prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Detta mäste-i motsats lill vad som anförs i specialmotiveringen på s. 284 - innebära attbutiksägaren sätter produkten i omlopp när konsumenten tar denna i sinbesittning, inte när den sätts ut på hyllorna. I de fall butiksägaren är"ersättningsskyldig", dvs. ansvar inträder enligt 7 §, inträderansvaret först vid denna senare tidpunkt. En annan sak är atttillverkaransvaret inträtt . Den föreslagna lagtexten innebärsåledes endast alt regeln kompliceras. I stället för atl använda det redanintroducerade begreppet "sätts i omlopp" införs ett nytt begrepp"upphörde att vara i den ersättningsskyldiges besittning". Ipromemorian berörs frågan om en obligatorisk kollektiv försäkringsanordning,närmast som ett alternativ till en förlängd preskriptionstid för att läcka senaskador (s 62). Inspektionen vill framhålla att en sädan anordning skulle kunnatjäna även ett par andra syften. Sominledningsvis har anförts är det av största vikt att de skadelidande genomförsäkring kan garanteras atl i realiteten få åtnjuta det skydd som lagen äravsedd att ge dem. Men detta förulsäller att de näringsidkare som sätter skadebringandeprodukter i omlopp också har ombesörjt ett försäkringsskydd. Man kan dockknappast räkna med atl alla sådana näringsidkare tecknar enproduktansvarsförsäkring. Genom någon form av obligatorisk, kollektivproduktansvarsförsäkring, lik den försäkringslösning som finns pämiljöskadeområdet, skulle man kunna säkerställa bl a att den som har skadats aven produkt som har satts i omlopp av en näringsidkare som varit oförsäkradskulle få ekonomisk gottgörelse. Frågan kan knappast sägas vara oväsentlig,eftersom man förmodligen kan räkna med atl det i första hand är sådananäringsidkare som är mindre nogräknade eller som saknar egen vilja ellerförmåga au utge skadestånd som står utan produklansvarsförsäkring. Ettytterligare skäl för en obligatorisk kollektiv försäkringslösning är att ensådan kan behövas om de frivilliga försäkringslösningar som kommer all erbjudaspå marknaden inte fullt ut motsvarar det skydd som produktskadelagen ger. Ettexempel är om dessa försäkringslösningar inle täcker uivecklingsskadorna. EUannat är om de, trots vad som har sagts tidigare i denna fråga, genomgåendeblir av "claims made"-karaktär. Motbakgrund av vad som har sagts nu anser inspektionen att frägan om att tillskapanågon form av kollektiv försäkringsanordning bör uppmärksammas under detfortsatta lagstiftningsarbetet. Promemorianslagförslag innebär avvikelser från EG-direktivel på en rad punkter.Enligt mening har i de flesta fall inte anförts tillräckligtstarka skäl för de föreslagna avvikelserna. I det följande Prop. 1990/91:197ges exempel pä sädana avvikelser. Beträffandeden svenska regeln om treärspreskription kan konstateras att den inte är likalydandemed EG-direktivets bestämmelse. I denna bestämmelse anges altpreskriptionstiden skall börja löpa dä den skadelidande blevmedveten om, eller skäligen borde ha blivit medveten om, skadan,"defekten" och tillverkarens identitet. Motivering till deföreliggande skillanderna saknas. Denyttersta preskriptionstiden för personskador har i promemorian föreslagits blitjugo är i stället som i EG-direklivet. Som skäl för avvikelsenanges hänsynen till den skadelidandes intresse (varför dessa intressen intemotiverat en längre preskriptionslid för exempelvis atomskador anges inte). Konsumentverkettillstyrker de föreslagna preskriptionsreglerna. Frånallmän synpunkt mäste det vara riktigt att de skadelidandes behov av ersättningfått väga tyngst vid valet mellan en kortare och en längre preskiptionslid.Även om det i det mindre antal fall, då den förlängda preskriptionstidenaktualiseras, kan uppkomma merkostnader för vissa företag, talar sociala ochmänskliga skäl starkt för att den skadelidande även i en sådan situation skallha rätt atl kräva ersättning. I betänkandet pekas även på andra fördelar med enlång preskriptionstid. Den kan verka skadeförebyggande och stimulera till ökadsatsning på forskning om långtidsverkande skadeeffekter hos nya produkter. Slutligenbör framhållas alt EG-direktivet (enligt artikel 13) inle inverkar på sådanarättigheter som en skadelidande har enligt de allmänna skadeståndsregler somgällde när direktivet meddelades. Sådana regler finns i fråga om culpaansvaretoch innebär i flera europeiska länder, bl.a. , , Nederländernaoch , en allmän preskriptionslid för sådant ansvar. Tillverkarnai dessa länder mäste sålunda få räkna med ett trettioårigt ansvar föråtminstone vissa produklskador. Det minskar skillnaden mellan den föreslagnapreskriptionstiden på 25 är i och vissa andra länderspreskriptionstider. Del kommer som också att finnas olika långapreskriptionstider i olika länder. Ilagförslaget anges all den som vill ha ersättning enligt lagen skall väckatalan inom vissa angivna tider för att inle förlora rätten lill ersättning.Nämnden menar att en anmälan till nämnden i detta avseende bör ha samma verkansom en vid domstol väckt talan. Detta bör komma till ullryck i lagtexten. Somskäl härför kan anföras alt det för merparten av de konsumenter som råkar itvist med en näringsidkare - även vad gäller produktskador - framstår som mestnaturligt atl i första hand vända sig till . Förslaget om enpreskriptionstid pä i stället för som i EG-direktivel tio är innebär att svenskaföretag får högre kostnad för att spara dokumentation samt för attförsäkra ett ansvar under så läng tid. ökade kostnaderna ocheffekterna av detta borde utredas närmare, innan den delen av promemorianeventuellt görs till lag. Det vore olyckligt om den svenska industrins konkurrenskraftskulle försämras gentemot omvärlden p.g.a. denlängre preskriptionstiden. valt preskription vid personskada till skillnad mot , får ses som en anpassning till den verklighet där vissa cancerformerblir fullt utbildade efter upp till . Verket ställer sig bakomuppfattningen att det skulle vara uppenbart snävt att, med tanke speciellt påcancersjukdomarnas särskilda karaktär och våra begränsade kunskaper pä detta omräde,lägga en gräns vid . Verketanser att näringslivets farhågor att en lång preskriptionstid skulle lämnaSverige på efterkälken gentemot sina utländska konkurrenter är lätt att förstå,men å andra sidan en lång preskriptionstid för en högre skadeförebyggandekvalitet. Det finns tyvärr i argumenteringen en tendens att schablonmässigtmäta risken för den enskildes lidande i kronor och ören, vilket inte synes varaförenligt med tanken bakom svensk konsumenträtt. Med tanke på att den långapreskriptionstiden närmast avser skador genom kemisk eller fysikalisk-kemiskinverkan vill verket, i enlighet med miljöskadeutredningens förslag, avgränsa25-års preskriptionen till att avse dessa skadetyper. För övriga person- ochsakskador föreslår verket preskription. Verketinstämmer i kommitténs lösning vid preskriptionsavbrott. Boverketkonstaterar att förslaget till produktskadelag i huvudsak överensstämmer med EG-direktivet.En fråga där delade meningar råder avser den yttersta preskriptionstiden förersättning för personskada. Nuvarande regler om preskription av skadeståndskravkan i vissa fall leda lill resultat som ur den skadelidandes synpunkt ter sigstötande. Skador i t.ex. byggnader orsakade av felaktigt material kan blimärkbara först efter en längre lid. I fråga om sådan personskada framstår detutifrån rättspolitiska och sociala synpunkter som ytterst angeläget att deskadelidande kan fä ersättning. Boverketfinner således den i promemorian föreslagna tidsgränsen väl motiverad. Detkan inte uteslutas alt förslagets utformning vad gäller ulvecklingsskador ochpreskriptionstid vid personskada kan medföra en i förhållande till tillverkarei andra länder förhöjd kostnadsnivå för svenska företagsom kan komma att medföra allvarliga problem i den inter- Prop. 1990/91:197nationella konkurrensen. FMVanser därför att av regeringen och riksdag tidigare gjorda positiva uttalandenom vikten av harmonisering av lagar och andra regler som medel i strävandenaatt öka och intensifiera samarbetet i bort få större betydelse vidförslagets utformning. FMVföreslår att förslaget överarbetas och utformas i överensstämmelse med EG-direktivetvad gäller preskriptionstid och i enlighet med vad som omfattas av majoriteteninom EG vad gäller utvecklingsskador. Vissa organisationer inom näringslivet Seavsnitt 1 och 11. Lagtextenbör kompletteras med orden "eller borde ha fått kännedom om" för all åstadkommabättre överensstämmelse med EG-direktivet. Utgångspunktenför den yttersta preskriptionstiden bör knytas till den tidpunkt när denansvarige sätter produkten i omlopp. Det är rimligt att den tidpunkt näransvaret inträder också utgör utgångspunkt för preskriptionstiden. Denföreslagna regleringen är däremot ologisk och onödigt komplicerande samtidigtsom den utgör ytterligare en avvikelse frän EG-direktivet. Byggmaterialgruppendelar Industriförbundets uppfattning att det saknas anledning införa 25 årspreskription för personskador. Frånsett att ett sådant förslag skulle fåavsevärda negativa konsekvenser skulle det också skapa betydande oklarheter ochsvårigheter, inle minst när det gäller möjligheterna att kunna få ettförsäkringsskydd etc. Dessutom innebär förslaget att olika preskriptions- ochansvarstider kommer all gälla för de olika parterna inom byggmarknaden. Måhändahar - i den män det inte har funnits något annat outtalat motiv -förslag om en 25-årig preskriptionstid lockatjustitiedepartementet alt föreslå i produktskadelagen trots attdet slutligen inte intogs någon sädan preskriptionsregel i miljöskadelagen ochtrots atl utredningen hade andra skäl för sitt förslag. Som tidigare påpekatskan produktskadelagen inte jämföras med miljöskadelagen. Anförda motiv imiljöskadeutredningen för förlängt preskriptionsbehov har därför inte bäringpå produktskadeomrädet. Att införa preskriptionstid för personskadorinnebär ett flertal betydande nackdelar. I betänkandet sid 167 sägs: "Företrädareför försäkringsbranschen har hävdat atl det kommer att vara förenat medavsevärda svårigheter att få till stånd en ansvarsförsäkring som läckerproduktansvaret under en preskriptionstid av . Det bedöms vara nästanomöjligt att ordna en reservavsättning för sä ". Detta besvaras ibetänkandet med: "Det är svart attbedöma hur välgrundade försäkringsbranschens farhågor Prop. 1990/91:197är". Avförslaget att döma ansågs tydligen inte att försäkringsbranschens farhågor varsärskilt välgrundade. Denna inställning från ärförvånansvärd. Det hade varit rimligare om departementet hade accepterat attde som bäst känner till branschens villkor också vet vad de talar om. Ettsådant synsätt hade, om försäkringsaspekten skall tilläggas någon vikt vidfastställandet av preskriptionstidens längd, resulterat i attpreskriptionstiden i den svenska produktskadelagen skulle överensstämma med densom gäller i bl a , dvs . (Hänvisningen till är inlerelevant i sammanhanget i annat avseende än au de norska och svenska jusliliedeparlementenhade ingående samarbete vid utarbetande av resp lands förslag lill produktskadelagstiftning.) Departementspromemoriansförslag överensstämmer med EG-direktivet sånär vad gäller den ytterstapreskriptionstiden för personskador. I förslaget sätts den yttersta tiden till25 år medan den i EG-direktivet har satts lill 10 är. Som skäl för denavvikande regleringen hänvisas i departementspromemorian till den relativtlånga tid som åtgår för cancerskadors framväxt. LRFdelar departementspromemorians värderingar vad gäller att åstadkomma ett gottskydd för den skadelidande. Del kan dock ifrågasättas om tiden vidpersonskador skall sältas så lång som . Även om ett behov av längre lid än10 år föreligger torde del i detta fall vara lämpligare att söka ästadkomma enenhetlig europeisk lösning än att på detta sätt skapa en svensk särreglering.Till detta kommer de svårigheter i försäkringshänseende som den föreslagnalösningen leder lill. Mot bakgrund av det sagda finner LRF visserligen att detkan finnas behov av en längre lid än vad som föreslås i EG-direktivet, men alten sädan lösning bör sökas i internationellt samförstånd utanför den föreslagnaproduktskadelagen och således en enhetlig yttersta preskriptionstid om 10 årbör anges för såväl person- som sakskador. KFär vidare tveksam lill det formella krav som föreslås för preskriptions-avbrottatt den som vill ha ersättning måste väcka talan för atlfordringen skall kunna göras gällande. I motiven uttalas visserligen också attett medgivande om skadeständsskyldighet från den skadevål-landes sida avbryterpreskription, men KF vill ändå ifrågasätta om det inte är tillräckligt att densom vill ha ersättning kan visa att han skriftligen hävdat denna uppfattningemot den skadevållande, för att preskriptionstiden skall avbrytas. Preskriptionslidom för personskador och inget undanlag för s.k. utvecklingsskador Enlängre preskriptionslid för personskador i jämfört med andra länderskulle kunna medföra mycket stora kostnader för svenska tillverkare ochdärigenom betydande konkurrensnackdelar för svenska företag jämfört medutländska. Särskiltför förelag som säljer kemiska produkter skulle plus inget undantag för utvecklingsskadorkunna innebära orimliga konsekvenser. Även om de besitter all tillgängligvetenskaplig kunskap om t ex cancerrisker, är det omöjligt alt förutse denframtida vetenskapliga insikten om av vad och hur cancer uppstår. Denframtida kunskapen skulle således kunna medföra stora skadeståndskrav. Svenskaföretag lägger ned mycket stora resurser pä produktkontroll och forskning iavsikt alt undvika risker för framtida skador. Vi tror inte att svenska företaggenom strängare ansvarsregler än i övriga länder skulle satsa ändå mer päforskning och utveckling. Kostnadernaför all bevara dokumentation om produkterna kommer ocksä alt öka mycketkraftigt p.g.a. den långa preskriptionstiden. Storaproblem uppstår vid byte av ägare. Mängaimportörer av t ex kemiska produkter skulle av sekretesskäl inte få tillgångtill all dokumentation som behövs. Vi vet av erfarenhet genom de mångårigadiskussionerna om produktregisiret vid kemikalieinspektionen atl importörer avkemiska produkter inte får tillgång till all dokumentation som behövs. Skäletär naturligtvis all den utländska tillverkaren inte vill lämna ifrån sig sina förelagshemligheier.De väljer då all inte leverera lill . Enimportör fär dessutom svårt att ställa krav på sina huvudmän när det gälleravtal om regress av skadeståndskrav. Somföreträdare för hotell- och restaurangbranschen och därmed äventuristbranschen, ser vi en fördel i anpassningen till internationella - i förstahand EGs - regler. Motdenna bakgrund och då några bärande skäl inte anförts bör en 25-ärigpreskriptionsregel inte införas, dä EG inför en tio-ärig preskriptionstid. P.g.a.ovan omtalade mycket höga produktutvecklingstakt kommer förslaget om 25 årspreskriptionslid all skapa orimliga krav på lagring av produktinformation. Delär t ex vanligt atl del kommer helt nya produktgenerationer med enmängd modeller som ofta sedan förädlas innan de når sin slutkund. Den allvarligasteanmärkningen gäller naturligtvis 25-ärsregeln. ansvarsfrågan få en annanlösning, exempelvis försäkringsvägen. bör kunna utgå till demsom drabbas av typen asbestskador, dvs skador som visar sig , via nägon form av kollektiv försäkring. Med25-årsregeln i kombination med andra regler i förslaget kommer svensk ochutländsk industri att undvika att investera i vårt land. har valmöjligheter och de har redan dragit sig mot EG med sinainvesteringar men det är på andra grunder. läggs med förslaget ytterligareanledning att undvika investering i . Mindreoch medelstora företag kommer att fä svårigheter att sälja i t ex Tyskland.Alla, som kommer i kontakt med varan och hjälper till atl sätta den i omlopp,kan ställas till svars framåt. T ex tyska lagvalsregler gör det möjligtför en skadelidande, att när det egna landets preskriptionstid gätt ut,använda sig av svensk lag vid tysk domstol. Vem vågar med det hotet befatta sigmed ett litet svenskt företags varor? Praktiskt blir det omöjligt att hantera.De flesta produkter har en livslängd vid normal användning som understiger 25år. En bestämd ålder är svår att sälla för en produkts livslängd. Livslängdenberor bl.a. på hur mycket produkten används och hur den hanleras.Vissa delar aven produkt kan också slitas fortare än andra. T ex sladden på strykjärn ochhårtorkar får ofta osynliga brott eftersom de böjs mycket. Vid en skada somuppstår till följd av ett brott pä sladden, när skall det anses varakonsumentens skyldighet att ha bytt sladd och när skall det vara producentensfel? Vidplanenlig avskrivning visar ett företags årsredovisning på maskiners tänktalivslängd i företaget, men några andra mått på vad som är rimligt finns inte,speciellt inte pä konsumentvarusidan. Ipromemorian föreslås en preskriptionstid för personskador . Styrelsenställer sig avvisande till detta förslag. Den föreslagna preskriptionstidentorde ha ett värde endast i ett fåtal fall. I dessa fall torde inte sällan denskadelidande ha svårigheter att bevisa orsakssambandet mellan produkten ochskadan. Det ringa antal fall det kan antas röra sig om skall ställas i relationtill de krav på dokumentation som kommer att ställas på ansvariga subjektenligt 6 och 7 §§. Som förut nämnts, kommer i praktiken flera led idistributionskedjan att tvingas bevara dokumentation om tillhandahållnaprodukter under en mycket lång lid. I och för sig kan det mycket väl förhållasig så att i de fall då en 25-årig preskriptionstid har ett värde, det rör sigom allvarliga skador, för vilka det för den skadelidande har stor betydelse atlkunna fä ersättning. Mot denna bakgrund bör enligt styrelsen övervägas om inteen lösning med kollekliv försäkring i stället bör övervägas, i likhet med vadsom införts beträffande miljöskador. Preskriptionstiden i produktskadelagenskulle då kunna bestämmas till . På detta sätt skulle dessutomöverensstämmelse medEG-direktivet uppnäs, vilket bör eftersträvas. Ipromemorian föreslås att ansvaret skall vara strikt och även omfatta utvecklingsskador.Det strikta ansvaret skall alltså omfatta även skador som beror på sådana säkerhetsbrislersom inte ens den främsta vetenskapliga expertis kunde förutse vid den tidpunktdå produkten sattes i omlopp. Denna bestämmelse i kombination med en preskriptionstidpä 25 är för personskador och 10 är för sakskador måste anses vara myckel långtgåendeoch risken för en avsevärd kostnadsfördyring för i sista hand konsumenterna ärbetydande. mening har utredningen inte presenterat några tungt vägande skäl fören generell preskriptionstid pä 25 är, utan EG-direktiveis verkar vara enmera rimlig tid för den absolut övervägande delen av de produkter sommarknadsförs i . Däremot kan det enligt förbundets mening finnas skäl atlöverväga en längre preskriptionstid i vissa fall och då framför allt förprodukter som är avsedda alt bota eller lindra sjukdomar såsom läkemedel ochhandikapphjälpmedel. I sådana fall kan det anses vara befogat att gekonsumenterna ett extra skydd genom en förlängd preskriptionslid förpersonskador. Riksförbundetmotsätter sig den 25-åriga preskriptionstiden vid personskador. Ävenmed en normal tioårspreskripiion skulle den föreslagna lagen innebära elllängre gående skydd för konsumenterna än vad som kan antas komma att gälla påde flesta håll i vär omvärld. Det räcker att hänvisa lill den samanfattandejämförelse som görs på s 214 i promemorian. Kostnadseffekternaav en skärpt lagstiftning kan bara uppskattas men det är utan tvivel denföreslagna länga preskriptionstiden som inger de största farhågorna. Faktorerav betydelse är bl.a de ökade kraven på reservsättning och den i fråga om dessafall sannolikt komplicerade skaderegleringen (utredning av orsaks- och sambandsfrägorm.m. Ellansvar som märkbart skiljer sig från andra motsvarande ansvarsordningarriskerar dessutom att skapa äterförsäkringsproblem. Stora internationella åierförsäkringsbolagsom bl.a. återförsäkrar ansvar med särskilt lång preskriptionstid i Frankrikeoch , framhåller atl dessa ansvarsordningar skiljer sig frän detsvenska lagförslaget. känner lill har del inle i något avdessa länder varit på tal au kombinera implemenleringen av EG-direktivel med enförlängd preskriptionstid. Ettannat problem är vilka särskilda villkor ålerförsäkringsmarknaden kommer altställa för att äterförsäkra ett produktansvar med preskriptionstid.Enligt de villkor som tillämpas i fråga om svenskproduktansvarsförsäkring utgår ersättning för skador som inträffar underförsäkringstiden (inträffandeleorin). För att äterförsäkringsbolagen skall äterförsäkraett produktansvar mot preskription måste man räkna med att de ställersom villkor att direktförsäkringen bara ersätter Prop. 1990/91:197 skadorsom anmäls ("claims made"). Ettsträngare produktansvar i kommer, som redan framhållits, inte barasvenska konsumenter till godo utan kommer också att kunna utnyttjas av dem somi utlandet förvärvar svenska produkter. Detta leder till ytterligare kostnaderför svenska förelag och deras försäkringsgivare något som naturligtvis kanpåverka svensk industris och svensk försäkrings konkurrenskraft. Kostnadseffekternaav ett strängt produktansvar som kombineras med en 25-årig preskriptionstidblir kanske inte "förödande för svensk exportindustri" (jfr s 209) -eller, för den delen, svensk försäkring. Men enligt riksförbundet bör mankanske lägga ribban pä en något annan nivä när man överväger en lagstiftning avdet nu aktuella slaget. Vad man naturligtvis skall fråga sig är, om - sett frånallmän synpunkt - de negativa effekterna för näringslivet uppvägs av deföreslagna förbättringarna för de skadelidande. Deäterförsäkringsproblem och andra olägenheter som är förenade med en 25-årigpreskriptionstid kommer sannolikt att förorsaka kostnader som inle ger rimligutdelning i form av ersättningar lill de skadelidande. I fråga ompreskriptionstiden uppvägs alltså inte de negativa effekterna av den föreslagnaförbättringen. mening lämpar sig inte de sena skadorna för en lösning inom ramenför en konventionell lag. Ettså strängt ansvar som det föreslagna och särskilt kombinationen av enpreskriptionstid om 25 är och ansvar för utvecklingsskador kommer all medförabetydande kostnadsökningar för svenska företag bl.a. i form av höjdaansvarsförsäkringspremier. Orsakssambandsfrågor vid sena skador kan bli svåraatt utreda och kommer att medföra ökade utrednings-, skadereglerings- ochprocesskostnader. Osäkerhetennär det gäller frågan i vilken utsträckning den svenska produktskadelagen kanåberopas mot svenska tillverkare utanför kommer också att slå igenom påförsäkingspremierna. Produktansvarförsäkringenbygger i vanligen på inträffande-teorin, dvs. skadan skall ha inträffatunder försäkringstiden. Enligtförslag lill Skadeförsäkringslag föreslås en tvingande regel om direktkravsrätlvid obligatorisk ansvarsförsäkring, när den försäkrade är försatt i konkurseller offentligt ackord har fastställts eller när den försäkrade är juridiskperson som är upplöst. För utvecklingsskadornas del skulle t.ex. en fulltlänkbar situation vid inträffandeleorin bli att en skadelidande inom 25 årefter del alt produkten satts i omlopp kan vända sig direkt lillansvarsförsäkringsgivarna och kräva ersättning enligt försäkringsavtalet trotsatt tillverkaren/importören inte har betalat någon försäkringspremie sedanflera år och/eller inte heller längre existerar. Det är inle helt lätt altförutse vilka premiekostnadsökningar och återför-säkringsmässiga problem som kähuppkomma. Det finns också risk för atl återförsäkringsgivarnakommer att kräva alt claims made-principen införs Prop. 1990/91:197 fördirektförsäkringen. Fränkonsumentskyddssynpunkt är det angeläget att utvecklingsskador och även sentuppkomna produktskador medför rätt lill ersättning vid personskada. De skäl somdepartementet anfört beträffande utvecklingsskadorna utgör enligt Folksamsmening tillräcklig grund för införande av ansvar. föreslår dock auansvaret för utvecklingsskador inskränks till enbart personskador.