prop · GE03175 · 1990-12-31 00:00:00 — Socialstyrelsenföreslår att begreppet restaurangkarakfår preciseras i LHD genom att lagtextenpå ett mer konkret sätt anger olika slag av icke önskvärda serveringssfållen. Såvälsocialstyrelsen som våldskommissionen föreslår att berörda tillsynsmyndigheterökar sin tillsyn för att åstadkomma en striktare lagtillämpning och bl.a.ingripa med föreskrifter eller återkalla serveringstillståndet vidmissförhållanden. Socialstyrelsenföreslår att resurser för bl.a. ärendehandläggning och tillsynförsfårks. Försfårkningen kan ske genom att höja expeditionsavgiften förserveringstillstånd och införa årliga registerhållnings- och tillsynsavgifter. Remissynpunkter:Vid remissbehandlingen av alkoholhandelsutred-ningens betänkande avstyrkte enmajoritet av remissinstanserna förslaget att avskaffa den särskildaungdomsprövningen. Socialstyrelsensidéprogram har remissbehandlats. Förslaget om ökad kontroll av och tillsyn övertillståndsgivning och servering har tillstyrkts av 18 av totalt 75remissinstanser som inkommit med yttrande över programmet. Övriga har inteberört förslaget. Det är framför allt läns-styrelseraa och nykterhetsorganisationeraasom har haft synpunkter på frågan. Synpimkteraa avser dels behovet av en merstrikt lagtillämpning och utökade resurser hos länsstyrelseraa, dels behov avklarare riktlinjer vid bedömningen av ansökningar och vid tillsynen. Gällanderätt: Genom beslut fastslogs att målsättningen för alkoholpolitiken pårestaurangområdet skall vara att försäljningen skall skötas på sådant sätt attskador i möjligaste mån förhindras samt att ordning, nykterhet och trevnad råderpå serveringssfållet, vilket framgår av 7 § LHD. Enligt41 § LHD får tillstånd till servering av starkare drycker än öl meddelas endastom det kan antas att tillhandahållandet av lagad mat kommer att utgöra enbetydande del av rörelsen. Tillsynenav serveringssfållena bör ges en sådan inriktning att olägenheter inykterhetshänseende kan undvikas. Av 64 § LHD framgår bl.a. att omförsäljningen av alkoholdrycker föranleder olägenheter i fråga om ordning,nykterhet och trevnad skall tillståndsmyndigheten återkalla eller begränsatillståndet eller meddela varning eller särskilda föreskrifter. Överväganden:Överträdelser av de åldersgränser som gäller för alkoholinköp vid restaurangeroch systembutiker samt inom livsmedelshandeln tycks enligt olika rapporter varavanliga. Dessutom visar imdersökningar att många ungdomar får tillgång tillalkohol genom att vuxna eller äldre kamrater köper utalkoholdrycker åt dem. Härtill konuner att etablering Prop. 1990/91:175 avrestauranger särskilt inriktade på en ungdomlig publik synes ha ökat under desenaste åren. Utvecklingenav våldsbrott i offentlig miljö och sambandet med den ökade tillgängligheten avalkohol vid restauranger som har påtalats i vissa forskarrapporter är oroande. Somnämnts tidigare är skyddet för ungdomen en av de viktigaste principeraa inomsvensk alkohollagstiftning. alkoholpolitiska beslut liggertyngdpunkten på insatser till skydd för ungdomar. Det framhålls attrestriktioneraa inom det alkoholpolitiska regelsystemet måste behållas främstsom ett led i skyddet av ungdomen. Regeringenanser att skyddet av de unga fortfarande måste vara en viktig princip i densvenska alkohollagstiftningen. Vi vill vidare erinra om vad föredragandestatsrådet anförde i samband med alkoholpolitiska beslut (prop.1976/77:108, s. 48), nämligen att rörelser som huvudsakligen vänder sig till enungdomlig publik och som dessutom främst inriktas på dans och liknande börförvägras tillstånd att servera starkare alkoholdrycker än öl. Uttalandet gjordesi anslutning till bedömningen att servering av alkoholdrycker i princip bör fåförekomma endast på egentliga restauranger, dvs. rörelser vars primära uppgiftär att tillhandahålla lagad mat. Detta grondläggande krav pårestaurangkarakfår, som har kommit till uttryck i lagen (41 § LHD), jämteuttalandet i förarbetena är enligt regeringens mening tillräckligt för attuppkomsten av serveringssfållen av det aktuella slaget skall kunna motverkas.Något behov av att i lagtexten ytterligare klargöra detta föreligger därförinte. Visserligenkan det i den praktiska bedömningen av vad som avses med restaurangkarakfåruppsfå vissa problem. Det nuvarande kravet på att tillstånd tillalkoholservering endast skall ges till sådana restauranger som kan erbjuda lagadmat i tillfredssfållande urval och omfattning utgör dock en rimlig grand förtillståndsprövningen och tillsynen av en redan befmt-lig verksamhet. Lagenskrav på serveringssfållets restaurangkarakfår utestänger som nämnts tidigaretypiska ungdomssfållen som är inriktade på dans samt andra renodladedryckessfållen från möjlighet att servera starkare alkoholdrycker. Regeringenanser i likhet med och våldskommissionen att tillsynsinsatsemabör kunna intensifieras. En effektivare tillsyn kan förväntas resultera i ettökat antal åtgärdsärenden och bidra till en förändring av branschen genomsjälvsanering. I första hand bör åtgärder riktas mot restauranger medolägenheter ifråga om ordning och nykterhet och mot de restauranger som harutpräglad ungdomsverksamhet. Enligtgällande ordning finns det också skäl för berörda restauranger att iakttaåterhållsamhet när det gäller att servera alkoholdrycker till ungdomar. Ensådan återbållsanohet är motiverad bl.a. med hänsyn till det allmänna kravet påatt ordning, nykterhet och trevnad skall råda på serveringssfållet. Allserveringspersonal har också ett ansvar för att motverka ett skadligtalkoholbrok, särskilt hos ungdomar. I mycket blir det fråga om ett upplysningsarbetebland tillståndshavaraa där dessa erinras om lagens innehåll. Restauranger med enlugdomlig kundkrets bör även fortsättningsvis vara underkastade en särskildkontroll och tillsyn. Tillsynsmyndigheteraa, dvs. ,länsstyrelser, kommuner och polismyndigheter, bör intensifieratillsynsverksamheten i enlighet med LHDs intentioner. När det gäller frågan omökade resurser till länsstyrelseraas tillsynsverksamhet vill vi också erinraom att har beslutat om riktlinjer för ett nytt system för attavgiftsberäkna ansöknings- och expeditionsavgifter vid statliga myndigheter(prop 1989/90:138, FiU 138, rskr. Enligt de antagna riktlinjeraa skallprincipen full kostnadsfåck-ning fastsfållas som ekonomiskt mål för denverksamhet som dessa avgifter avser att fåcka. Avgiften för etttillståndsärende skall tas ut som en ansökningsavgift i sfållet för enexpeditionsavgift, vilket innebär att avgiften tas ut oavsett om ansökanbifalls eller inte. Betalningen av avgiften utgör en föratsättning för attärendet skall prövas. har avregeringen fått i uppdrag att utarbeta ett förslag om avgiftsberäkning utifrånde av antagna principeraa. Förslaget skall ligga till grand för deföreskrifter om avgifter som regeringen kommer att besluta. De nya regleraakommer att gälla från . 10.9.3 Åldersgränsen för servering av alkoholdrycker Rerilrtgehsbedömning: Åldersgränsen för servering av alkohol-drydker vid restauranger ochandra serveringssfållen bör vara oförändrat . : har föreslagit att åldersgränsen för servering avalkohol på restauranger och andra serveringssfållen skall höjas till 20 år.Socialutskottet har uttalat att skälen för att begränsa ungdomens alkoholkonsumtionnu är så starka att en höjning av åldersgränsen för servering av alkoholdryckerkan övervägas. Remissynpunkter:Idéprogrammet har remissbehandlats. 34 renaiss-instanser tillstyrker en höjningav åldersgränsen till medan 8 avstyrker. Bland statliga verk ochmyndigheter tillstyrker , , överbefålhavaren,trafiksäkerhetsverket och . Av de 14 länsstyrelser som yttratsig är det endast 2 som inte tillstyrker förslaget. De 8 som yttrat signegativt om förslaget är . ,i , läns landsting, , och Skola samt Kommunistisk ungdom. Även arbetsmarknadensorganisationer (LO, TCO, och ) har Prop. 1990/91:175 yttrat sig överförslaget till handlingsprogram. Ingen av dessa har berört förslaget om höjdåldersgräns. Gällanderätt:Åldersgränseraa för försäljning av alkoholdrycker regleras i 11 § LHD. Av dennaparagraf framgår att försäljning vid systembutiker eller utlämningssfållen intefår ske till den som kan antas ej ha fyllt . För servering avalkoholdrycker vid restaurang och vid försäljning av öl klass II gälleren 18-årsgräns. Överväganden:De gällande åldersgränseraa kan uppfattas som ologiska och inkonsekventa. Förinköp av alkohol i en systembutik måste man vara , men för att bliserverad på restaurang behöver man bara vara . Vid inköp av öl klass II gällerockså 18-årsgränsen. Rättenatt göra inköp i systembutik har tidigare haft anknytning tillmyndighetsåldern. Sambandet bröts , när myndighetsåldera sänktes till18 år. Inte heller vid alkoholpolitiska beslut ansågs det lämpligt attsänka åldersgränsen till för inköp i systembutik. InomNorden är myndighetsåldera även i , och Norge.Åldersgränseraa för inköp varierar. : har en enhetlig 18-årsgräns.Finlandhar samma regler som . har 20-årsgräns för försäljning isystembutik liksom vid servering av sprit på restaurang, men för öl och vin somserveras på restaurang gäller 18-årsgränsen. Ensamordning med myndighetsåldera har alltså inte betraktats som självklar, varesig i eller i andra länder. Vissaskäl talar för en höjning av åldersgränsen för servering av alkohol pårestauranger till , motsvarande vad som gäller för inköp vidsystembutiker. Enhetliga regler för all försäljning av starkare alkoholdryckerskulle därmed uppnås. En höjning av åldersgränsen skulle utgöra en viktigmarkering av att alkoholkonsumtion måste motverkas och attalkoholdebuten bör ske . Detinger å andra sidan betänkligheter att inskränka myndiga personershandlingsfrihet utöver vad som redan nu gäller. Åtgärder av det slaget bör inteske utan att det föreligger mycket starka skäl och att andra åtgärder visatsig verkningslösa. En höjd åldersgräns för servering av alkoldrycker skulle -som framhållits i den allmänna debatten - kunna få till följd att ungdomarunder utesfångs från olika nöjessfållen i än högre grad än vad som skeridag. Vidare finns det risk att langningen av alkoholdrycker till imgdomarskulle öka. Regeringenanser inte att det är nödvändigt att nu förändra gällande åldersgräns vidservering av alkoholdrycker. Åtgärder som är inriktade på att de nuvarandereglema efterföljs bör först prövas innan restriktionema skärps. Vi ansersåledes att insatseraa bör koncentreras till åtgärder som tidigare föreslagits ipropositionen, nämligen ökad information och opinionsbildning, en aktivaretillsyn av restaurangeraa och ökade förebyggande insatser, bl.a. stöd tillalkoholfria miljöer och alteraativ för ungdomar imder fritiden. Regeringensbedömning: Regeringen har för avsikt att imder 1991 utreda och analyseraföratsättningaraa för och konsekvenserna av att tillståndsgivning ehlig LHDöverförs till kommuneraa. Gällanderätt:En[igt58 § LHD meddelas tillstånd till servering av alkoholdrycker av länsstyrelseni det län där serveringssfållet ligger. Tillståndsgivningen omfattar ävenservering av öl klass II. Av 60 § LHD framgår att i ett ärende om permanentserveringstillstånd skall alltid inhämta yttrande från berördkommunfullmäktige och polismyndighet. I ärenden där obligatorisk remiss tillkommunftillmäktige är föreskriven får enligt 61 § LHD inte länmatillstånd om det avstyrkts av kommunen. Enligt LHD har ocksåtillsynsansvar och kan som enda myndighet vidta sanktioner, bl.a. genom attåterkalla tillstånd (64 § LHD). Inomkommimeraa är socialnänonderaa lokala tillsynsmyndigheter enligt LHD. Enligt 11§ socialtjänstlagen (1980:620) åligger det socialnämnden att arbeta för attförebygga och motverka missbrak av bl.a. alkohol. Överväganden:Möjligheten att föra över tillståndsgivningen i alkoholärenden frånlänsstyrelsen till kommunerna har övervägts tidigare, bl.a. av (1984),alkoholhandelsutredningen (SOU 1985:15) och utredningen om länsstyrelseraassociala funktion (Ds 1989:9). Vidare har statskontoret på uppdrag avCentrala organisationskommittén för en ny regional statlig förvaltning utrettfrågan om länsstyrelseraas sociala funktion och dennas resursbehov. hari en skrivelse till hemsfållt om en serie förändringar avLHD i syfte att sfårka det kommunala inflytande. Antalet ärenden som gällerpermanenta serveringstillstånd och godkännande av föreståndare ökade . Enligt en av statskontoret genomförd enkät tilllänsstyrelseraa fmns det inget som tyder på en minskning av antalet ärenden.Tendensen är snarare ett ökat antal tillståndsärenden. Det råder en starkobalans mellan tillståndsgivning och tillsyn vad gäller ärendenenligt LHD. Handläggare av alkohol ärenden ägnar av sin tid åttillstånds- givningmen åt tillsyn. Det får till följd att antalet sanktioner enligtlagstiftningen blir få. Detfinns flera skäl som talar för en överföring av tillståndsgivningen enligt LHDtill kommimeraa. För det första kan man anföra principiella skäl mot atttillståndsgivning och tillsyn ligger hos en och sanoma myndighet. För detandra skulle en sådan överflyttning av tillständgivningen ligga i linje med dennya uppgifter och fiinktion. För det tredje skulle den kunnafrigöra resurser för viktiga tillsyns-ftinktioner inom området. Slutligen skulle enkommunalisering av tillståndsgivningen sfåmma väl överens med dedrogförebyggande uppgifter som enligt socialtjänstlagen (1980:620) åvilarkommunernas socialnämnder. Kommuneraa har vana, kompetens och resurserför denna typ av utredningar, eftersom de gör motsvarande prövningar i sambandmed remissfasen vid ansökningar av serveringstillstånd enligt LHD. Regeringen anser såledesatt mycket talar för att överföra tillståndsgivningen enligt LHD tillkommuneraa. Emellertid finner vi att en serie frågor behöver belysasytterligare. Det gäller bl.a. huravida en kommunalisering skulle kunna medföraen alltför stor oenhetlighet i praxis. Behov av förändringar avbesvärsordningen för beslut enligt LHD bör också belysas. Regeringenavser att närmare utreda och analysera förotsättningaraa för en kommunaliseringav tillståndsgivningen. 10.11 Marknadsföringen av snabbvinsatser Regeringensbedömning: Frågan om att begränsa mariuiadsföringen IV snabbvinsatserbehöver utredas närmare. Detta bör kunna ske inom ramen för den översyn avmarknadsföringslagen som planeras. Socialutskottetföratsätter att regeringen vidtar åtgärder för att begränsa marknadsföringen avsnabbvinsatser. Deproblem som sammanhänger med en begränsning av marknadsföringen avsnabbvinsatser liknar dem som skulle uppkomma vid ett förbud mot försäljning avsnabbvinsatser. Vi skall därför inledningsvis redogöra för dessa. Vid traditionellhemtillverkning av vin används vanligen fårsk frakt och fårska bär. Sedanbörjan av förekommer hemtillverkning av vin med hjälp av s.k.snabbvinsatser som säljs i dagligvarohandeln, inom fårghandeln och ispecialbutiker samt genom postorderföretag. På grandval av olikaopinionsundersökningar av IMU och beräknas hemtillverkningen av vin hauppgått till ca , ca år 1982och till ca , Prop. 1990/91:175 varav10-15 miljoner liter antas ha tillverkats av snabbvinsatser. Detta kan jämförasmed Systembolagets årliga försäljning av lättvm, som uppgick till drygt97 miljoner liter. Hemtillverkat vin utgör således en inte oväsentlig del avden totala lättvinskonsumtionen. 1samband med lagstiftning på alkoholområdet infördes ett förbud motanvändningen av extrakt eller koncentrat av saft vid hemtillverkning av vin.Extrakt och koncentrat var de vanligast förekommande typeraa av utgångsråvara isnabbvinsatsema. Syftet med förbudet var att markera att hemtillverkningenfrämst skulle avse att ta tillvara frakt och bär. Förbudet ledde emellertidinte till att snabbvinsatseraa försvann. använda råvaror ersattes istor utsträckning av räsaft. Fråganom ett generellt förbud mot försäljning av snabbvinsatser har diskuterats iriksdagen vid flera tillfållen. Föratom en rad motionsyrkanden har riksdagenockså behandlat ett regeringsförslag (prop. 1980/81:91) som syftade till atthelt förbjuda försäljning och användning av snabbvinsatser. Tekniskt varförslaget utformat så att i lagen (1977:292) om tillverkning av drycker, m.m.(LTD) skulle införas en ny 19 a § med besfåmmelser om förbud mot saluhållandeav sampackade råvaror och beredningsämnen för vintillverkning. Vidare föreslogsden ändringen av 10 § LTD att endast fårska eller torkade frakter, bär,rabarber eller dravor skulle få användas vid hemtillverkning av vin. I enlighethärmed skulle inköpt saft, juice, koncentrat eller dylikt inte kunna användasvid hemtillverkning av vin men väl sådan saft som hemtillverkaren fram-sfållersom ett led i vintillverkningen. Genom de föreslagna ändringaraa, som ocksåinnefattade straffsanktioner, och med tillämpning av marknadsföringslagensbesfåmmelser ansågs det vara möjligt att i huvudsak stoppa försäljningen avsnabbvinsatser. Som en säkerhetsåtgärd föreslogs att vid behovskulle kunna utfårda föreskrifter som förhindrade användningen av bl.a.beredningsämnen som avbryter jäsningsprocessen eller påskyndar vinets klaming.Om det skulle visa sig erforderligt att ytterligare skärpa åtgärderaa motsnabbvinstillverkningen skulle också kunna förbjudaanvändningen av särskilda smaktiIIsatser vid hemtillverkningav vin. Propositionsförslagetgodtogs emellertid inte (SkU 1980/81:23, rskr. Som skäl angavs bl.a. attde föreslagna formeraa för förbudet inte var lämpliga. Det framhölls särskiltatt det av rättssäkerhetsskäl borde undvikas att på det sätt som föreslagitsöverlåta åt att i administrativ ordning fastsfålla lagensräckvidd. ansåg inte heller att motiven för ett förbud motsnabbvinsatser var så starka att det var försvarligt att tillgripa en såkomplicerad och svårkontrollerad lagstiftning som den föreslagna. Riksdagenhar även senare avvisat yrkanden om förbud mot snabbvinsatser (SkU 1984/85:1,1985/86:1, 1986/87:4, 1987/88:5 och 1987/88:22). I utskottsbetänkandena harbl.a. framhållits svårigheteraa att med bibehållen rätt till hemtillverkning iövrigt förbjuda eller beskatta vinsatseraa. De invändningar som kanriktas mot snabbvinstillverkningen träffar i Prop. 1990/91:175 och för sigockså delvis den traditionella hemtillverkningen av vin. Det är emellertid härfråga om en verksamhet som bl.a. är motiverad av intresset att ta till varafrukt och bär. Den traditionella vintillverkningen är också förhållandevisomständlig och kräver viss sakkunskap. förbjuda försäljningen av snabbvinsatser uppsfår det problemet att allaeller flertalet av de komponenter som ingår i snabbvinsatseraa normalt finnsatt köpa separat i de butiker som tillhandahåller tillbehör för tradifionellhemtillverkning. 1 och för sig är det möjligt att, som föreslogs i 1980/81 årsproposition, införa ett förbud mot saluhållande av förpackningar där fleraolika råvaror eller beredningsämnen ingår. Det kan antas attsnabbvinstillverkningen då skulle komma att minska åtminstone till någon del.Det finns emellertid en klar risk för att en sådan begränsadförbudslagstiftning kunde kringgås så lätt att den skulle framsfå sommeningslös. Ett förbud mot sammanhållna snabbvinsatser skulle därför behövakompletteras med förbud mot separat saluhållande av sådana råvaror och ämnensom behövs för snabbvinstillverkning. Detta var också innebörden av 1980/81 årsproposition. Det är emellertid förenat med stora svårigheter att i lagtextformulera ett sådant förbud, om man bl.a. vill undvika att träffa dentraditionella hemtillverkningen av vin. betänkande (SoU1989/90:2) En aktiv alkoholpolitik m.m. betonasatt hemtillverkningen av vin innebär stora problem och att marknadsföringen avsnabbvinsatser ter sig olycklig ur alkoholpolitisk synpunkt. Utskottetföratsätter att regeringen vidtar åtgärder för att begränsa marknadsföringenav snabbvinsatser. Ävenom snabbvinstillverkningen inte längre ökar som tidigare är det ändå fråga omett beaktansvärt alkoholpolitiskt problem. Att det är förhållandevis storakvantiteter vin som tillverkas på detta sätt tycks vara obestridligt. Tillverkningenligger helt utanför alkoholmonopolet och de styrmedel som regelsystemet ger föratt begränsa alkoholkonsumtionen. Det finns heller inget hinder för ungdomaratt köpa snabbvinsatser. Vianser därför att det finns starka skäl som talar för att frågan om enbegränsning av marknadsföringen av snabbvinsatser bör prövas. Det är här fråganom främst tidningsannonsering och reklambroschyrer från postorderföretag ochvidare skyltning och varaexponering i butiker. De begränsningar som finnsrörande marknadsföringen av alkoholdrycker är härvid av intresse. Regeringenlade fram ett förslag (prop. 1973:123) till ändring i 1 kap. 9 §tryckfrihetsförordningen. Detta ändringsförslag, som bifölls av ,innebar att en möjlighet öppnades att utan hinder av tryckfrihetsförordningenförbjuda kommersiell annonsering vid marknadsföringen av alkoholdrycker (KU1973:23, rskr. 229, KU 1974:2, rskr. Annonseringoch annan marknadsföring som avser alkoholdrycker och som vänder sig tillkonsumenter regleras genom lagen (1978:763) med vissabesfåmmelser om marknadsföring av alko- holdrycker(alkoholreklamlagen). Lagen har som grandregel att särskild Prop. 1990/91:175måttfullhet skall iakttagas vid marknadsföringen av alkoholdrycker, dvs.spritdrycker, vin, starköl och öl. Reklam- eller andra marknadsföringsåtgärderfår inte vara påträngande eller uppsökande och får inte uppmana till bruk avvaroraa. Tidningsannonsering för spritdrycker, vin och starköl är intetillåten, utom i fråga om skrifter som tillhandahålls enbart påförsäljningssfållen inkl. serveringssfållen. Alkoholreklamlagen anknyter tillmarknadsföringslagen (1975:1418). Tillämpningen handhas alltså avkonsumentombudsmannen och . Handlingar som strider motföreskrifteraa i alkoholreklamlagen skall vid tillämpning avmarknadsföringslagen anses vara otillbörliga mot konsumenteraa och skalldärigenom beivras enligt marknadsföringslagens regler. Iregeringens proposition (1986/87:151) om ändringar i tryckfrihetsförordningenm.m., s. 53, uttalade föredragande statsrådet att undantaget itryckfrihetsförordningen rörande förbud mot kommersiell reklam för alkohol ochtobak i tryckta skrifter tillkom för att undamöja tveksamheter om sådanagenerella förbud är förenliga med tryckfrihetsförordningen. Enligt statsrådetsmening bör man göra detsamma, om andra reklam-begränsande åtgärder av denna artskulle aktualiseras. Marknadsföringenav snabbvinsatser för hemtillverkning av vin omfattas inte av alkoholreklamlagen,eftersom lagen avser "fårdiga alkoholdrycker". Något förbud motannonsering om snabbvinsatser föreligger således inte. Däremot kan fråganhuravida en viss marknadsföringsåtgärd beträffande snabbvinsatser ärotillbörlig och därför bör förbjudas prövas med tillämpning avmarknadsföringslagen. Marknadsdomstolenförbjöd med stöd av marknadsföringslagen i en dom marknadsföring avutrastning m.m. för hemtillverkning av vin genom reklam direkt adresserad tillpersoner . Alkoholhandelsutredningenangav i sitt slutbefånkande (SOU 1986:35) Handel med teknisk sprit m.m. att manhade övervägt frågan om en begränsning av marknadsföringen av snabbvinsatseroch tillbehör för vintillverkning. I betänkandet anfördes bl.a. att det frånvissa håll gjorts gällande att denna marknadsföring är utmanande ochpåträngande. Utredningen hade emellertid vid sina kontakter med bl.a.företrädare för inte kunnat få belägg för att marknadsföringenskulle vara särskilt omfattande. Utredningen framhöll dock att det av alkoholpolitiskaskäl är angeläget att den begränsas så långt det är möjligt. För attkonsumentmyndigheteraa skall få större möjligheter att ingripa kunde det enligtutredningen övervägas att utvidga tillämpningsområdet för alkoholreklamlagen.Enligt utredningen var det tänkbart att låta åtminstone en del av lagensbesfåmmelser omfatta även marknadsföring av snabbvinsatser och tillbehör förvintillverkning.