill svensk publik via .satellit. Jaghar dragit slutsatsen alt del i denna silualion är bättre all tillåtareklam.sändningar i marknätet än atl upprätthålla det rådande förbudetmol reklamfinansierade sändningar där, Bl.a. blir del i fråga om TV-reklam imarksändningarna lättare att motverka oönskade effekter av reklamen än vadfallel är med den reklam som förekommer i salellilkanalerna. En ordning för den marksända lelevisionen som endastmedgav alt reklaminslag fick sändas på i fiirväg Tillkännagivna lider skulleenligt min mening gå alltför långl i resti ikiivitci med lanke på vad somgäller Även om jag har förståelse för bevekelsegrunderna Prop.1990/91:149 hos de remissinstanser som förespråkar en ordning med fasta reklamlider, anser jag således alt en sådanreglering inle skulle la tillräcklig hänsyn till ell marksändande TV-förelags konkurrenssituation. För mig står i ställelvalel mellan att antingen godta principen att program förelaget fåravbryta program med annonser eller all inta motsatt grundhållning utan atl förden skull gå så långt som till atl kräva fasta annonslider. Vid del ställningstagandetvill jag mot bakgrund av remissutfallet fästasärskild vikl vid publikens möjligheter lill ostörd upplevelse av programmen. 'TV- titlarna lorde i de flesta falluppfatta annonsavbrotl som myckel störande,I en film förtar avbrotten verkan av dendramatiska handlingen och gör del svårare alt följaprogrammet. Jag har stor förståelse för all upphovsmän till filmer och andra verk ogillar detta. Därmed är inle sagl alt en lagsliflning som medger annonsavbrotl i programutan vidare strider mot upphovsmannens ideella rält till sitt verk enligt upphovsrällslagen.All generellt säga att annonsavbrotl i programstrider mot upphovsmannens ideella rältleder enligt min mening alltför långt. Och ävenom lagstiftningen medgav annonsavhrott i program, skulle naturligtvis enupphovsman vara i sin fulla rätt atl hävda att konkreta fall av sådana avbrott kränktehans ideella rätt. Ulländska exempel visar atl publikenintar en negativ attityd lill re-klamavbrott. I , där TV-kanalerna i stor utsträckning avbryter program med reklam, är etl av argumenten vid marknailsföring av betal-TV-tjänsler just frånvaron av reklam i sändningarna. I reklambranschen diskuteras med oro deframväxande företeelserna "zipping" och"zap-ping". I del förra fallethandlar det om att de som videobandar program spolar förbi reklaminslagen när de i efterhand lar del av |)rogrammei. Den andra föreieel.sen innebäratl TV-iiliaren med hjälp av fjärrkontrollen byter kanal så snan ell reklamavbroit iniräffar. Enligi min mening lyder delta slag avlittarbeleende på alt annonsplacering i programmenkanske inle är så effekliv från annonsörernas synpunkl som man ibland föreställer sig. Mol denna bakgrund anser jag all annonsavbrou inte bör få äga rum i .såslor ulslräckning som skulle bli fallet omradiolagsutredningens förslag följdes. Som har påpekatsvid remissbehandlingen måste utredningens förslag ocksåbetecknas som kompliceral. Del är en fördel om reglerna kan göras enklare. Huvudregeln bör vara all annonser .sätts in mellanprogrammen Huvudregeln förhur annonser får sättas in i sändningarna bör som ulredningen har föreslagit vara, all della skall ske mellanprogrammen. F.n sådan placering av annonserna stör inle nämnvärt publikens up()level-ser av programmen. De tittaresom önskar se annonserna kan göra det, mellan de som under annonsiiden hellre villgöra någol annat kan göra del ulan att gå miste om sammanhangel i ell program. Denakluella regeln gör atl man måste kunna ta ställning till när elt Prop.1990/91:149 TV-program börjar och slutar. Som nämnls lidigare (avsniu 4.1.2) har kabelnämnden pekatpå att begreppel radioprogram i radiolagen är oklart så till vida, all det kanvara svårt all i ell visst fall avgöra om det rör sig om ett eller flera program. Man bör som jag redan har varit inne på inle överdrivasvårigheterna på detta område. Utgångspunkien bör vara hur programföretagetväljer atl presentera sitt programulbud. presenterar sometl program bör normalt kunna betraktas som etl program. Elt sådant synsätt slår enligt min mening i god samklangmed allmänl språkbruk som med elt program får anses förstå en avgränsad del avsändningstiden, vilken presenteras uniler en särskild rubrik och behandlar etlpå ell visst sätt sammanhållet tema. Exempelvis torde det i allmänhet intefinnas anledning att uppfatta ett enstaka ariistframirä-dande eller en enstakakortfilm eller intervju i ett program med skilda inslag som etl separatprogram. Del bör finnas vissa möjligheter au avbryta program medannonser Även om man håller hårt på princi|)en all ta slor hänsyntill publikens önskemål om att inte slöras av annonser saknas det enligt minuppfattning skäl att vara kategorisk. Liksom radiolagsulredningen anser jag nämligen alt det börvara tillåtet atl sätta in annonser / pauser i sportprogram, där delförekommer längre pauser och i program som avser föresiällningar ellerevenemang med pauser för publiken. Jag syftar , på pauserna mellanperioderna i ishockey- eller fotbollsmatcher och på sådana pauser där publikenpå en teater eller i en konserlsal lämnar lokalen för att sträcka på benen. När kabelnämnden pekat på alt begreppel radioprogram iradiolagen är oklart har nämnden särskill berört svårigheten atl i samband meds.k. blandprogiam avgöra vad som är ett prograr-n och vad som är delar av eltlängre program. Uppmärksamhet i della sammanhang förtjänar således ocksådel förhållandel all programförelaget sänder långa block där det förekommerlängre inslag av helt olika karaktär, 1 fråga om har dell.ex. förekommit atl sändningarna under en hel kväll hållits samman uniler engemensam rubrik och av en enda pre.sentatör. Innehållel i sändningen haremellenid varit sammansatt ungefär som under en vanlig programkväll.Barnprogram har l.ex. sänts , nyhetssändningar har satts inpå de vanliga tiderna, vissa serier har återkommit på ungefär samma lidervecka efter vecka osv. Mellan sådana självständiga inslag bör det enligi minmening i princip vara tillåtet att placera annonser. Denna räll bör framgågenom en uUrycklig föreskrift. Som har nämnts föreskriver den europeiska TV- konvenlionenall det i allmänhet bör förflyta minst mellan två reklamavbroit. Ulöver vadjag har föreslagil anser jag därför alt annonser bör få sältas inmellan delar i program, som beslår av olika avslutade delar och där varje delsom föregås eller följs av annonser varar minst . Jag vill ocksåhänvisa lill atl jag längre fram föreslår vissa särregler med lanke på barnenoch TV-reklamen (se avsnilt 4,7), 4.6 Vissa marknadsföringsrättsliga normer 4.6.1 Marknadsföringslagen och reklam i TV Min bedömning: I storl sell bör TV-reklamen hanleras utan marknadsföringsrättsliga särregler. bedömning överensstämmer meil minbedömning (betänkandet s. 216 ff.). Remissinstanserna: Utredningens bedömning delasutlryckligen av bl.a. , juridiska fakultelsnämnden vidSlockholms universitet, Induslriförbundel, ,, Inlernalionella Handelskammarens SvenskaNalionalkommillé och Nordisk 'Television. vidStockholms universitet påpekar atl olillbörligheisnormen i generalklausulen i2 § marknadsföringslagen är flexibel och möjliggör en nyanserad lillämpning sombl.a, beaktar skillnader mellan olika reklam-meiTrer i fråga om påverkan påmottagaren. Sannolikt kommer praxis att etablera relativt stränga krilerier påTV-reklamområdel. Enligt kommer TV-reklamen sannolikt all ge upphov lill en delspecifika tolkningsproblem när det gäller marknadsföringslagen. I sådana frågorkan då Inlernalionella Handelskammarens Grundregler för reklam erbjuda enändamålsenlig ulgängspunkl. Slockholms lingsrält och har uppfattningenatl informationsskyldigheten enligt 3 § marknadsföringslagen inle bör sträckasig lika långt för TV-reklam som för reklam i tryckta skrifter. Enligt barn miljörådet är skyddet för barn imarknadsföringslagslift-ningen otillräckligt och rådet kräver alllagsliftningen ses över. anser all det bör finnas möjlighet attålägga etl reklam-TV-förelag all sända lillrällalägganden (berikiigande avvilseledande marknadsföring). Skälen för min bedömning: I 8 § radiolagen föreskrivs allingen myndighet får förbjuda en radiosändning på grund av dess innehåll. Jaghar tidigare föreslagil atl tillämpningsområdet för denna föreskrift skall anpassaslill den regel .som har varil dess förebild, nämligen censurförbudet i I kap.2 § Iryckfrihelsförordningen (avsniu 4.2.1). Om dettaförslag genomförs kommer det inte längre atl finnas något Prop. 1990/91:149hinder atl i fråga om reklam i radio och TV tillämpa generalklausulen molotillbörlig marknadsföring i 2 § marknadsföringslagen. genomförande avförslagel leder därför lill alt får möjlighet all vid viteförbjuda sådan reklam i radio eller TV som bedöms vara otillbörlig motkonsumenler eller näringsidkare. Den nämnda generalklausulen är enligt radiolagsutredningenoch de flesla remissinstanserna ett tjänligt instrumenl för alt hanteraTV-reklamen. Jag delar denna ujjpfaUning och noterar i det sammanhangel vadjuridiska fakullelsnämnden vid har uttalat om atträttspraxis sannolikt kommer atl etablera relativt stränga krilerier påTV-reklamområdel. Marknadsföringslagen innehåller en särskild generalklausulom informalionsskyldighet i reklam (3 §). har gjort bedömningenall även den bör kunna få en ändamålsenlig lillämpning när del gäller reklam iTV. Inte heller detta har ifrågasatts vid remissbehandlingen. Genom den praxis .som marknadsilomstolen kan utforma fårdet visa sig vilken omfattning en informationsskyldighet i reklam i TV har jämförlmed i annan mediereklam. Jag noterar all två remissinslanser uttalat altinformalionsskyldighelen inte bör anses vara lika långtgående påTV-reklamområdel som när del gäller reklam i tryckta skrifter. Själv kan jag omdella endast konstalera alt frågan gäller hur lagstiftning skall tillämpas ikonkreta fall som inle kan komma under regeringens bedömning. Jag saknardärför anledning att uttala mig närmare i frågan. Däremot vill jag instämma i radiolagsulredningens slutsatsalt det i slorl sett bör vara möjligl all klara sig utan marknadsföringsrällsligasärregler för TV-reklamen. Likaså anser jag - i likhet med ulredningen - alldet på två områden är motiverai alt göra särskilda överväganden. Jag syftardels på reklam för alkohol och tobak, dels på reklam som vänder sig lill barn. Innan jag går över till dessa frågor vill jag påminna omvad jag tidigare (avsniu 4.1.2) har bedömt vara min uppgift i deua sammanhang,nämligen alt föreslå de lagändringar som behövs för alt del markbundnasändningsnätet skall kunna användas för reklamfinansierade TV-sändningar.Däremot har jag inle menat att en förutsättning för della bör vara alt man meraallmänt ser över den marknadsföringsrällsliga lagstiftningen och överväger atli denna införa nya institut, l.ex. av del slag som har efterlyst. 4.6.2Ingen alkohol- eller tobaksreklam i radio eller TV Mitt forslag: 1 radioansvarighetslagen anges att ulanhinder av den lagen gäller vad som föreskrivs i annan lag om förbud molkommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring avalkoholhaltiga drycker eller lobaksvaror. I alkohol- och lobaksreklamlagarna las in nya bestämmelsersom innebär atl del vid marknadsföring av en alkoholdryck resp. en tobaksvaraär förbjudet att använda en kommersiell annons i ljudradio-ellerlelevisionsprogram. förslag (betänkandet s. 228 ff.)överensstämmer med milt förslag såvitt gäller radioansvarigheislagen. Även utredningen har föreslagil att del las in nyabestämmelser i alkohol- och lobaksreklamlagarna; ulredningen har dock begränsatdet föreslagna förbudel mot kommersiella annonser lill atl gällalelevisions-|)rogram som elt programföretag sänder med stöd av lillslånd enligt5 § försia styckel radiolagen. Remissinstanserna: Ulredningens förslag tillstyrks ellerlämnas utan erinran av , , juridiskafakultets-nämnden vid , samhällsvetenskapliga fakultelsnämndenvid . , ,och frikyrkoråd/De fria kristnasamfundens råd. uppger alt det för "NordicChannel" finns ett särskill programråd, som övervakar all bl.a. reklam föralkoholdrycker och tobaksvaror, men även reklam som eventuellt kan ansesstötande, ej sänds. belönar vikten av att så långl möjliglmolverka också s.k. dold reklam för alkohol och lo-bak. Som exempel nämns attlobaksindustrin är en av de största sponsorerna av biltävlingar. Skälen för milt förslag: Del förhållandel all det nu börkunna komma till slånd reklamfinansierade TV- sändningar i marknätet betydernaturligtvis inle all jag anser all del bör sändas alkohol- eller tobaksreklami TV. Tvärtom får del anses vara starkt motiverat all del inte förekommernågon sådan reklam. Vad beträffar lobaksvaror följer fö. av den europeiskaTV-konvenlionen alt en konventionsslal inle får ha någon reklam för sådanavaror i gränsöverskridanile TV- sändningar (artikel 15:1). I vårt land gäller vissa generellaföreskrifter om marknadsföring av alkoholdrycker och lobaksvaror. Reglernafmns i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker(alkoholreklamlagen) och lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföringav tobaksvaror (tobaksreklamlagen). Reklamlagarna ställer etl grundläggande krav på särskildmållfullhel vid marknadsföring av alkohol och tobak. innebär all enreklam-eller annan marknadsföringsåtgärd inle får företas som är \)åirängande elleruppsökande eller som uppmanar lill bruk av alkohol eller tobak Prop.1990/91:149 (2 § försia stycket alkoholreklamlagen resp. 2 §tobaksreklamlagen). Enligt motiven (prop. 1977/78:178 s. 31) är rekläm-.iradio och TV exempel på sådana reklamformer som anses vara påträngande m.m. Reklamlagarna är anknutna till marknadsföringslagen på delsättet alt en marknadsföringsåtgärd som strider mol lagarna anses vara otillbörligmot konsumenter vid tillämpning av marknadsföringslagens generalklausul mototillbörlig marknadsföring (3 § alkoholreklamlagen resp. 4 §tobaksreklamlagen). Alkohol- och lobaksreklamlagarna har också sill inlressemed hänsyn lill det yllrandefrihelsrättsliga regelverket. Med det yttrandefrihelsrällsliga regelverkel avser jag -föruiom reglerna i 2 kap, 1, 12 och 13 regeringsformen - för del förstabeslämmelserna i iryckfrihelsförordningen. För det anilra syftar jag på densärskilda an-svarighelslagstiftning som finns på railio- och TV-områdel,särskilt radioansvarighetslagen. Alkohol- och lobaksreklamlagarna innehåller specialregleri fråga om kommersiella annonser i tryckta periodiska skrifter. Sådana annonserfår i princip inle avse spritdrycker, vin eller starköl (2 § andra slyckelalkoholreklamlagen). Någol motsvarande förbud gäller inle i fråga omlobaksvaror. Det krävs dock att en lobaksannons återger en sådan varningstextoch innehållsdeklaraiion som skall finnas på en lobaksva-ras fi')rpackningenligt lagen (1975:1154) om varningstext och innehållsdeklaraiion påtobaksvaror (3 § tobaksreklamlagen). Reglerna rörande kommersiella annonser i tryck föregicksav alt det infördes slöd för en sådan reglering i I kap. 9 §iryckfrihelsförorilningen. Där slås i punkl I fasl att utan hiniler avförordningen gäller vad i lag är slailgat om förbud mot kommersiell annons iden mån annonsen använils vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker ellertobaksvaror. 'Tryckfrihetsförordningen tillåter således alt enförbudslagsliftning riktar sig mol kommersiella annonser som används viilmarknadsföring av alkohol eller tobak. 1 radioansvarigheislagen finns ingen motsvarighet tillbeslämmelsen i I kap, 9 § punkt 1 tryckfrihetsförordningen.Radiolagsulredningen har föreslagil all en sådan beslämmelse skall införas, ochde flesla remissinstanserna är positiva till förslaget. Jag är av sammamening. Min uppfattning är således all del avradioansvarigheislagen bör framgå, att utan hinder av den lagen gäller vad .somföreskrivs i annan lag om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsenanvänds vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller lobaksvaror. Liksom beslämmelsen i tryckfrihetsförordningen blir del ideua fall lagar fråga om en rambestämmelse. I tryckfrihetsförordningen används uttrycket kommersiellannons främst för all markera var gränsen går mellan vad som omfallas av och vad somkan falla uianför förordningen "så alt journalisTiken inle drab- Prop.1990/91:149 bas" (prop. 1973:123 s. 46), För tidningarnas del skiljer man som bekant mellanannonser och redaktionell lexl. Tryckfriheisförordningens beslämmelse ommöjlighet all förbjuda kommersiella annonser innebär atl den redaktionellatexten är tryggad av förordningens regler. Med all en annons är kommersiell avses, sades det vidtillkomsten av tryckfriheisförordningens bestämmelse, att annonsen är ell medelför marknadsföring av en vara. Meddelandet i annonsen skall vara sådant alt detav innehållet framgår att meddelandet är avsell all främja avsättning av envara. Detta betyder bl.a. all s.k. åsikisannon.sering i fråga om alkohol ochtobak faller utanför lillämpningsområilet. Mol denna bakgrund uppkommer frågan vad som bör förståsmed ullryckel kommersiell annons i den föreslagna bestämmelsen i radioansvarigheislagen. Till en början vill jag fästa uppmärksamheten på vis.saskyldigheter som jag i det föregående har ansett att ell reklamsändandeTV-förelag bör ha. Jag har föreslagil all företaget endasl under den särskillmarkerade annonstiden i lelevsionen skall ha rält all sända reklam molvederlag (4,3.3), Vidare har jag atl för den egentliga programverksamhetenbör gälla bl.a. kravet på opartiskhet (4.3.1). Jag vill också hänvisa lill ell förslag som jag snartkommer till, nämligen alt del bör införas en uttrycklig regel om all eltprogramförelag i programverksamheten inle mot vederlag eller annars på ettoiillbörligi .säll får gynna etl kommersiellt intresse (4.9.1). Om dessa förslag genomförs kommer elt reklamsändandeTV-företag all ha yllersl begränsade möjligheter att under annan lid änannonstid sända vad som kan framstå som reklam för alkohol och tobak. Del kan också finnas anledning all erinra om miu förslaglill reglering för de icke reklamfinansierade programföretagen. T.tt sådantförelag avses över huvuil tagel inle ha någon rält alt sända reklam motvederlag (se avsnilt 4,3.3). Liksom bör för dessa programföretag ocksåkravet på opartiskhet gälla alll som förelaget sänder. Vad som har anförts visar all man inle har någol störrebehov av all kunna belrakla elt vanligt ljudradio- eller TV-program som en kommersiellannons i radioansvarigheislagen mening. F.ndasi i undantagsfall bör vad somförekommer i elt vanligt program kunna göra programmet till en .sådan annons.Eventuell alkohol- och lobaksreklam i de vanliga programmen bör i de allrafiesta fall kunna motverkas med hjälp av reglerna för självaprogramverksamheten. Program som sänds under annonstid i TV, dvs. under tid somomges av den .särskilda ljud- och bildsignaiur som jag föreslår, kommer emellertidoflasl alt vara kommersiella annonser. För att belraklas som en sådan annonskan del dock som redan antytts inle vara något absolut villkor all programmelsänds under annonstid i den angivna meningen. Jag kan l.ex. länka mig att vadsom sägs av en person .som på- och avannonserar elt program kan vara all ansesom en kommersiell annons. Hänsynmåste emellertid också las till de direkisända programmen.