prop · GE0364 · 1990-12-31 00:00:00 — Det sker genom att principen görs tillämplig på spridning av innehållet i alla slags periodiska skrifter med hjälp av sändningar genom etern eller genom tråd, även sådana som saknar dagstidningskaraktär. 1 fråga om radiotidningar kom- . merden vidare att gälla oavsett om det finns sändningstillstånd eller inte. Prop.1990/91:64 Inte heller krävs att det är fråga om en version som är avsedd försynskadade. Tystnadspliktenenligt paragrafen gäller författarens, meddelarens eller utgivarens identitet.Denna får enligt paragrafen inte röjas annat än i vissa särskildaundantagsfall. Vilka dessa är anges under fem olika punkter. Detär alltså den aktuella personens identitet som skyddas. En skyddad person kanbli avslöjad även om han inte blir direkt namngiven. Detta kan inträffa när enjournalist redogör för omständigheteraa kring ett uppgiftslämnande.Tystnadsplikten innehåller ett förbud även mot ett sådant röjande och innebäratt inga upplysningar som direkt eller indirekt kan avslöja uppgiftslämnarensidentitet får lämnas. Förtydlighets skull har det nuvarande innehållet i paragrafen delats upp i tvåstycken. Som ett nytt tredje stycke har en handlingsregel för domstolentillfogats. Ändringarnai första stycket är endast språkliga. Inteheller ändringarna i andra stycket punkterna 1 3 innebär någon ändring i sak.De syftar endast till att göra regleringen mera lättillgänglig. Iandra stycket punkteraa 4 och 5 anges att domstol i vissa fall kan besluta omavsteg från tystnadsplikten. Beträffande dessa punkter har gjorts vissa förtydligandensom dock inte innebär ändring i sak. Om punkten 4 kan följande sägas. Punktenanger att tystnadsplikten enligt första stycket inte gäller i den mån domstolfinner det erforderligt att undantag görs. Naturligtvis gäller att domstoleninte får tillåta intrång i tystnadsplikten om inte de fömtsättningar som angesi punkten är uppfyllda. Med formuleringen "i den mån" avses attundantaget från tystnadsplikten så långt möjligt skall begränsas. Detta gällervid domstolens beslut att tillåta ett förhör. Men det gäller också vid självaförhöret. Under pågående förhör skall domstolen aUtså fortlöpande pröva om deangivna fömtsättningarna för intrång i tystnadsplikten alltjämt är uppfyllda.Detta sistnämnda sägs uttryckligen i det nya tredje stycket men framgår alltsåredan här. Föratt punkten 4 skall bli tillämplig måste det vid domstolen röra sig om brottsom anges i 7 kap. 2 § eller 3 § första stycket 2 eller 3. Det är således frågaom rättegång eller fömndersökning beträffande antingen brott som är undantagnafrån TF:s exklusivitet eller brott som är av så allvarligt slag att TF inte gernågot skydd för meddelare m. fl. Föratt ett förhör skall få äga mm måste annan utredning ha lett till att en vissperson har blivit tilltalad eller skäligen misstänkt för att ha lämnatmeddelandet eller medverkat till framställningen. Utredningen måste dessutom hanått så långt att den brottsliga gärningen kan preciseras. Omåtal har väckts är saken klar. Då finns ett påstående om en viss brottslig gäraing i åklagarens gäraingsbeskrivning. Förhöret kommer i detta fall i regel att äga mm vid huvudförhandling i målet. Men vittnesförhör kan ägamm också utom huvudförhandling. Om åtal i Prop. 1990/91:64 detta fall inte ärväckt måste domstolen, innan den tillåter vittnesförhöret, kunna konstatera attden brottsliga gärningen är tillräckligt preciserad. Det räcker inte med engenerell hänvisning till ett straffstadgande, t. ex. 20 kap. 3 § . Visseriigenframgår detta redan av lagtexten där det talas om meddelandet ochframställningen i bestämd form. Men för att i lagtexten ännu tydligareframhäva att gärningen måste vara preciserad har ordet brott bytts ut mot"den brottsliga gärningen". Frågorsom kan röja att någon, som inte är tilltalad eller skäligen misstänkt, harlämnat meddelandet eller medverkat till framställningen får inte ställas.Dessutom gäller att frågor som ställs till den hörde får avse endast denpåstådda gärningen. Regleringen innebär alltså i praktiken att den som hörsbara kan bekräfta en på annan utredning gmndad misstanke. Ävenpunkt 5 i andra stycket inleds med orden "i den mån domstol". Vad sombeträffande denna anförts under punkten 4 gäller även här. Intrånget itystnadsplikten skall alltså så långt möjligt begränsas. Ipunkten har det uttryckligen angivits att den är tillämplig endast i andra fallän som avses i föregående punkter. Detta är ett förtydligande och innebär ingenändring i sak. Föratt intrång i tystnadsplikten skall medges krävs att det är av synnerlig viktav hänsyn till allmänt eller enskilt intresse att uppgift lämnas. Gällande rättinnebär alltså att beslut om att hänsynen till den gmndlags-skyddadeanonymiteten skall vika får fattas endast om mycket starka skäl kan åberopas. Tystnadspliktenenligt paragrafen gäller vissa personers identitet. Uttrycket "uppgift isaken" i den nuvarande lydelsen syftar just på detta. Domstolen är enligtallmänna processrättsliga regler skyldig att vid vittnesförhör och vid förhörmed part under sanningsförsäkran se till att något ovidkommande inte förs in iprocessen. Detta innebär att domstolen skall avvisa frågor som inte hör tillsaken, är förvirrande eller otillbörliga. Med "saken" avses i dettasenare sammanhang det som processen rör. Formuleringen i paragrafen attuppgift i saken får lämnas kan leda till missuppfattningen att det är dettasom avses. Den föreslagna ändringen, som innebär att uttrycket "isaken" ersatts med "om identiteten", är avsedd att undanröjarisken för missförstånd. Paragrafenstredje stycke är nytt. Det innehåller en handlingsregel för domstolen. Regelninnebär att domstolen noga skall vaka över att frågor inte ställs som kaninkräkta på tystnadsplikten utöver vad som i varje särskilt fall är medgivet.Domstolen måste alltså noga följa förhöret och skall avvisa frågor som t.ex.rör annan än den som är utpekad. Denna skyldighet följer som tidigare nämnts ioch för sig redan av uttrycket "i den mån" i inledningen tillpunkterna 4 och 5. Men intresset att skydda massmediernas källor är så starktatt detta alltså inskärps även i en uttrycklig handlingsregel för domstolen. 1paragrafens första stycke har uttryckligen angivits vilket krav som ställs påden subjektiva sidan för att någon som bryter mot vad som gäller om bl.a.tystnadsplikt enligt 3 § skall kunna fallas till ansvar. I sak innebärförslaget ingen ändring. Redan nu gäller alltså att även oaktsamhet ärstraffbar (prop. 1975/76:204 s. 146). Äveni andra stycket har angivits kravet på subjektivt rekvisit. Inte heller här ärdet fråga om någon ändring i sak (prop. 1975/76:204 s. 146). Iövrigt har paragrafen underkastats endast språkliga ändringar och en justeringtill följd av ändringen av 3 §. Iparagrafen har huvudregeln beträffande utrikes tryckta skrifter placerats.Någon ändring i sak är det inte frågan om. Men principen att reglerna i TFockså gäller för skrifter som trycks utomlands men som utges i böranges först i kapitlet. Ändringen får till följd att de nuvarande 1 5 §§ blir2 - 6 §§. II § sägs bl.a. att huvudregeln är att 1 och 7 kap. är tillämpliga beträffandeskrifter som trycks utom riket men som utges här. Från detta görs i paragrafenundantag för meddelande och anskaffande av uppgifter för publicering i skriftersom inte huvudsakligen är avsedda för spridning inom riket och som saknarutgivningsbevis. Beträffande meddelande och anskaffande av uppgifter förpublicering i sådana skrifter gäller längre gående undantag än de som anges i 7kap. Skillnaden gentemot 7 kap. 3 § är dels att ansvarsfriheten integäller i något fall då meddelandet eller anskaffandet innefattar brott motrikets säkerhet, dels att varje uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt genompubliceringsmeddelande är straffbart. Denändring som görs i paragrafen innebär inte någon förändring av innehållet iskyddet för anskaffare och meddelare till utrikes tryckta skrifter i sig. Deninnebär en förändring endast i fråga om vilka skrifter som skall ha det svagareskyddet för anskaffare och meddelare och vilka som skall omfattas av detstarkare skyddet i 7 kap. 3 §. som trycks utomlands men som har enstark anknytning till , antingen genom att de huvudsakligen är avseddaför spridning här eller genom att de har utgivningsbevis, kommer det meraomfattande skyddet för meddelare och anskaffare i motsats till vad som ärfallet att gälla. Huvudregelnär, som framgår av I §, att TF är tillämplig endast på skrifter som utges iSverige. Från denna huvudregel gäller enligt andra stycket ett undantag somavser anskaffande och meddelande för publicering i skrift som inte utges iSverige. Densom anskaffat eller meddelat uppgifter, t.ex. till en tidningsredak- 141 tion i utlandet eller här placerad korrespondent till en utländsk Prop. 1990/91:64 tidning, äralltså i vissa fall skyddad enligt TF. Skyddets omfattning är identiskt med detsom gäller för anskaffare och meddelare till skrifter som trycks utom riket mensom utges här utan att dock ha någon starkare svensk anknytning. Vad som nusagts innebär inte någon ändring i sak. Enligtandra stycket skall med meddelare jämställas den som medverkar tillframställning i periodisk skrift såsom författare eller annan upphovsman ellergenom att tillhandahålla en skrift för tryckning och utgivning. Regeln är nymen beskriver endast vad som redan kan anses gälla, nämligen att främstjournalister med anknytning till utländska tidningar också skall vara skyddadeav TF. Skyddet är konstruerat på samma sätt som för anskaffare och meddelaretill sådana utrikes tryckta skrifter som inte har någon närmare anknytning tillSverige. Iparagrafens tredje stycke har endast följdändringar och språkliga ändringargjorts. 9.3 Förslaget till lag om ändring i regeringsformen Dennya yttrandefrihetsgrandlagen ger anledning till några konsekvensändringar iRF. Blandrikets grundlagar nämns yttrandefrihetsgrundlagen. Iandra stycket tillkommer en ny andra mening, enligt vilken yttrandefriheten ivissa slag av framställningar regleras i yttrandefrihetsgrundlagen. Den nyagrundlagens ställning i förhållande till RF blir densamma som TF:s. Blandde ämnen i vilka yttrande av lagrådet bör inhämtas innan fattarbeslut om lagstiftning nämns vid sidan av grundlag om tryckfriheten grundlag ommotsvarande frihet att yttra sig i vissa slag av framställningar. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 2.lag om ändring itryckfrihetsförordningen 3.lag om ändring iregeringsformen. 11 Beslut Prop. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1stor utsträckning kan en person lämna meddelanden till pressen eller till enförfattare för publicering utan att drabbas av straff eller andra påföljder, trotsatt sådana annars skulle ha följt, t.ex. därför att meddelaren har brutit moten tystnadsplikt. Man brukar beteckna denna rätt, som grundas påtryckfrihetsförordningen (TF), som meddelarfrihet. Den gäller i förhållandetill det allmännas organ och har betydelse främst på den offentliga sektorn. Vårthuvuduppdrag har varit att utreda frågan om meddelarfrihet i förhållandetmellan enskilda, t.ex. för anställda gentemot sina arbetsgivare. Syftet är attöka möjligheterna till ett öppet meningsutbyte kring viktiga företag,organisationer och andra organ utanför myndighetsområdet. Vihar haft två tilläggsuppdrag. Dels har vi övervägt de regler i TF som gällertystnadsplikten för dem som är verksamma inom bl. a. tidningsföretag ochnyhetsbyråer i fråga om vem som har lämnat uppgifter för publicering. Dels harvi på vissa punkter sett över de bestämmelser i som gäller för skrifter somtrycks utomlands. Enförutsättning för vårt huvuduppdrag är naturligtvis att det inte redan råder meddelarfrihetutanför den offentliga sektorn. Hur det förhåller sig med detta är emellertidinte helt klart. Vi har dock, i enlighet med utgångspunkten i direktiven ochuttalanden i lagstiftningsärenden som berört området, i vårt arbete utgått frånatt avtalsgrundade tystnadsplikter generellt bryter meddelarfriheten. 1betänkandet lanserar vi termen meddelarrätt som en sammanfattande beteckning på de regler som gäller till skydd för personer som på olika sätt ' medverkartill publicering i tryckt skrift utan att ha det tryckfrihetsrättsligaansvaret. Med meddelarrätt avses alltså både de friheter som ges i TF attmeddela uppgifter för publicering i tryckt skrift och att t. ex. bidra medartiklar i en tidning där någon annan är ansvarig utgivare och det anonymitetsskyddsom finns i TF i form av tystnadsplikt för journalister m.fl. rörande källantill publicerade uppgifter och förbud mot efterforskning. Den gamla termen meddelarskydd,som brukats med varierande innebörd, använder vi inte. Börett system med meddelarrätt i förhållandet mellan enskilda införas? Enligt,direktivenär det en huvuduppgift för oss att föreslå en reglering som innebär attfriheten att lämna meddelanden för publicering slås fast i grundlag även såvittgäller förhållandet mellan enskilda. Vi har emellertid uppfattat det så att detingått i vårt uppdrag att överväga även om det är lämpligt att införa enordning av detta slag. Närdet gäller dessa överväganden redovisar vi ett flertal regler som innebär att det redan nu finns en betydande insyn i privat verksamhet. Menvi konstaterar dels att möjligheterna till insyn trots allt är mindre i Prop.1990/91:64 enskilda organisationer än de är hos det allmänna, dels att detfinns skäl. Bilaga 1 främst intresset av att vidga yttrandefriheten ochinformationsfriheten för att därigenom vitalisera vårt demokratiskasamhällsskick, som talar för att man bör öka möjligheterna till insyn i ochallmän debatt om verksamheten hos företag och andra privata organisationer. Deskäl som talar för en ökad öppenhet genom införandet av en meddelarrätt på denprivata sektorn måste naturligtvis vägas mot dem som talar i motsatt riktning.Bl. a. finns det en risk för att en reglering som är avsedd att leda till enökad öppenhet motverkar sitt eget syfte genom att förorsaka störrehemlighetsmakeri. En annan negativ konsekvens kan bli att det förtroendefullasamarbetet mellan ledning och anställda i företag mbbas. Stor vikt måste ocksåfästas vid farhågorna för att företagens konkurrensförmåga försvagas som följdav en bristande tilltro till deras möjlighet att upprätthålla avtal omsekretess, inte minst i förhållande till utländska samarbetsparter. Vidvägningen av skälen för resp. mot införandet av meddelarrätt i förhållandetmellan enskilda har vi utgått från att ett flertal undantag måste göras fråndenna rätt. a. måste undantag göras för vissa typer av företagshemligheteroch för flertalet uppgifter om enskilds personliga eller privata ekonomiskaförhållanden. Vidare har vi antagit att en meddelarrätt, på grund av denlojalitet som råder inom många privata företag och andra organisationer, skullekomma att utnyttjas i avsevärt mindre omfattning än den skulle ge utrymme för. Vihar vid våra överväganden kommit fram till att en meddelarrätt i förhållandetmellan enskilda, med de begränsningar och undantag som vi funnit nödvändiga,skulle innebära en värdefull utbyggnad av den tryckfrihetsrättsliga ochyttrandefrihetsrättsliga lagstiftningen i vårt land utan att medföra några allvariigarepublicitetsskador. Vi föreslår därför att en lagstiftning härom införs. Huvuddelenav den nya lagstiftningen föreslås bli upptagen i ett nytt kapitel i TF, 13kap. Detär varken behövligt eller rimligt att meddelarrätt gäller i alla relationermellan enskilda. Vi har stannat för att de nya reglerna bör gälla endast iförhållandet mellan enskilda arbetsgivare och arbetstagare och mellanföreningar och deras medlemmar (13 kap. I § TF). Det är i dessa relationer som avtalsgrundadetystnadsplikter har den ojämföriigt största betydelsen. Menalla enskilda anställningsförhållanden och alla medlemskap i föreningaromfattas inte av meddelarrätten enligt förslaget. Enligt 13 kap. 4 § TF undantasdels arbetstagare som med hänsyn till arbetsuppgifter och anställningsvillkorfår anses ha en företagsledande eller därmed jämförlig ställning, delsmedlemmar i ideella föreningar i vilka medlemskapet saknar ekonomisk betydelseför medlemmarna. Detförsta undantaget grundar sig på tanken att det inte är rimligt att personer som befinner sig i ett förtroendeförhållande av central betydelse 145 10 1990/91. 1 .saml Nr 64 för t.ex. ett företagskall ha rätt att röja hemliga uppgifter. Det andra Prop. undantagetvilar på samma gmnd som domstolarnas praxis rörande frågan Bilaga 1 ivilka fall rättsordningen får ingripa i föreningars inre liv. att en ideell förening, ivilken medlemskapet saknar ekonomisk betydelse för medlemmarna, harfrihet att utesluta medlemmar efter eget gottfinnan- Enligt13 kap. 2 § TF i förslaget får anställda och föreningsmedlemmar en rätt att,utan hinder av enskilt åtagande, i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikteroch meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst samt att tilltidningsutgivare och författare m. fl. meddela uppgifter och underrättelser föroffentliggörande i tryckt skrift. De får vidare en rätt att anskaffa uppgifteroch underrättelser för att offentliggöra dem i tryckt skrift eller för attlämna meddelande för sådant offentliggörande. Det är fråga om sammatryckfrihetsrättsliga rättigheter som redan gäller gentemot det allmänna somfår giltighet i förhållandet mellan enskilda. Det rör sig alltså i självaverket inte bara om en meddelarrätt (se ovan) utan också om en publiceringsrättoch en anskaffarfrihet. Somvi nämnt ovan innefattas i meddelarrätten även ett anonymitetsskydd. Hur dettaär utformat återkommer vi till under rubrikerna Förbud mot efterforskning ochTystnadsplikt för journalister m. fl. Enfrihet att, oavsett enskilt åtagande, publicera uppgifter, meddela uppgifterför publicering och anskaffa uppgifter i publiceringssyfte måste naturligtviskombineras med ett skydd mot sanktioner riktade mot den som utnyttjat sinfrihet. Något skydd mot ådömande av ansvar behövs inte eftersom avtalsbrott somsådana inte är straffbara. Däremot krävs ett skydd mot åläggande aversättningsskyldighet. 1 13 kap. 3 § TF föreskrivs därför att utnyttjande av meddelarrätteninte får föranleda ersättningsskyldighet. Mendet räcker inte att skydda mot åläggande av ersättningsskyldighet. Den som ärarbetstagare måste skyddas även mot arbetsrättsliga följder. Alla följder föranställningsförhållandet bör vara uteslutna. 1 enlighet med vad som gäller förkränkning av den på arbetsmarknaden gällande föreningsrätten har därför i 13kap. 3 § TF föreskrivits att skyddet avser varje åtgärd till skada för enarbetstagare. Enföreningsmedlem skyddas, förutom mot skadestånd, mot att bli utesluten sommedlem. Som antytts ovan kan en meddelarrättinte omfatta all sorts informa tion. Betydande undantag måste göras. 1 den mån en uppgift är undanta gen från meddelarrätten gäller inte det angivna skyddet. Undantagfrån meddelarrätten Prop. Som sagts måste vissa typer av information undantasfrån meddelar- Vilka dessa är anges i en särskild lag ombegränsning av rätten enligt 13 kap. TF. Först undantas (I kap. 2 § i den särskilda lagen) sådanauppgifter som utgör företagshemligheter och som skyddas enligt lagen om skyddför företagshemligheter. (Vi bygger våra resonemang på det av vilandeförklaradelagförslaget.) Detta undantag är emellertid inte totalt. Det gäller intebeträffande förhållanden som har så väsentlig betydelse för miljön eller förmänniskors hälsa eller annars ett sådant allmänintresse att detta uppenbartväger tyngre än intresset av att skydda hemligheten. Att mera exakt ange vadsom är ett "allmänintresse" är knappast möjligt. Det skall dock varafråga om uppgifter av stor betydelse för många människor eller förgrundläggande samhällsfunktioner eller vara sådant som berör förhållanden avstor principiell betydelse. Allmänintresse är inte detsamma som nyhetsvärde.Inte heller har det med "det allmännas intressen", dvs. de intressensom företräds av stat och kommun, att göra. Sedan undantas från meddelarrätten sådan information sompart håller hemlig under pågående förhandling rörande löne- eller andraanställningsvillkor eller vid förberedelse för sådan förhandling (1 kap. 3§ iden särskilda lagen) och information som hålls hemlig med stöd av 21 och 22 §§lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller kollektivavtal som sägsi 4 § andra stycket nämnda lag (I kap. 4 § i den särskilda lagen). Ett viktigt undantag gäller för uppgifter om enskildspersonliga förhållanden och enskilds privata ekonomiska förhållanden (1 kap. 5§första stycket i den särskilda lagen). Sådana undantas från meddelarrätten omdet kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften kommer ut.Undantaget är emellertid, i likhet med det som gäller för företagshemligheter,inte absolut utan gäller endast i den mån det inte finns ett allmänintresse avatt uppgifterna lämnas ut som uppenbart väger tyngre än den enskildes anspråkpå skydd för egen del. Vidare undantas, med samma reservation, uppgift omekonomiska förhållanden hos leverantörer, kunder och andra som har trätt i affärsförbindelseeller annan liknande förbindelse med en arbetsgivare eller en förening, omdenna håller uppgiften hemlig. Uppgifter om enskildas förhållanden och förhållanden hoskunder etc. behöver ofta ett särskiU skydd. Vi föreslår därför att det vidintresseavvägningen här dvs. vid vägningen mellan skyddsintresset ochallmänintresset skall fästas särskilt avseende vid om det föreligger ettförtroendeförhållande mellan arbetsgivaren eller föreningen och den somuppgiften rör (1 kap. 5 § tredje stycket i den särskilda lagen.) Ett absolut undantag från meddelarrätten föreslås föruppgifter av sådan art att ett röjande kan antas medföra fara för någonspersonliga säkerhet (1 kap. 5 § fjärde stycket i den särskilda lagen). Slutligen gäller i princip undantag från meddelarrättenbeträffande åtgärder som är avsedda att skydda mot brott samt i fråga omchiffer, koder ellerliknande metoder för att underlätta befordran av uppgifter och beträf- Prop.1990/91:64 fande uppgift som avser postförsändelser eller telefonmeddelanden 1kap. Bilaga 1 6 och 7 §§ i den särskilda lagen). Denu uppräknade undantagen är inte några självständiga sekretessregler utaninnebär endast att tystnadsplikter av denna art som grundar sig på avtal kangöras gällande och således utan hinder av TF utgöra gmnd för sanktioner motarbetstagaren resp. föreningsmedlemmen. mån någon undantagsregel inte är tillämplig gäller publiceringsrätten och meddelarrättenfullt ut. Detta innebär bl. a. en frihet för den enskilde att i tryckt skriftuttala kritik mot sin arbetsgivare eller mot den förening som han är medlem i.Denna skyddade kritikrätt är en viktig del av den nya regleringen. Visserligenfinns det enligt praxis en betydande rätt för i vart fall enanställd att kritisera sin arbetsgivare. Men beträffande tryckt skrift kommerden med vårt förslag både att sträcka sig längre och att bli skyddad i gmndlag. Ocksådenna rätt som alltså principiellt är något annat än rätten att avslöjahemligheter bör emellertid ges en yttersta gräns. Ett undantag görs därför i13 kap. 6 § TF från skyddet enligt 13 kap. 3 § TF. Undantaget innebär att om enanställd i en framställning eller i ett meddelande uppsåtligen har lämnatoriktiga uppgifter om förhållanden som rör arbetsgivaren till skada för denneså utgör inte gmndlagen något hinder mot att han skiljs från anställningeneller omplaceras. Det bör påpekas att det här inte rör sig om någotsekretessbrott. Vihar vidare ansett att det inte vore rimligt att hindra en förening att uteslutaen medlem som uttryckligen framfört uppfattningar som uppenbart strider motföreningens gmndläggande värderingar. Detta gäller även om personen i frågaframfört uppfattningaraa i egenskap av författare eller annan upphovsman framställning i tryckt skrift. Men detta undantag från publicerings- och meddelarrättenkan knappast vara absolut. Om framställningen med hänsyn till omständigheternaär försvarlig bör det skydd gälla som meddelarrätten ger. Sanktionerför överträdelser av meddelarrätten