prop · GE0393 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:93 omrättsmedicinsk verksamhet, m.m. Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet den 14 febmari 1991. 1propositionen lämnas en redogörelse för beslutade och planerade regeländringarsom beräknas leda till en kraftig min.skning av sådana rättsmedicinskaundersökningar som innefattar obduktion. De uppgick till drygt 14 000.Därav var hälften s.k. enkla dödsorsaksundersökningar. Den sistnämnda typen avundersökningar beräknas i stort sett komma att upphöra till följd av de ändradereglema. Arbetsbelastningen för den rättsmedicinskaundersökningsorganisationen minskar därmed. självständig myndighet, rättsmedicinalverket, föreslås bli inrättad den 1juli 1991 (ör de verksamheter som rättsläkarstationeraa och statens rättskemiskalaboratorium nu svarar för. upphör uppgift somchefsmyndighet för dessa verksamheter. Detta innebär att ytterligare ett stegtas i arbetet med att renodla styrelsens roll och ansvarsområde i linje med vadriksdagen beslutat . Inomden nya myndigheten skall finnas en rättsserologisk avdelning med de uppgiftersom blodgmppsserologiska avdelningen inom statens rättskemiska laboratorium nuhar ansvar för. Vidareskall inom den nya myndigheten finnas regionala rättsmedicinska avdelningaroch en rättskemisk avdelning som bl.a. skall lämna rättskemisk service åt deregionala avdelningarna. Dessa avdelningar skall svara för de uppgifter som rättsläkarstationemaoch den kemiska avdelningen vid statens rättskemiska laboratorium har,dvs. främst att utföra rättsmedicinska undersökningar på uppdrag av polisen ochandra rättsvårdande myndigheter. Förverksamheten inom rättsmedicinalverket föreslås att ett förslagsanslag på . anvisas för /92. 1 1990/91. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde den 14 febmari 1991 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , S. ,, , , R. , , , , G.Andersson, Lönnqvist, , , , , , ,, Proposition om rättsmedicinsk verksamhet, m.m. Vidstatens rättsläkarstationer utförs rättsmedicinska undersökningar av olikaslag, t.ex. obduktioner, undersökningar av misshandlade eller för brottmisstänkta personer sarnt laboratorieundersökningar. Rättsläkarstationer finnsi (), , , , och . Statensrättskemiska laboratorium (SRL) har till uppgift att utföra undersökningar av rättskemi.skoch biodgmppsserologisk art. Inom SRL finns två från varandra friståendeavdelningar, nämligen en kemisk avdelning och en biodgmppsserologisk avdelning.Enligt beslut av (prop. 1971:29, InU 29, rskr. 196) är SRLlokaliserat till sedan slutet av 1970-taIet. Socialstyrelsenär chefsmyndighet för rättsläkarstationema och SRL. Olikafrågor som rör verksamheten vid dessa enheter har utretts i skilda sammanhangunder senare år. Det gäller såväl verksamhetens innehåll och omfattning somdess organisation. Ipropositionen 1979/80:6 om uppgifter och organisation, m.m.redovisades (s. 63) att avsikten var att en särskild utredningsman skulletillkallas med uppgift att skyndsamt kartlägga behovet och omfattningen avrättsmedicinsk service samt närmare utreda i vilka organisatoriska former dennaservice skal! Han skulle därvid särskilt undersöka och belysa fömtsättningamaför att överföra det rättsmedicinska undersökningsväsendet tillsjukvårdshuvudmännen. Uppdraget avsågs även omfatta vissa frågor som rörde SRL. Iseptember 1983 tillkallades en särskild utredare (numera kanslichefen ) med uppdrag att utreda det rättsmedicinska, rättskemiska ochkriminaltekniskaundersökningsväsendets organisation, m.m. (dir. 1983:57).Utredningen, som benämndes , avlämnade i febmari 1986 sitt betänkande(Ds S 1986:3) Samordning av det rättsmedicinska, rättskemiska ochkriminaltekniska undersökningsväsendet. Sammanfattningen i RRK-utredningensbetänkande bör fogas som Prop. 1990/91:93 bilaga 1 till protokollet i dettaärende. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över deremissinstanser som yttrat sig över betänkandet bör fogas till protokollet sombilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena har gjorts inomsocialdepartementet och finns tillgänglig i ärendet (dnr S 949/86). Bl.a.med anledning av vad remissinstansema anfört förordnade statsrådet en utredare (numera generaldirektören ) attytterligare bereda de frågor som behandlats i betänkande.Utredaren lade fram ett betänkande med förslag till lag omomhändertagande och undersökning av avlidna. Sammanfattningen i betänkandet börfogas som bilaga 3 till protokollet i detta ärende. Remissyttrande överbetänkandet har avgetts av utredningen för översyn av bestämmelsema om tillsynöver hälso- och sjukvårdspersonalen m.m., den s.k. tillsynsutredningen (S1987:03). (S 1987:02) och tillsynsutredningen tillkallades imars 1987. Uppdragen till båda utredningama innefattar frågor som behandlats ide två nyssnämnda betänkandena. Enredogörelse för bl.a. frågor som rör reglema om åtgärder vid dödsfall, pågåendeutredningar och utvecklingen av antalet undersökningar av avlidna bör fogas tillprotokollet som bilaga 4. Flera av syftena med förslagen i de två tidigarenämnda betänkandena har tillgodosetts genom regeländringar som trädde i kraftden och den nya begravningslagstiftningen. 1 redogörelsen och idet följande (avsnitt 3) behandlas reformarbetet inom förevarande område. Detgäller såväl åtgärder som redan vidtagits som planerade regeländringar. Jagkommer i det följande att för fullständighetens skull beröra en del frågor ivilka beslut kan fattas på regerings- eller myndighetsnivå. Dit hör bl.a.sådana frågor som regeringen bör besluta om enligt riksdagsbeslutet omledningen av den statliga förvaltningen (prop. 1986/87:99, KU29, rskr. Jaghar i detta ärende särskilt samrått med chefen för ifrågor som rör tjänster inom högskolan, chefen för i frågorsom rör polisväsendet, statsrådet i frågor som rör begravningslagstiftningenoch statsrådet vad gäller folkbokföringslagstiftningen. Iårets budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 7 s. 96) har regeringenföreslagit att, i avvaktan på särskild proposition i ämnet, för budgeråret1991/92 beräkna till ett förslagsanslag på . och till Statens rättsläkarstationer ett förslagsanslag på . Jaganhåller att nu få ta upp bl.a. frågan om organisationen av den verksamhet som SRLoch rättsläkarstationema nu svarar för och frågan om anslag för budgeråret1991/92 till denna verksamhet. 2 Reformarbetet i Stort Prop. Som jag nämnt har frågor som gäller såväl denrättsmedicinska och rättskemiska verksamhetens innehåll och omfattning somverksamhetens organisation i skilda sammanhang. Jag vill erinra om att har gett regeringen tillkänna vad socialutskottet anfört om den framtida utvecklingen förrättsmedicinen (1988/89:SoUl6, rskr. Utskottet har bl.a. förutsatt attregeringen skyndsamt tar sig an frågoma om huvudman och organisation av verksamheten. Vidare har behandlat frågorsom rör reglema om kliniska och rättsmedicin.ska obduktioner (jfr bilaga 4). I betänkandet SoU 1985/86:1 framhöll socialutskottet attobduktionslagens intentionerom hänsyn till de närmast berördas uppfattninginte får urholkas genom att överdrivet många dödsfall för säkerhets skullhänförs till sådana med okänd dödsorsak eller anses motivera rättsmedicinskundersökning. erinrade utskottet om att vid tillkomsten avobduktionslagen uttalade att undantaget från principen om hänsynstagande tillden avlidne och hans anhöriga borde tillämpas restriktivt. framhöll i betänkandet SoU 1986/87:6 attsynpunkterna föregående år i betänkandet SoU 1985/86:1 alltjämt gjorde sigmycket starkt gällande. Utskottet poängtei:ide att det är angeläget attupprätthålla obduktionslagens restriktiva syn i fråga om obduktion mot denavlidnes eller de anhörigas vilja. Utskottet erinrade i betänkandet 1989/90;SoUl om sina tidigareuttalanden och framhöll att det vidhöll sin uppfattning i dessa avseenden.Utskottet redovisade därvid att reglema för samtycke till klinisk obduktionutreddes av transplantationsutredningen. Även utfallet av reglema om obduktionoch dödsbevis borde enligt utskottets uppfattning redovisas i detta sammanhangRiksdagen beslutade att som sin mening ge regeringen till känna vad utskottetanfört (rskr. 1989/90:1). Det föreligger således ett behov av att se över de reglersom gäller vid dödsfall, bl.a. i fråga om undersökningar av avlidna. Deuttalanden som gjort visar också detta. Dessa uttalanden utgör enutgångspunkt för mina överväganden. De har ock.så legat till gmnd förtilläggsdirektiv till transplantationsutredningen (se bilaga 4). Antalet obduktioner har stor betydelse förarbetsbelastningen vid rättsläkarstationema. Jag tar därför upp vissa frågorsom rör de regler som påverkar omfattningen av denna verksamhet (avsnitt 3)innan jag går in på frågor om verksamhetens organisation m.m. Del är naturligt att eftersträva en samlad reform inom ettområde av det slag som är aktuellt. Beredningen på grundval av RRK-utredningensbetänkande inleddes också med denna målsättning. Jag har dock kommit fram tillatt det i detta fall är ändamålsenligt med ett reformarbete i fiera Det rör sig om fleraolika frågor inom ett komplicerat område. 1990/91:93 Utredningarpågår inom några delområden. Inte minst mot bakgrund av uttalandenanser jag att detta inte får försena angelägna reformer inom andra delområden. Jaglägger i det följande fram förslag om myndighetsstrukturen m.m. Inför denavslutande beredningen av dessa frågor tillsattes en arbetsgruppinom med uppgift att avge förslag om rättsläkarstationemasoch SRLs framtida organisation. Ibeslutet om att tillsätta arbetsgruppen erinrades bl.a. om att rättsläkarstationemasverksamhet kommer att koncentreras till förrättningar av rent rättsvårdandekaraktär till följd av att sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. tarett större ansvar för utredningar vid dödsfall utanför sjukhusen. Gruppen bordeutgå från att ett landstingskommunalt huvudmannaskap inte är aktuellt. Vidarevar en förutsättning att åtgärder borde vidtas för att nämnda enheter skulle fåen från fristående ställning. De olika enheterna borde hasjälvständigt ansvar för den löpande verksamheten men ha en gemensam administrativser\'ice och ledning. Gruppen skulle också bl.a. ta ställning till det förslagom avgiftsfinansiering av verk.samhetema som lämnat i anslagsframställningenför /92. 1en rapport (Ds 1991:8) har arbetsgmppen redovisat resultatet aven första arbetsetapp som omfattar bl.a. frågor om myndighetsstnikturen och enkomplettering av det underlag som bl.a. betänkande ochremissyttrandena över detta utgör. Minaförslag och bedömningar i det följande i de frågor som behandlas i rapportenöverensstämmer i huvudsak med arbetsgruppens (se avsnitten 4, 5 och 6). 1övrigt gäller att en stor del av förslagen i gmppens rapport rör frågor i vilkabeslut kan fattas på regerings- eller myndighetsni\'å. Jag ser rapporten somett värdefullt underlag för sådana beslut. 3 Reglerna om åtgärder vid dödsfall Obduktionerutgör en dominerande del av verksamheten vid rättsläkarstationema. Innan jaggår in på frågor som rör organisationen m.m. av verksamheten tar jag därför uppnågra frågor som rör bl.a. reglema om åtgärder vid dödsfall och undersökningarav avlidna (se i övrigt bilaga 4). Ettförsta steg i reformarbetet togs genom en överenskommelse mellan staten och sjukvårdshuvudmärmensom träffades . Den innebär att dessa huvudmän fr.o.m. den Ijanuari 1990 tar ett större ansvar än tidigare för att dödsbevis utfärdas viddödsfall utanför sjukhusen. Avsikten var bl.a. att härigenom minska antaletenkla dödsorsaksundersökningar vid rättsläkarstationema. I anslutning tillöverenskommelsen ändrades allmänna läkarinstmktionen (1963:341) fr.o.m. den Ijanuari 1990. Jagvill nämna att antalet enkla dödsorsaksundersökningar vid rättsläkarstationemahar minskat från 5 1987 till 5 1989 och 3 1990, dvs. med40,och Prop. 1990/91:93 mellan åren1989 och 1990. Jag .ser denna utveckling som ett stort steg när det gäller attförverkliga de intentioner som uttalat. Dennya begravningslagstiftning som träder i kraft innebär attregelsystemet ändras på ett antal väsentliga punkter. En god gmnd för detfortsatta reformarbetet har därmed lagts. Ettandra steg i reformarbetet bör nu tas. I den fortsatta framställningen kommerjag att redovisa planerade regeländringar i detta steg. Det gäller bl.a.författningsändringar som bör träda i kraft . Dettredje steget avser de frågor som tillsynsutredningen och transplantationsutredningenbehandlar (se bilaga 4). Tillsynsulredningen avser att lägga framsina förslag. Tran.splantationsutredningensarbete beräknas vara avslutat under andra hälften av . se över reglema om rättsmedicinska undersökningar. Somutgångspunkter för en översyn av gällande regler om åtgärder vid dödsfall ochom undersökningar av avlidna bör enligt min mening kunna gälla följande. - anpassas till utvecklingen inom hälso- ochsjukvården och underlätta eftersträvade förändringar av denna, - innebära att sjukvården skall ha samma ansvaroberoende av platsen för ett dödsfall och oberoende av hur sjukvården lokalt ärorganiserad, - vara i samklang med intentionerna iobduktionslagen, - leda till att polisen kopplas in vid ett dödsfallenbart när detta är motiverat med hänsyn till de rättsvårdande intressena och - därmed också leda till att uppgifterna för den rättsmedicinskaundersökningsorganisationen renodlas till att svara för den särskildakompetens som behövs med hänsyn till dessa intressen. Attpolisen och den rättsmedicinska undersökningsorganisationen i fortsättningeninte bör kopplas in vid dödsfall när detta inte är motiverat med hänsyn till derättsvårdande intressena innebär bl.a. att polisen bör befrias från uppgiftenatt i andra fall skaffa dödsbevis och att uppgifterna för nämnda organisationbör renodlas så att den kan svara för den särskilda kompetens som behövs medhänsyn till dessa intressen. Deuttalanden som gjort (se avsnitt 2) bör ligga till gmnd för fortsattarbete med regelsystemet inom detta område. Som resultat av ett beredningsarbeteinom redovisas i det följande vissa planerade regeländringar.De kan beräknas leda till att de rättsmedicinska undersökningarna i form avenkla dödsorsaksundersökningar i stort sett kommer att upphöra. StatsrådetAsbrink avser att senare föreslå att regeringen inhämtar lagrådets yttrandeöver bl.a. förslag till ny folkbokföringslag och förslag till lag om ändring ibegravningslagen (1990:1144). Sistnämnda förslag innefattar ändringar i reglersom är aktuella i förevarande sammanhang. 1fråga om dödsfallsanmälan är en nyhet i den nya begravningslagen att dödsfallskall anmälas av sjukvårdsinrättningen om den avlidne vid dödsfallet vårdadesdär eller förts dit i anslutning till dödsfallet. 1 andra fall skall anmälanliksom göras av anhöriga m.fi. Genomatt dödsbeviset fr.o.m. den endast blir ett intygande avdödsfallet och inte längre ett intyg om död.sorsaken bör dödsbeviset kunnatillställas folkboktöringsmyndigheten efter ett dödsfalloch därmed så snabbt att en separat dödsfallsanmälan inte längre krävs. Motdenna bakgmnd kommer det att föreslås i lagrådsremissen att de regler somgäller anmälan om dödsfall i (4 kap. 1-4 §§ begravningslagen) slopas isamband med att en ny folkbokföringslag träder i kraft . Enligtallmänna läkarinstmktionen (1963:341) var läkarnas skyldighet au anmäla ett död.sfalltill polisen t.o.m. formulerad så att sådan anmälan skulle göras om enfullständigare underscikning av den döda kroppen behövdes för att dödsorsakenskulle kunna fastställas. Isamband med att varje läkare blev skyldig att om det behövs tainitiativ till obduktion enligt obduktionslagen (1975:191) ändrades nämndaformulering i läkarinstmktionen så att ett dödsfall skall anmälas till polisendå förhållandena är sådana att en rättsmedicinsk obduktion eller annanrättsmedicinsk undersökning behövs. 1lagrådsremissen kominer en motsvarande ändring i begravningslagen att föreslås. Polisensuppgift att skaffa dödsbevis innebär enligt begravningskungörelsen (1963:540)och, fr.o.m. , enligt den nya begravningsförordningen(1990:1147) att polisen skall skaffa dödsbeviset om ett sådant inte kommit intill pastorsämbetet inom efter det att dödsfallet anmälts. Dettaåliggande för polisen har medfört att polisen kommit att få ansvaret för attskaffa dödsbevis vid dödsfall utanför sjukvårdsinrättningarna när det inteutfärdats av den läkare som konstaterat dödsfallet eller någon annan läkare.Man räknade på sin höjd med ca 600 sådana fall när obligatori.skt dödsbevisinfördes (se prop. 1970:92 s. 7 och avsnitt 4 i bilaga 4). Istället har 6 000-7 000 enkla dödsorsaksundersökningar kommit att utföras perår fram t.o.m. . Utgångspunktenbör vara att uppgiften att skaffa dödsbevis och, fr.o.m. ,intyg om dödsorsaken vid naturliga dödsfall skall ankomma på sjukvården.Polisen skall kopplas in endast när detta är motiverat med hänsyn till derättsvårdande intressena. 1 linje därmed och med den av godkändariktlinjen att polisens verksamhet bör renodlas så att polisen i ökadutsträckning kan koncentrera sig på sin centrala funktion attupprätthålla allmän ordning och säkerhet (prop. 1989/90:155,1990/91:JuU 1, rskr. 1) bör därför nuvarande regler ändras så att polisen befriasfrån åliggandet att skaffa dödsbevis när någon annan inte har gjort det. Detankommer på regeringen att besluta om detta. detta hänseende har jagsärskilt samrått med chefen för Somnyss nämnts innebär detta inte någon ändring av förhållandet att polisen skallkopplas in vid ett dödsfall när det är motiverat med hänsyn till derättsvårdande intressena. Avsikten är i stället att göra sjukvårdens ansvar vidnaturliga dödsfall tydligare. Förriksdagens information vill jag beröra frågan om reglering av uppgiften alt utfärdadödsbevis och intyg om dödsorsaken vid död.sfall utanför sjukhus dåförhållandena inte är sådana att en rättsmedicinsk obduktion eller annanrättsmedicinsk undersökning behövs. Jaghar fömt nämnt det ökade ansvar för att dödsbevis utfärdas vid dödsfall utanförsjukhus som sjukvårdshuvudmännen och läkarna har fr.o.m. den I januari 1990.Som också redovi.sats har antalet enkla dödsorsaksundersökningar minskat kraftigtmellan . Minskningen har dock varit starkt varierande mellande olika rättsläkarstationemas områden (jfr avsnitt 5 i bilaga 4). Storaskillnader i detta avseende föreligger ocksä mellan såväl olikalandstingsområden som olika polisdistrikt. Mycket talar för att des.saskillnader till stor del beror på hur primärvården och jourverksamheten ärorganiserad lokalt. I vilken omfattning nyssnänmda ökade ansvar klargjorts förolika befattningshavare och nya rutiner etablerats torde också ha storbetydelse. Detär inte acceptabelt att frågan om en enkel dödsorsaksundersökning skall göraseller inte väsentligen beror på vilka mtiner som tillämpas inom detlandstingsområde och det polisdistrikt där dödsfallet inträffar. Förutomav begravningslagstiftningen följer sjukvårdens ansvar i förevarande avseendenav bestämmelser om olika läkares åligganden i allmänna läkarinstmktionen. Nugäller att varje läkare som i sin verksamhet får kännedom om att någon avliditpå annan plats än ett sjukhus enligt 3 § 8) allmänna läkarinstruklionen skallsöka få fram sådana uppgifter om den avlidne, i första hand från den läkare somvårdat deime före dödsfallet, som kan vara av betydelse för att fastställadödsorsaken. Om det behövs skall läkaren ta initiativ till obduktion enligtobduktionslagen. Vidare skall varje läkare lämna annan läkare de uppgifter omen avliden person som denne behöver för att kunna utflirda dödsbevis och intygom dödsorsaken. Enligtlagen (1987:269) om l:jiterier för bestämmande av människans död skall enläkare, i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet, fastställaatt döden inträtt. Jag anser att det är naturligt att läkarnas åligganden viddödsfall utanför sjukhu.sen knyts till denna åtgärd. Det bör därmed bli merentydigt vilken läkare som åliggandet gäller än den nuvarande vida och oklaraformuleringen att läkaren skall ha fått kännedom om attnågon avlidit på annan plats än ett sjukhus. Dödsbevisetblir fr.o.m. den endast ett bevis om dödsfallet och inte längreett intyg om dödsorsaken. Den läkare som konstaterar ett dödsfall bör därmedregelmässigt kunna utfärda ett dödsbevis. Dennya lagen (1990:1536) om foikbokföringsregister innebär att dödsorsaken fr.o.m.den inte skall antecknas i folkbokföringen (prop. 1990/91:53, SkU9,rskr. Avsikten är att intygen om dödsorsaken från denna tidpunkt inteskall lämnas till folkbokföringsmyndigheten utan sändas direkt tillstatistiska centralbyrån. Denyss nämnda föreskriftema i 3 § 8) allmänna läkarinstmktionen innebär, rätttillämpade, att den läkare som konstaterar ett dödsfall också bör ha godamöjligheter att utfärda ett intyg om dödsorsaken eller att se till att någonannan läkare gör det. Nyabestämmelser om chefsöverläkare i 14 § häl.so- och sjukvårdslagen (1982:763)ersätter de regler som finns i denna paragraf om överläkareoch distriktsläkare samt om åligganden for dessa. Regler om vis.sa åliggandenför överläkare och distriktsläkare finns nu även i allmänna läkarinstmktionen.Dessa åligganden bör, i vart fall i avvaktan på en mer genomgripande översynav instruktionen, läggas på chefsöverläkama. Nuvarande regleromdistriktsläkarnas uppgifter bygger emellertid på att distrikten tillsammansgeografiskt täcker hela landet. För att säkerställa att dessa uppgifter utförsäven i fortsättningen behövs en kompletterande regel som innebär att ensärskild läkare skall utses att svara för dessa uppgifter om det för ett visstområde utanför sjukhus inte finns någon chefsöverläkare. Vidde enheter där det kommer att finnas en chefsöverläkare får ledningsansvaretför denne anses innebära ett övergripande ansvar för att dödsbevis och intyg omdödsorsaken utfärdas. Detta gäller både öppen och sluten vård inom denoffentliga hälso- och sjukvården. Ävenläkare vars verksamhet inte omfattas av en chefsöverläkares ledningsansvar börha möjlighet att vända sig till en sådan läkare om det skulle inträffa att haninte anser sig kunna utfärda ett intyg om dödsorsaken och inte heller kan fmnanågon annan läkare som kan göra det. Vilka åtgärder som bör vidtas får då över\'ägasav chefsöverläkaren eller den som han gett i uppdrag att fullgöra sådanauppgifter. Motsvarande bör gälla när en särskild läkare utses att svara för deuppgifter som ankommer på distriktsläkarna, om det för ett visst områdeutanför sjukhus inte finns någon chefsöverläkare. Meden reglering enligt de nu beskrivna principema bör statistiska centralbyrångenom kontakt med vederbörande chefsöverläkare kurma få in intyg om dödsorsakendå ett sådant inte kommit in inom föreskriven tid. Jagavser att senare återkomma till regeringen med förslag till författningsändringar. 4 Ledningen av de rättsmedicinska, rättskemiska p- 1990/91:93 och rättsserologiskaverksamheterna Socialstyrelsenoch dess föregångare medicinalstyrelsen har avlastats olikauppgifter. I fråga om statens rättskemiska laboratorium (SRL) kan erinras omatt utredning om SRLs organisation m.m. ansåg att erfarenhetema av attSRL inordnats under medicinalstyrelsen \ ar ogynnsamma. Bl.a. hade styrelseninte kunnat prestera den kraft och det initiativ som erfordrades för atttillgodose laboratoriets behov av tillsyn och ledning och på etttillfredställande sätt fylla en verksstyrelses funktioner. Utredningen ansågdärför att SRL borde frigöras från medicinalstyrelsen och få en egen styrelse.Föredragande statsrådet ansåg emellertid att SRL åtminstone tills vidare bordeligga kvar under medicinalstyrelsen (se prop. 1957:65 s. 33). Idirektiven till den s.k. MC (medicinalväsendets centralaadministration) framhölls att det borde eftersträvas att avlasta medicinalstyrelsenalla sådana uppgifter som med fördel kunde decentraliseras eller överflyttas tillandra organ. Utredningen skulle bl.a. över\'äga att föra över vissa uppgiftertill ett centralt organ, en statsmedicinsk an.stalt, vid sidan avmedicinalstyrelsen.