prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Ocksäpatient-och läkemedelsförsäkringarna har lyckats tjäna sina syften, trots attde som tillfogats patient- och läkemedelsskador beretts möjlighet att i ställetför ersättning från försäkringarna begära skadestånd. Rätten till skadeståndtjänar i dessa fall i själva verket som en påtryckning på försäkringarna; omde ej fungerar tvingas den skadelidande utnyttja skadeståndsreglerna med alltvad detta kan innebära av obehag för försäkringsgivaren, ej minst med tanke päden offentlighet som en process medför. Anledning saknas till antagande att denföreslagna produktskadelagen inte ocksä vid arbetsskador skulle kunna fungerapä detta sätt. Nämnden avstyrker därför det undantag för arbetsskador somupptagits i förslagets 2 §. Underbegreppet produkt inkluderar EGdirektivet uttryckligen elektricitet (art.2).Lagförslaget har dock inte denna räckvidd. Med produkt avses enligt detsammalös sak (1 § 3 st.) och elektricitet räknas inte som lös sak (s. 64). Att denföreslagna lagen inte omfattar elektricitet motiveras med att de situationer"lagstiftningen tar sikte pä är av annat slag och föranleder andraöverväganden än sädana fall där elektricitet som sådan orsakar skada" (s.65). Skador orsakade av elektrisk ström från elektriska anläggningar kommerenligt promemorian att med den föreslagna lösningen "regleras i förstahand av lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar" (s.65). Nämnden,som fäster uppmärksamheten vid att nämnda lag innehåller begränsningar avansvaret vilka saknar motsvarighet i den föreslagna produktskadelagen, harsvårt att förstå varför EGdirektivet just när det gäller elektricitet skulleinnehålla en otillfredsställande reglering. Även i harlagstiftaren infört ett strikt ansvar för skada, orsakad av anläggning som leder elleravger elektricitet. Detta har inte hindrat landet Prop. 1990/91:197 frånatt i enlighet med EGdirektivet låta sin produktansvarslagstifining omfattaäven skada orsakad av elektricitet. Produktskadelagenskall enligt förslaget inte gälla skador som omfattas av vissa i lagenuppräknade regelverk. Till skillnad från betänkandet av produktansvarskommittén(SOU 1979:79) ingår inte skador inom transportomrSädet i den uppräkningen.Skälet till detta anges huvudsakligen vara, att de skadelidande eljest riskeraralt gå miste om det utvidgade skydd den nya lagen är avsedd att ge även på detområdet. Skallproduktskadelagen vara tillämplig även på områden där skadeståndsrättsligaspecialregleringar redan finns, krävs förtydliganden i visst avseende. Somförslaget ger uttryck för avgränsas tillämpningsområdet naluriigt genom den innebördbegreppet produkt ges. I här berört avseende torde inte den frågan vålla någrastörre problem. Däremotär inte förslaget tydligt vad gäller ansvarssubjektens anknytning tilltillämpningsområdet. Väl kan det vara sä, att en skada som uppkommer exempelvisi följd av järnvägs drift också är att anse som en produktskada. Från denskadelidandes synvinkel är därvid det vikliga, att den skada han lider blirersatt. Huruvida ersättning betalas med stöd av den ena eller den andralagstiftningen spelar mindre roll för honom. Från den skadeständsskyldigessynvinkel är däremot inte val av lagstiftning egalt. Detta beror helt enkeltpå, alt de olika lagstiftningarna har olika ansvarssubjekt järnvägen respektiveden som produktskadelagen pekar ut. Närdet nu föreslås att produktskadelagen skall vara tillämplig även på skador inomtransportområdet är det därför viktigt att klargöra, att ansvarssubjekten inleär desamma. Kräver den skadelidande ersättning med stöd av exempelvisjärnvägstrafiklagen, skall järnvägen ersätta skadan. Åberopas däremotproduktskadelagen är ansvaret att söka på annat häll. Del är av största viktatt detta kommer till uttryck i förarbetena lill lagen. Eljest riskerarförslaget uppfattas så, att järnvägen, jämväl enligt produktskadelagen, skallbära det slutliga ansvaret för en produktskada som uppslår vid järnvägsdriften. Landsorganisationeni (LO) Förslagetbehandlar ett område som framstår som angeläget att lagregle-ra. Detta alldelessärskilt om en harmonisering till den gemensamma marknaden kommer attgenomföras fullt ut. Deninriktning på kontroll av produkters säkerhet som förutsätts varagrundläggande, tillverkardeklaration , dvs. tillverkarens egen försäkran om attprodukten/varan uppfyller gällande standards eller säkerhetsregler, nödvändiggör möjligheterför dem som drabbats av icke fullgoda Prop. 1990/91:197 produkter att blikompenserade för den skada de vållats. Denföreslagna lagstiftningens effekter i preventivt syfte är också viktiga att lamed vid bedömningen av lagstiftningsbehovet på området. Riskenatt som producent/importör drabbas av ersättningskrav kan bli en väsentligpåtryckning att tillhandahålla så säkra produkter som överhuvudtaget ärmöjligt. Därförkan det föreslagna undantaget i fräga om ersättning vid arbetsskada somomfattas av kollektivavialsförsäkring inte ulan korrigeringar accepteras. Omkompensation för skada orsakad av produkt ej drabbar tillverkaren ellerimportören, bortfaller det incitament som dessa bör ha för att pä marknadenföra ut säkra produkter. LOvill i detta avseende ocksä hänvisa till den argumentation som anförs iyttrande från Svenska Metallindustriarbetareförbundei. I detta hänvisas tillyttrande frän vid , som påpekaratt undantag för skador som omfattas av frivilliga försäkringar kan leda tillsocialt otillfredsställande konsekvenser i enskilda fall. Metallanför vidare alt del i nuvarande försäkringssystemet inte finns några reglersom återför ansvaret på den som kunnat minska risken. Detfinns ingen anledning att tumma på rätten för den skadade att få ersättning.Dock måste det finnas möjligheter att utkräva ersättning för den skada som enbristfällig produkt har vållat. Somovan anförts är det viktigt och har dessutom anförts som ett av syftena medlagen, att ansvarskraven skall utgöra en påtryckning på tillverkare ochimportörer att till marknaden tillhandahålla säkra produkter. Iförslaget har undanlag från lagens tillämpningsområden gjorts för skada somomfattas av atomansvarighetslagen, skada som omfattas av trafikskadelagen ellerlagen om motortävlingsförsäkring och arbetsskada som omfattas avkollektivavtalsgrundad försäkring. Dessaskadefall anses av utredningen vara tillgodosedda genom speciallagstiftning. Närdet gäller arbetsskador motiveras undantaget av att personskador i arbetslivetersätts genom socialförsäkringen, dvs. arbetsskadeförsäkringen i kombinationmed den allmänna försäkringen. Arbeisskadeförsäkringen kompletteras av ettsärskilt ersättningssystem, trygghetsförsäkringen vid arbetsskada. Försäkringengrundar sig på kollektivavtal mellan parterna på den privata arbetsmarknaden.De offenlliganställda har ett motsvarande ersättningssystem. Genomtrygghetsförsäkringen erhåller den skadelidande skillnaden mellan ersättningsom beräknats enligt skadeståndsrättsliga normer och den ersättning som utgesfrån arbetsskadeförsäkringen. Arbetstagare erhåller ersättningen oavsettvållande. Trygghetsförsäkringeninnebär flera fördelar för den anställde. En anställd kan dock inte enligtförsäkringsvillkoren föra skadeståndstalan mot arbetsgivaren medanledning av en personskada som utgör arbets- Prop. 1990/91:197 skada. är det därför ytterst sällan som en skadeståndstalan kan föras moten arbetsgivare som enligt skadeståndsreglerna ansvarar för en skada somtillfogats en anställd. Om produktskadelagen skulle bli tillämplig påarbetsskador skulle det innebära atl delta försäkringsvillkor inte skulle kunnaupprätthållas. Det är alltså för att inle rubba försäkringssystemet, vilketfungerar bra enligt utredningen, som man valt att undanta arbetsskador frånlagens tillämpningsområde. TCOanser att resonemanget att försäkringssystemet inte bör rubbas är riktigt ochatt undantaget av denna anledning kan anses berättigat. Emellertid harlagtexten utformats på ett sådant sätt att varje kollektivavtal om försäkringavseende arbetsskada som träffats mellan arbetsmarknadens parter gör attlagens undantagsregel blir tillämplig. Det uppställs pä detta sätt ingetkvalitetskriterium på de försäkringar som kan leda lill att lagen intetillämpas. TCO anser att det bör markeras, att för atl undantaget avseendearbetsskador skall vara tillämpligt, den kolleklivav-talsgrundade försäkringeninte får innebära att den skadelidande erhåller ett sämre skydd än t.ex.trygghetsförsäkringen ger. Ifråga om förslagets undantag för arbetsskador menar organisationerna attförsäkringssystemets fördelar inte är sä stora att de motiverar en avvikelsefrän EG:s motsvarande regler. Beträffande skador orsakade av läkemedel vUl vihänvisa . Ivärt yttrande över rubricerade förslag har vi bl a avstyrkt att arbetsskadorsom omfattas av kollektivavtalsgrundad försäkring skall undantas från lagenstillämpningsområde. Sedan vi tagit del av Arbelar-skyddsstyrelsens yttrande isamma ärende vill vi härmed meddela att vi i princip instämmer i de argumentsom där framförs mot nämnda undantag. Vi vill på detta sätt understryka viktenav en fullständig anpassning till motsvarande regler inom EG. Vihar tagit del av Arbetarskyddsstyrelsens yttrande över förslaget tillProduktskadelag. Vivill för vär del instämma i de synpunkter Arbetarskyddsstyrelsen har redovisatför att arbetsskador inte skall undantas frän den föreslagna lagenstillämpningsområde. I sammanhanget vill vi betona att vi därvid fäster särskildvikt vid vad Arbetarskyddsstyrelsen anför i 5 st sid 4, som antyder möjlighetertill harmonisering med EG vad gäller provning. Vihänvisar därvid lill den skrivelse fill handelsavdelningden , där betonat vikten av atten sådan harmonisering åstadkommes. I betänkandet föresläs attbegreppet "produkt" bör kompletteras med en föreskrift om att lagenskall tillämpas även på skador genom produkter ■Som har infogats iannan lös eller fast egendom. Såvittgäller fast egendom har Byggmaterialgruppen inte funnit atl de motiv som anförsär sådana att en avvikelse från gällande praxis bör ske. Sådana skadorbrukar sammanfattas i begreppet "ingrediensskador" och reglerasenligt praxis genom köplagens bestämmelser dvs. normalt med tillämpning avförekommande allmänna leveransbesiämmelser och i sista hand enligt gällandeentreprenadbeslämmelser, se bilaga 2 vilken ingär som bilaga till DS 1990:14och som ger en bild över ansvarsrelaiion-er i byggprocessen. Begreppet"byggmaterialprodukter" är ett sammanfattande begrepp som i sin turomfattar helt artskilda produkter. När beteckningen byggmaterialprodukteranvänds menas i praktiken uteslutande fysiska föremål. I des.sa föremål utgörsinsatsvarorna av olika material men också av olika mindre beståndsdelar avkemisk eller annan natur. Det ter sig därför inte rimligt all en tillverkare aven beståndsdel till en lös sak, som infogas i en byggnad, skall ha ett längregående ansvar än vad som gäller enligt entreprenadräitsliga regler. För detenireprenadrättsliga ansvaret gäller AB 72 eller motsvarande. F.n. pågårett arbete för revidering av dessa bestämmelser. Olika förslag tillansvarsregler finns men samtliga torde komma att inrymma ett förlängt ochutvidgat ansvar. Bland de diskuterade förslagen föreslås exempelvisansvarstiden lill ("strikt" ansvar) eller 10 är (vållande). Iförslaget till lag om entreprenadgaranti enligt Ds 1990:14 gäller att ansvarstidenär begränsad till . I den mån som garantin utnyttjats skall garantigivareneller annan som utbetalt ersättning enligt garantin kunna resa regresskrav motpart som vållat skadan. Till detta kommer att ansvaret är begränsat tillväsentliga fel. En översyn av AB 72 kommer i sin tur alt föranleda en liknanderevidering av ABM 75. Härigenom kommer ett fungerande och tillfredsställandeentreprenad- och byggmaterialrättsligt system anpassat till dagens behov ochkrav att kunna utvecklas. EnligtByggmaterialgruppen saknas därför anledning att byggmaterial-industrin, som enföljd av förslaget till produktskadelag, skall påföras ett mera omfattandeansvar, såväl i sak som , än vad som gäller enligt entreprenadrätten idessa delar. Konsekvensenblir annars att entreprenören, som inte omfattas av ansvaret enligtproduktskadelagen, men som, i synnerhet vid totalentreprenad, har det totalaansvaret för en byggnad blir fri från ansvar efter en betydligt kortareansvarstid - i aktuellt förslag (DS 1990:14) är exempelvis ansvarstidenmaximalt 10 är vid vållande samtidigt som byggmaterialtillverkaren har enyttersta preskriptions(ansvars)tid . Entreprenörenhar den sammanfattande kunskapen om den byggnad som han skall uppföra. Hanväljer konstruktionslösning, byggnadsteknik, byggnadssätt, material etc. oftapå basis av ett fast pris. Detta betyder att entreprenörens val av exempelvisbyggmaterial har ett uttalat samband med priset.Materialleverantören å sin sida säljer ofta genom ålerförsälja- Prop.1990/91:197 re. Han vet sålunda i regel ej under vilka förutsättningarmaterialet användes. Vidare är materialleverantören inte med vid uppförandet aven byggnad eller deltager i slut- och garantibesiktningarna. Till detta kommerbevisbördeproblematiken enligt föreliggande förslag att jämföras med debevisregler som gäller enligt entreprenadrätten. Byggmaterialgruppenanser sålunda att begreppet "produkt" ej skall omfatta lös egendomsom infogas i fast egendom. Fråganom okända aktörer i tidigare led anknyter till frågan om lagen också skallomfatta obearbetade produkter frän djur eller växtvärlden. EG:s direktiv omproduktskadelag omfattar varje lös sak med undantag av lanibruksråvaror- ochjaktprodukter. Av de sex länder som genomfört lagstiftning enligtdirektivet har endast begagnat sig av möjligheten att låtaobearbetade lantbruks- och jaktprodukier omfattas av det strikta ansvaret.Köpmannaförbundet anser inte att på denna punkt skall avvika frånmajoriteten av EGländerna. Med den föreslagna lagregeln följer att detaljistenkan bli ansvarig för defekta färska varor som fisk och grönsaker trots att haninte kunnat utöva inflytande över produktens beskaffenhet. Förbundet avstyrkerau obearbetade lantbruks och jaktprodukter omfattas av det strikta ansvaret. Motbakgrund av vad promemorian säger (sid 62) om att strävan mot en västeuropeiskintegration är ett av motiven till lagstiftning om produktansvar, är det förvånansvärtatl förslaget inte har följt EGdirektivet i de avseenden som gäller produkterfrån lantbruk och jakt (naturprodukter). Såvitt framkommit är det av EG:smedlemsländer endast som följt den svenska linjen att inkluderanaturprodukter. I beaktande av att behovet av produktskadelagstiftning ärhänförlig till utvecklingen i det industriella samhället är det förvånansvärtall naturprodukter inkluderas i lagförslaget. Naturprodukterkan typiskt sett inte anses vara hänförliga till de produkter som bör varainnefattade i produktskadelagens tillämpningsomräde. Naturprodukter avvikertypiskt sett frän vad som avses regleras i lagförslaget. Så länge det funnitsen mänskUg civilisation har naturprodukter varit en del därav varför delfaller sig onaturligt att på delta sätt reglera naturprodukter i enlighet medde särskilda risker som hör samman med det industriella samhället.Erfarenhetsmässigt har inte heller naturprodukter visat sig ha annat behov änvad som kan anses täckas av redan gällande rättsbestämmelser. Förslageti den del som avser naturprodukter blir inte mindre betänkligt av att detkommer att avvika från vad som blir gällande rätt inom EGländerna, frånsettLuxemburg. En uttalad mening frän statsmaklen au åstadkomma en lagharmoniseringmellan och EGländerna bör genomföras så att svenskalantbruksprodukter inte tvingas bära ett ansvar, Prop. 1990/91:197 som delstypiskt sett avviker från vad som bör ligga pä naturprodukter, dels ger svensktlantbruk svårigheter pä exportmarknaden som inle motsvaras av ettlagstiflningskrav i de länder vi exporterar lill. LRFvill således ä det starkaste invända mot att förslaget inte följer EGdirektivetvad gäller naturprodukter. Detta innebär atl förslagets 2 § bör ges en punkt 4avseende naturprodukter med innebörd atl dessa produkter exkluderas från lagenstillämpningsomräde. Vivill ocksä särskilt understryka det orimliga i att låta obearbetade lantbruks-och jaktprodukter omfattas av det strikta ansvaret där producent/tillverkareoftast inle gär att spåra. Förslaget leder till all den enskilde detaljistenkan bli ansvarig för defekter som är fullkomligt omöjliga att upptäcka och somhan eller hon inle haft minla chans att påverka. Även på denna punkt hardessutom ansett sig behöva gå längre än EG:s direktiv. Inget undantag förobearbetade jordbmksprodukter IEG-direktivet är detta frivilligt. Vi tror att det kan bli svårigheter medbevisbördan. Sett ur den lokala handelns perspektiv kan dessa produkter kommafrån flera leverantörer och det kan vara myckel svårt att i efterhandkonstatera vilken "potatis" som varit förgiftad och varifrån denkommer. Det kan leda till en undersökningsplikt inom handeln som kan hastrukturella effekter. Resonemangetom gränsdragningsproblem är givetvis berättigat, men mot detta måste ställasatt handeln för att skydda sig mot skadeståndskrav måste försäkra sig ellerbara köpa från leverantörer med kvalitetskontroll, garaniiinlyg eller liknande. Sompåpekats i betänkandet har i ett mål funnit alt den somhanterar livsmedel har ett strikt ansvar för personskada. Att på detta sättskärpa produktansvaret kan ses som en naturlig utveckling avrättstillämpningen. Gästen bör ha ett fullgott skydd så som ett strikt ansvarmedför. Svårigheterkommer dock atl uppstå för restauratören vid regresstalan i vissa fall.Utredningen pekar pä jordbrukarfallen med blandade leveranser. Att i efterhandfastställa var skadan uppstod, och vem som slutligen skall bära ansvaret kan gekomplicerade bevissituaiioner, till förfång för den som haft strikt ansvargentemot gästen. 277 i betänkandet nämns ett restaurangfall som avser bearbetning avprodukter. Skillnadenmellan att i microvägsugn värma en skadlig fryst maträtt efter anvisningar frånleverantören och att steka denna maträtt som färsk produktmäste vara hårfin. I det första fallet är det inte fråga om en av Prop.1990/91:197 restaurangen bearbetad produkt, medan i det senare kan bearbetninganses ha skett. Vissa gränsdragningsproblem mellan bearbetad eller ej bearbetadprodukt mäste komma att uppstå inle bara inom vårt omräde. förslag drar vi slutsatsen att en restaurang har strikt ansvar däen gäst t.ex. skadar sina tänder på grund av hagelskott i viltkött. Hagel kannormalt inte upptäckas vid beredning av köttet. Kan rester av hagel anses varaen förutsebar möjlig ingrediens i vissa viltslag eller skall restaurangenåläggas ett upplysningsansvar? Kan då en upplysningsskyldighet skyddarestaurangen från ett strikt ansvar om skada ändock inträffar. Dettaproblem bör klargöras. Vadavser skillnaderna i ersättningsreglerna för arbetsskada kan förståelse hysasför att bevara den svenska modellen. Dessa regler ger ett fullgott, säkert ochenkelt skydd för de anställda. Det har påpekats i förslaget att de nu gällandearbetsskadereglerna är förmånligare än vad som skulle bli fallet om produktskadelagenskulle komma au tillämpas. Likvälborde även här en anpassning till internationella regler övervägas, eller ivart fall eftersträvas, utan att för den skull minska de anställdas skydd.Kostnaderna för arbetsskador har i blivit mycket omfattande. Varjeförsök att nå mindre kostsamma alternativ borde övervägas. Del faktum attförsäkringsbolagen inte har full regressrätt mot tillverkare av skadligaprodukter leder lill att de inte behöver ta det fulla ansvaret. Äventypgodkännande av produkter innebär en försvagning av skadeståndsansvaret ochdärmed intresset att förbättra produkterna utöver vad som krävs vid enproduktkontroll. Programvarans relation till produktskadelagen Ikapitel 4 Specialmotivering, sid. 242, behandlas programvarans roll.Inledningsvis påpekas alt ett program inte omfattas av produktskadelagensproduktbegrepp och att ett program i sig inte kan orsaka en produktskada ilagens mening. Däremot är en leverantör av en programstyrd produktskadeståndsansvarig även om skadan orsakats av programmet. Därefterkonstaterar utredarna, i uppenbar strid med resonemanget ovan, altproduktansvar kan bli aktuellt under vissa förutsättningar, nämligen omprogrammet är lagrat på en skiva, är avsett för datorer med bredaanvändningsområden, är industriellt framställt, ibland av världsomspännandeförelag. Omalla eller flera av dessa kriterier är uppfyllda, förefaller utredarna mena atttillverkaren av mediet som programmet lagrats på ska bära ansvaret för delprogram som är lagrat pä skivan, under förutsättning atl skadan kan härledastill brister i mediet. Dettaär inte en rimlig lösning. Tillverkaren har inte möjlighet au bedöma vad slagsprogram som kan komma att lagras på mediet. Media bör i stället närmastuppfattas som ett slags förpackning, inte som en Fördetta talar även mediets låga värde i Prop. 1990/91:197 förhållande till denprogramvara som är lagrad på mediet. Ett företag som tillverkar och säljer tommadisketter kan inte rimligen ta ansvar för vad programvaruleverantören sedanlagrar på disketten. Detär inte heller lämpligt att lägga ansvaret på en datortillverkare för de felsom orsakats av program som styr datorn i de fall dä tillverkaren av datornsaknar möjlighet att kontrollera vilka program som inläses i datorn och vilkafunktioner datorn utför. Vihar vidare svårt att inse varför programmets spridning, industriellaframställning och tillverkarens verksamhet i andra länder ska ha betydelse vidbedömningen av om en produkt vållat skada enligt denna lag eller ej. Vianser inte att det är möjligt att ta ställning till för- och nackdelar av attinföra produktansvar för en typ av immateriellt verk, programvara efter detsummariska resonemanget i utredningen. Det krävs en mer utförlig analys av vadprogramvaran bör anses vara i lagens mening, speciellt vad gällergränsdragningen mot annan information som är lagrad på skivminnen och andrainstruktioner som styr olika produkter. 1 EGdirektivetomfattar produktansvaret även elektricitet. Av vilka skäl undantas detta i det svenska förslaget Hänvisning görs till ellagen och att elektricitet inte är någon "lös sak", men någon utförligareförklaring ges ej till avvikelsen. Produktskadelageni förslaget omfattar ej arbetsskador som iniäckis av kollektivförsäkring. Påsikt vore det rimligt om kostnaden för denna typ av skador hamnade direkt pä deföretag i vars regi de orsakats. Lika väl som miljöförstöring skall räknas in iföretagets kostnader, bör kostnaden för förstörda ryggar etc. göra det. Vadförst gäller undantaget för arbetsskada i p 3 avses arbetsskador som drabbaranställda. Utan närmare motivering sägs att undantaget inte omfattar skador somdrabbar t.ex. skogsbrukare som omfattas av trygghetsförsäkring (s. 252).Försäkringar av sistnämnda slag överenstämmer i allt väsentligt medmotsvarande försäkring för anställda och även skador som omfattas av aktuellaförsäkringar kan enligt riksförbundets mening undantas i lagen. Säledes skulleförslagsvis även undantas sådan försäkring för grupper av näringsidkare som ifråga om utformning och funktion kan jämställas med kollektivavtalsgrundadförsäkring (jfr försäkringsrättskommitténs förslag till personförsäkringslagoch skadeförsäkringslag, SOU 1986:56 resp. SOU 1989:88). Vad som närmare avsesmed kollektivavtalsgrundad försäkring framgår inte av lagförslaget. Begreppetförekommer i 10 kap. i nyssnämnda två lagförslag och del bör anges om det ärdenna kommittés definition eller något annat som avses. Riksförbundetmotsätter sig inte att något särskilt undantag inte görs Prop. 1990/91:197 förpatienlskadeförsäkringen. Däremot bör lagen inle omfatta läkemedels-försäkringen.Den närmare grunden för detta framgår av det remissyttrande som avges avKonsortiet för Läkemedelsskador. vill endast understryka attproduktskadelagen inte passar på läkemedelsskador och attläkemedelsförsäkringen kan anses ge de skadelidande ett fullgott skydd.