prop · GE03141 · 1990-12-31 00:00:00 — Medetl aktivare rehabiliteringsarbete med arbetsplatsen som bas ochrehabiliteringsersättningen som verksamt hjälpmedel och med det nu föreslagnaulvidgade ansvaret får kassan en mer aktiv och offensiv roll. Genomdel övergripande samordningsansvaret kan återta den uppgiftsom ombud för den försäkrade som kassorna historiskt haft.Ombudsmannafunklionen framslår som särskilt viktig mol bakgrund av andrauppgifter som kassan har fåll sig ålagda, l.ex. uppgiften all medverka lill attsnabbi sänka ohälsolalet. Enligt min uppfattning är kassans långsiktiga uppgiftalt som ombud för den enskilde samordna rehabiliteringen av överordnadbelydelse också för möjlighelerna all uppnå önskade resultat när del gällerohälsolalet. Del är genom positiv samverkan med de försäkrade kring frågornaom rehabilitering som varaktiga resultat kan uppnås. På så sätt speglar ensänkning av ohälsolalet en ökad välfärd. Genomnära kontakter med forelags-, förvaltnings- och organisationsledning,personalavdelning, arbetsledare, fackliga organisationer öch företagshälsovårdskall medverka lill all arbetsplatsens resurser mobiliserasoch sätts in i arbelel för att minska sjukfrånvaro, arbetsskador ochförtidspensionering. Försäkringskassorna får genom sill nära samarbete medarbetsplatserna en insikt i olika problem som bör las till vara för attinitiera olika aktörer i arbetet med att förbättra arbetsmiljön och förebyggasjukdom och skador. Jag återkommer lill kassornas roll under avsnitt 2.5. Anlalelanmälda arbetsskador, liksom antalet godkända skador har ökat kraftigt undersenare år. Av detta har följt allt längre handläggningslider för prövning avarbetsskador i försäkringskassorna och allt slörre koslnader förarbetsskadeförsäkringen. De långa handläggningsliderna har vidare visal sigvara rehabilileringshindrande pä så sätt att det varit svårt att motivera denenskilde till alt återgå i arbete innan prövning av arbetsskadan blivit gjord. Ensamordning av sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna är enligt min uppfattning av mycket stor betydelse för ell framgångsrikt rehabiliterings arbete. Regeringen har klart deklarerat sin avsikt att genomföra en sådan samordning. Utgångspunkten har varil atl den enskil de som skadas i sill arbele skall hållas skadeslös. Samhällels åtaganden gentemol den skadade skulle omfatta främst sjukpenning , rehabiliteringspenning under rehabiliteringslid och livränta vid varak tig nedsättning av arbetsförmågan. Regeringens utgångspunkt har vidare 37 varit att arbetsmarknadensparter därutöver skulle la ansvar för vad som Prop. 1990/91: 141 krävs förall hålla de arbelsskadade skadeslösa genom avtalsförsäkringarna. Samordningenav sjuk- och arbelsskadeförsäkringarna får dock större konsekvenser för deavtalsförsäkringar som tecknats av parterna än vad som kunnal förutses. Detlagstadgade systemet och den kompletterande avtalsförsäkringen vid arbetsskadaär sammanvävda i ell mycket komplicerat mönster. ,och haruttryckt önskemål om ytterligare tid för förberedelser och förhandlingar. Molden bakgrunden finner jag all samordningen bör senareläggas. Jagär därför inte nu beredd att föreslå några förändringar av arbetsskadeförsäkringen,utan har i stället för avsikt att tillsammans med arbetsmarknadens parier i enberedning klarlägga fördelningen av åtagandena gentemot de arbelsskadade mellansamhället och parterna. En viktig uppgift för utredningen blir också att följaupp försäkringsöverdomstolens praxis under den lid arbetskadeförsäkringen variti kraft i syfle att få klariagt i vad mån nya vetenskapliga rön, förändrade sjukdomsmönsleroch ökad kunskap om arbetsmiljöns inverkan på hälsan förändrat domstolensbedömningar. Deförslag som jag lägger fram i detta lagstiftningsärende har främst som syfteatl utveckla sådana rehabilileringsålgärder som är av betydelse för atl underlättaåtergång till arbelslivel för personer som är långvarigt sjukskrivna eller somuppbär sjukbidrag/förtidspension. Förslagen gäller därmed i huvudsak sådanrehabilitering som är arbetslivsinriklad. Hälso- och sjukvårdensrehabiliteringsverksamhet är av avgörande belydelse för denenskildes möjligheler atl påbörja arbetslivsinriklad rehabilitering. Delprimära syftet för en betydande del av samhällets rehabilileringsålgärder ärsåledes all ulan specifik inriktning på arbelslivel öka enskilda människorslivskvalitet och ge dem möjligheter att fungera på lika villkor isamhällslivet. Frågorsomgällerrehabilitering i denna vidare bemärkelsebehandlas handikapputredning (S 1988:03). Regeringenräknar med att på grundval av ulredningens förslag längre fram föreläggariksdagen förslag som innebär alt svårt funktionshind-rade i framliden kantillförsäkras ett väl fungerande samhällsstöd. Rehabilileringsberedningenlar i sitt belänkande också upp frågor om ersältning till unga handikappade.Det är angeläget att undvika förtidspensionering av sådana ungdomar.Rehabilileringsberedningens förslag i det här avseendet är tekniskt kompliceratoch flera tunga remissinstanser har riktat invändningar mot förslagen. Frågankräver därför ytterligare beredning. Avsiklen är alt återkomma till riksdagenmed förslag . Denstatliga sektorn har sedan en längre lid tillbaka haft jämförelsevis tydliga och klara rehabiliteringsbestämmelser bl.a. om arbetsgivarens an svar för att rehabiliteringsutredning görs och all rehabilileringsålgärder sätts in . Flera av rehabiliteringsberedningens förslag är inspirerade av det statliga rehabiliteringssyslemet. De statliga arbetsgi varna har också haft möjlighet all från ett centralt anslag få ekonomiskt 38 stöd för lönekostnaderm.m. Del har dock funnits en Prop. 1990/91: 141 delproblem och brister i verksamhelen. De som har haft ansvar för rehabiliteringpå arbetsplatsen har t.ex. i vissa fall haft svårigheter all få hjälp medinsatser från samhällels organ. Chefenför har i årets budgetproposilion (prop. 1990/91:100 bil.15, s. 38) anfört all han utgår från art några särregler belräffanderehabilitering inte skall behövas på det statliga områdel när de förslag jaghär lägger fram genomförs. Rehabiliteringsverksamheten på della område börbedrivas på samma villkor som gäller för övriga arbetsmarknadssektorer. Jag ärav samma mening. De föreliggande förslagen ger statsanställda tillgång tillsamma möjligheter och resurser som övriga försäkrade. En övergång lill del nyasystemet bör enligt min mening inle innebära några försämringar förstatsanställda utan islällel skapa bällre förutsättningar för en aktiv ocharbetslivsinriklad rehabilitering. Regeringenbeslutade atl inhämla lagrådets yllrande över förslag lilllag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, främst såvitt avserföreskrifter i del nya 22 kapitlet som innebär åliggande för arbetsgivare, samtförslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter och lag omändring i kommunalskallelagen (1928:370). De i lagrådsremissen ingåendelagförslagen bör fogas till protokollet i della ärende som bilaga 1. Lagrådetlämnade förslagen ulan erinran. Lagrådels yttrande bör fogas till protokolletsom bilaga 2. Eflerlagrådsgranskningen har vissa redaktionella ändringar gjorts i förhållandetill de remitterade lagförslagen. Vidare har jag funnit skäl alt, i enlighetmed vad som anges under avsnitt 3.2, i 22 kap. 7 § lagen om allmän försäkringföra in en beslämmelse som anger den längsta tid för vilkenrehabiliteringsersättning skall kunna utges. 2 Ansvar och samarbetsformer vid rehabilitering 2.1 Gällande ordning i huvuddrag Rehabiliteringi vid mening omfattar medicinsk, social och yrkesinriktad rehabilitering.Medicinsk rehabilitering avser närmast att återställa grundläggandefunktioner. Till social rehabilitering kan man räkna åtgärder som service, råd,upplysning och bistånd i personliga angelägenheter. Den yrkesinriktaderehabiliteringen vänder sig lill människor som av medicinska, sociala ellerliknande skäl har svårl all erhålla och behålla ell arbele. Den skall hjälpadessa att stärka sin slällning på arbelsmarknaden. Försäkringskassornahar enligt 2 kap. 11 § AFL ell allmänl ansvar när del gäller rehabiliteringen. Försäkringskassorna skall spåra upp rehabilite ringsfall och i dessa fall undersöka om del finns skäl att vidta åtgärder för att förkorta sjukdomstiden eller för atl helt eller delvis häva nedsättning av den försäkrades arbetsförmåga och se lill att dessa åtgärder vidtas. För den medicinskarehabiliteringen svarar i första hand landstingen i Prop. 1990/91: 141 sinegenskap av huvudmän för hälso- och sjukvården. Landslingen har vidare ansvaretför tillhandahållande av vissa hjälpmedel ål handikappade. Arbetsmarknadsorganensvarar för den yrkesinriktade rehabiliteringen. Arbetsmarknadsinstituten svarardärvid för viss del av denna rehabilitering, bl.a. arbetsprövning ocharbetslräning samt fördjupad vägledning. Länsarbetsnämnder ocharbetsförmedlingar beslutar om arbetsmarknadsutbildningen. Bland dearbetsinarknadspolitiska stöden ingår också en rad bidrag lill olika hjälpmedeloch anordningar, som är nödvändiga för atl en handikappad skall kunna ulföraarbele. Även dessa frågor handläggs av länsarbetsnämnderna ocharbetsförmedlingarna. tillhandahåller anpassade arbetsplatser. Iförsta hand är del kommunernas socialtjänst som bär ansvaret för den socialarehabiliteringen. Kommunerna har del yttersta ansvaret för all invånarna ikommunen får den hjälp, service och det slöd de behöver. Vad gäller omsorgen omde handikappade skall socialnämnden verka för att de får möjlighet all delta isamhällels gemenskap och leva som andra, vilkel inbegriper meningsfullsysselsättning. Socialnämnderna skall vidare arbeta för all motverka missbrukav alkohol och andra beroendeframkallande medel. De skall också stödja deenskilda missbrukarna och se lill att de får den hjälp eller vård som behövsför atl komma bort från missbruket. De olika formerna av rehabilitering kanbedrivas var för sig eller jämsides med varandra. Delär viktigl att observera, atl det finns ett starkt samband mellan dessa olikainsatser. Vetenskapens nuvarande ståndpunkt är all ell villkor förtillfrisknande i medicinsk mening ofta är all förutsättningen för återgång tillarbetet klarats ut. Ett uttryck för detta är att fler behandlingsmetodergrundas på en helhetssyn där den rehabiliterande insatsen omfattar helamänniskan, dvs. såväl hennes fysiska, psykiska som sociala förhållanden och därinsatser av medicinsk, social och yrkesinriktad karaktär varvas underrehabiliteringens gång. Ett annat uttryck för den förändrade synen pårehabilitering är all särskilda institutioner tillskapats för patienter medmullifakloriella problem och rehabilileringsbehov. Med liden har del ocksåvuxit fram olika alternativa rehabiliteringsformer bland vilka kan nämnasrygginstituten. Enligtarbetsmiljölagen (1977:1160) skall skyddskommittén på de ar betsplatser där sådan finns verka för all en på lämpligt säll organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhel bedrivs på arbetsstället. Anpassningsverksamhelen regleras också i lagen (1974:13) om vissa an ställningsfrämjande ålgärder. Om arbetsgivarens möjligheter att omplace ra eller säga upp anslällda finns bestämmelser i lagen (1982:80) om an ställningsskydd. Som framhålls av chefen för arbetsmarknadsdepartemen tet i del förslag som hon lägger fram finns det i lagstiftningen inte några generella regler om arbelsgivarens ansvar för atl en anslälld, som drabbats av sjukdom eller skada, får del av de anpassnings- och rehabiliteringsinsatser som behövs för att denne skall kunna fortsätta all arbeta. För personer med statligtreglerad anställning åläggs dock staten som arbelsgivare ettrehabiliteringsansvar i rehabilileringsförordningen (1987:221). Förordningeninnebär bl.a. att arbetsgivaren har skyldighet atl genomföra deutredningsåtgärder och yrkesinriktade åtgärder som krävs för en arbetstagaresom behöver rehabilitering. Bestämmelserna ger således arbetstagarna på dettaområde ell goll slöd för all få möjlighet lill rehabilitering och omplaceringdå handikapp eller sjukdom ulgör hinder i arbetet. Mitt forslag:Arbetsgivaren skall ha ansvar för att' den anställdes rehabilileringsbehovklarläggs och för atl erforderliga arbetslivsinriktade rehabilileringsålgärdervidtas. Rehabiliteringsberedningensförslag: Arbelsgivaren skall svara för all den anställdes behov avrehabilitering klarläggs. När det finns behov av rehabilitering skallarbetsgivaren se till all ålgärder för en effekliv rehabilitering snarastkommer till stånd. Begränsade rehabiliteringsinsatser som har samband medarbetsförhållandena och som kräver små förändringar av arbetsförhållandenaeller som kräver en kort rehabiliteringstid bör vanligtvis arbelsgivaren svaraför inom ramen för arbetsplatsens egna resurser. Arbetsmiljökommissionensforslag: Arbelsgivarens direkla ålgärdsan-svar omfattar åtgärder föryrkesinriktad rehabilitering som kan vidias inom eller i anslulning lillarbetsplatsen. En grundprincip bör vara all företagets eller förvaltningens möjlighelerskall vara uttömda innan samhällsorganens resurser las i anspråk.Arbetsgivaransvaret för rehabiliteringsarbetet bör inriktas på altarbetstagaren återgår i arbete inom arbetsgivarens egen verksamhet. Remissinstanserna:Flertalet remissinslanser är positiva lill rehabiliteringsberedningensförslag. Många anser dock all arbelsgivarens ansvar bör definieras klarare änvad som framgår av förslagel. Flertalet remissinstanserställer sig övervägande posiliva till arbetsmiljökommissionens förslag om ökatarbetsgivaransvar, för yrkesinriktad rehabilitering m.m. Slatens handikapprådoch är emellertid i huvudsak tveksamma tillförslagen. Skälen för mitt förslag:Både rehabiliteringsberedningen och arbetsmiljökommissionen förordar attarbetsgivaren ges ett slörre och tydligare ansvar än för deanställdas rehabilitering. I stort sett alla remissinstanser har också iprincip gell sill slöd för denna uppfattning. Ansvar för rehabiliteringkan avse dels ell ansvar för atl en anställd som har behov av rehabiliteringfår detta behov utrett och tillgodosett, dels ell ansvar för all del hosarbetsgivaren finns en fungerande organisation för rehabiliteringsarbetet. Rehabilileringsberedningenhar framför alll behandlat ansvarsfrågan i det första avseendet.Beredningen föreslår att detta ansvar regleras i AFL Prop. 1990/91: 141genom en föreskrift om under vilka förhållanden arbelsgivaren är skyldig allutreda den anställdes rehabiliteringsbehov och vidla ålgärder med anledningdärav. Arbetsmiljökommissionenförordar atl arbelsgivaren skall ha elt förstahandsansvar för yrkesinriktadrehabilitering av arbetstagare. Kommissionen uttrycker detta så altarbetsgivarens resurser bör vara helt uttömda innan samhällsorganens, inklusiveförsäkringskassans, rehabiliteringsansvar lar vid. skall iförsta hand ha i uppgift att ge stöd ål arbetsgivarens rehabiliteringsarbeteoch ulöva tillsyn över hur arbelsgivaren fullgör sitt ansvar för de anställdasrehabilitering. Arbetsmiljökommissionenförordar också atl del i lag anges atl arbelsgivaren skall ha en lämpligorganisation för rehabilileringsverksamheten. En sådan reglering bör ske inomramen för arbetsmiljölagen. Chefen för lar uppdenna del av kommissionens förslag liksom förslag om skärpta lagregler omarbelsgivarens ansvar för all arbetsmiljön är sådan all den inte leder lillohälsa för de anslällda. För egen del behandlar jag fortsättningsvis framförallt frågan om ansvaret för rehabilitering av enskilda. Delligger i både arbelsgivarens och den anställdes inlresse all rehabiliteringsker snabbt och effektivt. En första uppgift vid längre sjukfrånvaro ellerflera korta sjukfall är alt ta reda på om del behövs några särskildarehabilileringsålgärder. Arbelsgivaren bör ha ansvaret för alt en sådanutredning görs. För alt della skall kunna fungera är det vikligl att arbelsgivarenhar en ändamålsenlig organisation för rehabiliteringsarbetet och ett system förall tidigt fånga upp behovel av rehabilitering. Chefen förarbetsmarknadsdepartementet återkommer lill detta. Ansvaret för atl klarläggarehabiliteringsbehovet bör gälla oavsett hur behovel har uppstått. Del fårförutsättas atl den anställde är inskriven hos allmän försäkringskassa. Närjag i del följande lalar om den anställde ulgår jag således ifrån all denne ärinskriven försäkrad enligt AFL. Iarbetsgivarens ansvar bör också ingå all vidta de arbetslivsinriktaderehabiliteringsåtgärder som kan genomföras inom eller i anslutning till denegna verksamheten. Exempel på sådana åtgärder är arbetsprövning, arbetslräning,utbildning och omplacering. Det bör också kunna bli fråga om atl vidla tekniskaåtgärder eller att anskaffa särskild utrustning för alt ändra den fysiskamiljön och därmed minska arbetsbelastningen för den enskilde. Del kan ävengälla ålgärder beträffande arbetsinnehåll och arbetsorganisation. Jagåterkommer i samband med mina överväganden om ersättningssystemet vidrehabflilering lill frågan om fördelningen av det ekonomiska ansvaret mellanarbetsgivaren och samhället i övrigl i della sammanhang. Jag behandlar då ocksåde ekonomiska villkor som bör gälla för den anställde under den lid han deltari rehabilitering. Inriktningenbör således vara all den anställde skall beredas fortsatt arbete hos arbetsgivaren. Förvärvsarbetet och gemenskapen på arbetsplat sen är en betydelsefull del i det sociala livet. Arbetskamraterna är ofta ell starkt stöd för den som efler en sjukdomsperiod behöver rehabiliteras för att kunna återgå i arbete. Men det är ocksåväsentligt för den enskildes trygghet i anställningen all Prop. 1990/91: 141arbetsgivaren gör allt som är möjligt all göra för atl anställningen skallkunna bestå. Anställningsskyddet har så vikligt alt del regleras i lag.Chefen för behandlar vissa frågor rörandeanställningsskyddet och de krav som bör ställas på arbetsgivaren när det gällerarbetsanpassning, omplacering m. m. del fall kommer det dock inte all vara möjligl all finna lösningar sommöjliggör att anställningen beslår. I komplelleringspropositionen 1989 (prop.1988/89:150, bil. 9) har denna fråga berörts: "Omden fysiska och psykiska belastningen på arbetsplatsen inle kan förändras påell sådanl sätt atl den anställde kan vara kvar i arbetet, är del en viktiguppgift för samhället bl. a. genom samverkan mellan arbelsförmedling ochförsäkringskassa att medverka till all den enskilde kan finna ett annal ochlämpligare arbete". Iåtskilliga fall bör dock arbelsgivaren med hjälp av förelagshälsovården kunnamedverka lill att finna en lösning, som är bra för den enskilde utan attsamhället behöver ingripa. Exempelvis bör arbelsgivaren kunna medverka tillatl finna träningsplatser utanför den egna arbetsplatsen och medgetjänstledighet från anställningen när det behövs för alt genomföra enrehabilitering utanför arbetsplatsen. Särskiltför de mindre arbetsplatserna kan del vara svårt att ordna platser förarbetsprövning eller arbetslräning i tillräcklig omfattning. Etl sätt alt skapamöjlighet för de mindre arbetsplatserna att lillgodose behovet avarbetslräning m.m. är all bilda s.k. arbelsgivarringar. Den som av hälsoskälinte kan fortsätta hos sin arbetsgivare kan på så sätt erbjudas all pröva arbetehos en annan arbetsgivare inom ringen. Jagvill understryka alt omplaceringar lill en annan arbelsgivare måsle ske isamförstånd med den anställde och försl sedan arbelsgivaren uttömt sina egnamöjligheter all finna en lösning. När samhällets organ måsle anlitas för atl fåfram ell lämpligt arbele har dessa också anledning alt pröva om arbetsgivarensegna möjligheter att bereda den anställde fortsatt arbele är helt uttömda. Mittförslag: Arbetsgivaren skall, om del inle framslår som obehövligt, svara föratt behovet av rehabiliteringsåtgärder utreds och bedöms 1. närden anställde på grund av sjukdom eller anmäld arbetsska da har varit helt eller delvis frånvarande från arbetet , 2.vid upprepad korttidsfrånvaropå grund av sjukdom eller 3.när den anställde begär del. En sådan utredningskall lillslällas senast från sjukanmälningsdagenresp. senaste sjukanmälningsdag eller, i fall då den anställde begärtutredningen, från den dag då begäran gjordes. Om ulredningen inte är avslutadvid denna tidpunkt skall detta anmälas lill kassan. Därvid skall orsaken lilldröjsmålet anges liksom tidpunkten för när utredningen beräknas vara avslutad. Rehabiliteringsberedningensförslag: Arbetsgivaren skall göra en ar-belsplatsutredning för all klarläggaden anställdes behov av rehabilileringsålgärder på arbetsplatsen. Om del inteframstår som obehövligt skall en sådan ulredning genomföras: 1.när den anställdes arbele oftahar avbrutits av sjukledighetsperioder eller när han under en längre lid harvarit dellidssjukledig, eller 2.när den anställde har varithelt sjukledig än , eller 3.när den anställde begär det. Försäkringskassanskall underrällas om resultatet av utredningen. Beredningenföreslår också all en rehabiliteringsutredning skall göras av företrädare förhälso- och sjukvården, eller arbetsmarknadsmyndigheterna när dekommer i koniakt med personer med rehabiliteringsbehov. Arbetsmiljökommissionensförslag: Kommissionen instämmer i rehabiliteringsberedningens förslag. Denföreslår vidare att en lagbestämmelse införs om att skallkontakta arbetsgivaren om åtgärder inle har vidtagits senast när en anställdvaril sjukledig helt eller delvis . Remissinstanserna:Flertalet remissinslanser stöder förslaget om ar-betsplalsutredning. () anser atl de tidsgränser för när enarbelsplatsutredning skall göras äv för snävt salta. Riksrevisionsverkelavvisar förslaget med hänsyn till de svårigheter som förslaget medför förförsäkringskasseadministrationen. Skälenför mitt förslag: Arbetsgivarens ansvar för de anställdas rehabilitering börinbegripa skyldighet att svara för att en utredning om behovet avrehabilileringsålgärder görs när vissa förutsättningar är uppfyllda. Rehabilileringsberedningenhar föreslagit att en sådan första utredning skall benämnasarbelsplatsutredning. Jag finner för egen del att benämningen Jag vill här också nämna att jag Prop. 1990/91: 141 inlekommer att föreslå atl regler införs om en sådan ytterligare utredning som beredningen har kallatrehabiliteringsutredning. bör en rehabiliteringsutredningav det slag jag nu förordar och skyldighet alt upprätta enrehabiliteringsplan av det slag som jag behandlar i det följande(avsnitt 2.6) vara tillfyllest. Jaginstämmer i rehabiliteringsberedningens bedömning alt en rehabiliteringsutredningbör komma till stånd genom arbetsgivaren när den anställde har varit helleller delvis frånvarande från sitt arbete på grund av sjukdom under mer än fyraveckor. Genom att tidpunklen för ulredningens påbörjande bestäms på detta sättbör i regel också rehabiliteringen, om en sådan anses nödvändig, kunna startatidigt. All erfarenhet visar att detta är av största vikt för allrehabiliteringen skall lyckas. Detbör också slällas krav på att en rehabiliteringsutredning skall göras avarbelsgivaren om den anställde har haft slor frånvaro i form av kortasjukdomsperioder. Sådan upprepad sjukfrånvaro är ofta ell första tecken pånågol som senare kan komma atl utvecklas lill elt långl sjukfall. Arbelsgivarenbör också som regel vara skyldig all göra en rehabiliteringsutredning om denanställde begär det. I sådana fall kan del bli aktuellt all göra en utredningäven om någon sjukfrånvaro inte förekommer i anslutning till den tidpunkt dåbegäran görs. Del kan också bli fråga om all påbörja utredningen innan enfyraveckors sjukskrivningsperiod har förflutit. Arbetsmiljökommissionenhar föreslagil alt det bör åvila all kontakta arbelsgivarenom någon ulredning inle har gjorts eller några rehabiliteringsåtgärder inte harvidtagits efter två månaders sjukledighet. Jag finner det mindreändamålsenligl alt generellt föreskriva en tidpunkt närrehabiliteringsutredningen skall vara avslutad. I vissa fall kan det vara svårtatt klarlägga vilka rehabilileringsålgärder som bör komma ifråga. För alt underlätta arbete i detta avseende anser jagdock all en regel bör införas som anger att en rehabiliteringsutredning skalltillställas senast efler sjukanmälningsdagen.