prop · GE03191 · 1990-12-31 00:00:00 — Fördelningen mellan dessafinansieringskällor och tidpunkten för engångsbeloppets eriäggande bör helteller delvis beslutas av efter samråd med stiftelsen . Utredaren föreslår också att gränsskyddet förjordbruksprodukter sänks med 56,5 milj.kr. när 175 milj.kr. Skälen för mitt förslag:Enligt överenskommelse mellan staten och ()övertog LRF fr. o. m. skörd huvudmannaskapet för ett nytt skördeskadeskydd(prop. 1987/88:74, JoU16, rskr. Enligt riksdagsbeslutet om skördeskadeskyddetskall skördeskadefonden tills vidare byggas upp med 60 milj.kr. Enligtbeslutet skall jordbraket ersättas för denna fondavsättning. Beloppet skalldels motsvara de åriiga genomsnittliga utbetalningarna för ersättningar ochadministration, dels bygga upp skördeskadefonden till erforderlig storlek.Beslutet innebär att en uppbyggnad av fonden skall ske så att denna inom entioårsperiod från att beslutet fattades kommer att uppgå till 500 milj.kr. Under budgetåren 1988/89 och 1989/90 betalades tillskottentill skördeskadefonden av införselavgiftsmedel utanför fördelningsplanen. Förinnevarande budgetår har gränsskyddet höjts med 56,5 milj.kr. och fondentillförts motsvarande belopp av regleringsmedel. Återstående 5,5 milj.kr.tillfördes skördeskadefonden av införselavgifter utanför fördelningsplanen.Enligt riksdagsbeslutet om skördeskadeskyddet skall skördeskadefonden kvarståhos jordbruksnämnden under en femårig övergångstid. När har löptut, skall fonden föras över till stiftelsen skördeskadeskydd ochdärmed övergår ansvaret för både finansiering och administration tillstiftelsen. Riksdagensbeslut om en ny livsmedelspolitik (prop. 1989/90:146, JoU25, rskr. 327) innebärbl.a. att möjligheten att tillföra skördeskadefonden regleringsmedel upphör.Detta ändrar de förutsättningar som beslut om skördeskadeskyddetbygger på. En särskild utredare tillsattes för att utreda frågan omalternativa möjligheter att bygga upp skördeskadefonden. Jaganser liksom utredaren att skördeskadefonden bör tillföras ett engångsbelopppå totaft 175 milj.kr. för tiden efter . /92 bör 60 milj.kr.avsättas till skördeskadefonden inom ramen för den ersättning som tillerkäntsjordbraket. Gränsskyddet bör sänkas när hela beloppet på 175 milj.kr. 5.4 Medel till anläggningsstöd Mittforslag: Ytterligare 100 milj.kr., utöver den fastställda ramen på 400 milj.kr.,skall anvisas för anläggningsstöd. Ökningen skall anvisas över statsbudgeteninom ramen för de 730 milj.kr. som tillförts jordbruket. Skälenför mitt förslag: har beslutat att totalt 400 milj.kr. skall anvisasför anläggningsstöd under budgetåren 1991/92 1994/95. Stöd lämnas förplantering av lövträd samt för anläggning av energiskog och våtmarker. Intressetför åtgärderna har visat sig vara stort och medelsramen blev mycket snabbtintecknad. Med anledning av detstora intresse som kan noteras för de aktuella åtgärderna anser jag attytterligare 100 milj.kr., utöver den av tidigare beslutademedelsramen, bör anvisas för ändamålet. Denna ökning bör finansieras inom ramenför de 730 milj.kr. som är en del av inkomststödet för /91. Riksdagenbeslutade om ny djurskyddslag m.m. (prop. 1987/88:93, JoU22, rskr.327). Enligt beslutet får frågan om ekonomisk kompensation till jordbrukarna föreventuellt uppkomna merkostnader till följd av övergång till alternativdjurhållning, liksom övriga produktionskostnader i jordbruket, i första handlösas inom ramen för jordbrakspris-överläggningarna. På medför ettökat hänsynstagande till djurens förhållanden bättre djurhälsa och därmedförbättrad produktionsekonomi. I fråga om omhändertagandet av självdöda djuranförde jag i propositionen följande: "Enligt min mening bör en ökaduppsamling av djuren ske på frivillig väg genom slakteriernas försorg. som och har förklarat sig beredda att ombesörja uppsamlingen av djuren. Demerkostnader för omhändertagandet av djuren som det föreslagna förbudet medförskall emellertid inte belasta den enskilde lantbrukaren. Kostnaden får istället tas upp i samband med jordbruksprisöverläggningarna." Riksdagenfattade också beslut om krav på utökad lagringskapacitet förstallgödsel och att vissa bidrag skulle utgå till utbyggnaden av lagringskapaciteten(prop. 1987/88:128, JoU24, rskr. I propositionen anförde jag följande:"Kostnadsökningar och intäktsförändringar positiva och negativa somuppstår för producenterna bör behandlas i jordbraksprisöverläggningarnai den takt de uppstår och registreras. 1990/91:191 kostnad sommiljöavgiften medför för förbrukarna bör liksom (se prop. 1983/84:176 s.7) inte få utgöra skäl för någon kompensation genom höjda konsumentpriser pålivsmedel." Enligtförordningen (1988:641) om statsbidrag till lagringsutrymmen för stallgödselutgår bidrag till uppbyggnad av lagringsutrymmen för stallgödsel fram tillutgången av . Bidragsmöjligheten har dock endast utnyttjats ibegränsad omfattning. Av anvisade 200 milj.kr. för perioden /89-1990/91 harfram tiU utgången av endast 36,5 milj.kr. Jordbruksnäringenhar erhållit kompensation för kostnaderna för att omhänderta självdöda djur.För /91 uppgår kostnadskompensationen till 27 milj.kr.Verksamheten har finansierats kollektivt inom ramen för fördelningsplanen. Kravenpå utökad lagringskapacitet för stallgödsel träder i kraft den 1 januari 1995för jordbruksföretag som var i drift . Kraven enligtdjurskyddslagen på förbättrad djurhållning i djurstallar som var i bruk den 1juli 1988 träder huvudsakligen i kraft den och i vissa fall inteförrän . Enligt beräkningar utförda av statens jordbruksnämndoch lantbraksstyrelsen har jordbraksföretagen totalt sett t. o. m. den 30 juni1990 endast i marginell omfattning belastats med kostnader förgödselvårdsanläggningar och för åtgärder som krävs enligt djurskyddslageneftersom huvuddelen av kraven på förändringar träder i kraft först senare under1990-talet. beslut om djurskyddslag och om miljöförbättrande åtgärder som jag nämntföratsättes att vissa kostnader fick tas upp i jordbruksprisöverläggningar.Riksdagens beslut om en ny livsmedelspolitik (prop. 1989/90:146, JoU25,rskr. 327) innebär att nuvarande jordbraks-prisreglering, med bl. a. ensärskild regleringsekonomi och återkommande prisöverläggningar, upphör. Den nyalivsmedelspolitiken innebär även att kompensationstänkandet i den tidigareprisregleringen upphör. Jordbruket och livsmedelsindustrin skall alltså intelängre kompenseras för uppkomna eller registrerade kostnadsökningar, utan förden produktion av varor och tjänster som efterfrågas. När det gäller offentligtefterfrågade varor och tjänster skall ersättning lämnas över statsbudgeten. Vadbeträffar konsumtionsvaror skall ersättningen bestämmas av marknaden, inomramen för ett gränsskydd. De yttre ramarna för den möjliga ersättningen avgörsdock, genom gränsskyddet, av statsmakterna. Eftersom det hittillsvarande systemetmed kostnadskompensation har medfört överskottsproduktion, kommer enmarknadsstyrd ersättning att bli lägre för att överskott skall kunna undvikasoch balans på marknaden skall kunna nås. Regeringenhar beslutat att frisläppa investeringsreserverna från för investeringar i byggnader, markanläggningar och inventarier. Hos jordbraksföretagen uppgick /91 de accumulerade avsättningarna till investeringsreserver till 2 900 milj.kr. Ett sådant frisläppande förordades också av i sitt utlåtande över skatteutredningens betänkande för att bl. a. användas för miljöinvesteringar. Avsikten med att frisläppa investeringsreserverna är 23 att stödja investeringar.Därigenom har regeringen också skapat fömtsatt- Prop. 1990/91:191 ningarför att angelägna miljö- och djurskyddsinvesteringar skall kunna tidigareläggas,vilket är viktigt för att åstadkomma de förändringar hänsynen till miljö- ochdjurskydd kräver. Ivissa fall anser jag att det kan finnas skäl att ytterligare stimulera investeringsverksamheteni djur- och miljöskyddsbefrämjande åtgärder. Selektiva stödåtgärder kan behövavidtas, om utvecklingen visar att svårigheter föreligger att genomföraåtgärder inom områden, där det är särskilt angeläget att utvecklingenpåskyndas, t. ex. för införandet av alternativa former till hållandet avburhöns. Beslutet att förbjuda hållandet av värphöns i bur fr.o.m. den Ijanuari 1999 innebär en stor fysisk omställning av en produktionsgren. Jag harför avsikt att föreslå regeringen att ges i uppdrag attfölja utvecklingen. I detta sammanhang kan erinras om att staten fr.o.m.innevarande budgetår anvisat ytterligare 3,3 milj.kr. för forskning, försök ochutveckling för att skapa bättre miljö inom animalieproduktionen. Enligtriksdagens beslut (prop. 1989/90:146, JoU25, rskr. 327) om livsmedelspolitikenbör särskild uppmärksamhet ägnas åt arrendatorernas situation. Enligtriksdagsbeslutet borde en översyn av arrendatorernas situation göras. Uppdragetskulle genomföras skyndsamt och redovisas för . Regeringengav lantbruksstyrelsen i uppdrag att följa effekterna för arrendatorernaav den interna avregleringen. Lantbruksstyrelsen har redovisat uppdraget i enrapport i vilken framför allt problem på kort sikt tas upp. En redogörelse gesför hur stöden bör utformas, så att hänsyn tas tillarrendatorernas situation. Lantbruksstyrelsentog i sitt förslag till utformning av stödåtgärderna stor hänsyn till arrendatorernasspeciella situation som brukare men inte ägare av marken. Enligt lantbraksstyrelsensförslag skulle startstöd och stöd till skuldsatta jordbrakare lämnas, oavsettom brukaren äger jorden eller inte. Arrendatorernas anläggningar på arrendeställetskulle behandlas på samma sätt som fast egendom, när det gäller möjligheterna tillinlösen. Beträffande inkomst-, omställnings- och anläggningsstöden skulleenligt förslaget stöden tillfalla den som brukar marken. Om en markägareåtertar upplåten mark, för vilken jordabalkens besittningsskydd för jordbruksar-rendatorinte gäller, skulle denne enligt förslaget kunna bli stödberättigad endast omåtertagandet sker efter överenskommelse med arrendatorn eller om det finnsandra omständigheter som gör att markägaren bör få stödet. Regeringenhar i dessa delar utformat de aktuella stöden i enlighet med lantbruksstyrelsensförslag, och arrendatorerna är därmed i stort sett likställda med markägande brakare. Regeringengav statens jordbruksnämnd och lantbraksstyrelsen i uppdrag att följa och analysera effekterna av den livsmedelspolitiska reformen. Också i detta uppdrag ingick att se över 24 Uppföljningen skulle gälla förändringar i ärren- Prop. 1990/91:191 deavgifteroch andra arrendevillkor, strakturella förändringar i arrendeförhållandenasamt jämförelser mellan utvecklingen för helt eller delvis arrenderade företagoch helt ägda företag. lämnade lantbruksstyrelsen en förstaredogörelse för arrendatorernas situation till följd av omställningen till enny livsmedelspolitik. Detär framför allt två typer av arrendatorer som särskilt berörs av de nyaförutsättningarna för jordbruksproduktion. Den första kategorin är de arrendatorersom närmast före det livsmedelspolitiska beslutet hade slutit långaavtal. Dessa arrendatorer ingick avtal under andra förutsättningar än de somgäller . Den andra kategorin utgörs av arrendatorer vars avtal snartlöper ut och som därför måste ta ställning till om de skall sluta nya avtal ochhur lång arrendetiden bör vara. Bådevid förlängning av avtal och vid teckning av nya avtal tenderar arrendatorernaatt yrka på kortare arrendeperioder än tidigare, 2 i stället ,alternativt yrka att avtalet medger rätt till förtida uppsägning. Efterfråganpå nya såväl gårds- som sidoarrenden har minskat betydligt. Detta gälleremellertid inte i områden med stor animalieproduktion, där efterfråganfortfarande är hög på grund av behovet av ökad areal för spridning avstallgödsel. Vidare ligger arrendeavgifterna vid förnyelse av arrendekontraktca 10 högre än enligt tidigare kontrakt, vilket är en förhållandevisnormal höjning. Höjningen är speciellt märkbar på fastigheter med brabyggnader och goda förutsättningar för animalieproduktion. På arrenden medsämre byggnader och produktion inriktad framför allt på växtodling haravgiftshöjningen varit mindre eller helt uteblivit. Utvecklingen av arrendatorernassituation till följd av omställningen skiljer sig, såvitt nu kan bedömas, intefrån vad som gäller för övriga jordbrukare. Förarrendatorerna är framför allt energi- och industrigrödor aktuella somomställningsgrödor, även om t.ex. trädplantering på omställningsarealen ärmöjlig att utföra efter avtal med markägaren. Någon praxis vad gäller sådanaavtal har emellertid ännu inte vuxit fram och processen har därför gått trögt.Förmodligen kommer därför främst grödor med korta omloppstider att planterasunder omställningsperiodens första år. Somjag har nämnt finns en grupp arrendatorer som ingick avtal när andraförutsättningar rådde. I propositionen (1989/90:146) om livsmedelspolitikenpekade jag på att det, trots indexreglerade avtal och ekonomiskt stöd underomställningsperioden, kan finnas behov av att få till stånd en jämkning avingångna arrendeavtal. Jag framhöll i propositionen att om en anpassning avarrendevillkoren inte sker på annat sätt, bör 36 § avtalslagen kunna åberopasför en jämkning av arrendevillkor som blivit oskäliga på grund av ändradeförhållanden. Vid riksdagsbehandlingen konstaterade jordbraksutskottet att deti dagsläget är svårt att till alla delar förutse konsekvenserna för jordbruksarrendatorernaav en förändrad livsmedelspolitik. Utskottet uteslöt inte att det kan uppståbehov av ändringar i t.ex. arrendelagstiftningen eller att ytteriigareöverväganden kommer att krävas beträffande inriktningen avomställningsåtgärderna. Sammanfattningsviskan jag konstatera att arrendatorernas situation kan karaktäriseras som förhållandevis likartad övriga jordbruka- 25 res, men att fortsattuppföljning är nödvändig. Översynen av arrendatorernas situation är en del av jordbraksnämndensoch lantbruksstyrelsens uppdrag att följa och analysera effekterna av denlivsmedelspolitiska reformen. Mitt förslag: Enrörlig kredit på 50 milj.kr. skall disponeras för jordfondsändamål budgetåren1990/91 och 1991/92. Lantbruksstyrelsensforslag: Lantbruksstyrelsen föreslår att en rörlig kredit på 100 milj.kr.disponeras för jordfondsändamål. Skälenför mitt forslag: Jordfonden används av lantbruksnämnderna för fastighetsförvärvi samband med åtgärder för yttre rationalisering på lantbrakets område. Jordfondsfastigheternaskall främst användas för att främja en från allmän synpunkt lämplig utvecklingav företag inom jordbruket, skogsbruket och trädgårdsnäringen. Därvid skalleftersträvas att från regionalpolitisk synpunkt ändamålsenliga företag bildas. Enligt regeringens förslagom ändringar i jordförvärvslagen (prop. 1990/91:155) skall jordfonden ävenfortsättningsvis användas för inlösen av fastigheter och därvid främja enlämplig utveckling av framför allt skogsbruket. Fonden kan också användas föratt på den fria marknaden direkt förvärva fastigheter i konkurrens med andraköpare. Fonden har således en från jordförvärvslagen fristående funktion. Defastigheter som tiUförs fonden skall säljas ut på ett sådant sätt attfastighetsstrukturen och arronderingsförhållandena förbättras. En fastighetskall avyttras så snart ändamålet med förvärvet kan tillgodoses. Jordfonden skall vidare, ienlighet med beslutet om livsmedelspolitiken (prop. 1989/90:146, JoU25,rskr. 327), disponeras för inlösen av fastigheter i samband med åtgärder förskuldtyngda jordbrukare. Detta stöd har införts som en övergångsåtgärd isamband med jordbrukets avreglering. Denna form av inlösen har ännu inteförekommit, men en beredskap inför sådana insatser bör finnas. Jordfondensanvändningsområde kommer således att utvidgas under en femårsperiod.Jordfonden, som är en s.k. revolverande fond, uppgår till 367 milj.kr.Som en följd av att fonden varit nominellt oförändrad har verksamhetensomfattning minskat. Utförsäljningenav fastigheter från jordfonden går långsamt. Orsaken till dettaär inte helt klarlagd. En viss stagnation av fastighetspriserna har ocksånoterats . Detta har medfört att jordfondenslikviditet snabbt har försämrats. Likviditeten var vid månadsskiftetfebruari/mars endast 0,5 milj.kr. jämfört med 17 milj.kr. vid januarimånads utgång. Lantbruksstyrelsen föreslår att en rörlig kredit på 100 milj.kr.ställs till lantbraksstyrelsens förfogande som en förstärkning av jordfondenslikviditet. De nuvarandelikviditetsproblemen får inte hindra att jordfonden an- Prop. 1990/91: 191 vändsför sina syften. I regeringens proposition om livsmedelspolitiken, avsnittet omskuldsatta jordbrakare, anförde jag att en rörlig kredit skall kunna utnyttjasför att täcka eventuella tillfälliga likviditetsunderskott i jordfonden. Föratt motsvara de krav som ställts på fonden samt de nya krav somtillkommit bedömer jag att en rörlig kredit på 50 milj.kr. för budgetåren1990/91 och 1991/92 bör ställas tiU lantbruksstyrelsens resp. statensjordbruksverks förfogande för jordfondsändamål. Det motsvarar i genomsnitt 2 milj.kr.per län eller inlösen av 1 2 fastigheter per län. Ansvariga myndigheter böräven eftersträva en ökad takt i utförsäljningen av jordfondsfastigheter föratt upprätthålla en tillräcklig likviditet. Domänverketoch kyrkan planerar att avyttra delar av sitt markinnehav. Lantbruksstyrelsenanser att försäljningen av dessa jordbmksfastigheter lokalt kan ha storbetydelse för sysselsättning och bosättning i glesbygd. Jordfondsinsatser kanenligt lantbraksstyrelsen därvid vara motiverade. Föregen del vill jag anföra att jag ser positivt på de försäljningar av fastighetersom nu sker av bl.a. domänverket. Dessa fastigheter bör kunna förbättra detekonomiska underlaget för lantbruksföretag i olika delar av landet. Enligt minbedömning behöver emellertid inga särskilda åtgärder beträffande dessautförsäljningar vidtas med hjälp av jordfonden, utöver de som kan motiveras av omarronderingsskäli ägosplittrade områden enligt jordförvärvslagen. I syfte att erhålla enberedskap för inlösen av fastigheter från skuldtyngda jordbrukare samt förinlösen av fastigheter i ägosplittrade områden bör alltså enligt min mening enrörlig kredit på 50 milj.kr. ställas till jordfondens förfogande budgetåren1990/91 1991/92. Fråganom utformningen av kontrollen av ägg inom ramen för den offent liga livsmedelskontrollen behandlades livsmedelspolitiska beslut (prop. 1989/90:146, JoU25, rskr. anförde därvid att det finns anledning att behålla en särskild kvalitetskontroll av ägg som saluförs i butiker. Enligt beslutet skulle därför regeringen återkomma till i frågan om hur en sådan kontroll skall kunna knytas till företa gens egenkontroll. Regeringen gav livsmedelsverket i uppdrag att utforma förslag till kvalitetskontroll inom ramen för företagens egen kontroll. Verket har redovisat ett förslag som innebär att äggpackerier inordnas i övrig livsmedelskontroll genom krav på att packeri godkänns som livsmedelslokal och på att egenkontrollprogram skall finnas för alla packerier. Förslaget innehåller även krav på att alla ägg som säljs skall vara kvalitetskontrollerade. Förutom en sedvanlig möjlighet till dispens från reglerna innehåller förslaget ett generellt undantag från kravet på obligato risk kvalitetskontroll för sådana ägg som säljs direkt från producent till konsument, t.ex. vid gårds- och torgförsäljning. Dessa undantag överens stämmer med gällande EG-bestämmelser. En kvalitetsreglering, utöver gällande, är enligt livsmedelsverket 27 intemotiverad av hygieniska skäl. Vad gäller det viktigaste hygieniska Prop.1990/91: 191 kravet,att äggen inte är infekterade med salmonellabakterier, uppfylls dettapå mest rationella sätt genom kontroll så nära källan som möjligt, En obligatorisk kvalitetskontroll är alltså främst en ekonomisk fråga förkonsumenten. Genom en sådan kontroll behöver intekonsumenten själv sortera bort ägg som innehåller blodfläckar etc. och som således sorteras borti kvalitetskontrollen. Konsumenten får i stäUet betala mer för äggen ibutik. Jaghar tidigare (prop. 1989/90:146) redovisat min principiella instäU-ning ifrågan. Det föreslagna obligatoriet kan få konsekvenser för konkurrenssituationenoch prisnivån på äggmarknaden. Förutsättningarna för småskalig produktion ochnärdistribution kan försämras. SPK har i en skrivelse framfört invändningarfrån konkurrenssynpunkt mot livsmedelsverkets förslag. Liknande synpunkter harframförts från producenter som står utanför den frivilliga ranmärkeskontrollen. Verketsställningstagande för en obligatorisk kvalitetskontroU motiveras framför alltav att en sådan bedömning innebär en anpassning i riktning mot EGs system.Inför ett eventuellt medlemskap kan det visa sig nödvändigt att ha ettfungerande system för obligatorisk kontroll. Sedanriksdagen behandlade denna fråga i det livsmedelspolitiska beslutet i juni1990 har situationen förändrats genom att uttalat sig för ett svensktmedlemskap i denna bakgrand bedömer jag därför livsmedelsverkets motiv,nämligen att anpassa lagstiftningen i riktning mot EGs, väga så tungt att jagkan godta det förslag som förordats av verkets styrelse. Införde författningsändringar som livsmedelsverket kommer att genomföra, vill jagdock framföra några principiella synpunkter. Livsmedelsverkethar i sin utredning inte gjort några beräkningar av de kostnadsökningar somblir följden av förslaget. Det är därför angeläget att utvecklingen inomäggbranschen noggrant följs, särskilt med avseende på den konkurrens- ochprisutveckling som kan bli effekten av införandet av den föreslagnakungörelsen. OrganisationenSmåbrakare i Väst påtalar i en skrivelse att det finns en risk att utvecklingenav småskalig produktion och närdistribution motverkas av en obligatoriskkvalitetskontroll. Det vore enligt min mening en mycket olycklig utveckling.Jag ser det därför som mycket viktigt att reglerna tillämpas på ett sådant sättatt den småskaliga produktionen och närdistributionen kan fortsätta att verkapå marknaden inom ramen för de krav som livsmedelslagstiftningen uppställer. Jagvill slutligen beröra tidpunkten för reglernas ikraftträdande. Livsme delsverket har föreslagit att reglerna skall träda i kraft . Representanter för Svensk fjäderfäskötsel har vid uppvaktning och i skri velse bl.a. framfört önskemål om ett tidigare ikraftträdande av reglerna och i fråga om kontrollens organisation. I skrivelse från branschrepresen tanter som står utanför den frivilliga kontrollen framför dessa att den av livsmedelsverket föreslagna övergångstiden i stället borde vara längre. Det är, menar dessa, inte praktiskt möjligt, med hänsyn till uppfödnings förhållanden etc, att uppfylla kraven fr.o.m. . av deägg som säljs är inte kvalitetskontrolle- Prop. 1990/91:191 rade. Deföretag som producerar dessa ägg står utanför den frivilliga kontrollen.Enligt min mening behövs en relativt lång övergångstid för att ge de företagsom står utanför den frivilliga kontrollen praktiska möjligheter attanpassa sig till de nya reglerna och göra de investeringar, t. ex. iutrustning, som krävs. Övergångstiden måste även göra det möjligt förlivsmedelsverket att utforma tillämpningsbestämmelserna så att den småskaligaproduktionen inte motverkas. Detaljutformning av föreskrifter och rimligaövergångstider är enligt min mening framför allt en uppgift för livsmedelsverket.Det är dock angeläget att livsmedelsverket, mot bakgrand av det jag nu harsagt, överväger en utsträckt övergångstid. Inomprisregleringens ram har med stöd av lagen (1967:340) om prisreglering påjordbrukets område ett flertal interna avgifter tagits ut. Lagen (1984:151) ompunktskatter och prisregleringsavgifter har gällt för förfarandet vid uttag avavgifterna. Genomuppbörd och kontroll av avgifterna har jordbruksnämnden fått tillgång tilluppgifter om bl. a. produktion, försäljning och lagerhållning av olikajordbruksprodukter. Lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter har ocksågett nämnden vissa möjligheter till kontroll hos den som utan att varaavgiftsskyldig bl.a. tillverkar och idkar handel med varor som används vidframställning av skattepliktiga varor.