prop · GE0329 · 1990-12-31 00:00:00 — Kommitténföreslår att affärsverken skall vara fria att välja den finansieringsformeller finansieringskälla som är mest ekonomisk, men att de alltid skall begära etlanbud från riksgäidskontoret. Om ett verk skulle få ett mera fördelaktigt anbudfrån annat håll, skall tillfrågas . Alt kontoretpå delta sätt tillförsäkrades möjligheten att förbättra sitt anbud skullestrida mol normalt anbudsförfarande. skulle därmed ges etlotillbörligt övertag över andra anbudsgivare. Kontoret kunde systematisktlägga in en viss prutmån i sitt första bud. Vidare skulle affärsverken tvingas lillelt så komplicerat förfaringssätt, alt de skulle få svårt att hålla de snävalidsgränser, som ofta krävs i verksamhet av detta slag. Genom att alltid kunnage elt andra anbud skulle riksgäidskontoret i praktiken ges nära nog enmonopolställning, som strider mol den valfrihet för verken som kommitténföreslår. Fullmäktige ifrågasätter del föreslagna förfarandet och menar attverken under inga förhållanden kan åläggas alt inhämta anbud mer än en gång. Fullmäktigeanser vidare alt affärsverken bör få möjlighet atl låna i riksgäldskontoretunder fömtsättning att sådan upplåning liksom sker inom ramen för stalsskuldsförvaltningen.När del gäller affärsverkens möjligheter att ta upp lån i utländsk valuta ärdet av stor vikt att sådan upplåning görs på ett sätl som inle undergräver valutalånenormenoch skapar trovärdighetsproblem. Som kommittén framhåller, kommer della all skeom verken ges fullständig frihet att låna utomlands. Formerna för upplåningen samldess omfattning måste därför övervägas noga. Kommitténdiskuterar möjligheten atl lägga verkens upplåning inom . Detta vore etl sätlatt lösa Irovärdighetsproblemel, men det ger i stället upphov till andraproblem. Verken och skulle då komma atl konkurrera omlåneutrymmet under , vilket skulle medföra både princiella och praktiskasvårigheter när det gäller hur utrymmet skulle fördelas. Vidare skulle detkunna medföra att låneutrymmet under alllid var fullt utnylljal, vilketskulle innebära alt återbetalning av statens valutaskuld inte längre skullekunna fungera som ett stöd för penningpolitiken. Det senare skulle enliglfullmäktiges uppfattning vara en affvariig nackdel. Fullmäktigeanser därför att man i stället bör pröva den andra möjlighet som kommittén anvisar, nämligen all reglera affärsverkens valutaupplå ning med hjälp av ramar och ändamålsbegränsningar som anges av reger ingen. Härigenom bör lånemöjligheterna bättre kunna anpassas efter de , 89 förutsättningar som gällerför varje verk. Fullmäktige vill dock understryka Prop. 1990/91:29 viktenav att försiktighet iakttas, så alt förtroendet för inle även- Bilaga 2 lyras. Affärsverkens upplåning bör därför ske efter enhetliga regler,som är tydliga för marknaden. Upplåningen bör ha till syfte all finansierautrikeshandel eller gardera valulakursrisker. Ensärskilt känslig fråga i förhållande till är humvida verken skall kunnalåna utländsk valuta genom trots att affärsverkens upplåninginte skall inräknas i . Det viktigaste skälet för etl affärsverk att lånai utländsk valuta i är att lånekostnaderna under vissaomständigheter skulle bli lägre än om de lånade i eget namn. Problemet är atldet får antas vara svårt för marknadsdehagare, media och allmänhet att avgöranär lånat för verkens räkning och när det lånat förfinansiering av statsbudgeten. Därmed kan det uppstå osäkerhet om huruvida valutanlånenormeniakttas eller inte. Risken för detta är särskilt stor om riksgäldskontoretsupplåning inte skulle företas i direkt anslutning till utlåningen, utankontoret byggde upp en valulalikviditel i syfte att användas för utlåning tillaffärsverken vid behov. Fördelenmed den sistnämnda metoden är visserligen att den skulle ge riksgäldskontoretmöjlighet alt utnyttja de mest fördelaktiga marknadslägena. Del är emeffertidosäkert om vinslen skuffe bli särskilt stor, eftersom man kan utgå ifrån attverken ändå skulle välja att låna i sådana fördelaktiga lägen. Framför alltanser fullmäktige att risken för alt osäkerhet skapas kring valutalånenormen äralltför stor för att denna metod skall vara tillrådlig. Ettuppbyggande av valulalikviditel i skulle också kunna skapaoklarhet om valutapolitiken i ett annat avseende. valulalillgångarkan myckel väl komma att uppfattas som en del av landets valutareserv. Deskulle motsvara en vanlig definition på valutareserv, nämligen officiellavalutatillgångar, och det bör observeras att det inle är i alla länder, somvalutareserven disponeras av . Exempelvis är det i USAfinansdepartementet som förfogar över reserven. Sålunda skulle riksgäldskonloretsvalutatransaklioner kunna uppfattas som interventioner på valutamarknaden,särskilt olyckligt skulle detta vara om skulle företavalutadispositioner som stred mot den interventionspolitik som överenskommitsinternationellt mellan centralbankerna. En modell som innebär attriksgäldskontoret bygger upp en likviditet i utländsk valuta medför sammantagetstora risker för att oklarhet av olika slag skapas om den svenskavalutapolitiken. Fullmäktige avstyrker därför bestämt alt gesmöjlighet att bygga upp likviditet i utländsk valuta. Systemetför utfärdande av slatsgarantier för affärsverkens upplåning är för närvarandesplittrat. I syfte att uppnå enhetlighet föreslår kommittén all i de fall dåaffärsverken lånar långsiktigt på annat sätt än via skallalltid statsgaranti utfärdas av kontoret. 1 de fall då någon annan del avkoncernen än affärsverket självt lånar, skall detta ske med full underborgenfrån verket, så att detta löper hela den kommersiella risken. Fullmäktigetillstyrker kommitténs förslag i dessa delar. Riksgäldskommitténföreslår att det inom skall inrät- 90 tas en intembank. Bankensuppgift skall vara att bedriva in- och utlåning Prop. 1990/91:29 frånaffärsverken. Internbanken skall enligt förslaget bedrivas i en separat Bilaga2 enhet inom riksgäidskontoret för vilken finansieringen av verksamheten skallsärskiljas från finansieringen av statsskulden i övrigt. Internbanksverksamhetenskall bedrivas på rent affärsmässiga grunder och styras av resultatmål ochrestriktioner för den risk som internbanken tillåts ta. Genom att öronmärkafinansieringen för internbanken skulle en intern balansräkning för denna kunnaupprättas och en resultatmätning skulle kunna göras med önskad periodicilet. Samordningenav statsskulds- och penningpolitiken innebär alt riksgäldskonlorets agerandeav marknaden tolkas som signaler om penningpolitik. Omriksgäldskontoret utöver uppgiften alt förvalta statsskulden också gavsmöjlighet att driva affärsmässig verksamhet skulle förtroendet för såvälstatsskulds- som penningpolitiken minska. Affärsverksamhet hör inte hemma idenna form av förvaltning. De synergieffek-ler som riksgäldskommiltén åberoparsom motiv för alt utvidga verksamhet är därför interelevanta. Somargument för en internbank konstaterar kommittén att förvaltning av tillgångaroch skulder på motsvarande sätt sker i varje affärsbank. Kommittén ser därförinte någon konflikt i att tiffföra motsvarande uppgifter.Enligt fullmäktiges mening är del emellertid en avsevärd skillnad mellanaffärsbankernas verksamhet och . Affärsbankerna har tilluppgift att enbart bedriva affärsmässig verksamhet på såväl ul- somupplåningssidan medan riksgäidskontoret på upplåningssidan har enmyndighetsuppgift i förvaltningen av statsskulden. Eftersomstatsskuldspolitiken är ett led i den allmänna ekonomiska politiken och därförskall samordnas med penning- och valutapolitiken är affärsbankernas och rikskgäldskontoretsverksamheter inte jämförbara. Affärsverkenbör enligt fullmäktiges mening inte hindras att låna i i denmån sådana lån, som är fallet, lämnas inom ramen förstatsskuldsförvaltningen. Fullmäktige menar däremot att det rent affärsmässigasamordningsansvaret som kommittén föreslagit för affärsverkensfinansförvaltning inte är förenligt med statsskuldspolitiskauppgifter. 1 den mån det finns behov av samordning mellan affärsverkensverksamheter bör detta lösas på annat sätt än genom . framhåller för en separat internbank är att det skulle vara enfördel ur synpunkt när det gäller hanteringen av likviditeten ibanksystemet. Det nuvarande systemet innebär dock enligt fullmäktiges meninginte några problem varför det kan behållas oförändrat. Fullmäktige avstyrkerkommitténs förslag att inrätta en separat internbank med uppgift att skötaaffärsverkens kapitalförsörjning. 1990/91:29 Utlåning affärsverken Bilaga 2 Under1980-talet fick de affärsdrivande verken efter beslut av allt störreekonomiska befogenheter. styrning inriktades mot enlångsiktig, övergripande styrning genom alt fastställa mål och ramar förverksamheten. Delfinns inle några enhetliga bestämmelser för hur aflfarsverken skallstyras ulan olika regler gäller för varje verk. Detta gäller också finansieringenav verksamheten. mening är del nödvändigt atl skapa enhetliga regler föraffärsverkens finansiering. Kommittén anser atl affärsverkens upplåning börkanaliseras via . Kommittén anser vidare att det för enrationell styrning av affarsverkskoncernerna är nödvändigt att koncernstyrelsernafår friare möjligheter lill lån på kommersiella villkor samt att det ärnaturligt att gå vidare i utvecklingen mot en ny ekonomisk styrning avaffärsverken. Revisorernaanser det nödvändigt att man skapar enhetliga regler för affärsverkensfinansiering av verksamheten. En sådan utveckling får emellertid inte innebäraatt möjligheter till kontroll och insyn inskränks. En fortsallutveckling mol ekonomisk frigörelse måste därför följas av möjligheter förriksdagen alt kontinuerligt följa upp verksamheten. Vi anser att riksdagensoch regeringens kontroll av affärsverkens verksamhet utgör ett viktigt led idenna uppföljning. Koncernledningarnas ansvar bör i della sammanhang ocksåklarläggas. Kommitténföreslår att affärsverken skall vara fria att välja den finansieringsform och-källa som är mest ekonomisk sedan de efterhört vad upplåning iriksgäldskontoret kostar. Revisorerna instämmer i att affärsverken bör fåfritt välja finansieringsform. En obligatorisk koppling lill riksgäidskontoretkan emellertid vara svår att hantera rent praktisk. Vi anser att en sådankoppling är onödig. Vianser det också vara självklart att ytterligare ekonomisk frigörelse och nyafinansieringsformer för affärsverken måste godkännas av för varjeaffärsverk för sig. Riksdagensrevisorer har genomfört en granskning av Postverkskoncernens verksamhet(Rapport 1989/90:4) mot bakgrund i styrmöjligheter och regeringensstyrning och kontroll av postkoncernen. Vi har härvid bl.a. funnit att denstatliga ägarstyrningen bör förbättras. Kontrollen av mål och måluppfyllelsebör också vidareutvecklas. Vårasynpunkter på affärsverkens upplåning gäller också affärsverkens möjligheteratt lämna kreditgarantier och rätt att göra kapitalöverföringar lill aktiebolaginom den egna koncernen. Lättnader inom dessa områden måste också prövas avriksdagen. Bankföreningentillstyrker kommitténs förslag att affärsverken skall vara fria att välja de finansieringsformeroch finansieringskällor som är mest 92 ekonomiska.All låta olika kreditinstitut medverka vid affärsverkens upp- Prop.1990/91: 29 låningfrämjar konkurrensneutraliteten samt garanterar en kostnadseffek- Bilaga 2 tivupplåning från affärsverkens sida. Vidare befrämjas på della sätt etl meramarknadsmässigt synsätt och agerande hos riksgäidskontoret och Bankföreningenavstyrker däremot kommitténs förslag om all affärsverken före beslut om annanupplåning än den riksgäldskoniorei offererat skall vara tvungna att genom enförnyad kontakt tillförsäkra riksgälds-kontoret möjligheten att förbättra sillursprungliga anbud. Delta rimmar dåligt med kommitténs intentioner altstimulera relationer mellan riksgäidskontoret och affärsverken som bygger på frivilligheioch konkurrens. Förslaget är ej konkurrensneutralt då ju riksgäldskoniorei alllidskulle ha etl överlag gentemot andra anbudsgivare. Riksgäidskontoret garanterasmed kommitténs förslag möjligheten atl helt styra anbudsförfarandel. Dennaordning skulle också vara tidskrävande för affärsverken vilkel försvårar elt marknadsmässigtagerande. Bankföreningeninstämmer i kommitténs påpekande atl bör även ulan"subventionerade" krediter till affärsverken väl kunna konkurrera medalternativa kreditgivare. Genom sina slordriftsfördelar saml genom sin höga "rating"som statligt upplåningsinslilut har riksgälds-kontoret ändå en konkurrensfördelgentemot andra kreditgivare. Bankföreningenvill vidare framhålla all affärsverken bör få låna upp medel enbart för atltäcka sill eget behov. Att bedriva egen ullåningsverksamhel skulle inle varaförenligt med affärsverkens ställning och uppgifter. Kommitténföreslår all när affärsverken lånar i eget namn skall del utfärdas en garantifrån riksgäldskoniorei med full underborgen från affärsverket ifråga.Bankföreningen anser all del skall råda valfrihet för affärsverken mellan att ulnyltjariksgäldsgaranli, bankgaranli eller att avstå från en garanti. För all säkrakonkurrensneutraliteten bör det affärsverk som utnyttjar riksgäldsgarantinbetala en marknadsmässig avgift härför, på samma sätt som är fallet vid ulnylljandeav bankgaranli. vill påpeka alt etl konkurrenskraftigt allernaiivlill etl affärsverks valulaupplåning utomlands i eget namn kan vara altaffärsverket lar eli valulalån i svensk bank. Omaffärsverken ges möjlighet atl låna utländsk valuta genom riksgäldskoniorei,kan effekten bli all kontoret bygger upp en likviditet i utländsk valuta attanvändas för framtida utlåning lill affärsverken. Delta vore klart olämpligt dådel för en ulomstående betraktare kan vara svårt all särskilja denna likviditeti utländsk valuta från landels valutareserv, med möjliga missförstånd beträlfandeden svenska valutapolitiken som följd. avstyrker därför alt riksgäldskoniorei räll all bygga upp en likviditet i utländsk valuta. Kommitténföreslår atl man inom riksgäidskontoret skall inrätta en internbank för affärsverkens finansverksamhet. är enligl bankför eningens mening ej förenligt med uppgift alt förvalla statsskulden. Inlernbankens verksamhet kommer av marknaden all kopp las ihop med förvallandet av statsskulden och därmed penningpolitiken. Denna koppling vore olycklig då den kan leda till felaktiga marknadsreak- 93 8 1990/91. Risken är stor atlförtroendet för riksgäldskoniorei som ansvarig Prop. 1990/91:29 myndighet för stalsskuldspolitikenundergrävs. Stalsskuldspolitiken är Bilaga 2 nära förbunden medpenningpolitiken och påverkar direkt kreditmarknadens olika aktörer. Utifråndenna politik fattas de marknadsstrategiska besluten. Det är därför olämpligtalt låta en av de myndigheter som styr denna politik bedriva enverksamhet som direkt påverkas av de fattade besluten. Dethar betraktats som självklart alt affärsverkens upplåning, med vissa undantag,skall ske via riksgäidskontoret. får då i praktikenställning som bank. Inledningsvis konstaterade allvissa delar av verksamhet bör skiljas ut från del primäraarbetet med förvaltning av statsskulden. Affärsverkens upplåning är ett exempelpå detta. Kommitténföreslår all affärsverken skall inbjuda riksgäidskontoret atl inkomma med offertpå upplåning tillsammans med andra aktörer på kreditmarknaden. Enligl Svenskasparbanksföreningens mening är detta elt utmärkt sätt att befordraeffektivitet. Men kommittén föreslår dessutom all riksgäidskontoret skall fåmöjlighet att komma med en andra offert om man förlorar i den första omgången.Denna möjlighet alt komma med en andra offert främjar inte effektiviteten ochkan leda lill snedvridning av kreditmarknaden. villstarkt invända mot denna ordning. anser vidare att affärsverken mycket väl kan ha direktupplåning i utländsk valuta under förutsättning atl upplåningen ärkontrollerad och fyller specifika ändamål. Denna begränsade rätt lill upplåningutomlands skiljer sig inle på något avgörande sätt från de restriktioner de harför inhemsk upplåning, framför allt inte när valutaregleringen är avskaffad.Det bör rimligen inte leda fram till att ge affärsverken "... fullständigfrihet alt låna utomlands" (s. 71). Inle ens om den statligautlandslånenormen behålls kommer den atl undergrävas av en viss ochaffärsmässigt betingad rätt för affärsverken atl låna utomlands. Kapitalöverföringmellan affärsverk och bolag inom affarsverkskoncernen Bådadessa avsnitt är inriktade på att definiera verksamheten så alt det kanmotiveras att den faller inom ramen för uppgifter. EnliglSvenska sparbanksföreningens mening är del närmast till hands liggande alternativetatt verksamheten separeras helt från och läggs i en bankefter sedvanlig upphandling. I annal fall kommer del alllidvara problem att separera olika verksam heter och atl ställa rimliga krav på efTektivitet. Dessa problem försvinner inle i och med atl utredningen är klar. Dessutom kommer verksamheten genom riksgäldskonlorets känsliga funktion på kredit- och kapital marknaden alltid vara ifrågasatt och bevakas utifrån andra aspekter än de 94 Följden kan dels bli en dyrare finansiering för affärsver- Prop.1990/91:29 ken eller stora risker för en instabil utveckling av kreditmarknaden. Kommitténföreslår att affärsverken skall vara fria atl välja den finansieringsform och-källa som är mest ekonomisk. De måste dock alltid efterhöra vad upplåning iriksgäldskontoret kostar. skall också få möjlighet attåterkomma med ett andra anbud. SFFanser atl det är självklart atl affärsverken själva skall få välja deneffektivaste finansieringskällan. Detta gagnas dock inte av förslaget atl riksgäldskontoretmåste lämna anbud både en och två gånger innan beslut. Rikskgäldskoniorelskulle därigenom få otillbörliga marknadsfördelar som inte kommer alt gynnaaffärsverken. Affärsverkensupplåning bör vara för att täcka egna behov och inte användas för vidareutlåning. Kommitténföreslår bildandet av en internbank på riksgäidskontoret för att hanleraaffärsverkens finansverksamhet. SFF anser att denna verksamhet inle hör ihopmed främsta uppgift att förvalta statsskulden. Det går intealt undvika att marknaden kommer all reagera på signaler från en inlernbank.Man kommer atl utläsa penningpolitik i räntorna. Förtroendet förriksgäldskontorets statsskuldspolitik kan komma all undergrävas. 4.20 i (LO) LOsaknar anledning resa invändningar mot förslaget atl inom riksgäldskontoretsram upprätta en internbanksverksamhel. Systemet bör ses som en ordning påförsök med möjlighet till ändringar, när erfarenheter hunnit vinnas. Kommitténföreslår (s. 96) atl skall kunna hänskjuta frågor omriksprövning beträffande kreditgarantier lill regeringen. Kontoret anser atlen allmän bestämmelse som ger kontoret rätt att hänskjuta sådana frågor lillregeringen bör återfinnas i instruktionen för kontoret och inle i de särskildaförfattningarna för respektive stödform. Omfattningenav statliga kreditgarantier kommer på sannolikt Flera formerav kreditgarantier har upphört eller är under 95 avveckling.Kammarkollegiet delar därför kommitténs uppfattning att Prop. 1990/91:29kreditgarantier utöver exportkreditgarantier främst kommer att Bilaga2 finnas inom lantbmksområdet, energiområdet och regionalpolitiken. Kommitténanser att ekonomiska bedömningar bör ges ett större utrymme och föreslår bl.a.att kreditgarantier på . och mer för lån i svensk valuta inomSverige skall beslutas av . Kollegiet anser i och för sig altden föreslagna beloppsgränsen är väl avvägd. Den innebär emellertid attnytillkommande kreditgarantiärenden hos riksgäidskontoret begränsas tillenstaka ärenden. Delta gör del inte möjligt för riksgäidskontoret att bygga uppden branschkompetens som behövs för rikskprövningen. Kammarkollegiet avstyrkerdärför kommitténs förslag i denna del. De praktiska konsekvenserna härav blirsmå, särskilt som de enligl kommittén avsevärda besparingarna rimligen främstär att hämta inom riksgäldskonlorets nuvarande verksamhetsområde i kontoretsegenskap av helt dominerande garanligivare. Kammarkollegietdelar kommitténs uppfattning om behovei av en effektivisering av kredilgarantisystemetoch tillstyrker i övriga delar kommitténs förslag. 1rapport 1985:57 till regeringen och rederistödsärenden i en organisation konstaterade statskontoret att det skulle gå att skapa en organisation fördessa ärenden genom att sammanföra handläggningen av dem lill en och samma myndighet.Riksgäldskontoret var en av de myndigheter som övervägdes. Statskontoret fanndet dock principiellt betänkligt att förlägga verkställighetsuppgifter avnäringspolitisk art på ett organ under . Speciellalagstiftningsåtgärder skulle behöva vidtas för atl säkerställa regeringensinflytande. Sedan nu blivit en myndighet under regeringen hardessa betänkligheter och ev. behov av lagstiftningsåtgärder bortfallit. Däremotkan man anföra betänkligheter mol all föra sådana uppgifter, d.v.s.uppgifter av näringspolitisk karaktär, lill en myndighet vars kompelens ihuvudsak kommer atl gälla statliga finansfrågor. Beträffandeutvecklingen av de statliga kreditgarantierna så menar kommittén atl fleraomständigheter talar för all flera av de nuvarande garanti-formerna kommer altförsvinna och att omfattningen totalt sett kommer atl minska. Mol denbakgrunden kan i princip en utbyggnad av resurserna för kreditgarantigivning inleanses befogad. Statskontoret avstyrker att ytterligare resurser tillförs kredilgarantigivningen.Resurser för detta ändamål bör avsällas genom omprioriteringar inom gällanderesursram. Frågan bör prövas i det ordinarie budgetarbetet där en samladbedömning av hela verksamheten görs. Postenställer (efter bemyndigande från regeringen) garanti lill förfogande för lån till lantbrevbärareför inköp av bil. 65Mkr., varav . Dessa garantier har Prop.1990/91:29 givits under en följd av år och föriuslerna har varit i del närmasteobefinl- Bilaga 2 liga. Poslen ser därför positivt på kommitténs förslagall affärsverket självt skulle kunna utfärda dessa garantier och också slå garanlirisken. Bankinspektionenhar ingen erinran mot all lånet garanteras av riksgälds-kontoret näraffärsverken lånar långsiktigt av annan långivare än riksgälds-kontoret. 5.6 Allmänna pensionsfonden (l-3:e fondstyrelserna) bör riksgäidskontoret ha ett övergripande ansvar för utfärdandet avandra stora kreditgarantier än exportkreditgarantierna. skalli första instans besluta om de garantiärenden, som belastar regeringen.Främsta anledningen är att finansieringsvillkoren bör harmoniseras med statensegen upplåning och all den övervägande delen av åtagandena är i utländskvaluta. Rentföretagsekonomiska överväganden skall i fortsättningen i större ulslräckningharmoniera med samhällsekonomiska kalkyler. Såväl sakintresse som en rentekonomisk bedömning skall beaktas. Hur en sådan avvägning skall gå tilldiskuteras dock ej. Ansvaret för riskprövningen beträffande garantin för storalån och utlandslån bör ligga på riksgälds-kontoret. Som exempel på framlidaåtaganden nämns regionalpolitiska stöd, garantigivning på lantbmksområdet samlstöd för utveckling och introduktion av ny energiteknik. Riskbedömningenförväntas leda till en differentierad prissättning av garantierna. Utfallet börmätas och löpande följas upp. Uppföljningen bör leda till en minskningav antalet högriskprojekl. har riksgäidskontoret ingen kompetens för riskprövning. En sådan skallalltså byggas upp. Meningen är att även denna gren av riksgäldskonloretsverksamhet skall vara självbärande. Den långsiktiga personalökningen uppskattaslill 2-3 tjänster. Del behöver samordning och effektivisering. Det är ocksårimligt alt riskmomenlet ges större tyngd i prissättningen. På detta områdeföreligger heller inte mycket av det trovär-dighelsproblem som, är besvärandeinom andra här diskuterade verksamhetsområden. Åtagandenakommer att förutsätta högt kvalificerad kunskap om de sakligt sett vitt skildaområden som garantiärendena kommer att omfatta. Den föreslagnapersonalökningen synes innebära en kraftig underskattning. Verketserfarenheter av statlig garantigivning härrör främst från admini- strering av systemen för fartygskreditgaranlier och industrigarantilån. Båda dessa former för stöd till näringslivet är avskaffade och 97