prop · GE0387 · 1990-12-31 00:00:00 — Miljö-och trafikförhållandena bör kunna förbättras betydligt om över enskomna åtgärder genomförs. Detta ligger i linje med huvuddragen i "Miljöprojekt och de riktlinjer regeringen tidigareredovisat till (skr. 1990/91:6). Även fömtsättningarna för den regionala ut vecklingen i och dess omland förbättras. Genom åtgär derna skapas en inre miljözon inom vilken kollektivtrafiken prioriteras. Genom att bygga ut E6 skapas en sammanhållen vägring. trafik och utflyttning avE6 öster om ger nya och bättre förbin- Prop. 1990/91:87 delser förbåde kollektivtrafikresenärer och bilister. Därigenom förbättrastillgängligheten till regionens yttre delar. Tillgängligheten till genom minskad biltrafik och bättre kollektivtrafik. Näringslivetstransporter effektiviseras genom nya leder och godsterminaler. Överenskommelsenförutsätter statlig finanseringsmedverkan utöver anslag till stomjärnvägar,riksvägar och länstrafikanläggningar. En utgångspunkt för förhandlingarna förGöteborgsområdet har varit att skulle kunna disponeras urden föreslagna fonden för infrastrukturinvesteringar. Utbyggnad av dubbelspårmellan och på tillhör de större strategiskaprojekt som kommer att handläggas av delegationen förinfrastrukturinvesteringar. Nya former för finansiering och genomförande avvägutbyggnader bör därutöver kunna tillämpas i enlighet med vad som tidigarenämnts om vägar (avsnitt 5.4.2) och under avsnittet (A) om gemensamma frågorsom väckts i överenskommelserna. Beträffandeutbyggnaden och lokaliseringen av ringleden runt behöver vissa frågorstuderas ytterligare. Särskild vikt bör läggas vid lokaliseringen avnytillkommande leder så att naturintrånget kan begränsas. Ytteriigareklarlägganden behövs också vad gäller anslutningen mellan befintlig väg E6,och nya väg E6. Behov av upprustning av den befintliga ringledenbehöver studeras. Vägverketoch kommunalJÖrbundet har enligt överenskommelsen åtagit sig att inledaförhandlingar med målet att nya E6 skall byggas ut . Eventuellavgift på nya E6 liksom beslut om användningen av de influtna medlen skallenligt överenskommelsen beslutas av och kommunalförbundet gemensamt.Detta innebär att väghållarens beslutskompetens inskränks vilket förutsätterändring i bl.a. väglagen (1971:948). Regeringen är beredd att prövaerforderiiga författningsändringar i enlighet med vad som sägs iöverenskommelsen om gemensamma beslut om medelsanvändningen vad gäller nya E6.Medelsanvändningen i övrigt av influtna avgifter på väg- och gatutrafiken avsesenligt överenskommelsen beslutas av kommunalförbundet. Här är fråga omavgifter som helt eller delvis kan ha skattekaraktär. Särskilda krav måste somtidigare framhållits ställas på den lagstiftning som erfordras. Regeringenavser att senare återkomma med förslag i ärendet. Denträffade överenskommelsen ger förutsättningar att vidareutveckla formerna förplanering och organisation av den regionala trafiken. Kommunerna har åtagitsig att i samverkan med berörda intressenter genomföra deorganisationsförändringar som erfordras för en ytterligare samordning avkollektivtrafiken i regionen. Det är värdefullt att kommunerna enat sig om attsöka samla regionala politiska beslut om trafiken till ett enda regionaltorgan. Förutsättningarnaatt samordna utvecklingen av infrastruktur och bebyggelse i Göteborgsregionenstärks genom överenskommelsen. Kommunerna åtar sig att i största möjligautsträckning anknyta bebyggelseutvecklingen till kollektivtrafikstråken och därgjorda investeringar. dethar redan tidigare ansvaret för den regionala planeringen enligt plan-ochbygglagen (1987:10). Ävenden slatliga regionala planeringen av investeringar i trafiksystemen m.m.behöver samordnas ytterligare inom , som består av delar avtre olika län. i bör utses att varainitiativtagare för att samordna statens regionala trafikplanering iGöteborgsregionen. Utvecklingenav ny teknik stimuleras genom överenskommelsen. Genom utveckling av nyakollektivtrafiksystem och särskilt rena bussar kan den kollektiva trafikengöras mer attraktiv. Det är värdefullt att olika företag inom näringslivetsamverkar kring denna utveckling. Överenskommelsen angervilken part som skall vara mottagare av medel från infrastrukturfonden förresp. Regeringen förordar att högst 1 300 milj.kr. ur fonden förinfrastrukturinvesteringar skall kunna disponeras för kollektivtrafikprojekt iGöteborgsregionen i enlighet med den överenskommelse som träffats, fömtsatt attprojekten konkretiseras ytterligare och med beaktande av den delfinansieringsom i överenskommelsen anges skola ske med statliga anslag, kommunala medel ochmed avgifter på väg- och gatutrafiken. Regeringensbedömningar och förslag: Huvudmannaskapetför kollektivtrafiken i skall ändras så att enbart kommunoch blir huvudmän. Detär värdefullt att ett åtgärdsprogram utarbetats för trafiken och miljön. Ytterligare förhandlingar krävs för att klarläggahur mycket medel som får disponeras ur fonden för infrastmkturinvesteringar. Skälen till regeringensbedömningar och förslag: Malmöhusläns landsting, och har träffat enöverenskommelse som bygger på förutsättningen att beslut fattas om utbyggnad aven fast Öresundsförbindelse som en kombinerad landsvägs- och järnvägsbro mellanMalmö och . Beroende på den osäkerhet som är förknippad med brobyggethar många åtgärder i trafiksystemen inte kunnat preciseras i den nu träffadeöverenskommelsen. Avsikten är att en avstämning skall ske. Om beslut fattas omen fast Öresundsförbindelse före bedömer förhandlingsmannen attytterligare förhandlingar bör kunna genomföras senast . Överenskommelsen innebäratt det inom Malmöhusregionen skapas en gemensam huvudman för kollektivtrafikeni och att denna huvudman också skall ansvara för att planeraåtgärder i trafiksystemet. Huvudmannen tillskapas från och med den I januari1992 genom att Malmökommun och bildar ett gemensamt kom- Prop.1990/91:87 munalförbund. En samarbetskommitlé skall följa upp överenskommelsentill dess kommunalförbundet . Ettprogram för den inomregionala kollektivtrafiken skall utarbetas. Iöverenskommelsen redovisas ågärder avseende Elektrifiering,nya stationer, banförbättring m.m. samt eventuell anslutning till Stump.Kostnad 260 440 milj.kr. Härtill kommer milande materiel för ca 100 milj. kr. DubbelspårMalmö-Lund-()-och vidare till samtkapacitetsförbättring . Utbyggnadav ett tredje spår och planskild korsning mellan ochsödra stambanan i . Kostnaden bedöms till 490 milj.kr. Anslutningav eventuell till genom ny tunnel med stationer underMalmö city. Kostnaden bedöms till 4000-5000 milj.kr. Tågmellan /och övriga större orter i och samt . Utbyggnadav en yttre ringväg i : Ledenskall avlasta , utgöra förbifartsled utanför och anslutadet överordnade vägnätet till en eventuell . Kostnaden bedöms till I 130 milj.kr. Nyasträckningar, standardhöjning, förbifarter och trafikplatser på regionaltbetydelsefulla vägar. Kostnaden bedöms till 874 milj.kr. Genombeslutet att bilda en gemensam huvudman för kollektivtrafik och för planeringav det regionala trafiksystemet skapas en betydelsefull förutsättning för enrationell och ändamålsenlig samhällsplanering inom . Dennaorganisationsförändring får ökad betydelse om planerna på utbyggda förbindelseröver genomförs. Det är också viktigt att åstadkomma en samordningmellan utbyggnaden av infrastrukturen och bebyggelseutvecklingen i enlighet medde riktlinjer för och regional planering som redovisas i propositionenom en god livsmiljö. Förslagetom ett ändrat huvudmannaskap för kollektivtrafiken i förutsätter för sitt genomförande en ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskap for viss kollektiv persontrafik. Avsik ten är att ett lagförslag tillsammans med andra förslag till författ ningsförändringar på bl.a. yrkestrafikens område skall behandlas i en 127 departementspromemoria somfärdigställs i vår. Efter remissbehandling Prop. 1990/91:87 skalllagförslaget föreläggas , så att förutsättningar finns föratt genomföra det ändrade huvudmannaskapet /92. Settmot bakgrund av ett byggande av en kombinerad järnvägs- och vägtrafikbro överÖresund är det angeläget att trafikens infrastruktur i i övrigtkan utvecklas så att ett sammanhängande och väl fungerande nationellt,regionalt och lokalt trafiksystem åstadkomms i detta område. Mot bakgmnd av deoklara planeringsförutsättningar som råder är det värdefullt att så mångaåtgärder kunnat definieras av detta slag. Regionenavser att bidra med ca 300 milj.kr. Finansieringsmedverkan genom avgifter fråntrafikanter, näringsliv etc. får enligt vad som sägs i överenskommelsen prövasi anslutning till varje enskilt investeringsobjekt. Bl.a. diskuteras enfinansiering av yttre ringen genom avgifter från trafikanterna. Regeringenhar i årets finansplan anmält att regeringen är beredd att avsätta 5,5miljarder kronor ur den föreslagna fonden för infrastrukturinvesteringar tilldelfinansiering av investeringar, som förhandlas fram för att förbättramiljösituationen i storstadsregionerna, underlätta rörligheten samt skapaförutsättningar för dessa regioners utveckling. För del börhögst 700 milj.kr. disponeras, dock först när ytterligare klarhet vunnits omprojektens utformning och om finansieringsförutsättningarna för enskildaobjekt. Statens förhandlare har i sin skrivelse 199101 15 till regeringenöverlämnat resultatet av de förhandlingar som förts i och därvidför sin del anmält att det är nödvändigt med ytterligare förhandlingar medberörda parter. Videlar den ståndpunkten. Åtgärdsprogrammet för regionen behöver konkretiserasytterligare, vilket inle bara gäller rent allmänt i fråga om trafikleder ochkollektivtrafik utan också i förhållande till den kommunala och regionalaplaneringen av bl.a. anslutningar till en fast förbindelse över . Enannan viktig fråga som behöver få ett ytterligare klarläggande är dendelfinansiering som enligt den nu träffade överenskommelsen förutsätts ske medregionala medel. Vad som menas med "regionala" medel är exempelvisoklart. Det kan också finnas anledning att ånyo pröva i vad mån finansieringkan ske med bidrag från företag i samband med markexploatering eller annanfinansiering. Det bör ankomma på delegationen för infrastmkturinvesteringaratt pröva omfattningen av de fondmedel som skall utgöra en delfinansieringfrån statens sida till trafikinvesteringar i . 6 Utveckling av statens affarsdri vande verksamhet Prop. Sammanfattningav regeringens bedömningar och förslag: Affärsverkensom förvaltar vikliga delar av samhällets infrastruktur arbetar på marknaderdär inslagen av konkurrens blir alll större. sker en internationaliseringav de nationella marknader där affärsverken bedriver sina verksamheter. Utvecklingoch förnyelse krävs av affärsverken. Denstatliga affärsverksamheten bör kunna generera en avkastning som dels täckerden egna rörelsens kapitalbehov, dels kan ge ägaren utdelning på investeratkapital. Statensaffärsverksamhet ges en sådan organisationsform att ägarrollen kan utövasändamålsenligt och effektivt. De regelverk som gäller för redovisning ochstyrningen av affärsverken är i många fall otidsenliga och dåligt anpassadetill dagens affärsverksamhet. Detta gäller i särskilt hög grad för deaffärsverk som är utsatta för konkurrens. Detfortsatta översynsarbetet inriktas på att i första hand de affärsverk somarbetar i konkurrens skall omvandlas till aktiebolag. ochdomänverket föreslås här att ombildas till aktiebolag. ges en nyassociationsform den . Särskilda åtgärder blir aktuella för att lösasociala, regionalpolitiska, försvarspolitiska och konsumentpolitiska åtagandenvid det fortsatta arbetet med samtliga. Ett fortsatt arbete krävs för att i detaljgenomföra dessa förändringar av affärsverkens verksamheter. Detta innebär attregeringen i vissa frågor kommer att återkomma till . Detfinns sju statliga affärsverk, nämligen postverket, ,(), , luftfartsverket, statensvattenfallsverk () och domänverket. Det tidigare affärsverket FFV harnyligen ombildats till aktiebolag. Affärsverksformen skapadesår 1911 i de huvuddrag som alltjämt är tillämpliga. Det finns ingen entydigprincip bakom valet av företagsform. Flertalet statliga affärsverk får dock sessom förvaltare av viktiga delar av samhällets infrastruktur. Det har frånbörjan funnits starka inslag av naturliga monopol i verksamheten även om gradenav monopol varierar från verk till verk. Även i andra avseenden finns det storaolikheter mellan verken, vilket har lett till skilda organisatoriska lösningaroch styrformer. Affärsvcrksformcnkännetecknas av att verket utgör en självständig ekonomisk enhet i förhållandetill statsbudgeten som den förmögen-hetsmässigt utgör en integreraddel av staten. Andra kännetecken är att regeringen har direktivrätt gentemotverken och att dessa har lydnadsplikt 9 1990/91. 1 .saml Nr 87 iförhållande till regeringen. Affärsverken finansierar verksamheten med Prop. 1990/91:87 sina intäkter från de tjänster och produkter detillhandahåller. Någon helt entydig och allmängiltig definition av vad ettaffärsverk är finns dock inte. Dethar hänt mycket i synen på statlig affärsverksamhet under de senasteårtiondena. Affärsverksformen har utretts under dennaperiod. Omfattande förändringar har också skett av styrningen och ledningen avaffärsverken. har förutsättningarna för verksamheten förändrats. Detställs nu ökade krav på marknadsanpassning. Denna anpassning har flera aspekter.Affärsverken har i allt större utsträckning blivit kundberoende, och de måstesträva efter att anpassa sin produktion av varor och tjänster till kundernasÖnskemål. Bl.a. den tekniska utvecklingen gör att verksamheten inte kanbegränsas till den "kärnaffär" inom vilken affärsverket från börjanhade en monopolliknande ställning. Detta har fört med sig en diversifiering somleder till att en större del av verksamheten bedrivs inom områden där ocksåandra företag arbetar. Det råder allmän enighet om att den konkurrensutsattaverksamheien inte skall subventioneras av sådan verksamhet där aflfarsverketalltjämt har en skyddad ställning. Särskilt ()har med skärpa hävdat att affärsverkens konkurrensutsatta verksamhet börsärredovisas, helst i aktiebolagsform. Ettannat argument för aktiebolagsformen är de utökade önskemålen om samarbete medintressenter inom landet. När sådant samarbete ges fastare form leder det iregel till bildandet av särskilda bolag. Som exempel kan nämnas samarbetetmellan och vissa kommuner eller mellan och Ericsson.Flera av affärsverken arbetar på områden där den allmänna tendensen tillinternationalisering är särskilt stark. Ett samarbete med utländskaintressenter kan underlättas om den egna verksamheten bedrivs i former som ärinternationellt vedertagna. Affärsverkenpåverkas också av statens strävan att förvalta sitt kapital effektivare. Dennasträvan har sin grund både i önskemål om ett effektivare resursutnyttjande isamhället och i det statsfinansiella läget. Det finns bärandesamhällsekonomiska skäl för staten att tillämpa ett marknadsmässigtavkastningskrav på de statliga kapitaltillgångarna. Ett sådant krav kan t. ex.leda till en mera rättvisande prissättning och därmed också skapaförutsättningar för en långsiktig lönsamhet inom de branscher där det statligaföretaget verkar. Sådana motiv har haft stor betydelse bl.a. vid tillkomsten avdet nuvarande systemet för ekonomisk styrning av . Underde senaste årtiondena har alltså förutsättningarna för de statligaaffärsverkens verksamhet förändrats radikalt. Även de verk som tidigarearbetade på marknader som präglades av s. k. naturliga monopol måste nu istörre utsträckning arbeta på marknadens villkor. Ett yttre tecken härpå är attdelar av verksamheten numera bedrivs i aktiebolagsform, varvid affärsverkenfungerar som moderföretag i koncernen. Alltjämt gäller dock ettomfattande regelverk för affärsverken. Utgångs punkten för detta är regeringsformens bestämmelser om att statens medel inte får användas på annat sätt än har bestämt och att statens 130 medelstår till regeringens förfogande. Som en följd av detta skall investe- Prop.1990/91:87 ringar och finansieringen av dessa ytterst beslulas av riksdagen.Driften av verksamheten inom affärsverken behöver däremot inte underställasriksdagen ulan är en fråga för regeringen. I driftansvaret ingår bl. a. attbesluta om taxor, verkens inre organisation och förordnande av de högsta cheferna.Av praktiska skäl har regeringen i olika omfattning delegerat beslut i dessafrågor till affärsverken. Detfinns också andra begränsningar för affärsverken, t.ex. bestämmelser omförvärv och försäljning av fast egendom, förvärv, försäljning och bildande avdotterbolag m. m. De innebär ett komplicerat beslutsfattande som tar lång tidatt administrera. Konsekvensen kan bli att affärsverken intestrukturrationaliserar sina företag och fastigheter genom aktiva köp ochförsäljningar i en sådan omfattning som skulle vara ekonomiskt motiverat. Enannan konsekvens kan vara att dotterbolag till affärsverken ges ett egetkapital som är för litet med hänsyn till verksamhetens natur. Regelverkenhar tillkommit under en följd av år och har i en del avseenden kommit att blikomplicerade och oöverskådliga. Vidare är reglerna som nämnts olika föraffärsverken. Reglerna kan i vissa fall betraktas som hinder för en ökadeffektivitet och produktivitei inom de statliga affärsverken. Pågmndval av verksledningskommitténs arbete fastställdes generellariktlinjer för styrning och finansiering av de statliga affärsverken sominnebar bl. a. ökad målstyrning, mllande treårsplanering och ändradefinansieringsformer (prop. 1986/87:99, KU 29, rskr. En grundtanke bakomreformen var att förhållandena inom de statliga affärsverkskoncernerna skulleanpassas till vad som gäller inom näringslivet. Därmed skulle en ökadeffektivitet kunna nås, som bättre fömtsättningar skulle skapas förlika konkurrensvillkor mellan statligt och privat företagande. Sedanår 1987 har arbetet fortsatt med att finna lämpliga verksamhetsformer för vartoch ett av de berörda verken. beslutade om nya principer förstatsmakternas styrning av Vallenfall. har vid årskiftet1990-1991 ombildats till aktiebolag. Iårets budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 8) har kommunikationsministernredogjort för den pågående översynen av affärsverken inomkommunikationsdepartementets område. Syftet med arbetet är att utvecklamöjligheterna till en bättre tillämpning av både företagsekonomiska ochpolitiska styrmedel. En viktig del av arbetet är att precisera de krav påaffärsverken som betingas av statens roll som ägare dvs. de företagsekonomiskakraven på avkastning m. m. och de krav som betingas av statens roll somuppdragsgivare och beställare. De senare kraven avser bl. a. service- ochkvalitetsnivå. situation med växande konkurrens tvingas staten pröva frågor som rörtaxeutjämning, rikstäckande service etc. Att kräva av endast ett företag attdet skall tillhandahålla t. ex. tjänster i glesbygd trots att de inte täckersina kostnader medför naturligtvis att företagens verksamheten får en sämrelönsamhet än sina konkurrenter. Dettaproblem kan lösas på i princip två sätt. Antingen kan staten betala 13 ( förde sociala och regionalpolitiska tjänster som bör upprätthållas eller får Prop.1990/91:87 alla aktuella företag bidra så att den samhälleliga servicen kanupprätthållas. Det senare kräver sannolikt någon form avkoncessionslagstiftning inom det aktuella området. Det finns inte någotallmängiltigt svar på vilken metod som bör väljas för statlig affärsverksamhet,utan statsmakterna bör avgöra detta från fall till fall. Möjligheternaför staten att i sin affärsverksamhet ta hänsyn till sociala ochregionalpolitiska mål är inte beroende av verksamhetens associationsform, dvs.om den bedrivs som affärsverk eller som statsägt bolag. Däremot påverkasgivetvis sättet att styra verksamheten. Affärsverken är statliga myndigheter,och regeringen har rätt att ge dem direktiv genom regeringsbeslut och liknande.Denna möjlighet saknas när det gäller aktiebolagen, som är självständigarättssubjekt vilkas verksamhet främst regleras av aktiebolagslagen. Det finnsdock stora möjligheter att utöva ett aktivt inflytande från ägarens sida även ifråga om bolag. Staten kan använda det s. k. offertförfarandet, som innebär attett bolag genom avtal tar på sig vissa uppgifter av samhällelig karaktär. Enannan väg är att ägaren för in särskilda föreskrifter i bolagsordningen. Detfinns en rad exempel på aktiebolag som har utpräglade samhällsuppgifter, t.exApoteksbolaget, och . Aktiebolagetär en företagsform för ekonomisk verksamhet där aktieägarna inte är personligtansvariga för bolagets förpliktelser utan ansvarar endast för det egna insattakapitalet. Denna regel om ansvar har dock många principiella och praktiskaundantag inte minst genom förhållanden i det ekonomiska livet. Aktiebolagetsverksamhet och förpliktelser styrs genom ett antal lagar och regler, bl. a.aktiebolagslagen (ABL), bokföringslagen (BFL) och skatte-lagsstiftningen.Föreningen auktoriserade revisiorer (FAR) och bokföringsnämnden (BFN) utfärdaranvisningar kring god redovisningssed och revisionsrekommendationer. Därmed gesföreskrifterna i BFL och ABL ett mera konkret innehåll. Huvudregelnär att i ett aktiebolag skall samtliga aktier ha lika värde och rättigheter.Undantag från denna huvudregel medges endast inom den ram som ABL toreskriveroch det måste framgå i bolagets bolagsordning om så är fallet. Undantagen kanvara skilda ekonomiska eller röslmässiga förhållanden. Aktier kan ha olikaröstetal, t.ex. en aktie kan ha ett röstvärde av 10 röster eller så kan vissaaktier ha en förhandsrätt på utdelning från bolaget. Dessa undantag i ABL ochBFL kommer att anpassas till utvecklingen inom EG. Aktiebolagkan bildas av en eller flera stiftare, vilka måste vara svensk medborgare eller svensk juridisk person. När bolaget registreras måste det även finnas en bolagsordning. Denna bolagsordning har en viktig roll i aktiebolagens verksamhet. I bolagsordningen specificeras la gens krav på aktiebolaget och sådana regler som stiftarna anser vara viktiga för bolaget. Det krävs särskild majoritet på bolagsstämman för att 132 ändra i bolagsordningen.Aktiebolaget är till skillnad från ett affärsverk en Prop. 1990/91:87juridisk person som kan förvärva rättigheter och ta på sig skyldigheter. Aktiebolagelshögsta beslutande organ är bolagsstämman där bolagets aktieägare sammanträder,vanligtvis en gång . Bolagsstämman väljer en styrelse som skall ansvaraför bolagets organisation och förvaltningen av bolagets verksamhet. Styrelsenhar under bolagets verksamhetsår regelbundna sammaniräden. Stämman tar ocksåställning till styrelsens förvaltning av bolaget under det gångna året.Styrelsen utser i sin tur verkställande direktör som skall ansvara för denlöpande förvaltningen av verksamheten . Bolagsstämman skall även utse en ellerflera revisorer som skall granska styrelsens och verkställande direktörensarbete med förvaltningen av bolaget. Aktiebolagettillförs vid starten ett aktiekapital som skall arbeta i bolaget. Dettaaktiekapital skall vara basen för bolagets verksamhet. Aktiekapital kan ökaseller minskas vid vissa tillfallen som är noggrant reglerade. ABL innehåller enrad regler till skydd för bolagets borgenärer. Aktiebolagetskall ha en ordnad redovisning. Hur detta skall fungera regleras i BFL, ABL ochgenom rekomendationerna från FAR och BFN. För varje räkenskapsår skall bolagetavge en årsredovisning. Denna skall bestå av följande delar, resultaträkning,balansräkning och förvaltningsberättelse. Om aktiebolaget är moderbolag i enkoncern skall bolaget dessutom avge en koncernredovisning. Om ett aktiebolaginnehar av rösterna i ett annat aktiebolag eller på annat sätt harell bestämmande inflytande över ett annat bolag uppstår en s. k.koncerngemenskap. Särskilda regler om utdelning, internprissättning ochredovisning träder då i kraft. arbetar affärsverken på marknader där både den nationella ochinlernalionella konkurrensen har ökal starkt under del senasie årtiondet. Dettahar inneburit att de förutsättningar som affärsverken har att arbeta efter ihögre grad bestäms på marknadens villkor.