prop · GE03127 · 1990-12-31 00:00:00 — 11 § ) kan tillämpas annat än i begränsad utsträckning,eftersom den förutsätter en direkt avsikt att hjälpa nägon att undandra sigföljderna av ett brott, I varje fall när det gäller mera affärsmässiga fonnerav penningtvätt torde knappast sädana avsikter alltid föreligga. En svensk anslutning till narkolikabrottskonveniionenförutsätter således utvidgade straffbestämmelser. Den fräga som först bör besvaras är om de nya bestämmelsersom behövs bör begränsas lill narkotikabrottslighet. Något ytterligare krävsinte enligt naikotikabroitskonventionen. Som påpekas i promemorian har dockfrågan om åtgärder mol dem som hjälper till att omsätta brottsligt förvärvadetillgångar diskuterats även i andra internationella sammanhang än i sambandmed narkotikabroltskonventionen. Inom den s,k, G-7-gruppen, där de sju sloraindustriländerna ingår, har sedan är 1989 pägäll ai-bete med särskildinriktning pä åtgärder mot tvätt av pengar. En aktionsgrupp med representanteräven frän utomstående länder, däribland , tillsattes för att övervägalämpliga åtgärder. Arbetet har haft sä]'skild inriktning på atl förhindra attbanker och andra finansinstitut utnyttjas för tvätt av pengar. Bakgrunden ärden omfattning som denna verksamhet av allt atl döma har och de skadligaeffekter det medför. från aktionsgruppen har lagts fram. 1 rapportenbetonas atl tvätt av brottsligt förvärvade lillgångai- inte förekommer endast inarkotikasaminan- Prop. 1990/91:127 häng ulan att motsvarande problem ärförknippade med andra foriner av allvarligare brottslighet. För atteffektivisera samhällets insatser mot organiserad kriminalitet sägs det varaviktigt att lagstiftning inte begränsas bara till narkotikabrottslighet. Av särskilt inlresse är en straffrättslig konvention omförverkande som utarbetas i . Syftet med denna konvention äri likhet med narkotikabrottskonventionen att effektivisera insatserna motallvarligare former av kriminalitet genom att försvåra för gärningsmannen atttillgodogöra sig vinsterna frän den brottsliga verksamheten. Konventioneninnehåller långtgående åtaganden för parterna atl konfi.skera egendom som hänörfrän brott. Även i denna konvention är ett av de centrala inslagen åtgärder mottvätt av pengar. Bestämmelserna i den delen har utaibetats mednarkotikabrottskonventionen som förebild. Till skillnad frän narkotikabrottskonventionen gäller deneuropeiska konventionen inte uteslutande narkotikabrottslighet utan omfattar iprincip alla foriner av brott. Konventionen innebär således atl parterna skallkriminalisera tvätt av pengar oavsett frän vilken typ av brottslighet sompengarna kommer. Konventionen ger dock möjlighet att begränsa kriminaliseringenlill vissa brott, I likhet med narkotikabroltskonventionen innebär ocksä deneuropeiska konventionen förpliktelser för parterna att i största möjliga utsträckninglämna varandra bistånd för att säkra förverkande. undertecknade den europeiska konventionen inovember 1990, Inom övervägs för näi-vai-ande vilka lagändringarsom konvenlionen aktualiserar för svensk del. Konventionen har ännu interatificerats av etl sådant antal stater att den trätt i krafl. Det kan antasatt även kominer alt ansluta sig till konvenlionen. Iarbetet med konventionen har bl.a. och deltagit. Oavsett de förpliktelser som följer avnarkotikabrottskonventionen och den europeiska konventionen finns det enligtvad som anförs i promemorian också starka kriminalpolitiska skäl för engenerell reglering. Vad som har anförts i fråga om narkotikabrott gäller i vissutsträckning även annan brottslighet, t.ex. koppleri, illegalt spel ellersmuggling. Brottslighet av det slaget och olaglig narkotikahantering äi' oftasammanblandade och det skulle kunna innebära stora svårigheter att visa frånvilken brottslighet tillgångarna kom, även om det i och för sig skulle ståklart att de föi-värvats genom broll. Enligt promemorian bör därför nyabestämmelser ges en generell räckvidd. Vid remissbehandlingen har promemorieförslaget fält stödav en klar majoritet av remissinstanserna. Mol förslaget har inväntshuvudsakligen att det straffbelagda området genom en generell kriminaliseringblir otydligt vilket kan innebära läiisosäkerhei. Att hjälpa nägon alt dölja eller tillgodogöra sig tillgångarsom förvärvats genom brott äi-, som jag har påpekat, i sig självtbrollsbefrämjande. Det gäller naturligtvis inte endast narkotikabrottslighet.Om samhället lyckas försvåra omsättningen av brottsligt fön'ärvade tillgångar,bör detta kunna ha en dämpande effekt framför allt på den organiserade eller påannat sätt va-nemässiga brottsligheten. I promemorian har åberopats övertygandeskäl till varförnya sttaffbeslämmelser bör ges generell omfattning. Farhågorna för attgenerella regler skulle kunna medföra risker för rättsäkerheten är enligt minmening överdrivna. De kritiska synpunkler som har framförts bör kunnalillgodoses genom vissa omaibetningar av promemorians lagförslag. I likhet meden bred remissopinion an.ser jag således att de nya reglerna bör ha en generellinriklning. Förfarandensom går ut på att omsätta brollsligt fön'äiA'ade tillgångar omfattas i vissutsträckning av gällande bestämmelser om häleri i 9 kap. 6 § brottsbalken.Såsom föreslås i promemorian ligger det därför närmast lill hands atllagstiftningsbehovei tillgodoses genom att de nuvarande häleribe-stämmelsemaulvidgas. Del är också enuppfattning som fält en allmän anslutning av de remissinslanser som uttalatsig för en generell kriminalisering. () har dockföreslagil att atl den nya regleringen las in i en särskild bestämmelse i 9kap. med egen brottsrubricering. Bestämmel.sen skulle varasubsidiär till häleri. Enligt RPS skulle det med hänsyn till det internationellasamarbetet vara fördelaktigt, om man frän svensk sida kunde åberopa en särskildbestämmelse med inriktning just på tvätt av pengar. Jag har visserligenförståelse för RPS synpunkter men anser att en säneglering skulle kunna geupphov till vissa konkunensproblem i föriiållande till häleribestämmelserna,även om de nya reglerna gjordes subsidiära. Jag anser därför att del ärlämpligare att följa promemorians förslag till lagteknisk uppläggning. Mitt förslag: Ävenoaktsaint handlande skall kunna föranleda straff enligt de nya bestämmelserna. Promemoriansförslag överenstämmer med mitt. En majoritet av remissinstansrna godtar dock förslaget. Skälen för mitt förslag: Ipromemorian föreslås att straffansvaret skall omfatta inte endast uppsätligthandlande utan även oaktsaint. På samma sätt som nuvarande foriner av häleriskall ansvar kunna följa i fall där den som tagit befattning med vad som hänörfrån broll inte insåg men hade skälig anledning anla att brotl förelåg. På denna punkt ärremissutfallet ganska splittrat. Sammanfatlningsvis går de kiiliska synpunktersom riktats mot förslaget ul pä att gränsen mellan straffbelagt och slraffritthandlande blir svår att dra och att den enskilde kominer att åläggas enorimligt längtgäende skyldighet att undersöka om del han befattar sig medmöjligen kan ha anknyining till brottslig verksamhet. Varkeni narkotikabroltskonventionen eller i den europeiskaföi-\'ei-kande-konvenlionen slälls direkta krav pä en ki-iminalisering av annalän uppsåiliga gämingar. Även här finns det enligt min mening emellertidövertygande skäl som talar för en kriminalisering i enlighet med promemoriansförslag. Ofta torde det förhålla sig så att den som genom att köpaeller pä annat Prop. 1990/91:127 sätt lar befallning med brottsligt förvärvadegendom medvetet låter bli att ta reda pä varifrån egendomen kommer. Om de nyastraffbestämmelserna skall vara tillräckligt effektiva, finns det enligt minmening åtskilligt som talar för att man också bör kunna komma åi situationerdär det visserligen inte kan styrkas att vederbörande insäg att brotl förelågmen där omständigheierna ändå var sådana att han på goda grunder kundemisstänka det. Jag kan ha förståelse för synpunkten att gränsen mellanstraffbart och straffritt ibland kan vara svär atl dra. Del lorde emellertidvara etl generellt problem i fall där straffansvar inte är begrän.sat tilluppsålligl handlande och jag har svårt. att inse att svårigheterna pä någolavgörande sätt skulle vara stöne pä detta område än på andra. särskilt problem är visseriigen attnarkotikabrottskonventionen ålägger parterna att kriminalisera inte endastbefattning med det ursprungliga brottsulbytei utan också vad som trätt istället för detta, s.k. substitut, t.ex. sedan pengar som tjänats pä brottsligverksamhel omsatts till annan egendom. För häleri enligt nuvarande bestämmelser kan den straffassom bereder sig otillbörlig av annans brottsliga förväi-v. Detta s.k.vinningshäleri omfattar också befattning med substitut. Som jag har redogjortför i samband med jämförelsen mellan svenska straffbestämmelser ochnarkotikabroltskonventionen kan denna bestämmelse ibland vara tillämplig ifall som omfattas av de aktuella konveniionsbestämmelserna. Även i fräga omvinningshäleri bestraffas oaktsaint förfarande. Det är således inte någonprincipiell nyhet att kriminalisera även oaktsamhet vid befattning med vad somträtt i stället för det ursprungliga brottsulbytei. Självfallet är del inte endast på grund avnarkolikabrottskonveniionen som det finns anledning atl belägga befattning medsubstitut med straff Som jag redan lidigaie har varit inne på är det enpåtaglig begränsning i nuvarande bestämmelser atl befattning med vad som trätti stället för det ursprungliga förvärvet i så stor utsträckning är siraffri.Det finns enligt min mening inte nägot bärande skäl för den skillnad somföreligger enligt nuvarande reglering och som innebär att t.ex. döljande avstöldgods är belagt med straff medan det är slraffritt att ta motsvarandebefattning med de pengar som gäiningsinannen har fatt för det stulna. 1 fråga om häleri enligt nuvarande regler har det såledesan.seits kriminal-politiskt motiverat att kunna bestraffa även oaktsamhet. Somjag har varit inne på gör sig motsvarande synpunkter gällande ocksä ifräga om den nya häleriformen. 1 jämförelse med den nuvai-andekriminaliseringen av häleri skulle svårförståeliga och icke önskvärdakon.sekven.ser följa om ny lagstiftning begränsades lill uppsätligt handlande.Det skulle innebära att oaktsam befattning med stöldgods kunde följas av straffmedan det skulle vara slraffritt alt under molsvarande förhållanden befatta sigmed flerdubbelt stöne värden som härrör från narkotikabrott eller illegalt spel. Som jag kommer att beröra närmare i det följande äravsiklen inte att bestraffa varje befattning med vad som härrör frän brolt ensom det är fräga om uppsätligt handlande. Det bör vara möjligl au slällaupp sådana begränsande brotisrekvisit att kriminaliseringen får en önskvärdomfattning. Motbakgrund av vad jag nu har anfört innebär mitt förslag au även oaklsamlhandlande skall kunna föranleda straff Det är ocksä en lösning som en majoritetav remissinstanserna har anslutit sig till. 3.5 Dennärmare utformningen av de nya bestämmelserna Mitt förslag: I första hand skall ansvaret omfatta den sommed uppsåt atl dölja egendomens ursprung medverkar till att bortföra, överlåta,omsävia eller vidla någon annan sådan åtgärd med egendoin som härrör från ettbrottsligt förvärv, .ansvar skall kunna komma i fråga även för den som på annatsätt otillbörligen främjar möjligheterna för nägon att tillgodogöra sig sådanegendoin. förslag: I Ds 1988:27 föreslås atl kriminaliseringenskal! gälla även befattning med vad som motsvarar tillgångar som undandragitsgenom brott. Förslaget i Ds 1990:53 överensstämmer i huvudsak med mitt, Remissinstan.serna: Stark kritik har framförts mot attkriminaliseringen skall omfatta även egendom som motsvarar egendoin somundandragits genom brott. Förslaget i Ds 1990:53 har tillstyrkts eller lämnatsutan erinran av en majoritet av remissinstanserna men flera har efterlystytterligare förtydliganden. Två remissinstanser, bl.a. JO, har uttryckligenavstyrkt förslaget. Skälen för mitt förslag: Som jag har nämnt inledningsvisframlades är 1988 i promemorian (Ds 1988:27) Häleri förslag till ändringar avhäleribe-stämmelsema. Bakgrunden var bl.a. det då ännu inte avslutade arbetetmed narkolikabrottskonveniionen. Utöver nuvarande gärningsformer.skulle enligt förslagetansvar för häleri kunna ådömas den som genom att dölja, bortföra eller omsättaegendom eller pä annat sätt i väsentlig män främjade möjligheterna för någonatt behålla eller tillgodogöra sig betydande värden som härrör från ellermoisvai'ai- tillgångar som har föi-värvats eller undandragits genom brott. Somförutsättning för siraff skulle gälla att gärningen var otillbörlig. Enligt förslaget skulle således egendom som undandragitsbeskattning, tull eller någon annan allmän avgiftsskyldighei jämställas medegendoin som förvärvats genom brott, 1 promemorian föreslogs att den nuvarandebestämmelsen om vinningshäleri skulle utvidgas pä motsvarande sätt. Under remissbehandlingen av promemorian riktadesomfattande krilik mot förslaget i denna del. invändes atl det med denföreslagna konstruktionen skulle kunna vara straffbart att göra affärer med enperson som visseriigen var misstänkt för skattebrott men där det ännu inte varslutligt avgjort att vederbörande vai' skyldig. I och för sig anser jag att det i vissa fall finns skälför att kunna ingripa mot den som hjälper en skattebrottsling att gömma undanvad han undan- dragit i skatt. Med hänsyn till de lillämpningsproblem somförslaget onek- Prop. 1990/91:127 ligen skulle innebära anser jag dock attförslaget i den delen i varje fall inte utan yllerligare bei-edningsunderlagbör läggas lill gmnd för lagstiftning. Utgångspunkten för förslagen i promemorian Ds 1990:53 äratt kriminaliseringen med hänsyn till narkotikabrottskonventionen i förstahand skall omfatta hjälp all omsätta eller överiäta egendom i avsikt att döljaatt egendomen är förvärvad pä etl brottsligt sätt eller för att hjälpagärningsmannen att komma undan de rättsliga följderna. Parterna är ocksäskyldiga att kriminalisera andra uppsåtliga förfaranden varigenom egendomensursprung döljs (anikel 3 punkl b), Promemorieförslagel innebär i denna del en kriminaliseringav medverkan till att omsätta egendom eller till att företa nägon liknandeåtgärd som är ägnad att dölja att egendomen hänör från brott. Enligt narkotikabrottskonventionen skall parterna ocksåkriminalisera förvärv, innehav eller användning av egendom som man vet hänörfrän brott (artikel 3 punkt le), 1 denna del finns det enligt konventionenutrymme för att utfonna regleringen i enlighel med grundläggande rättsligaprinciper och systematik. Enligt de överväganden som görs i promemorian kan det pådenna punkt finnas tvekan om hur långt kriminaliseringen bör sträckas. Attt.ex, ta emot en sedvanlig gåva frän nägon som tjänat pengar pä brott kansåledes knappast anses straffvärt. Enligt promemorian bör det därför i frågaom handlingar som inte är särskilt inriktade pä atl dölja egendomens ursprungställas upp vissa begränsningar. Enligt promemorians förslag bör siraff kunnafölja även i fall där nägon förväi-var eller använder egendoin som härrör frånbrott, om han därigenom främjar möjligheterna för nägon annan att dra ekonomisknytta av sin brottsliga verksamhet. Som begränsning gäller att straff kan följaförst om förfarandet framstår som otillbörligt. Även mot den senare promemorians förslag har riktatskritik. Tvä re-missinstan.ser, däribland JO, har uttryckligen avstyrkt atlförslaget läggs lill grund för lagsliftning. Även från andra häll harefterlysts förtydliganden. Å andra sidan har etl betydande anlal avremissinstanserna godtagit förslaget. Del kan inte gärna komma i fräga atl bestraffa varjebefattning med egendom som någon förväi-vat genom brottslig verksamhet. Detbör gälla, även om den som tagit befattning med egendomen in.seti att brottförelåg. Det kan pä goda grunder antas att egendom som i något tidigare ledföi-värvats genom brott i ganska stor utsträckning cirkulerar i samhället. Detgäller t.ex, kontanter. En pä det sättet oinskränkt kriminalisering skulle fäsom konsekvens all ocksä allehanda rent vardagliga transaktioner skulle kommaalt omfattas av ansvai-sreglerna. Att transaktioner som är mer eller mindre klart inriktadepä att hjälpa brottslingai- att dölja vad de har tjänat pä sina brott böromfattas av kriminaliseringen kan det inte rimligen råda nägon tvekan om. Menjag anser att det också finns andra rätt likartade situationer som bör varaålkomliga med straffsanktioner. Som vinningshäleri bestraffas den som bereder sig vinningav annans brottsliga förvärv, förutsatt atl vinningen framstår som oiillböriig.Vad man därigenom velat bestraffa är fall där någon skaffat sigsärskild nytta av att brott har begåtts. Det är däremot inte straffbart atttillhandahälla vad som i förarbetena till bestämmelsen kallas livets nödtorft,dvs. sedvanliga tjänster pä normala villkor, även om betalningen ytterst hänörfrän brott, Päliknande sätt bör det enligt min mening finnas anledning att inskrida molförfaranden som medfört särskilda möjligheler för den som tjänat pengar påbrott att få avsättning för pengarna, även om transaktionen kanske inte iförsta hand varit avsedd att hjälpa den brottslige. Jag anserdärför all lagstiftningen bör kunna utformas i huvudsaklig överensstämmelsemed promemorians förslag. Förslagen anknyter ocksä rätt nära till de aktuellabestämmelserna i narkotikabroltskonventionen. Förslagen bör emellenid omarbetasoch förtydligas pä vissa punkter, 1 den delen hänvisar jag lillspecialmotiveringen. 3.6 Lagstiftning angående olaglig narkotikahanteringtill havs Mittförslag: Genom en ny lag ges regeringen befogenhet alt i särskilda fall medgeatt en främmande stat ingriper mot etl svenskt fartyg som inte befinner sig påsvenskt sjötenitorium, om ingripandet görs i syfte atl utreda eller beivrasådan brottslighet som avses i narkolikabrottskonveniionen. Ett sådantmedgivande får dock lämnas endast om det finns skälig anledning atl anta atlfartyget används för brottslighet som begäs pä den främmande statens tenitoriumeller som är avsedd alt fullbordas där eller som annars riklar sig mot denfrämmande statens intressen. Brottsligheten skall också vara sä allvarlig attutlämning från skulle kunna komma i fräga. Regeringen får förena ettmedgivande med villkor t.ex. i fräga om ingripandets an och omfattning. Promemorian har inte någol sådant förslag. Skälen förmitt förslag: Såsom jag redan berört vid åtskilliga tillfällen är del kanskeviktigaste syftet med naikotikabrottskonvenlionen att stärka detinternationella samaibetet mot narkotikabrottsligheten. Ett säiskilt problem idet sammanhanget är hur man på bästa sätt skall kunna motverka all fartyg sombefinner sig till havs utnyttjas för olaglig narkotikahantering. Den fråganbehandlas i anikel 17 i konventionen. Problemetmed att ingripa mot naikoiikahantering lill havs hänger delvis samman med defolkrättsliga principer som styr den rätt som enskilda stater har att ingripamed bl.a straffprocessuella rvångsmedel När det gäller fartyg är den allmännaprincipen att de i detta hänseende endasl är underkastade flaggstalensjurisdiktion. Om ett fartyg befinner sig i ett främmande stals hamnar ellerinre vatten, har emellertid även denna stat en nära nog oin-ski-änktjurisdiktion över faityget. Befinner sig fartyget i kuststatens tenito-rialhav,är däremot huvudregeln närmast den motsatta, dvs, kuststaten anses inte hanågon jurisdiktion över sädana fanyg. Kuststaten har emellertid rätt att gripanägon ombord på fartyget eller vidta förundersökningsätgärder Prop.1990/91:127 med anledning av brott som begäits under fartygets genomfart avkuststatens lemiorium under fömtsättning alt brottet på nägot sätt berörkuststaten. Dessa principer framgär av bl.a. 1982 årshavsrättskonvention, som ännu inie trätt i krafl men som ålminslone i långastycken anses ge uttryck för vad som gäller enligt allmän folkrätt. harundertecknat men inte ratificerat konventionen. I havsrällskonventionen behandlas även frågan omnarkotikabrottslighet. När del gäller ingripanden inom kuststatensteniiorialhav äi' sädana således enligt konventionen möjliga inle endasl närbrottet berört kuststatens inues-sen ulan också om de är nödvändiga som ett ledi naikotikabekämpningen. Del finns ocksä en t>estänimelse som nära motsvararartikel 17 punkt 2 i narkotikabroltskonventionen. Innebörden av denbeslämmelsen är sålunda att en främmande stat på begäran av flaggstaten skallkunna ingripa mot elt fartyg som befinner sig på det fria havet ("on thehigh seas") i syfte att motverka all del används för olaglignaikoiikahantering. All narkotikafrågorna uppmärksammats särskill när delgäller den havs-rättsliga regleringen har en praktisk och mycket påtagligbakgrund. Det förekommer nämligen alt fartyg som hell eller lill siörsta delenuppehåller sig pä det fria havet används som baser eller centraler förnarkotikabrottslighet som riktar sig mol en annan stat än flaggstaten. Det kanexempelvis gå lill sä all belydande mängder narkotika förvaras på etl störrefartyg som uppehåller sig strax utanför en stats terriiorialvaitengräns. Mindreoch mycket snabbgående bålar hämtar narkotikan från detta fartyg och för den iland i kuststaten. För kuststaten är det dä, även om man väl vet vad somförsiggår, omöjligt alt ingripa mol det fartyg som befinner sig på det friahavet. Problemet kan också gälla de mindre båtarna, om dessa lyckas lämnakuststatens tenitorium innan ett ingripande hinner göras. För flaggstaten kandet också, även om viljan skulle finnas, vara praktiskt sett omöjligt allingripa med hänsyn till att fartygen befinner längt från statens egeltenitorium. Problem av det nu angivna slaget har i varje fall ännuinte gjort sig gällande vid Sveriges kuster. Svenskflaggade fartyg har inleheller, såvitt bekant, utnyttjats på elt sådant sätt som jag harbeskrivit. För inånga andra länder är däremol problemen av belydandeomfattning. För dessa länder är den i narkotikabroiiskonventionen reglerademöjligheten att begära atl få ingripa mol fartyg som för främmande flagg ettväsentligt framsteg för nar-kotikabroiisbekämpningen. För alt regleringen också i praktiken skall få någolgenomslag är det dock givetvis nödvändigt att de länder som får en sådanbegäran inte regelmässigt vägrar att lämna lillständ. När det gäller Sverigekan det visserligen antas atl vi endast rent undantagsvis kommer att fä nägonbegäran. Detta utesluter dock inte alt det för konventionens allmännagenomslagskrafl kan vara av belydelse att vi genom en lagändring markerar denvikl vi fäster vid konventionen även i det aktuella hänseendet. Som jag redantidigare har anfört, anser jag alltså alt det bör införas en lag som ger möjlighet att i särskilda fall bifalla enframställning om atl få Prop. 1990/91:127 ingripa mot ett svenskt fanyg. Om medger att en annan stal ingriper mot ett.svenskt fai-tyg, kan knappast nägot annat komma i fråga än att ingripandetsker med stöd av de regler och i den ordning som föreskrivs i den främmandestatens lagstiftning. En annan ordning skulle redan av praktiska skäl varaalltför svårhan-leriig för atl förtjäna närmare överväganden. Detta innebär attSverige genom ett tillstånd till ingripande medger etl undantag från sittanspråk på exklusiv jurisdiktion. Elt sådant medgivande bör kunna komma ifrågaendasl under vissa preciserade förutsättningar. Del kan givetvis inte uteslutas alt liknande problem somde som gäller för narkotikahantering kan uppkomina även vid annan foi-m avbrottslighet. Enligt min mening bör emellertid möjligheten att medge främmandestat rällen all ingripa mot svenska fartyg åtminstone lills vidare begränsaslill fall som avses i naikotikabroitskonventionen. Etl medgivande bör också förutsätta att brottsligheten ärav allvarligt slag. Olika alternativ äi- tänkbara när del gäller huravgränsningen bör göras i det hänseendet. Ett medgivande för en främmande statatl ingripa mot etl fartyg är en i vissa hänseenden ny form för internationelltsamarbete pä broitniålsoiiiiådet. Normalt sker ett sådanl samarbete genom atlden anmodade staten för den andra statens räkning genomför en eller annanåtgärd.