prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — Lagrådet hänvisar till de synpunkter påtredjemansskyddet, som har utvecklats i anslutning till 3 §, och till lagen(1988:688) om besöksförbud. Av nu anförda skäl bör orden "i behandlingssyfte"utgå. Samma ändring får ske på andra ställen, även i lagenom rättspsykiatrisk vård. Medhänsyn till den omformulering av 3 § som lagrådet föreslagit kan sista stycketutgå. Enligt12 kap. 3§ utlänningslagen får regeringen meddela föreskrifter om hemsändandeav utlänningar som inte är flyktingar och som har tagits om hand enligt vissavårdlagar, däribland LSPV. Såvitt gäller psykiatrisk tvångsvård ligger det isakens natur, att vården skall pågå till dess patienten sänds hem och därefterupphöra. Andra stycket i förevarande paragraf är därför enligt lagrådets meningonödigt. Eventuellt erforderiiga bestämmelser kan utfärdas i en enklareordning. förslag godtas kan lämpligen tredje stycket föras samman med detförsta. Den avslutande punkten skulle då kunna lyda "och chefsöveriäkarenfinner patientens tillstånd tillåta att detta verkställs". Bestämmelserom underrättelser till förtroendenämnden har intagits, förutom i 11 § andrastycket, i 31 §. De anknyter till bestämmelserna om stödperson i 32 § på detsättet att syftet med underrättelseraa främst är att initiera förtroendenämndenatt förordna resp. entlediga stödperson. Somfömtskickats vid 11 § förordar lagrådet att bestämmelserna samlas i det avsnitti lagen som har mbriken "Stödperson". 1en första paragraf i avsnittet bör därvid tas in vad som i remissens förslagutgör de två första styckena i 32 §, dvs. reglerna om när stödperson skallutses och om stödpersonens uppgifter. I ett tredje stycke i paragrafen angesatt stödperson utses av förtroendenämnden. andra paragraf i avsnittet bör anges chefsöverläkarens skyldighet attinitiera förordnande av stödperson. Denna paragraf bör inledas med en allmänregel, som överensstämmer med 32 § sista stycket i remissförslaget. Härefterbör med anknytning till vad som sägs i remissförslagets 11 § sista stycketfölja en regel om obligatorisk underrättelse då chefsöverläkaren hos länsrättenhar ansökt om medgivande till tvångsvård enligt 8, 13 eller 15 § men stödpersoninte redan har utsetts. Som ytterligare fall då förtroendenämndenobligatoriskt skall underrättas bör anges de, då en patient överklagarchefsöverläkarens beslut om intagning för tvångsvård enligt 6 § och chefsöverläkarensbeslut om avslag på en begäran att tvångsvården skall upphöra. Iett tredje stycke kan, om det anses behövas, anges chefsöverläkarens skyldighet att underrätta förtroendenämnden i fall där den förordnade stödpersonen kan entledigas. Meddenna disposition kan avsnittet (enligt lagrådets förslag 30 och Prop.1990/91:58 31 §§) ges följande lydelse: Bilaga 1:5 30 § När patienten begär det, skall en stödperson utses. En stödperson kan utses också i annat fall, om patienten inte motsätter sig det. Stödpersonenskall bistå patienten i personliga frågor så länge denne ges tvångsvård.Stödpersonen har rätt att besöka patienten på vårdinrättningen. Han får inteobehörigen röja eller utnyttja vad han under uppdraget har fått veta om patientenshälsotillstånd eller personliga förhållanden i övrigt. Stödpersonutses av den nämnd som avses i lagen (1990:000) om förtroendenämnder inomhälso- och sjukvården. 31 § Chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas skall anmäla till förtroendenämnden när det kan finnas skäl att utse en stödperson. Harstödperson för patienten inte redan utsetts, skall anmälan alltid göras när 1.chefsöverläkaren ansöker ommedgivande till tvångsvård enligt 7, 12 eller 14 §, 2.patienten överklagarchefsöverläkarens beslut om intagning enligt 6 §, 3.patienten överklagarchefsöverläkarens beslut att avslå en begäran att tvångsvården skall upphöra. Närtvångsvården av en patient, för vilken har utsetts stödperson, har upphört,skall chefsöveriäkaren möjligt underrätta förtroendenämnden omdetta." Som lagrådet har angivit vid 7 § bör patienten ges rättatt överklaga chefsöverläkarens intagningsbeslut enligt 6 § och motsvarande börgälla intagningsbeslutet i konverteringsfall enligt 12 eller 15 § iremissförslaget (11 eller 14 § i lagrådets förslag). Av bestämmelserna omrättens prövning av ett sådant överklagande bör framgå att den bör gälla ävenfrågan om tvångsvården skall upphöra, oavsett om intagningsbeslutet var lagligteller ej. Denu angivna bestämmelserna bör tas in som en första paragraf i avsnittet omöverklagande. I paragrafen bör vidare tas in regler om inhämtande avchefsöverläkarens yttrande. Paragrafen (enligt lagrådets förslag 32 §) kan gesföljande lydelse: "Patientenfår hos länsrätten överklaga chefsöverläkarens beslut om intagning förtvångsvård enligt 6, 11 eller 14§. Ett sådant överklagande skall ansesinnefatta även en begäran att tvångsvården skall upphöra. Innanlänsrätten prövar en begäran enligt första stycket, skall rätten utan dröjsmålförelägga chefsöverläkaren att yttra sig i de hänseenden som anges i 7 § andrastycket." Härefterbör följa en paragraf med de bestämmelser som finns i 33 §. Bland de beslut som skallkunna överklagas har i remissen som punkt 3 upptagits beslut om avslag på en begäran om tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område. Någon rätt att överklaga beslut om villkor för sådan vistelse har inte föreslagits. Som skäl har i remissen anförts att det här rör sig om frågor om vårdens innehåll och att det inte är lämpligt att sådana frågor skall kunna bli föremål för domstols prövning. Det är emellertid att märka att institutet vistelse utanför vårdinrättningen enligt 410 lagförslagetinnebär en utvidgning av LSPV:s begrepp vistelse utom sjuk- Prop. 1990/91: 58husområdet och i viss mån är en ersättning för det nuvarande institutet utskrivning på försök. Villkoren för vistelsen kan i fall av denna senaretyp tänkas både få betydelse och bli kännbara inskränkningari patientens frihet. Lagrådet förordar därför att patienten får möjlighet attöverklaga villkor för vistelse utanför vårdinrättningen, i likhet med vad somnu gäller vid försöksutskrivning enligt 21 och 22 §§ LSPV. Besvärsprövningenkan visserligen bli av mindre värde för patienten vid kortvariga, näraförestående permissioner o. dyl. Någon möjlighet att göra skillnad mellan olikasituationer vad gäller rätten att överklaga synes emellertid inte föreligga. 1stället förordar lagrådet, för att möjliggöra en snabb handläggning ibrådskande fall, att en möjlighet till endomarpröv-ning föreskrivs i länsrättenför dessa fall. Till den frågan återkommer lagrådet i samband med granskningenav förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar. Bestämmelsernai 33 § första stycket kan med detta tillägg ges följande lydelse: "Patientenfår hos länsrätten överklaga ett annat beslut av chefsöverläkaren enligt dennalag som innebär 1.avslag på en begäran att tvångsvårdenskall upphöra, 2.förordnande enligt 24 § omförstöring eller försäljning av egendom, 3.avslag på en begäran omtillstånd enligt 25 § att vistas utanför vårdinrättningens område ellermeddelande av villkor i samband med sådan vistelse, eller 4.återkallelse enligt 26 § avtillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område." förslag angående länsrättens sammansättning vid handläggningen avmål om psykiatrisk tvångsvård, bör detta avsnitt inledas med en paragraf avföljande lydelse: "34§ Vid prövning av mål enligt denna lag består länsrätten av en lagfaren domare,en läkare med specialistkompetens inom någon gren av psykiatrin och trenämndemän. Vad nu sagts gäller ej, om annat följer av 18 § lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar." Förslagetmedför att efterföljande paragrafer får numreras om. Enligt29 § skall tvångsvården upphöra om inte en ansökan om länsrättens medgivandetill sådan vård kommit in till rätten inom vissa i andra paragrafer angivnatidsfrister. Det är angeläget att patienten inte mot sin vilja hålls kvar påsjukvårdsinrättningen sedan tvångsvården upphört. Länsrätten bör därför såsnart en ansökan om medgivande till tvångsvård kommit in till rätten pröva, omden kommit in i rätt tid. Finner länsrätten att så inte är fallet, bör rättenskyndsamt underrätta chefsöverläkaren om detta. Första stycket i 35 § (enligtlagrådets förslag 36 §) bör kompletteras i nu nämnda hänseenden. Somen följd av vad lagrådet föreslår i anslutning till förslaget i remissen till ändring i 18 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar skulle fullsut ten länsrätt krävas vid prövning av mål om psykiatrisk tvångsvård i betydligt större utsträckning än vad som förutsatts i remissen. För att i någon mån begränsa antalet mål utan att patientens rättsskydd eftersatts förordar lagrådet att 35 § andra stycket (enligt lagrådets förslag 36 § andra 411 stycket)kompletteras med en regel motsvarande 18 § LSPV, att länsrätten Prop.1990/91:58 inte är skyldig att pröva en ansökan eller ett överklagande förränen månad Bilaga 1: 5 förflutit från prövningen av en tidigare framställningmed samma yrkande. Ett sådant tillägg kan lämpligen bilda slutmening i andrastycket. Patientenhar enligt remissen inte någon ovillkorlig rätt till muntlig förhandling. Ensådan skall hållas om det inte är uppenbart obehövligt. Med denna konstruktionbör andra stycket utgå. Ett åläggande för länsrätten att upplysa patienten omatt han kan begära muntlig förhandling är olämpligt i sådana fall, där någonförhandling inte kommer till stånd, och är inte erforderligt i övriga fall. Medhänsyn till den erinran om möjligheten till rättshjälp som framgår av 48 §första stycket 3 är 43 § överflödig och kan slopas. Farerekvisitetför omhändertagande genom polismyndigheten har i remissen utformats snävare änför närvarande i 7 § LSPV. Samma uttryckssätt används här som i 3 och 12 §§, 1konsekvens med vad som har anförts i anslutning till dessa paragrafer förordarlagrådet, att man behåller uttrycket i LSPV "är farlig för annanspersonliga säkerhet eller för eget liv". Mot tillägget "eller iövrigt behöver omedelbar hjälp" har lagrådet ingen invändning. Somen konsekvens av lagrådets forslag att slopa bestämmelserna i 7 § utgårföreskriften i punkt 1 första stycket och ersätts med en skyldighet förchefsöverläkaren att upplysa patienten om hans rätt att överklaga vissa beslut.Hänvisningen i andra stycket till 21 § förvaltningslagen kan då utgå. Punktenhandlar om patienter som före den nya lagens ikraftträdande har tagits inenligt 8 § LSPV. För dessa fall föreskrivs att patienten skall anses intagenenligt 6 § nya lagen men att chefsöverläkaren skallavgöra om patienten skall vara intagen för tvångsvård enligt 6 § även efterdenna tidpunkt. Bakgrundentill bestämmelsen är att beslutet enligt LSPV i dessa fall endast är ett beslutom intagning för undersökning av vårdbehovet. Om LSPV fortfarande hade varittillämplig, skulle det ha följts av överläkarens definitiva beslut senaståttonde dagen efter intagningen. Bestämmelsen åsyftar att möjliggöra att denvård som påbörjats enligt LSPV skall kunna fortsätta somchefsöverläkaren ges viss respit att bedöma vårdbehovet jämfört med dentidsfrist som den nya lagens 6 § anger. Denavfattning som bestämmelsen har fått kan emellertid leda till tolk ningssvårigheter. Lagrådet föreslår följande formulering: 412 "Omen patient vid ikraftträdandet är intagen på en sjukvårdsinrättning Prop.1990/91:58 enligt 8 § i den gamla lagen, skall chefsöverläkaren senast den 3januari Bilaga 1:5 1992 avgöra frågan om patienten enligt 6 § i den nyalagen skall tas in för tvångsvård. Intill dess frågan om intagning har avgjorts,gäller den gamla lagen i tillämpliga delar." Enligtbestämmelserna i punkt 4 skall den som vid ikraftträdandet är intagen enligt 9eller 10 § LSPV eller återintagen enligt 20 § LSPV anses intagen för vårdenligt 6 § lagen om psykiatrisk tvångsvård, varvid beslutet om intagning skallanses ha fattats vid ikraftträdandet. Det betyder att frågan om fortsatttvångsvård måste väckas hos länsrätten från ikraftträdandet. Ensärbestämmelse ges för intagna som varit föremål för beslut om fortsatt vårdenligt 20 a § andra stycket LSPV. Ett sådant beslut likställs med ett beslut avlänsrätten om medgivande till tvångsvård enligt 10 § nyalagen. Av motiveringen till övergångsbestämmelsen framgår attsexmånadersfristen i detta fall räknas från beslutets dag. Skulle beslutet vidlagens ikraftträdande vara äldre än , kan beslutet således inteåberopas för fortsatt tvångsvård. I ett sådant fall torde dock, på gmnd avinnehållet i 20 a § LSPV, en anmälan från överläkaren om behovet av fortsattvård finnas hos utskrivningsnämnden. Punkt 8 i övergångsbestämmelserna tordeför dessa fall medföra att länsrätten skall pröva frågan om fortsatttvångsvård. Denna prövning skall enligt 35 § nya lagen ske frånlagens ikraftträdande, såvida inte länsrätten av utredningsskäl eller på gmndav någon annan särskild omständighet förlänger tiden för prövningen. Dennapunkt innehåller särskilda övergångsbestämmelser, som gäller försöksutskrivnapatienter och patienter med tillstånd att vistas utom sjukhusområdet. Deinnebär att sådana patienter skall anses ha tillstånd enligt 26 § nya lagen attvistas utanför sjukvårdsinrättningen under återstoden av vårdtiden resp. del avvårdtiden. En särskild bestämmelse har dock tagits in om att detta inte i någotfall får medföra att den enligt LSPV längsta medgivna tiden för utskrivning påförsök eller tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område överskrids. mening är den sistnämnda bestämmelsen ägnad att skapa förvirring vidlagtillämpningen. Såvitt kan utläsas av lagförslaget och dess motivering synesnämligen syftet med punkt 7 vara att de patienter som vid ikraftträdandet ärförsöksutskrivna eller har tillstånd att vistas utom sjukhusområdet, även ifortsättningen skall följa de föreskrifter som har meddelats.Någon prövning enligt bestämmelserna i den nya lagen skall således tydligeninte ske annat än om något inträffar, som i det enskilda fallet nödvändiggöringripande med återintagning, ändring av föreskrifter e.dyl. Exempelvis synesbeträflfande en försöksutskriven patient, som följer sina föreskrifter, vidutgången av den enligt 19 § LSPV bestämda tiden för försöksutskrivning enbartåterstå att enligt 28 § nya lagen besluta att tvångsvården skall upphöra. Omdenna tolkning är riktig, föreligger inte någon konkurrens mellan den nya och den gamla lagen beträflfande giltighetstid för försöksutskriv ning eller föreskrifter, utan i dessa frågor gäller vad som har bestämts 413 Med hänsyn härtill bör den fömt påtalade meningen i punkt Prop.1990/91:58 7 strykas. Beträffandeövergångsfallen kan i övrigt följande anmärkas. Skullebeträflfande en patient, som är försöksutskriven eller har tillstånd att vistasutom sjukhusområdet enligt LSPV, efter den nya lagens ikraftträdande inträffanågot som gör det nödvändigt med återintagning, ändring av föreskrifter e.dyl.,följer av punkt 7 att patienten anses ha ett tillstånd enligt 26 § nya lagenatt vistas utanför sjukvårdsinrättningens område. Chefsöverläkaren kan alltså isådant fall enligt 27 § återkalla tillståndet och kan även, om anledningföreligger, meddela nytt tillstånd med ändrade villkor enligt 26 §. 1fråga om en försöksutskriven patient kan det fallet tänkas, att patienten, närden enligt 19 § LSPV bestämda tiden för försöksutskrivningen närmar sig sittslut, bedöms fortfarande vara i behov av tvångsvård, utan att återkallelseenligt 27 § nya lagen ansetts befogad. 1 sådant fall torde chefsöverläkaren haatt ansöka hos länsrätten, i regel enligt 10 §, om medgivande till fortsatttvångsvård. Av 29 § följer att tvångsvården i sådant fall upphör om ansökaninte har kommit in till länsrätten när tiden för försöksutskrivningen har gåttut. Enligtandra stycket får rättspsykiatrisk vård ges vid en enhet för rättspsykiatriskundersökning så länge undersökningen pågår. Detta får enligtspecialmotiveringen anses vara fallet längst till dess utlåtandet över undersökningenhar upprättats. Det har under föredragningen upplysts att det är vanligtförekommande att en vårdplats inte kan beredas efter avslutandet aven rättspsykiatrisk undersökning. Med lagförslagets utformning kan det såledesinträffa att personer får stanna kvar vid en undersökningsenhet under viss tidutan att det finns någon rättslig gmnd för att bereda erforderlig vård medtvång. Denna konsekvens är enligt lagrådets mening inte godtagbar.Vårdmöjlighet måste föreligga under hela vistelsen vid enheten. Andra stycketbör ges följande lydelse: "Påen enhet för rättspsykiatrisk undersökning får rättspsykiatrisk vård ges åt densom är intagen för undersökning." Detremitterade förslaget innebär att den som genomgår rättspsykiatrisk vård efterbeslut enligt 31 kap 3 § om särskild utskrivningsprövning får gestillstånd att under en viss del av vårdtiden vistas utanförsjukvårdsinrättningens område, om det inte är uppenbart att det till följd avden psykiska störning hos patienten som föranlett beslutet om särskildutskrivningsprövning finns risk för att han återfaller i brottslighet, som ärav allvarligt slag. Tillståndsfrågan prövas av länsrätten efter ansökan avchefsöverläkaren eller patienten, med möjlighet att i det särskilda fallet delegerabeslutanderätten till chefsöverläkaren. Ilinje med den uppfattning som lagrådet uttalat i fråga om tredjemans skyddet i anslutning till 3 § lagen om psykiatrisk tvångsvård anser lagrådet att skyddsbehovet för närstående och omgivning riskerar att skjutas alltför mycket i bakgrunden när det som i förslaget anges att vistelse utanför sjukvårdsinrättningens område kan komma i fråga så snart återfallsrisken inte är uppenbar. Lagrådet förordar att paragrafen utformas så, att den ger 414 länsrättenen friare prövningsrätt, där rätten efter en genomgång av om- Prop. 1990/91: 58ständighetema i det enskilda fallet bedömer i vad mån och i vilken utform-Bilaga 1:5 ning vistelse utanför vårdinrättningens område är försvarlig. Blandde omständigheter som därvid skall beaktas bör särskilt nämnas återfallsrisken,men framhållas den inverkan som den genomgångna vården ochbehandlingen kan bedömas ha haft på denna risk. Som redan antytts bör ibedömningen särskilt vägas in även vilken form vistelsen är avsedd att ta.Riskerna med en vistelse utanför vårdinrättningen begränsas ju, vid i övrigtoförändrade förutsättningar, väsentligt om exempelvis någon form av övervakninganordnas. Liknande verkan kan i därför lämpade fall tänkas uppnås genom enomsorgsfull utformning av föreskrifter för patienten under vistelsen. Lagrådetföreslår således att paragrafens första stycke delas upp i två stycken avföljande lydelse: "Beträffandeden som genomgår rättspsykiatrisk vård efter beslut enligt 31 kap. 3§ brottsbalkenom särskild utskrivningsprövning prövas frågan om tillstånd att under en vissdel av vårdtiden vistas utanför sjukvårdsinrättningens område av länsrätten. Vidsin prövning skall rätten särskilt beakta arten av den brottslighet somföranlett beslutet om särskild utskrivningsprövning, risken för återfall ibrottslighet och verkan av den vård och behandling som patienten genomgått.Tillståndet får ges för återstoden av vårdtiden, om det finns skäl att anta attåtgärden är angelägen för att förbereda att den rättspsykiatriska vårdenupphör. Ett tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område får förenasmed särskilda villkor." Ianslutning till vad som anförs i specialmotiveringen till denna paragraf villlagrådet framhålla, att chefsöverläkaren skall besluta att den rättspsykiatriskavården skall upphöra så snart någon av de i paragrafen angivnaförutsättningarna för sådan vård är för handen. Paragrafenanger de tidsfrister som skall gälla vid rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap.3§ utan beslut om särskild utskrivningsprövning. Tidsberäkningenskall enligt första stycket ha som utgångspunkt den dag då vården påbörjades.Med hänsyn till att det i den situation som paragrafen avser kan görasgällande att vårdens början avhänger av successiva beslut, fattade av skildainstanser, kan enligt lagrådets mening den föreslagna ordningen leda tilltolkningssvårigheter i enskilda fall. Lagrådet föreslår därför att bestämmelsenutformas så, att utgångspunkten i princip blir den dag då vården tidigastkunnat påbörjas. Isista meningen av det föreslagna första stycket finns en föreskrift om hörandeav sakkunnig. 1 likhet med vad som sagts om motsvarande föreskrift i 10 §lagen om psykiatrisk tvångsvård synes denna bestämmelse kunna undvaras omlagrådets förslag i fråga om länsrättens sammansättning följs. Andrastycket i paragrafen handlar om förlängning av vårdtiden. I likhet med vad lagrådet föreslagit beträffande en motsvarande bestämmelse i lagen om psykiatrisk tvångsvård bör det sägas ut i lagtexten, att förläng ningen räknas från prövningstillfället och att, om ansökan om föriängning avslås, vården skall upphöra. Lagrådetföreslår således att paragrafen ges följande lydelse: Prop.1990/91:58 "Rättspsykiatriskvård som avses i 12 § första meningen får pågå under Bilaga 1:5 högst fyramånader, räknat från den dag då domstolens beslut blivit verkställbart. Harpatienten inställt sig på sjukvårdsinrättningen en senare dag, räknas tidenfrån . Efteransökan av chefsöverläkaren får länsrätten medge att den rättspsykiatriskavården fortsätter utöver den nämnda längsta tiden. Medgivandetill förlängning av vårdtiden får lämnas åt gången,räknat från prövningstillfället. Avslår rätten ansökan, skall vården upphoraomedelbart. Ansökan om förlängning skall ha kommit in till länsrätten innantiden för gällande beslut om rättspsykiatrisk vård har löpt ut." Lagrådethar i anslutning till 11 § lagen om psykiatrisk tvångsvård påtalat att enmening av samma lydelse som den andra meningen i första stycket av förevarandeparagraf är överflödig. Meningen kan utgå även här. Paragrafenmotsvarar 30 § lagen om psykiatrisk tvångsvård. Av skäl som anförts ianslutning till den paragrafen bör andra stycket om hemsändande utgå. Ettsärskilt tredje stycke har lagts till om överförande av verkställighet till enannan stat enligt lag om interaationellt samarbete rörandeverkställighet av brottmålsdom. Med hänvisning till vad som anförts i dettoregående i anslutning till den fömtnämnda paragrafen vill lagrådet framhålla,att det ligger i sakens natur att vården i skall pågå till desspatienten faktiskt förs över till den andra staten och att eventuellterforderliga bestämmelser kan utfärdas i en enklare ordning än genom denna lag.Det särskilda tredje stycket kan alltså utgå. Som en konsekvens av detta kan 17§ i sin helhet ersättas med en hänvisning till lagen om psykiatrisk tvångsvård(enligt lagrådets förslag 29 §) och således ges följande lydelse: "Ifråga om upphörande av rättspsykiatrisk vård i samband med avvisning,utvisning och utlämning gäller bestämmelserna i 29 § lagen (1990:000) ompsykiatrisk tvångsvård." Somett led i förstärkningen av skyddet för närstående och omgivning förordarlagrådet att åklagares överklagningsrätt även skall avse beslut enligt 10 § ompatients vistelse utanför vårdinrättningens område. Bestämningenav vilken åklagare överklagningsrätten skall tillkomma bör i lagen utformas såatt den medger större flexibilitet än vad som föreslagits i remissen. Dennärmare bestämningen kan därefter ske i annan ordning. Lagrådetföreslår att paragrafen ges följande lydelse: "Ettbeslut enligt 10 § att patienten får vistas utanför sjukvårdsinrätt ningens område eller 16 § att vården skall upphöra får överklagas av allmän åklagare, om åklagare före beslutet har anmält till rätten att beslu tet kan komma att överklagas. Har anmälan gjorts, får beslutet inte verk ställas förrän det har vunnit laga kraft eller rätten har under rättats om att åklagaren inte kommer att överklaga." uppfattning bör lagen om psykiatrisk tvångsvård i Bilaga 1:5tihämpliga delar gälla beträffande rättspsykiatrisk vård i alla avseenden, därlagen om rättspsykiatrisk vård inte innehåller uttryckliga undantagsbestämmelser.Det är därför onödigt att i 21 § lagen om rättspsykiatrisk vård göra eninskränkning till mål enligt vissa uppräknade paragrafer.