prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — såvittbekant, saknas motsvarande konsumentlagstiftning inom EG- Prop. 1990/91:197området varför det, måhända, kan motivera den i EG-direktivet valdadefinitionen av produktbegreppet. Då valt att särreglera konsumentskyddetbör detta återspeglas i produktskadelagstiftningen. Det förhållandet attkonsumentlagstiftningen har en nägot snävare bestämning av kretsen förskadelidande är ej ett tillräckligt skäl lill att förslaget skall bestå i dennadel. Såvittavser ansvaret för personskador bör det skydd som ges konsumenten iEG-direktivet anses vara väl underbyggt och tillräckligt (jfr betänkandet punkt2.4). Något skäl att avvika från EG-direktivet i denna del kan säledes inteanses föreligga. KF,som anser att den som drabbas av utvecklingsskador skall kunna fä ersättninghärför, motsätter sig inte införandet av en produktskadelag. KF anseremellertid att en sådan bör utformas så att inte lagens innehåll, med hänsyntill internationella konventioner m.m., försätter svenska företag ikonkurrensmässigt underläge i förhällande till företag i andra länder. KF anservidare att lagtexten bör förtydligas ifråga om vilka krav som skall ställas päen produkt då den sätts i omlopp och atl det kan ifrågasättas om talan måsteväckas av en skadelidande för att preskriptionstiden för ersättningen skallavbrytas. 1979framlades ett förslag till produklansvarslag av produktansvarskommiltén. Dettaförslag kritiserades från en del håll under remissbehandlingen bl.a. därföratt det ansågs, att produktskador som skulle kunna ersättas enligt denföreslagna lagen sällan förekommer i verkligheten men också därför, alt manframhöll atl de ersättningssystem som finns av allmän eller speciellförsäkringskaraktär var tillräckliga. KFansåg för sin del kommitténs förslag vara mindre väl underbyggt och fann inteanledning att tillstyrka förslaget. Däremot ansåg KF att det fanns anledningatt vidta åtgärder beträffande utvecklingsskador men att ersättningsfrågan dåborde kunna lösas genom frivillig eller obligatorisk försäkring. Samtidigtframhöll KF att det mest betydelsefulla var att uppkomsten av sådana skadorförhindrades. nu föreliggande promemorian sägs att frågan om behovet av en särskildproduktskadelag i numera befinner sig i ett annat läge än närproduktansvarskommitténs betänkande remissbehandlades. Härvid framhålls attlagstiftning om produktansvar genomförts eller håller på atl genomföras i snartsagt alla länder i vår omgivning och att förhållandena i inte tordeskilja sig från dem som råder i dessa länder i sådan grad attlagstiftningsbehovet här är väsentligt mindre. Härmed konstateras i promemorianatt den allmänna frågan om lagstiftningsbehovet i numera är överspeladoch atl lagregler som skingrar osäkerheten om vad produktansvaret omfattar, nubör införas. KFkonstaterar att den huvudsakliga grunden för lagförslaget, såsom Prop.1990/91:197 den redovisas i promemorian, är alt en produktansvarslagstifininghar genomförts eller är pä väg att genomföras i vår omvärld. Några sakliga skäli form av ett redovisat praktiskt behov av en lagstiftning av denna artredovisas sålunda inte. Huruvida några förändringar skett när detgäller omfattningen eller karaktären på sådana skador som skall kunna ersättasgenom en lagstiftning av föreslagen art är sålunda okänt, såvitt KF kan finna. KFkan inte underlåta att framhålla att frägan om behovet av en lagstiftning ivärt land inte bara bör ses mot lagstifiningslendenser i andra länder i våromvärld. Tvärtom bör de faktiska förhållandena vara avgörande för lagstiftningsbehovet.Enligt KFs uppfattning var de faktiska förhållandena i produktansvarskommillénsbetänkande bristfälligt redovisade och frägan om lagstifiningsbehovel därförredan vid den tidpunkten diskutabel. Genom införandet av produktsäkerheislagen,som trädde i kraft , bör behovet av en produktansvars- ellerproduktskadelag också rimligtvis ha minskat. Motbakgrund av den ståndpunkt som KF gav uttryck för ifråga om utvecklingsskador isitt remissyttrande 1980 vill emellertid KF inle motsätta sig en lagstiftningav nu föreslagen natur. Men eftersom promemorieförfattarna anger attlagsliflningsutvecklingen i andra länder är den huvudsakliga grunden för den nuföreslagna lagen, bör som en konsekvens av detta följa all den svenska lagstiftningenså nära som möjligt anpassas till den lagstiftning som antages i andra länderoch i vart fall inte sätta och svenska företag i underläge gentemotandra länder från konkurrenssynpunkt. I promemorian anges att den längrepreskriptionstiden i det svenska förslaget, reglerna om ansvar förutvecklingsskador och om jämkning vid den skadelidandes medvållande ärsträngare än motsvarande regler i en del andra länder, men atl inverkan däravpå konkurrensförhållandena bedöms bli obetydlig. Detta är enligt KFs mening ellalltför lättvindigt resonemang med hänsyn till de delvis komplicerade ochsvåröverskådliga internationella privairättsliga aspekterna. Dettycks kunna antas att bl.a. skall ratificera den s.k. ,som innehåller såväl forumregler som regler om erkännande och verkställighetav domar som meddelats i konventionsländer av behöriga domstolar. Genom dessainternationella förhållanden föreligger en risk för atl svensktillverkadeprodukter kan drabbas av strängare regler än produkter från andra länder. Deltatorde inte heller förbättras av att i enlighet med vad som föreslås ipromemorian ansluter sig till den s.k. eftersom denna väntasfå myckel begränsad spridning. Dessa omständigheter utgör enligt KFs meninglunga argument för att de svenska reglerna pä området inte sammantagna börmedföra atl svenska företag får ett underläge i konkurrenshänseende iförhållande lill vad som kan komma all gälla i . Ävenom KF sålunda anser att det faktiska behovet av en produktskadelag ärdåligt dokumenterat och även om de skäl som i föreliggandepromemoria anges för införandet av en sådan laq är diskutabla, finner KF inteanledning att frångå sin i 1980-års remiss- Prop. 1990/91:197 yttranderedovisade ståndpunkt att personer som drabbas av utvecklingsskador bör fäersättning. KF vill därför inte motsätta sig att en produktskadelag nugenomförs, men vill erinra om det som ovan anförts om alt en sådan lagstiftninginte ställer svenska företag i ett sämre konkurrensläge än vad som kan gällaför företag i andra länder. KF vill vidare föreslå att det förslag om ettcentralt skaderapporteringssystem, som ett hjälpmedel i produktsäkerhetsarbetetoch som föreslogs av den s.k. riktlinjekommittén i sitt betänkande"Konsumentpolitiska styrmedel" (SOU 1983:40), tas upp till förnyatövervägande. Somhelhet finner LRF att departementspromemorian kan läggas till grund förlagstiftning. Dä emellertid ett skäl bakom förslaget är att åstadkomma enanpassning till i förekommande regler, vilka uttryckts i särskiltdirektiv av från EGs kommission (EG-direktivet), avstyrker LRFförslaget till den del som avser atl naturprodukter skall inkluderas i lagensansvarsområde. Även i andra avseenden avviker förslaget frän vad som anges iEG-direktivet (såsom vad gäller preskriptionstid, undantag när tillverkarenföljt tvingande offentligrältsliga regler samt utvecklingsskadors innefattandei förslaget). LRF ställer sig frågande lill om departementspromemorian harbeaktat behovet av samordning med tanke på dessa inle obetydliga avvikelserfrån vad som får antas bli lagstiftning inom nägra av våra viktigaste handelspartner. LRFdelar de synpunkter som i promemorian anges som skäl för ett behov avproduktskadelag. Såväl av sociala som humanitära skäl måste ett fullgott skyddskapas för de som tillfogas förluster och lidande. De brister som finns inuvarande ersättningsregler med ersättning lill personer, som drabbas av skadori hem och på fritid såväl vad gäller person- som sakskador, mäste täckas av ettansvar som ger de skadelidande ell gott skydd. Här fyller en produktskadelagett syfte i reparativt hänseende, men en lag torde även innebära ettpreventivt, skadeförebyggande, incitament för näringslivet. Avslutningsvisfinner LRFatt en anpassning till EG-direktivet innebär en påtaglig förbättringav konsumentskyddet och att därför förslaget kan tillstyrkas med de justeringarsom ovan angivits. Vivill i huvudsak hänvisa till det gemensamma yttrande som bl.a. avgivits av , - , Småföretagens och . har därutöver värderat några särskilda frågeställningar ur detaljhandelssynvinkel, som vi också ansluter oss till. Vi inskränker oss således till att understryka nägra särskilt viktiga omständigheter: 170 Vi tycker i likhet medandra organisationer som företräder näringslivet, Prop. 1990/91:197 att det ärsynnerligen angeläget att vi ifrån svensk sida kan ansluta oss lill EG:s reglerpå så många områden som möjligt. Vi kan inte finna något godtagbart skäl tillvarför vi i skulle behöva gä sä myckel längre än EG som det nuframlagda förslaget innebär. Del är både förvånande och utmanande all pä d;ttasätt störa den pågående harmoniserings-processen frän svensk sida. Vivill ocksä särskilt understryka det orimliga i att låta obearbetade lantbruks-och jaktprodukter omfattas av det strikta ansvaret där producent/tillverkareoftast inte gär att spara. Förslaget leder till att den enskilde detaljistenkan bli ansvarig för defekter som är fullkomligt omöjliga att upptäcka och somhan eller hon inte haft minsta chans att päverka. Även pä denna punkt hardessutom ansett sig behöva gä längre än EG:s direktiv. () är branschorganisation för företag som säljerhygien-och kosmelikprodukter, hushållsprodukter, frisörprodukter,rengöringsmedel för storförbrukare m.m. KTF delar kansli med (), ochDagligvaruleverantörers Förbund (DLF). DLF omfattar företag som säljerlivsmedel och non-food till dagligvaruhandeln och storhushåll. KTFhar beretts tillfälle att avge yttrande över förslag till produktskadelag, menvi vill i detta remissvar avge yttrande för samtliga fyra organisationer. Vårafyra organisationer tillstyrker att det införs en svensk produktskadelagendast om den harmoniseras med den lagstiftning som finns inom EG i enlighetmed EGs direktiv . Viavstyrker bestämt de från EG-direktivet föreslagna avvikelserna såsom längrepreskriptionstid för personskador, undre beloppsgräns för sakskador ochmöjlighet till jämkning vid medvållande hos den skadelidande. Närdet gäller ansvar för ulvecklingsskador och övre beloppsgräns för serieskadoranser vi att den svenska lagen bör harmoniseras med vad majoriteten av EGsmedlemsländer kan väntas besluta. Förslagetlill produktskadelag som det nu föreligger med betydande avvikelser fränmotsvarande EG-direktiv skulle om del genomfördes medföra ökade kostnader iform av skadeståndskrav, svårighet och osäkerhet vid premiesättning avförsäkringar samt ökade kostnader för lansering av produkter. Särskilt försäkringsfråganmåste analyseras mer ingående. Det är kanske Prop. 1990/91:197 inte bara enfråga om ökade premiekostnader utan vissa förelag kanske inte kan försäkrasalls. Efteratt vi har studerat den nu aktuella promemorian, produktansvarskommitténsbetänkande, anteckningar frän departemenishearing 88 m.m. har vi konstateratatt de flesta frågeställningar är belysta ur många synvinklar. Det mesta somfinns att säga är redan framfört. Delär naturligtvis sä att majoriteten av synpunkterna går att motivera ur de olikaintressenternas synvinklar. Vi drar därför slutsatsen all om en svensk produktskadelaginförs med avvikelser från kommer domstolarna att avgöra vad somkan anses vara sakliga och rimliga skadestånd. Vi anser därför att regeringenredan före ett ev. ikraftträdande bör uttala sin vilja att ompröva lagen omden visar sig få orimliga konsekvenser för någon av de berörda parterna. Detmåste vara ställt utom allt tvivel att regeringen inte har för avsikt attacceptera avarter i form av höga försäkringar, orimliga skadestånd m.m. Motiveringenför lagen är ju att ge konsumenterna ett bättre skydd. Avresonemangen i departementspromemorian kan det tydas sä att osäkerheterna ärmycket stora beträffande tolkningarna av motsvarandeproduktskadelagsstiftningar i EG. Vi bedömer emellertid att implemenleringenav EG-direktivet till nationell lagstiftning medför bättre tolkningsmöjligheter.Om nu föreliggande lagförslag skulle genomföras i innebärdet attsvenska domstolar kommer alt tolka frågeställningar helt annorlunda än inom EG. SHRinstämmer i huvudsak med förslaget till en produktskadelag. Det finns dockanledning att helt kort kommentera förslaget pä några punkter. LKD - och Datautrustning LKDframför sina allmänna synpunkter tillsammans med , också peka på några för branschen speciella konsekvenser. LKD,och Data representerar 144 medlemsföretag inomIT-branchen. Företagen marknadsför produkter och tjänster inom data-,programvaru-, tele- och kontorsområdet. Medlemmarna är verksamma inom allahandelsled. Företagen har totalt ca 30 000 anställda och omsätter ca33 miljarder kronor. LKD är generellt sett positiv lill att en produktskadelag införs. Vianser det vara helt riktigt att ansvaret för produktsäkerhet skall ligga hosleverantören. Svårigheternaatt kunna förutse alla användningssituationer och risker för produkter är pä många sätt annorlunda. Produkterna ingår ofta som del i ett företags serviceutbud lill enskilda personer exempelvis i sjukvård eller i trafikledningsinformation. Regressreglerna innebär att 272 leverantörenblir medskyldig vid produktskada. Detta tillsammans med Prop. 1990/91:197programvarans mycket oklara roll gör att det behövs grundligare preciseringarkring tillämpning av lagen. Vi inser att detta är svårt men ändå måste klarasut av rättssäkerhetsskäl. Dennanya lagstiftning med ökat produktansvar bör kunna leda till atl det finnsförutsättningar att avveckla de system med speciella kontrollordningar somfinns inom olika produktområden. IT-branschensprodukter är utvecklade för en internationell marknad. Svenska särbestämmelserkommer att leda till ett sämre produktutbud och högre prisläge. EGsproduktansvarsdirektiv innebär en avsevärd skärpning jämfört med det skydd vihar , det finns ingen anledning till att vi skall avvika från detta. anser att det är korrekt att även vi i Vianser dock att lagen skall stå i bättre samklang med EG-lagstifl-ningen.Framför allt gäller detta 25-ärs regeln. Där bör ansvarsfrågan få en annanlösning t.ex. försäkringsvägen. Vi ser inte nödvändigheten att gå från avsaknadav en produtkskadelag, till skillnad från många andra länder, till att skaffasig den strängaste lagen i . Med25 års preskriptionstid försöker vi slå samman två problem och ge dem enlösning: Delsde dolda skadorna, med lång inkubationstid typ asbestskador där kan varamotiverat. Dels de mer eller mindre omedelbara som ryms inom normalproduktskadelagstiftning med ansvarstid. Längreansvarstid skapar en alldeles orimlig situation för tillverkare och handel. ISverige har vi inte en egen lagstiftningstradition på detta område atl hängaoss fast vid. En anpassning till EG kostar inget utan är en gratis gest somvisar att vi är intresserade av EG, stället för alt markera mot EG. Svenskrättspraxis har i stort sett kunnat reglera de skador som produkter åstadkommitutan särskild lagstiftning. Detta oaktat anser vi det lämpligt att vi fär enproduktskadelag. Ensädan lag bör dock stå närmare EG-lagsliflningen. Skärningspunktenmellan konsumentintresset och näringslivsintresset vilar i EG pä insikten attnäringslivets bästa i allmänhet är till det bästa också för konsumenten. Idet givna förslaget har näringslivets behov fått stå tillbaka i en utsträckningsom måste leda till skada för en harmonisk utveckling av vårt välstånd. I ett med frirörlighet av varor, tjänster och personer gäller det all i stort sett haöverensstämmande regler inom produktskadeomrädet. I avvägningen mellanskärpta regler för konsument eller näringsliv skall främst internationelltgemensamma lösningar eftersträvas. visar på socialt ansvar.Nya regler till skydd för konsumenten kommer säkert på områden som vi inte ens kan förutse. Eftersomvi inte har egen lagstiftning pä området, bör vär ambition vara att eftersträvaregler som överensstämmer med EG-direktivet. Ingaspeciella svenska intressen motiverar avvikande regler. Sådanaskulle endast uppfattas som markering mot EG. Vihar tagit del av det remissyttrande som avgivits av Industriförbundm.fl. näringslivsorganisationer (1990 06 06). Vi kan i allt väsentligt instämmamed vad där anförs. Således accepterar vi tanken på en lagstiftning i enlighetmed EG-direktivet och har samma vägande invändningar som övriga organisationermot undantagen. Vifinner däremot att just problemen med den gränsöverskridande handeln fått en alltför knapphändig behandling i remissyttrandet. Följderna för svensk ekonomi riskerar att bli mycket allvarligare än som angetts.Därför avstyrker vi bestämt att lagstiftningen tillåts gå längre än som väntasbli fallet inom EG. att det är bra att produktskadorna skall lagregleras, men attföreliggande förslag i mänga fall är alltför långtgående. Förbundetär positivt inställt till att produktskadorna kommer alt bli föremal förlagstiftning, då detta område alltför länge har varit oreglerai. Den främstaanledningen till att en lagreglering har dröjt så länge är att man har velatavvakta EG:s produktansvasdirektiv för att skulle få en liknandelagstiftning som övriga . Mot denna bakgrund anser förbundet att det ärförvånande att utredningen i många fall har valt att föreslå bestämmelser somsä avsevärt avviker från EG-direktivet. har inte något att erinra mot all det införs enproduktskadelag som bygger pä strikt ansvar och ger ersättning för såvälperson- som sakskador. Förbundet anser emellertid inle all del finns skäl all iSverige genomföra en lagstiftning som - alla moment sammantagna - föreskriverett betydligt strängare ansvar än det som kan antas komma att gälla inom EG. Förbundet motsätter sig isynnerhet regeln om 25 års preskriptionstid Prop. 1990/91:197 vidpersonskada men även ansvaret för utvecklingsskador. Förbundetförordar att ett ansvar för utvecklingskador - om det alls införs - begränsastill att omfatta ersättning för personskador. bör produktskadelagen inte gälla skador som omfattas avläkemedelsförsäkringen. Folksamtillstyrker att det införs en lag som medför ett strikt produktansvar förperson- och sakskador och som stärker det ekonomiska skyddet förprivatpersoner. De föreslagna reglerna innebär emellertid att ansvaret försvenska tillverkare, exportörer och importörer blir avsevärt strängare än vadsom kommer att gälla inom EG. Det finns därför skäl att i det fortsattalagstiftningsarbetet överväga en bättre EG-harmonisering så att svenska förelaginte hamnar i ett alltför besvärande konkurrensunderläge gentemot utländskaföretag. Folksamifrågasätter införande av en så lång preskriptionstid som förpersonskador. Folksamföreslår att ansvaret för utvecklingsskador inskränks till att omfatta endastpersonskador. Folksamföreslår att det införs en självriskregel som utesluter ersättning vid mindrebetydande sakskador. EnligtFolksams mening bör läkemedels- och patientskadorna kunna undantas frän lagenstillämpningsområde. Detifrågasätts däremot om trafikskador bör undantas från produktskadelagenstillämpningsområde. Förslagetavviker frän EG-direktivet bl.a. när det gäller preskriptionstid, undantag närtillverkare följt tvingande offentliga produktföreskrifter samt undrebeloppsgräns för sakskador. EG-direktivel ger däremot utrymme till valfrihetnär det gäller ansvar för utvecklingsskador. Ettså strängt ansvar som det föreslagna och särskilt kombinationen av enpreskriptionstid och ansvar för utvecklingsskador kommer att medförabetydande kostnadsökningar för svenska företag bl.a. i form av höjdaansvarsförsäkringspremier. Orsakssambandsfrågor vid sena skador kan bli svåraatt utreda och kommer att medföra ökande utrednings-, skadereglerings- ochprocesskostnader. Osäkerhetennär det gäller frågan i vilken utsträckning den svenska produktskadelagen kanåberopas mot svenska tillverkare utanför kommer också att slå igenom påförsäkringspremierna. Produktansvarsförsäkringenbygger i vanligen på inträffande-teorin, dvs skadan skall ha inträffatunder försäkringstiden. Enligtförslag till Skadeförsäkringslag föresläs en tvingande regel om direktkravsrätlvid obligatorisk ansvarsförsäkring, när den försäkrade är försatt i konkurs elleroffentligt ackord har fastställts eller när den försäkrade är juridisk personsom är upplöst. en fullt tänkbar situation vid inträffandeleorin bli att en Prop.1990/91:197 skadelidande efter det att produkten satts i omlopp kanvända sig direkt till ansvarsförsäkringsgivaren och kräva ersättning enligtförsäkringsavtalet trots att tillverkaren/importören inle har betalat någonförsäkringspremie och/eller inte heller längre existerar. Det ärinte helt lätt alt förutse vilka premiekoslnadsökningar ochåterför-säkringsmässiga problem som kan uppkomma. Det finns också risk för attåterförsäkringsgivarna kommer atl kräva all claims made-principen införs fördirektförsäkringen. Fränkonsumentskyddssynpunkt är det angeläget att utvecklingsskador och även sentuppkomna produktskador medför rätt lill ersättning vid personskada. De skäl somdepartementet anfört beträffande utvecklingsskadorna utgör enligt Folksamsmening tillräcklig grund för införande av ansvar. föreslår dock attansvaret för utvecklingskador inskränks till enbart personskador. En sådanlösning skulle minska osäkerheten för de skadeslåndsansvariga ochförsäkringsgivarna. Del sociala behovet av rätt till ersättning för sakskada ärinte heller lika framträdande som vid personskada. Fräganom nackdelarna av en förlängd preskriptionstid är sä stora för det svenskanäringslivet att enskilda privatpersoners ekonomiska skyddsbehov skall fä ståtillbaka bör övervägas noggrant. Från konsumentskyddssynpunkt är detotillfredsställande att problemet med de sena skadorna (skador genom kemiskeller fysikalisk-kemisk inverkan) inle har kunna lösas genom en kollektivförsäkringsanordning. En sådan lösning hade mefört att det knappast förelegatnägot behov av alt nu överväga en förlängd preskriptionstid. Totaltsett är det föreningens uppfattning att det är ett väl genomtänkt ochvälbearbetal förslag lill produktskadelag som presenteras. Dock finner vi attnägra enskilda detaljer torde bearbetas ytterligare med skäl som anförs nedan. Värslutkommentar är att det är olyckligt om en svensk lagstiftning går stick istäv mot den pågående nordiska och europeiska integrationen av varuhandel.Föreningens uppfattning är att svensk lagstiftning, vilket vi tidigareframhållit, på ett så här viktigt område absolut måste stå i samklang medmotsvarande lagstiftning i och att svenska särlösningar inte onödigtvisskapas. Konsortietför Läkemedelsförsäkring förordar atl produktskadelagen inte skall gälla förskador som orsakals av läkemedel som omfattas av läkemedelsförsäkringen. Sådanaskador bör även fortsättningsvis ersättas genom den frivilliga läkemedelsförsäkringen.Skälet härtill är att läkemedel och läkemedelsskador skiljer sig så väsentligtfrän andra produkter och produktskadoratt de måste särbehandlas. Läkemedelsförsäkringsföreningenförordar att personskador orsakade av läkemedel för humant bruk undantas fränden föreslagna lagens tillämpningsomräde och att sådana skador i första handäven fortsättningsvis ersattes under den frivilliga läkemedelsförsäkringen. LäkemedelsindustriföreningenLIF och för Utländska Farmacevtiska Industrierförordar att personskador orsakade av läkemedel för humant bruk undantas fränlagens tillämpningsområde och all sådana skador i första hand ävenfortsättningsvis ersätts under den frivilliga läkemedelsförsäkringen. LIF/RUFIvill hänvisa lill de skäl som läkemedelsförsäkringsföreningen anför för att läkemedelför humant bruk ej skall omfattas av produktskadelagen. Iandra hand anser vi att lagen, för det fall den kommer atl omfatta läkemedel, iväsentliga delar mäste anpassas till omständigheter som är speciella förläkemedelsprodukter. I övrigt delar LIF/RUFI Industriförbundets uppfattningatt en svensk produktskadelag skall överensstämma med den lagstiftningEG-länderna inför i enlighet med direktivet .