prop · GE03150 · 1990-12-31 00:00:00 — Källor: , SCB, , Kl. Diagram 13:4 Relativ produktivitet inom industrin 105 100 95 90 85 80 75 ...\ S/6 p5\-., 1 ''\\ "x/ \ .-.. 1 c /c; 1 .. ....-N;;,.- .,. 1 ■"■■■■■■'■"'■'■■-, "- .| s/5 OECDJ........................ ::::::::..: ::::;;::- '■■ -, ~N 1973 1975 1977 1979 1981 1983 1985 1987 1989 Anm: S/6 0ECD=Sverige/6 S/50ECD=Sverige/5 6/5 OECD=6 /5 . Källor: , SCB, , Kl. Somframgår av diagram 13.4 har produktiviteten i de i utgångsläget sex rikaländema utvecklats betydligt långsammare än i de i utgångsläget fettigare. Framtill 1982 var skillnaden i årsgenomsnitt, medan dendärefter krympt till klart . utveckladesproduktiviteten i mycket dåligt jämfört med båda ländergmppema. En storrelativ förbättring skedde jämfört med de sex rika ländemaoch även därefter har produktivitetsutvecklingen varit minstlika stark i som i de sex rika ländema. Jämfört med de fem fettigaländema har produktivitetsutvecklingen i under 1980-telet i ungefärsainma grad varit svagare som för de sex rika landeraa. Under 1989 och 1990växte dock produktiviteten i långsammare än i båda ländergmppema. Diagram13:5 Relativa arbetskraftskostnader per producerad enhet. "Vv............. 7-'::;....... 6/5 v. V7............ 5<. / \ ■■. V'''~ ~"'" ........... C'"........ _ / \ L s/5 \ \ ,.- ., \ '"■' '■-. S/6 1 V... -- ................................................................. \y'......................................... 130 125 120 1 15 1 10 105 100 1990/91:150 Bilaga1:1.1 1973 1975 1977 1979 1981 1983 1985 1987 1989 Anm: S/6 0ECD=Sverige/6 S/5 0ECD=Sverige/5 6/5 OECD=6 /5 . Källor: , SCB, , Kl. Framtill 1982 växte arbetskraftskostnaden per producerad enhet i nationella valutorknappt långsammare i de sex rika ländema. Räknat igemensam valute räckte emellertid inte den svagare löneutvecklingen i de sexrika landeraa till för att kompensera den långsammareproduktivitetsutvecklingen. Arbetskraftskostnaden per producerad enhet stegsåledes snabbare i de sex rika ländema, vilket framgår av diagram 13.5. Efter1982 har denna tendens vänts i sin motsats. Arbetskraftskostnaden perproducerad enhet i gemensam valute steg då i årsgenomsnitt drygt 1 procentenhetlångsammare i de sex rika ländema, till en del beroende på de ovan beskrivnaväxelkursförändring- araa.Under åren 1977-1983 utvecklades relativa arbetskrafts- Prop.1990/91:150 kostnader per producerad enhet mera gynnsamt mot de sex rikalanderaa Bilaga 1:1.1 än mot de övriga landeraa. Försvagningen efter 1983har däremot i högre grad skett gentemot de sex rika landeraa än mot de femövriga. 13.3 Den svenska konkurrenskraftens nivå Ovansteendeanalys bygger på jämförelser av det relativa kostnadsläget mellan olikatidsperioder. jämförs även uppgifter om den absolute nivån på de svenskalönekostnaderaa med andra länder. Den stetistik som användssammanstells och publiceras av SAF. Stetistiken visar att av 17redovisade länder endast två (och dåvarande ) hade högretimlönekostnader i kronor räknat än 1989. I förhållande till andrajämförbara västeuropeiska länder samt och låg i genomsnitt20-25% högre. Under större delen av perioden har legat bland de trelanderaa med de högste lönekostnadema , se tebell 13.1. Tabell13:1 Arbetskraftskostnader inom tillverkningsindustrin Ökning i förhållande till 1965-1989 Dennabild av höga svenska lönekostnader är ju på intet sätt ny. Under 1960-telet varden ncket mer utpräglad, med avsevärt större avstånd till ett flertel av deredovisade ländema. av ett par trc decennier är såledeshuvudintrycket att åtskilliga länder från mycket låga nivåer har närmat sigSveriges timlönekostnader. De enda viktiga undantegen från det ovansagda ärUSA och , där lönenivån i relation till minskat kraftigt sedan1960-talets mitt. Gapet mellan och genomsnittet av de övriga ländemakrympte dock endast . Särskilt kraftig blev naturligtvisminskningen åren efter de stora devalveringarna 1981 och 1982. Därmed blev år1983 unikt i det avseendet, att låg på åttonde plats vad gällernominella timlöne- kostnader, en position sommed hänsyn till teknisk och ekonomisk Prop. 1990/91:150 utveckling varmycket svår att "försvara". är det också bara Bilaga1:1.1 , och , som haft en snabbare timlönekostnadsutveck-1ing än . Absolutemått på olika länders lönekostnader säger mycket litet om derasinbördes konkurrenskraft; möjligen kan de användas som ofullständigaindikatorer på deras inbördes levnadsstandarder. Förklaringen är enkel:Arbetskraftens produktivitet är mycket olika i olika länder. återspeglari sin tur hur mycket fysisk kapitelutmstning som ster till förfogande, hur högutbildningsnivån är, hur väl utbyggd infrastrakturen är i olika avseenden,osv. De stora skillnader i timlönekostnader som fmns mellan ländema (t.ex. ärGreklands lönekostnader av de svenska) är till allra störstedelen ett uttryck för dessa produktivitetsskillnader. Att lönema i mångaländer ökat snabbt och närmat sig de svenska beror på den tekniska ochekonomiska utveckling som möjliggjort en standardstegring. Den är på inget sättett uttryck för att deras konkurrenskraft i förhållande till gått tillbaka,vilket annars skulle bli den paradoxala tolkningen av siffermaterialet. Attdefiniera nivån på konkurrenskraften hos ett lands industri är problematiskt.Vad som i förstone kan synas rimligt är att dividera timlönekostnaden medproduktivitetens nivå, och sålunda erhålla nivån på arbetskraftskostnaden perproducerad enhet. Resultetet av en sådan operation blir löneandelen avförädlingsvärdet, d.v.s. spegelbilden av vinstandelen. mått associerarkanske inte till konkurrenskraften, om man är van att att uppfetteden som en relativ kostnad eller ett relativt pris. Att den relativavinstandelen ändå har ett samband med konkurrenskraftsbegreppet är emellertidvid närmare eftertanke klart: den visar näringslivets relativa förmåga attgenerera överskott vid rådande löne- och prisrelationer. Dessvärre är relativavinstandelar svåra att mate med någon större tillförlitlighet eftersom olikaländer använder olika definitioner och mätmetoder. Diagram 13.6 visar med deimareservation ett sådant försök. Siffroma för framkommer ur nationalräkenskapemaoch inbegriper således en sämre produktivitetsutveckling (jfr. vad somtidigare sagts) och därmed implicit också en sämre vinstutveckling än vad som iövrigt redovisats här. Åren1989 och 1990 låg vinstandelen i klart under konkurrentländemas. Iännu högre grad var dette fellet under krisåren 1976-1982, varefterdevalveringarna medverkade till att andelen kom upp i nivå medkonkurrentländerna. Att tolka skillnadema i dessa vinstandelars nivå somuttryck for skillnader i konkurrenskraft är emellertid som nämnts problematiskt- dette strängt teget både av principiella skäl och med hänsyn tillstotistikens tillförlitlighet. Det kan nämnas att den svenska vinstandelsnivånäven låg i genomsnitt lägre än i konkurrentländema - med denytterligare reservationen att datematerialet då är mindre helteckande. Diagram13:6 Vinstmarginaler i och i OECD-området. Prop.1990/91:150 Bilaga 1:1.1 10 1973 1975 1977 1979 1981 1983 1985 1987 1989 Källor: , Kl. Kurvomaskortsiktiga variationer är svagare för konkurrentländerna än för . Detteberor till avsevärd del på att de utgör genomsnitt för länder som befinner sigi något olika konjunkturfeser, varigenom en del variationer utjämnas. Utifrånett annorlunda synsätt skulle landets nivåmässiga konkurrenskraft kunnadefinieras som avvikelsen mellan den nu rådande, faktiska lönenivån och denlönenivå som skulle erfordras för att uppnå såväl balans påarbetsmarknaden som en på lämpligt sätt definierad balans i utrikeshandeln. Ensådan beräkning är principiellt möjlig att göra inom ramen för ensimuleringsmodell där de ekonomiska sambanden mellan arbetsmarknadsläge ochlönebildning måste sättes ur spel. De fleste ekonometriska studier avlönebildningen visar nämligen, att lönekostnadsutvecklingen i under1980-telet väl låter sig förklaras av arbetsmarknadsläget. Att lönefunktionensätts ur spel' betyder sålunda, att löneraa skulle bestämmas av de priser somutrikesbalansrestriktionen implicerar och den vinstnivå somarbetsmarknadsrestriktionen fömtsätter. Konkurrenskraften skulle sedan kunnadefinieras som skillnaden mellan denna modellmässiga lön och den faktisktrådande lönen. Ansatsen är visserligen primitiv, då man ju fömtsätter attendast en lägre lönekostnadsutveckling hade kunnat ge en bättre bytesbalans.Samma ' En alternativ möjlighet vore att anla, attlönekostnadssänkningen hade åstadkommits genom en stramare ekonomisk politik. effekt på bytesbalansenskulle emellertid också kunna uppnås genom en Prop. 1990/91:150 bättre produktivitetsutveckling, eftersom det är lönekostnaden per Bilaga1:1.1 producerad enhet som är relevant i dette sainmanhang. Vidare bortses heltfrån möjlighetema, att förbättra bytesbalansen med andra medel, t.ex. genom enhögre sparkvot för hushållen. Enenkel simulering av dette slag har gjorts inom . Resultetet tyder på att, om lönekostnadstakten hade kunnatpressas ned med i årsgenomsnitt så skulle de ackumuleradeöverskotten i balansen för varor och tjänster sammanteget varitomkring . högre än vad som beräknas. hade i sin turförbättrat räntenettot i bytesbalansen med grovt räknat omkring 9 miljarder kr.för de sju åren sammanteget. Utlandsskulden i förhållande till BNP hade då vidsluteret blivit inemot lägre än vad som beräknas ochunderskottet i bytesbalansen . Föratt helt undvika underskotten i bytesbalansen , hadekrävts en timlönekostnadsutveckling (inklusive sociala avgifter) på grovträknat ; knappt 5 1/2 procentenheterlägre än den nu inträffade/beräknade och lägre än i vårakonkurrentländer. Det hade sålunda knappast varit möjligt, att enbart genom attpressa ned lönekostnadema undvika underskotten i bytesbalansen. Fömtomförsämringen i det relativa kostnadsläget berodde nämligen de uppkomnabytesbalansunderskotten till stor del på att avregleringen av kreditmarknaden leddetill en kraftig kreditexpansion och sänkt sparkvot hos hushållen. hadevarit mycket svårt att kompensera genom att pressa ned lönema. Desvenska timlönekostnaderaa (inklusive sociala avgifter) fömtses under perioden1990-1995 stiga med i årsgenomsnitt 4 1/(se kapitel 12). bedömstimlönekostnadema inom OECD-området stiga med i genomsnitt ,räknat i svenska kronor. beräknas således förbättra det relativatimkostnadsläget med sammanteget . Somframgår av kapitel 12 bedöms produktiviteten i den svenska industrin växa med igenomsnitt 2,. är väl i linje med denfömtsedda utvecklingen i våra konkurrentländer. Ökningstakten för de svenskaarbetskraftskostnadema per producerad enhet fömtses därmed i huvudkalkylen avtetill drygt 11/, ungefär hälften av den fömtsedda ökningstakten iOECD-området. Förbättringen av det relativa kostnadsläget dröjer dock11111992, då löneökningstakten i fömtses avte ytterligare jämsides meden betydande försterkning av produktivitetsutvecklingen. Ettsådant förlopp innebär att höjningama i det relativa kostnadsläget under 1989,1990 och 1991 i stort sett tegits tillbaka . Denna utveckling utgörgmndvalen för att relativprisema för svensk export av bearbetede varor skallkunna sänkas med i genomsnitt , som vinstläget inom industrin åter Prop. 1990/91:150försterks markant. Under dessa fömtsättningar kan underskottet i bytes- Bilaga 1:1.1 balansen börja minska . Tabell13:2 Arbetskraftskostnad per producerad enhet -1,0 -0,8 Ikapitel 12 redovisas också en kalkyl med en högre produktivitetstillväxt iSverige. Skillnaden i produktivitetsutvecklingen antes börja 1992 och i genomsnitt uppgå till . Den högreproduktivitetsutvecklingen har beräknats leda till att lönekostnaden per timmestiger extra . Skillnaden i utveckling avarbetskraftskostnader per producerad enhet skulle därmed uppgå till igenomsnitt . Utvecklingen avarbetskraftskostnaden per producerad enhet framgår av tebell 13.2. Relativprisemaför svensk export av bearbetede varor fömtses sjunka med 0,3 procentenheterextra 1991-1995. En stor del av produktivitetsförbättringen antessåledes komma att användas till att förbättra den i utgångsläget svagalönsamheten i industrin. Underskottet i bytesbalansen 1995 fömtses vid en sådanutveckling bli . lägre än i huvudaltemativet. Descenarier för ekonomins utveckling som redovisas i kapitel 12beskriver en exportledd konjunktumppgång under förste hälften av 1990-telet.Det fömtsätter i sin tur att den konkurrensutsatte delen av näringslivet - somfrämst utgörs av industrin - har ett kostnadsläge som inte är högre än i andrautvecklade industriländer. Timlönekostnaderaai industrin, räknat i nationella valutor, har efter 1973 ökat snabbare iSverige än i våra konkurrentländer. Devalveringarna under 1970-telet ochbörjan av 1980-telet medförde dock en mycket kraftig nedpressning av detrelativa löneläget, som 1990 fortferande var under nivån 1981 och i änhögre grad under nivån 1973. Studerarman istellet arbetskraftskostnaden per producerad enhet blir bilden mindregynnsam. ökade produktiviteten i den svenska industrinlångsammare än för genomsnittet av de 11 som jämförs med.Devalveringama 1976 och 1977 var därför inte tillräckliga för att återstellakonkurrenskraften till sainma nivå som 1973. var de relativaarbetskraftskostnaderaa per produ- cerad enhet högre än1973. Devalveringama 1981 och 1982 Prop. 1990/91:150 medförde emellertid enkraftig nedpressning av de relativa arbetskrafts- Bilaga 1:1.1 kostnadema. Under1989 och 1990 har den svenska konkurrenskraften försämrats markant. De svenskaarbetskraftskostnadema per producerad enhet ökade då med mer än iomvärlden. Den relativa nivån 1990 var trots dette fortfarande lägre än1981 års nivå. Det bör dock framhållas att bedömningama av kostnadsnivån ochkonkurrensläget i hög grad är beroende av vilket basår som väljs vidjämförelsema. Dessutom styrs konkurrenskraften också av stmkturellaförhållanden i ekonomin. Förbättringen av kostnadsläget antyder dock att detbör vara möjligt för den konkurrensutsatte sektom att expandera genom ökad export,om löneökningarna nu kan begränsas. 14 Bytesbalansen och sparandet Pp. Bilaga1:1.1 bytesbalans har varit stedd i snabb försämring.För 1991 beräknas underskottet komma att uppgå till av BNP, vilket är ett avde störste underskotten i procent av BNP som registrerats sedan andravärldskriget. De tidigare redovisade kalkylema visar också att stora underskottkommer att kvarste vid 1990-telets mitt, även vid en snabb anpassning av löneroch priser till de ökningstakter som gäller i omvärlden. Bytesbalansenhar emellertid nu vid 1990-telets början en annorlunda ekonomisk-politiskinnebörd än under tidigare decennier, vilket diskuteras i avsnitt 14.1 nedan.Det är också mer komplicerade faktorer som ligger bakom saldots utveckling,som framgår av avsnitt 14.2 där bytesbalansens olika komponenter analyseras. Iavsnitt 14.3 diskuteras frågan om de bytesbalansunderskott vi har att emotsekan anses acceptebla från ekonomisk-politisk synpunkt. 14.1 Bytesbalansens förändrade roll i den ekonomiskautvecklingen Tillstebiliseringspolitikens främste mål har hört hög ochjämn tillväxt i ekonomin, full sysselsättning och låg inflation. Målsättningenhar dämtöver omfattet en restriktion om balans i utrikeshandeln. Restriktionenutformades aldrig så strängt att export och import skulle balansera ,men väl att de skulle göra det under en konjunkturcykel, dvs 4 ä . Sverigevar under 1950- och 1960-telen ingalunda ensamt om att tillämpa en sådanrestriktion; nästan alla länders ekonomiska politik präglades av liknandesträvanden. Orsaken var att de intemationella kapitelrörelsema var hårtreglerade inom bl.a. Bretton Woods-systemets ram. Den primärkälla som stod tillbuds för att finansiera ett uppkommande underskott var valutereserven.US-dollam utgjorde härvid den dominerande reserwalutan. Med hjälp avvalutareserven kunde man ju emellertid bara klara mindre och relativtkortvariga bytesbalansunderskott. Uppstod större och långvariga underskottåterstod i stort sett bara möjligheten att låna hos interaationellavalutefonden, IMF, eller genom dess förmedling. Denna kreditgivning fömtsatteemellertid att låntegar-landet förband sig att föra en ekonomisk politik somfonden till stor del dikterade. Sådan inblandning kunde uppfettes som bådekränkande och skadlig för landets intemationella anseende. Det kan nämnas attbåde och Itelien så sent som på 1970-telet fick underkaste sigsärskilda villkor i samband med finansieringshjälp från IMF. Att bytesbalansenstod i fokus för den ekonomiska politiken både i och andra länder varsåledes naturligt och rationellt. Regleringenav de intemationella betelningsströmmaraa kompletterades med ett system medfeste växelkurser. Systemet medförde att världsvalu-toraas inbördes värden blevalltmer orealistiska. Vid 1970-telets böljan var sålunda US-dollam kraftigtövervärderad. En akut krissituation upp- 14510 Riksdagen1990/91. 1 saml Nr 150. stod 1971, vilket leddetill att dollams utbytbarhet mot guld upphävdes Prop. 1990/91:150 och tillatt den devalverades kraftigt gentemot övriga valutor. var Bilaga1:1.1 ett steg mot ett uppbrytande av regleringssystemet, först särskilt vadgällde valutakursema. Enandra viktig pådrivande faktor bakom den successiva liberaliseringen av detintemationella betelningssystemet var OPEC-kartellens chockhöjning avoljeprisema . Härigenom framtvingades en situation med storabytesbalansöverskott i oljeländeraa och motsvarande stora underskott i andraländer. Den världsomfettande omflyttning av kapitel som dette medförde blev imindre grad en angelägenhet för IMF än för snabbt expanderande intemationellabankirfirmor. Därmed var isen bmten; på alltmer välfungerande intemationellamarknader har underskottsländer kunnat låna på kommersiella villkor ochöverskottsländer göra räntebärande placeringar. Industriländema har successivtavskaffet sina valuteregleringar och även har i väsentliga styckenfritt in- och utflöde av kapitel. Bytesbalansenhar genom dette fått en annan roll i det ekonomiska skeendet och föranlederdelvis annorlunda ekonomisk-politiska stellnings-teganden. Det ar nu möjligtatt utan risk för att skada sin nationella integritet tilläte sig relativtsterka svängningar i bytesbalanssaldot och även ha beständiga underskott underen lång följd av år. Det finns naturligtvis en gräns för utlandsskuldensstorlek vid vilken de internationella kreditgivama börjar ifrågasatte landetskreditvärdighet, eller i varje fell börjar tillämpa högre låneräntor.Skillnaden är emellertid milsvid jämfört med förhållandena imder BrettonWoods-systemets dagar. Ett land som torde ha mycket långt tillkreditvärdighetsgränsen. Man måste emellertid komina ihåg att medbytesbalansunderskott medför att utlandsskulden ökar och att räntoma på dennaskuld utgör en växande belastning på bytesbalansen; landet riskerar att hanma ien "räntefälla". Närett bytesbalansunderskott skall finansieras på kommersiella marknadsmässigavillkor begränsas landets penningpolitiska autonomi. Finansieringen av ettbesteende bytesbalansunderskott iimebär en press nedåt på växelkursen, delsdirekt genom själva kapitelflödet, dels indirekt genom attdevalveringsförväntningar uppster. Eftersom valt att hålla en festväxelkurs gentemot den s.k. valutakorgen måste upprätthålla enräntenivå som attraherar utländskt kapitel i tillräcklig mängd för att motverkapressen på växelkursen. Detär inte enbart eventuella bytesbalansunderskott som behöver pareras med hjälpav peimingpolitiken, utan även sådana kapitelutflöden som i stort sett äropåverkbara och oberoende av räntepolitik; i förste handnettoutflöden i form av direktinvesteringskapitel och köp av utländska portföljaktier. Dessa utflöden har varit mycket stora, och måsteliksom bytesbalansunderskotten kompenseras av räntestyrda kapitelinflöden. Denpenningpolitiska bördan av direktinvesteringsflödena kan visserligen begränsasnågot genom att investerama har riskminimeringsskäl att finansiera sig ivärdlandets valute, även om den svenska räntan vore relativt låg. bytesbalanssaldot är en ofullständig indikator som vägledare för . 1990/91:150 penningpolitiken. Genombytesbalansens inverkan på räntan via penningpolitiken och räntans inverkan påbl.a. näringslivets investeringsvilja, har bytesbalansen betydelse också förden ekonomiska politikens tillväxtmål. En expansiv finanspolitik kan genomdessa mekanismer på hämma den ekonomiska tillväxten. En stramfinanspolitik, som i och för sig på kort sikt dämpar den ekonomiskaaktiviteten, kan omvänt genom sin gynnsamma effekt på bytesbalansen höjatillväxttakten på . Situationenkan vara annorlunda om underskottet i bytesbalansen sammanhänger med stora ochlönsamma investeringsprojekt inom landet. Underskottet kan då vara uttryck fören sund och samhällsekonomiskt riktig finansiering av dessa projekt. Som närmareframgår av avsnitt 14.3 karakteriserar dette dock inte entydigt landetsnuvarande ekonomiska läge. Enannan komplicerande faktor är att bytesbalansen inte, som på 1950-, 1960- ochdet tidiga 1970-telet, är ett renodlat uttryck för skillnaden mellan export ochimport av varor och tjänster, dvs skillnaden mellan realt produktionsresultetoch real resursförbmkning. Huvuddelen av det nuvarande underskottet bester avränteutgifter på den ackumulerade utlandsskulden och dessa är inte nämnvärtpåverkbara med hjälp av finanspolitiken ens . I avsnitt 14.2nedan analyseras de olika komponenteraa i bytesbalanssaldot med en utblick mot1995. 14.2 Bytesbalansens olika delar Enanalys av bytesbalansens delkomponenter kompliceras något av att man delvisanvänder olika terminologi i nationalräkenskaperaa och i officiellabetelningsbalansstetistik. Med tjänster avses i nationalräkenskapema tjänstersom härrör från en produktionsprocess, exempelvis konsulttjänster, transporteroch turisttjänster. I tjänstebegrepp ingår, fömtom sådana"reala" tjänster, även löne-betelningar, räntor och annankapitelavkastning till och från utlandet. Dessa betelningar kallas inationalräkenskapema _ton/iÅo/n.srer till och från utlandet och är i sin tur endel av nationalräkenskaperaas transfereringar. Transfereringaraa omfetter ävenu-landsbistånd, invandrares överföringar till hemlandet, emigrationsvalute,m.m. Det är enbart den senare gmppen betelningar som i stetistikkallas transfereringar, ibland med det förklarande tillägget "utanmotprestetion". Framtill senare delen av 1960-telet var det totela bytesbalanssaldot i stort settliktydigt med balansen för varor och (reala) tjänster (se diagram 14.1). Dåböljade emellertid u-landsbiståndet växa. Enprocentsmålet av BNP nåddes i stortsett strax efter 1970-telets mitt. Därefter har nettot av transfereringar (utanmotprestetion) legat temligen vid av BNP. Mot 1970-telets slutbörjade underskottet i posten avkastning på kapitel att öka. Orsaken varränteutgiftema på den utlandsupplåning som måste göras för att finansierabytesbalansunderskotten (och ett stebilt nettoutflöde avdirektinvesteringskapitel). Diagram 14:1 Bytesbalansen med uppdebiing på komponenter 1990/91:150 Bilaga1:1.1 1950 1955 1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 Varor och| tjänster ../",--,■■ 1950 1955 1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 Anm: Nettot av återinvesterade vinstmedel ingår i kapitalavkastning och total bytesbalans . Nivåhöjningen avkurvorna till följd av detta utgör av BNP. Underskotteti kapitelavkastningen ökar i snabb takt och beräknas 1991 kommaatt uppgå till ca 2,av BNP. Orsaken är dels att skuldsättningen ökar tillföljd av de stora bytesbalansunderskotten, dels att det genomsnittliga interaationellaränteläget ökat betydligt till början av 1991. Under större delen av1980-telet var det tvärtom så att underskottet begränsades av en successivtfellande räntenivå (jfr tebell 14.1). Tabell 14:1 Bidrag till bytesbalansen. Bidrag fränförändringar i nettoskulden till utlandet och förändringar i den genomsnittligaräntesatsen pä nettoskulden 1990/91:150 Bilaga1:1.1 -2,6 -13,9 -3,7 -22,2 -1,6 -6,4 -2,0 -2,6 -11,2 -0,3 -0,6 -0,8 -4,3 -0,8 -1,2 -20,6 -3,9 -3,5 -33,3 -1,6 -6,0 -43,4 Anm: Nettoskuld är nettot av finansiella tillgångar ochskulder, direktinvesterings-och portföljaktiekapital i förhållande tillutlandet.