prop · GE03117 · 1990-12-31 00:00:00 — regeringsrätten, läns landsting och en del kommuner, vill attdelikatessjäv i princip skall gälla i hela den kommunala förvaltningen. Skälen för regeringensförslag Prop. kommunala förvaltningen tillämpas i princip två olika jävsregler, en somfinns i 11 och 12 §§ förvaltningslagen och en som finns i 3 kap. 9 § andrastycket KL. Förvaltningslagensjävsbestämmelse, som är den strängare, reglerar s. k. sakägarjäv, intressejäv,ställföreträdarjäv, tvåinslansjäv och ombudsjäv. Dessutom finns engeneralklausul, som innebär att jäv föreligger om det finns någon särskildomsländighet som är ägnad all rubba förtroendel för någons opartiskhet (s. k.delikatessjäv). Enligt en undantagsregel skall man bortse från jäv när fråganom opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Pådet kommunala området gäller dessa regler i alla ärenden hos despecialreglerade nämnderna. Också när en sådan nämnd behandlar ärenden somfaller inom det kommunallagsreglerade området tillämpas alltsåförvaltningslagens jävsregler. Kommunallagsjävel som bara avser sakägarjäv gäller för styrelsen och kommunallagsregleradenämnder i övrigt. Enligtlokalorganslagen gäller att om lokala organ inrättas med uppgifter som ankommerpå någon eller flera specialreglerade nämnder så skall förvaltningslagensjävsregler tillämpas i alla ärenden, dvs. också sådana som hör hemma inom denoreglerade förvaltningen. Principiellamotiv talar för en strängare och i grunden enhetlig jävsregel av den typ somfinns i förvaltningslagen. Genom en sådan inskärper man syftet all garanteraobjektivitet och opartiskhet i nämndernas handlande. Mot detta står behovet avatl kunna rekrytera nämndledamöter från föreningslivet eller att kunnaupprätthålla personliga samband mellan kommunala företag och en kommun eller eltlandsting. Närdet gäller bedömningen av om en enhetlig jävsregel bör finnas, är det tvågrundläggande olikheter mellan offentlig förvaltning i staten och offentligförvaltning i kommuner och landsting som bör beaktas. Fördelförsta skall en jävsregel på del kommunala området tillämpas av valda lekmän.Fullmäktige och nämnderna ingår i ett politikerslyrt beslutssystem. I statenankommer besluten normalt på anställda. Denandra avgörande olikheten är att kommunala jävsfrågor regelmässigt kanöverprövas genom kommunalbesvär. Motsvarande möjligheter alt generelltöverklaga jävsbeslut finns inte inom den statliga förvaltningen. Har ettkommunalt organ förfarit felaktigt i en jävsfråga, kommer själva sakbeslutetefter överklagande att upphävas såsom ej tillkommet i laga ordning. Dessabägge faktorer måsle tillerkännas avgörande betydelse vid ut formningen av en jävsregel. Det finns därför starka skäl att åstadkomma en jävsregel som är både enkel och tydlig och som konkret anger de fall då jäv föreligger. För att uppnå detta bör en hänvisning till förvaltningslagen undvikas. 7 Riksda&n 1990/91. Regelns sakliga innehåll Prop. Föratl så långt som möjligl uppnå enhetlighet inom jävsområdet bör den nuvarandemer inskränkta jävsregeln i kommunallagen ersättas av en ny regel som lill sinhuvudsakliga inriklning har förvaltningslagen som förebild. Delta skulle början innebära att den nuvarande jävsregeln om sakägarjäv skullekompletteras med en regel om ställföreträdarjäv och ombudsjäv. Däremotanser regeringen inte att det behövs en särskild regel om tvåinslansjäv. Denregel i förvaltningslagen som handlar om tvåinslansjäv tar sikte på situationerdär ett ärende väcks hos en myndighet genom överklagande, underställning ellerpå grund av tillsyn. Delta har knappast någon praktisk relevans i fråga om dekommunala nämnderna. Inte heller kan tvåinslansjäv förekomma i förhållandelmellan slyrelsen och en annan nämnd. Vianser för vår del också att del av rättssäkerhetsskäl måste finnas kvar enregel om delikalessjäv såvitt gäller handläggningen av ärenden som innebärmyndighetsutövning mot enskilda. Del gäller särskilt som en nämndledamol enligtvårt förslag inte frivilligt kan avstå från alt rösla i etl sådant ärende utanmåsle delta i beslutet. Enmöjlighet som ligger nära lill hands är då alt införa en bestämmelse omdelikatessjäv som bara tar sikte på handläggningen av ärenden som innebärmyndighetsutövning. Nackdelen med en särskild jävsregel vid myndighetsulövningär dock alt del inte blir lika lält som alt vela vilka jävsregler somskall tillämpas, eftersom det ofta kan vara svårt för framför allt en lekmanall avgöra om ell ärende innefattar myndighetsutövning. Problemen tordeaccentueras i etl syslem med en friare nämndorganisation. Vi är därför inteberedda att föreslå en sådan lagregel. Föratl få så enhetliga jävsregler som möjligt och som också är lätta att tillämpaav lekmän föreslår vi i stället atl bestämmelsen om delikatessjäv görstillämplig i hela den kommunala förvaltningen. Kommitténs farhågor förtillämpningssvårigheler om en sådan bestämmelse införs är enligt vår meningbetydligt överdrivna. Även om vissa tillämpningssvårigheter skulle uppkommatorde detta uppvägas av atl allmänhetens förtroende för den kommunalaverksamheten kommer att öka med en regel om delikatessjäv. Ifråga om ställföreträdarjäv och delikatessjäv måsle man dock överväga om dessajäv kan behöva modifieras för att möjliggöra dubbla engagemang i nämnder och ikommunala företag respektive i föreningslivet. Vidare måste man överväga omundantag från bestämmelsen om delikatessjäv kan behöva göras för att enförtroendevald som har uppdrag i både styrelsen och en annan näi'nndinte hindras från att delta i handläggningen av ett ärende i styrelsen, omärendet har handlagts i näi'nnden. Dubblaengagemang i nätnnd och kommunala JÖretag Närkommuner och landsling driver verksamhet genom egna privaträttsli ga subjekt, kan verksamheten ofta ses som en del av den kommunala 98 förvaltningen.Förelagens uppgift är atl tillhandahålla tjänster som annars Prop. 1990/91:117skulle utföras av facknämnder och deras förvaltningar. Nämndernas befattningmed företagsangelägenheter i form av olika ärenden har ofta till syfte att upprätthållasambandet mellan bolaget och kommunen. Ärendena kan inte sägas varaparlsärenden i egentlig mening och några intresse-motsällningar finns som regelinte mellan en nämnd och slyrelsen i ell företag. Detär vanligt atl nämndledamöter och ledande tjänstemän hos nämnder har uppdrag ibolag och stiftelser som verkar inom nämndens verksamhetsområde. Del vore idessa situationer inte rimligt alt hävda del ställföreträdarjäv ochdelikatessjäv som finns i förvaltningslagen. Regeringen tänker alltså på sådanafall där sådan gemenskap råder mellan den kommunala nämnden och del kommunalaförelagd att företagsverksamheten ses som ersätlning för eller komplemenl lillverksamhet i nämndregi. Enligt vår uppfattning kan det vara rimligt att dragränsen i fråga om aktiebolag där kommunen eller äger minst hälftenav aktierna och i fråga om stiftelser där kommunen eller utserminst hälften av styrelseledamöterna. För dessa fall bör del alltså göras ettundantag från ställföreträdarjävel och delikatessjävet. fall en kommun i bolags- eller stiftelseform samverkar med andrarättssubjekt och inte har ett dominerande inflytande finns det större anledningän i de fall vi nämnt atl bedöma jävsfrågor vid dubbla engagemang utifrånkravet på objektivitet och opartiskhet. Enligt vår mening bör därförställföreträdarjävel och deiikatessjävel tillämpas fullt ut i dessa fall. Dubblaengagemang i nämnd och föreningsliv Frågorom stöd och bidrag lill ideella föreningar och andra föreningsärenden handläggsi regel av de nämnder vars verksamhelsområden omfattar idrotts- ochfritidsverksamhet, bildningsverksamhet och kultur. Del är ytterst vanligt atldel i någon eller flera av dessa nämnder finns ledamöter som ärengagerade som funktionärer i föreningar som tar emot bidrag eller annat stödfrån nämnden. På många håll anser man att föreningslillhörigheten och framförallt engagemangel i föreningslivet är en väsentlig faktor vid rekrytering avnämndledamöterna och en värdefull tillgäng i nämndarbetet. Situationeni dessa fall är emellertid något annorlunda än vid dubbla engagemang i nämnderoch i kommunala företag. Föreningarna utgör inte som de kommunala företagen endel av den kommunala förvaltningen. De ärenden som förekommer i nämnderna ochsom berör föreningarna är partsärenden där intressemotsättningar många gångerkan föreligga. Regeringen anser därför att det inte bör göras några undantagfrån de föreslagna jävsreglerna när det gäller dubbla engagemang i nämnder ochi föreningslivet. Någratillämpningssvårigheter torde inte behöva uppkomma med en sådan ordning. I departementspromemorian (Ds C 1987:12) Jäv i kom muner har flera kommuner redovisal sina erfarenheler från lillämpningen av förvaltningslagens jävsregler i samband med handläggningen av före- 99 ningsärenden hos lokalaorgan. I de flesta fall synes det inte ha medfört några svårigheter attidentifiera och hantera de jävssituationer som uppstått, företrädesvisställföreträdarjäv och delikatessjäv. De flesta ärenden där jäv blivit aktuellthar rört bidrag lill föreningar. Möjligen är det också sånär det gäller handläggning av generella föreningsbidrag (jfr betänkandet s.122), att frågan om opartiskhet ofta saknar betydelse, varför det blir möjligtatt tillämpa den undantagsregel som vi föreslårom att man skall bortse från jävnär frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Vi kan här ocksånämna alt många jävsituationer torde kunna undvikas genom delegering. Dubblaengagemang i slyrelsen och annan nätnnd 1det kommunalpolitiska arbetet är det inte ovanligt atl ordförandena iåtminstone vissa "tunga" nämnder också är ledamöter i styrelsen. Detanses praktiskl och värdefullt. Ettinförande av förvaltningslagens regel om delikalessjäv torde i fall av dubblaengagemang i slyrelsen och i annan nämnd leda lill atl jäv uppstår förledamoten vid handläggningen av etl ärende i styrelsen om han tidigare deltagiti handläggningen av samma ärende i en annan nämnd. Eftersomde nämndär'enden som handläggs i styrelsen sällan är partsärenden i denmeningen atl de berör nämnden som sådan, ior"de del vara så att frågan omoparliskhel i de flesla fall uppenbarligen saknar betydelse, varförundantagsregeln om bortseende från jäv bör kunna tillämpas. Frågan är emellertidinte hell klar och del är enligt regeringens mening inte tillfredsställande omnågon osäkerhet skulle komma att råda på denna punkt. Vi föreslär därför enregel i lagen som uttryckligen gör undantag från tillämpningen avdelikatessjävet vid engagemang i flera nämnder. Regeringensförslag: Liksom enligt den nuvarande kommunallagen skall för boi'dläggning avett ärende i en nämnd krävas beslut av mer än hälften av de närvarandeledamöterna. Kommitténsförslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna:De flesla remissinstanserna tillstyrker kommitténs förslag eller lämnar detutan erinran. Några remissinstanser, bl.a. och kommuner samtÖstergötlands läns landsting, anser dock att det för bordläggning av ett ärendebara skall krävas beslut av minst en tredjedel av de närvarande ledamöterna. Skälen för regeringensförslag: När det gäller hur styrelsen och övriga nämnder fattar beslut hänvisasi 3 kap. 10 § KL till reglerna om hur fullmäklige fållar beslul. Hänvisningenomfallar inte bestämmelsen om minoriielsbordläggning i fullmäklige. Gällanderätt måste därför anses varaatt en fråga orn bordläggning i en nämnd alltid måste avgör'as med enkelmajoritet. Regeringens förslaginnebär genom den vidgade delegationsrätten och det decentraliserade ansvaretatl fler beslut än tidigare förmodligen kommer atl tas i nämnderna och inteföras upp lill fullmäktige för beslul. Det skulle kunna motivera all det införsen lagregel om minoritetsbordläggning även i nämnderna. Vi anser emellertid inteatt det är lämpligt att i nämndarbetet införa en rätl för en minoritet atl fåelt ärende bordlagt. Arbetet i en nämnd skiljer sig i stor utsträckning frånfullmäktigearbetet. Del föreligger enligt vår mening en uppenbar risk för atlen rält till minoritetsbordläggning skulle kunna användas enbart i syfte atlfördröja viktiga avgöranden och gå ut över effektiviteten i nämndarbetel. Viföreslår därför atl nuvarande ordning enkel majoritet för beslut ombordläggning behålls i nämnderna. Regeringensförslag: Nya lagregler om delegering införs som innebär -j all detdelegeringsbara området ulvidgas utom i fråga om ärenden om myndighelsutövningmot enskilda, allnämnderna själva får besluta om delegering, altnämnderna själva får besluta om i vilken utsträckning delegerade beslut skallanmälas, attförvaltningschefer får vidaredelegera till andra anställda, och att brådskande ärenden får delegeras. Kommitténsförslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna tillstyrker i huvudsak kommitténs förslag eller lämnardet utan erinran. Den kritik som förekom mer riktar sig främst mot detaljer iförslaget. Regeringsi'ätten pekar dock på risken för att en omfattandedelegering och vidaredelegering kan göra beslutsordningen svåröverskådlig ochfå lill följd att medborgarnas insyn i beslutsprocessen minskar och svårigheterskapas för enskilda som vill bevaka sin rätt genom atl anföra kommunalbesvär. JO och juridiskafakultetsnämnden vid anser att alla beslut som ärfattade efter delegering skall anmälas till nämnderna. De menar atl delta ärviktigt för alt upprätthålla nämndernas kontroll av och grundläggande ansvarför verksamheten. Ett par remissinstanser,bl.a. och kom mun, anser att del bör öppnasmöjligheter för vidaredelegering även för andra anställda änförvaltningschefer. Andra ställer sig däremot tveksam ma till omförvaltningschefer över huvud taget bör få vidaredelegera beslutanderätt. Demenar att det leder till oklara ansvarsförhållanden. Några pekar på oklarheteri förslaget när det gäller frågan orn återkallelse av uppdrag som har lämnatsgenom vidaredelegering. Andra synpunkler somframförs är alt det bör finnas möjligheter atl Prop. 1990/91: 117 delegerabrådskande ärenden även lill anställda, all möjligheterna att delegera ärendensom avser myndighetsulövning vidgas och att telefonsammanträden bör tillåtas. Huvudprincipenär atl nämnderna själva måsle utöva sin beslutanderätt och att de intehar rätt atl ulan författningsslöd överlåta den på någon annan. Reglerom delegering finns i 3 kap. 12 § andra stycket KL. Delegering måste alltid skei två led. Först fordras atl fullmäktige ger nämnden rätl alt delegera vissagrupper av ärenden och sedan måste nämnden besluta om att utnyttja rätten attdelegera. Ettdelegeringsuppdrag kan lämnas lill enavdelning (ulskoll) som består av ledamöter eller ersättare i nämnden, enenskild ledamot eller ersättare i nämnden eller enanställd i kommunen eller . Etldelegeringsuppdrag får inte överlåtas på någon annan. Del finns alltså ettförbud mol vidaredelegering. Syftetmed att en nämnds beslutanderätt kan delegeras är att avlasta nämnden löpanderutinärenden. Tanken är atl nämnden skall kunna ägna mer tid och uppmärksamhetåt frågor av större betydelse. Lagbestämmelsen anger inte vilka ärendegruppersom kan delegeras, men av förarbetena framgår att delegeringen bör utnyttjasfrämst i rutinärenden (se prop. 1953:210 s. 120, prop 1975/76:187 s. 260 och KU1976/77:25 s. 77). Allabeslut som har fatlats med stöd av ett delegeringsuppdrag måsle anmälas lillnämnden. Del framgår klart av förarbetena (se prop. 1975/76:187 s. 465, 467).Däremot får kommunerna och landstingen själva avgöra när och i vilka formeranmälan skall ske. En nämnd kan inte ändra ell beslul som har faltals med stödav delegering, utan anmälningsskyldigheten har främst betydelse för atttillgodose nämndens informations- och kontrollbehov. Inomramen för frikommunförsöket har anmälningsskyldigheten mjukals upp. Nämndernakan där själva besluta om i vilken utsträckning anmälan skall ske. Ett beslutsom inte anmäls måste protokollföras särskilt. Somframgått är det inte helt klart var gränsen går för vad som får delegeras. I den nuvarande kommunallagens förarbeten tycks man utgå från att delegering främst skall komma ifråga beträffande rutinärenden. Delta kan tolkas som att det under särskilda omständigheter är möjligt att delegera även andra ärendegrupper än sådana som är rutinmässiga. hänsynlill vad som uttalats i förarbetena om syftet med delegeringsregeln Prop.1990/91:117 kan regeringen dock inte finna annat än atl den lämnar eltbegränsat utrymme att delegera annat än rutinmässiga ärenden. Samtidigtställer utvecklingen mot ökad målstyrning av den kommunala verksamheten krav påalt de anställda får ökade befogenheter och elt större ansvarstagande i frågaom verksamhetens bedrivande. Det finns därför enligt vår mening behov av atlöka delegeringsmöjlighelerna. Ökad delegering av befogenheter till de anställdaär också ett viktigt medel för att förbättra servicen och effektiviteten inomförvaltningen. Någon större risk för all ökad delegering leder lill attmedborgarnas insyn i den kommunala beslutsprocessen försvåras anser vi inte attdet föreligger. Allmänhetens rätt alt få ta del av handlingarna i ell ärendeförändras inte av att beslutanderätten i ärendet delegerats. Avrättspraxis framgår att en nämnd inte får utnyttja delegeringsreglerna på eltsäll som innebär att nämnden avhänder sig ledningen av och ansvaret förverksamheten. Nämnden i sin helhet måsle fatta sådana beslut som har betydelseför utformningen av kommunens politik inom verksamhelsområdel (RÅ 1977 ref 28 Ioch II). Avdetta kan man dra den slutsatsen atl det väsentliga är att rätten atl delegerainte utnyttjas på ett sätt som kan rubba nämndernas övergripande ansvar förverksamheten. Det kan också uttryckas som atl nämnden i sin helhet måste fattaalla beslul som påverkar verksamhetens mål, omfattning, inriktning ochkvalitet. Regeringen menar att delta bör komma till direkt uttryck i lagtexten.Därmed skulle det slå klart att alla andra typer av ärenden kan delegeras,alltså även andra än sådana som är rent rutinmässiga. Värtförslag innebär alltså all man vidgar del delegeringsbara området. Syftet ärfrämst att möta kraven på att ärenden som rör den "inre verksamheten"skall kunna delegeras i ökad utsträckning. Däremotfinns det skäl atl hålla kvar en restriktiv syn på möjligheten alt delegeraärenden som avser rättsförhållandet till enskilda kommunmedlemmar, åtminstoneom det rör sig om ärenden som innefattar myndighetsulövning. Den begränsningenbör därför göras att sådana ärenden som rör myndighetsutövning mot enskildainte får delegeras om de är av principiell beskaffenhet eller annars av störrevikt. Rältatl vidaredelegera i en del fall Utvecklingenmol ett mera målslyrl system förutsätter ett välutbyggt och flexibelt system med delegering. En rätt att överlåta beslutanderätten som någon har fått via delegering skulle vara etl värdefullt led i strävan atl åstadkomma smidiga lösningar i fråga om nämndernas arbetsformer. En sådan rätl skulle t.ex. vara av stort värde vid sjukdomar eller tillfälliga arbetsanhopningar. En svårighet som haranförts mot att beslutanderätten över-förs i flera led Prop. 1990/91: 117ligger i atl avgöra vem som bär ansvaret för ell beslut. Regeringenanser att man bör kunna klara denna svårighet genom att nämnden godkänner attetl ärende vidaredelegeras samt att nämnden får vetskap om vem som har fåttbeslutanderätten. Dessutom bör det endast vara förvaltningschefer som fårvidaredelegera till andra anställda. För att lättare klara ansvarsfrågorna bördel också krävas alt etl beslut som har fattats efter vidaredelegering skallanmälas till förvaltningschefen. Närdet gäller frågan om återkallelse av vidaredelegerad beslutanderätt kan sägasatl förvaltningschefen givelvis alllid har rätl att återkalla ett sådantuppdrag. Men denna rätt måste också anses tillkomma nämnden med hänsyn tilldess övergripande ansvar för verksamheten. Får näninden vetskap om vem som harfått beslutanderätten och vilka ärenden det är fråga om torde det inte uppkommanågra problem eller svårigheter för nämnden att kontrollera verksamheten ochkunna återkalla ett uppdrag, om det finns skäl för det. Vissmöjlighet att delegera brådskande ärenden Dennuvarande kommunallagen saknar ett uttryckligt stöd för alt ärenden avbrådskande natur kan delegeras. Visst författningsslöd finns dock inom denspecialreglerade nämndförvaltningen. 1vissa lägen kan det vara viktigt med snabba beslut. Sådana kan inte alltidåstadkommas om hela nämnden först måste sammankallas. Regeringen anser atl detär principiellt lämpligare att etl lagstöd ger möjlighet att delegerabrådskande ärenden än atl nämnden tvingas tillgripa juridiskt oklara lösningar. Enligtvår uppfattning bör en ny regel om rätt atl delegera i brådskande fall få ettrestriklivi innehåll. Sålunda bör endasl ordföranden eller någon annan ledamotsom nämnden har ulselt kunna få i uppdrag att besluta på nämndens vägnar.Dessutom bör det krävas att besluten anmäls på nämndens nästa sammanträde. Någotultryckligl förbud mol telefonsammanträden finns inte i den nuvarandekommunallagen. Frågan har behandlats i , varvidkonstitutionsutskottet har konstaterat att telefonsammanträden inte står iöverensstämmelse med gällande reglering. Utskottet har uttalat att man bör slåfast vid den ståndpunkten av såväl principiella som praktiska skäl (se bl. a.KU 1985/86:15). 1och för sig är det känt att modern teknik medger telefonsammanträden i enutsträckning som inte var möjlig tidigare. Del har hävdals alt det skulle varaen fördel om man fick använda telefonsammanträden i de fall då det av olikaskäl måste fallas elt beslut, men där det inte är möjligt att sammankallanämnden. Inte minst gäller detta i till ytan stora kommuner men kanskeframförallt i många landsling. Andraaspekter gör regeringen emellertid tveksam. Rältssäkerhelsintressengör atl vissa typer av ärenden inte är lämpliga Prop. 1990/91: 117 attavgöras per telefon. Vi ser vissa svårigheter i att i lag göra en rimligavgränsning av vilka ärendetyper som kan komma i fråga. Enannan fråga gäller om nämnden måste vai'a enig om beslutet att tillgripa formenav telefonsammanträde. Det gäller också att överväga frågan om hur etttelefonsammanträde skall dokumenteras. Dessutom måste vissa frågor om hursekretessen skall hanleras ut. Eutelefonsammanträde har nalurliglvis sitt egentliga värde i de fall då det avolika skäl måsle fallas ett beslut, men där det inte är möjligt att kalla tillell ordinarie sammanträde med nämnden. Eftersom vårt förslag ger en möjlighetatt delegera brådskande ärenden i en sådan situation, anser vi atl behovet avtelefonsammanträden minskar. Vi föreslår därför inga bestämmelser omtelefonsammanträden. Vår inställning utesluter givetvis inte att det underberedningsstadiet av etl ärende förekommer förberedande kontakter mellannämndledamöterna per telefon. Allabeslul som har fållats med stöd av elt delegeringsuppdrag skall enligt dennuvarande kommunallagen anmälas lill nämnden, som dock har frihel atl bestämmapå vilket sätt och hur ofta anmälningsskyldigheten skall fullgöras. Nämndernaspolitiska intresse för delegeringsbesluten är i allmänhet lågt. Detta har varitett motiv för alt låta de kommuner som ingår i frikommunförsöket själva beslulaom i vilken utsträckning anmälan skall ske. Regeringenanser att den nya lagen bör permanenta denna uppmjukning avanmälningsskyldigheten. Det bör ses som etl led i vårt förslag om atl gekommuner och landsling ökad frihet alt organisera sin verksamhet. Nämndernasinformations- och kontrollbehov, som av några remissinstanser ulgöraskäl för all behålla den nuvarande anmälningsskyldigheten, bör kunnatillgodoses på något annat sätt. Vi föreslår alltså en lagregel av deltainnehåll. Denen.skilde kommunmedlemmens möjligheter att få reda på vilka beslut som harfaltals påverkas inte av all anmälningsskyldigheten mjukas upp, eftersom viockså föreslår alt beslut som inte anmäls skall protokollföras särskill. Regeringensförslag: Innehållet i de nuvarande reglerna i kommunallagen om partssammansatlaorgan och närvarorätt för de anställda flyttas över lill den nya lagen ochsamlas där i ett särskilt kapitel.