prop · GE0390 · 1990-12-31 00:00:00 — Exempel är tungmetalläckage från gmvavfall, läckage frånförorenad mark vid gamla träimpregneringsan-läggningar samt kvicksilverläckagefrån fiberbankar. Merpartenhar orsakats av verksamheter som startades, och också avslutades,innan miljöskyddslagen (1969:387) kom till. För den som efter lagensikraftträdande utövat miljöfarlig verksamhet gäller enligt miljöskyddslagenskyldighet att avhjälpa olägenhet även efter det att verksamheten har upphört. Successivtframkommer också på andra sätt, t. ex. vid markundersökningar i samband mednybebyggelse m.m., att det finns föroreningsproblem. Sannolikt finnsytterligare många områden både på land, under vatten och ibottensediment som är skadade genom föroreningar och behöver återställas. 10.2 Återställning av skador förorsakade avluftföroreningar och försurning Regeringensförslag: Regeringen föreslår att medlen för återställning av skador förorsakadeav luftföroreningar och försuraing höjs med 44 milj. kr. till 176,5 milj. kr,för /92. Som ytteriigare stöd för dessa åtgärder bedrivsforskning, övervakning m.m. Medlen för återställning av skador förorsakade avluftföroreningar och försuraing bör användas till förstärkt övervakning avskogsskador och markförändringar samt pågående försöksverksamhet med praktiskskogsmarkskalkning. Vidare bör medlen användas till utökad kalkning avförsurade sjöar och vattendrag, utökad verksamhet för skydd och restaureringav kulturminnen samt förstärkning av åtgärder avseende bmnnar. Det höjdakalkningsbidraget bör användas för omkalkningar så att tidigare återställningkan säkerställas och för nykalkningar i försurade sjöar och vattendrag i Norrlandsinland och fjälltrakter. Kalkningsbidraget bör även användas för att sänkakvicksilver- och cesiumhalteraa i försurade sjöar. förslag:Naturvårdsverket har i rapporten 90 behandlat frågan om behovet avåtgärder och föreslagit en utbyggnad av kalkningsverksamheten som överensstämmermed regeringens förslag. Delegationen förMiljöprojektet : Delegationen har i sitt betänkande (SOU1990:10) Rent till 2000 gjort en analys av kvicksilver och cesiumföroreningar iförsurade sjöar samt lämnat förslag på åtgärder. Remissinstanserna: Ingaerinringar har framförts mot förslag. Regeringens överväganden:Försuraingen och kvävemättnaden har förvärrats. Detta redovisas i Luft 90 ochgäller särskilt markförsuraingen som hotar skogens långsiktiga produktionsförmåga(1987/88:85, JoU23, mom. 89 a). Genomförda och beslutadekrav förväntas minska de svenska svavelutsläppen med ,räknat års nivå. Målet att minska utsläppen till år 1995uppnås sannolikt med redan beslutade åtgärder. De förslag om minimering avsvavelutsläpp som regeringen redovisar senare i denna proposition bör ledatill 80-procentig minskning av dessa utsläpp. Utvecklingen vad gällerkväveoxider är mer bekymmersam. En kraftigare tillväxt inom delar av transportsektorasamt nya bedömningar av utsläpp från sjöfart och arbetsfordon visar att énminskning är en större utmaning än vad som stod klart närdetta mål formulerades. Nya siffror visar att arbetsfordon svarar för ungefär20% av utsläppen och sjöfarten för , Det krävs ett omfattandeåtgärdsprogram föratt nå målet. Osäkerheterna i prognosema måste också tas i beaktande, Prop.1990/91:90 För att minska nedfallet till sådana nivåer att människor och naturinte kommer till skada kommer att arbeta aktivt för att få till ståndgemensamma åtgärder för EFTA och EG. Inom FNs ekonomiska kommission förEuropa, ECE, pågår arbete med ett protokoll för begränsning av flyktigaorganiska ämnen, samt revidering av protokollen för svavel- och kväveoxidergmndade på kritiska belastningsgränser. Därigenom blir den samlade effektenstörre än om ensidiga åtgärder vidtas i , Insatsemaför att minska svavelutsläppen i har successivt skärpts. Detta gällersärskilt för de länder i som har stor betydelse för nedfallet iSverige, är dock de beslut som fattats i om att begränsa deförsurande utsläppen inte tillräckliga för att de kritiska belastningsgränsemaför försurande nedfall skall i de känsliga delaraa av ,Fortsatta åtgärder är alltså nödvändiga. Även om ländema i lyckasbegränsa utsläppen väsentligt mer än vad som planeras kommer det att tadecennier innan effektema av utsläppsbegränsningaraa slår igenom i mark- ochvattensystemen. Enligt regeringens bedömning kommer kalkning av framför alltsjöar och vattendrag därför att behöva fortsätta i ett flertal år. Syftet medkalkningen är att bevara biologiska system, så att de när belastningen ochtillförseln av försurande ämnen har begränsats, kan fortleva och utvecklasnaturligt. Kalkningsinsatsensbeständighet är beroende av flera faktorer. Sjöns omsättningstid, dvs. den tiddet tar att föraya sjöns vatten via tillrinningen, har störst betydelse förhur ofta kalkningsinsatseraa behöver göras. Men även kalkdos, kalkningsmetodenoch vattenkvaliteten har betydelse. Omsättningstiden är inte absolut för en sjöutan varierar ofta år bl, a, på gmnd av väderlek. Resultat frånuppföljande vattenkemiska provtagningar bör därför avgöra när det är tid fören förayad kalkningsinsats. Försuraingav sjöar och vattendrag förändrar växt- och djurlivet först måttligt och senaremer dramatiskt. Aluminium och andra metaller falls ut, Kalkningen neutraliserarvattnet, förbättrar livsvillkoren för växt- och djurlivet samt binder defrigjorda metallerna. Om tidigare kalkningsinsalT ser inte följs upp genomomkalkningar hotas växt- och djurlivets existens. De äterbundna metallema lösesut igen. Efter varje tidigare kalkning har metaller bundits i vattnetsbottenslam. Ansamlingen där ökar successivt. Den s.k. bumerangeffekten vidutebliven omkalkning innebär att en stor mängd metaller, som har lösts ut frånmarken i tillrinningsområdet och som länge bundits och ansamlats i bottenslammet,löses ut i vattnet. Resultatet blir en kraftig gifteffekt för växt-och djurlivet. Regeringenanser därför att omkalkningar bör ha hög prioritet. Detta bl.a. för att inteonyttiggöra tidigare gjorda insatser. För kommande budgetår beräknar regeringeni enlighet med Luft 90 kostnaderaa för omkalkningsprojekttill 140 milj. kr. Nyakalkningsprojekt aktualiseras fortlöpande, dels beroende på det fortsatta sura nedfallet, dels beroende på att den hittillsvarande kalknings verksamheten är ojämnt fördelad över landet. I vissa län kalkas av de försurade vattnen, medan i andra ger staten bidrag till kalkning av endast en procent av de försurade vattnen. En förklaring till detta är att 199 försurningsskadornaupptäcktes tidigt i särskilt utsatta delar av landet, Prop. 1990/91:90medan kalkningsbehovet klargjordes mycket senare i andra delar av landet, därförsuraingsprocessen gått långsammare. Detär främst i inland som nya kalkningsinsatser är angelägna. Det ärvattendrag och fjällsjöar, flera klassade som riksintressen för vetenskaplignaturvård, som är försurade. Närutsläppen och därmed nedfallet inte minskar i den omfattning som krävs för attförsuraingen skall hejdas, är kalkningen den enda åtgärd som återstår för attdet biologiska livet inte helt skall slås ut. Erfarenheteraa av kalkning avsjöar och vattendrag är omfattande och visar att insatsema är positiva ocheffektiva. Naturvårdsverketsprojekt , som redovisas i rapporten 90, visaratt kalkningsinsatseraa ger en betydande sänkning av kvicksilverhalteraa.Samma projekt visar vidare att kalkning är den metod som mest effektivtsänker cesiumhalteraa i insjöfisk. Regeringenförordar en försiktig uppbyggnad av kalkningsinsatseraa i inland ochQälltrakter. Kalkningsinsatseraa kommer att bli omfattande och kräva delvis nyteknik för att möta den speciella problematiken med s.k. surstötar ellerstötvis kraftig tillförsel av försurande ämnen i samband med omfattandesnösmältning. Det totala behovet av kalkning är omfattande men verksamhetenbehöver utvecklas successivt så att man kan återföra erfarenheter från detidiga projekten. Vidsidan av kalkningen av sjöar och vattendrag utgör insatser mot luftföroreningaraaseffekter på kulturminnen och kulturföremål ett område för förstärkta insatser.Det är angeläget att hejda den nedbrytning som sker särskilt av äldrebyggnadsdetaljer i sandsten och kalksten i de äldre stadskämoraa. Även andramaterialgmpper såsom hällristningar, mnstenar, medeltidskyrkoraasstenskulpturer m.fl. utsätts för en snabb förstörelse. För att komma tillrätta med denna snabba nedbrytning krävs att utsläppen av svavel- ochkväveföreningaraa minskar. Detkrävs också direkta skydds- och konserveringsarbeten på de viktigaste gmpperaaav värdefulla kulturminnen för att effektema av nedbrytningen inte skall blialltför omfattande. De medel som över budget anvisas tillriksantikvarieämbetet bör därför förstärkas. Regeringen föreslår därför att dendel av anslaget för återställning av skador förorsakade av luftföroreningar somanvänds för skydd och restaurering av kulturminnen höjs med 4 milj. kr. Därmedförfogar över sammanlagt drygt 14,5 milj. kr. föråtgärder enligt ämbetets handlingsprogram för luftföroreningsinsatser /92, Regeringenhar tidigare (avsnitt 6.2) sammanfattat de miljöpolitiska insatserna inomkulturmiljövårdens område. I det sammanhanget har också behovet av insatser motluftföroreningaraas effekter belysts. Medlenför återställning av skador förorsakade av luftföroreningar höjs med 44 milj.kr. till 176,5 milj. kr. nästa budgetår enligt regeringens anslagsberäkningarsom vi återkommer till i det följande (kapitel 21, anslagen Bl och B2). 10.3 Sanering och återställning av miljöskadade områden Prop. Regeringensförslag: Ett femårigt program för sanering och återställning av miljöskadadeområden genomförs, 25 milj, kr, avsätts för detta ändamål med /92, Programmet utvärderas mot slutet av femårsperioden. Naturvårdsverketsförslag: Förslaget i fördjupade anslagsframställning förbudgetåren 1991/921993/94 överensstämmer i huvudsak med regeringensställningstagande. Regeringensöverväganden: På I i finns gamla avfallsupplag,förorenade markområden och förorenade bottensediment. Dessa miljöskadadeområden utgör ett hot mot hälsa och miljö, eftersom risken för utlakning avfarliga ämnen på många platser är avsevärd. Framtida problem kan förväntassärskilt vad gäller metaller, stabila eller svår-nedbrytbara samt ackumulerbaraoch toxiska föroreningar, om inte sanerings- och återställningsåtgärdervidtas. Föratt belysa problemet kan nämnas att den metallutlakning, som sker inomDalälvsorådet från gmvavfall i och , kan härledas till de ca 15milj. ton avfall som lagrats i området under hundratals år av gmvdrift. Påandra håll i landet har lagrats minst 200 milj. tonavfall av liknande slag och tillkommer minst 15 milj, ton. Andraföroreningar som kan ge påverkan av betydelse på vattenmiljön regionalt ärfiberbankar i anslutning till skogsindustrieraa. Dessa innehåller kvicksilveroch i vissa fall PCB, Utlakningen av föroreningar från miljöskadade områdenutgör dessutom i många fall en allvarlig belastning på de lokala yt- och gmndvattensystemen och innebär en begränsning av möjlighetema att utnyttja mark fört.ex. harsedan mitten av arbetat med frågor om sanering och återställning avmiljöskadade områden. Antalet konkreta åtgärder är förhållandevislitet, beroende bl, a. på att kunskapen om problemens art och omfattning liksomom lämpliga metoder för återställning behövt byggas upp successivt. Medundantag för gmvavfallssidan är kunskapen fortfarande otillräcklig. Genom att särskilda /89 ställdes till förfogande för åtgärder mot miljöskador har påbörjat ett mer syste matiskt och långsiktigt arbete med återställningsfrågoraa. Parallellt här med har verket satt i gång konkreta återställningsåtgärder bl, a, beträffande gmvavfall, fiberbankar och gamla impregneringsanläggningar. Som exem pel på sådana åtgärder kan nämnas efterbehandling av metallinnehållande sandmagasin vid Saxberget, . anvisade medel är därmed i huvudsak intecknade. Naturvårdsverkethar i anslutning till sin fördjupade anslagsframställning för budgetåren1991/92-1993/94 i en promemoria redovisat verkets pågående och planerade arbetemed att åtgärda miljöskadade områden. Verket föreslår att ytterligare 150milj, kr, anvisas för budgetåren 1991/92 -1993/94 för dels nödvändig planering av ett långsiktigt åtgärds- Prop,1990/91:90 program, dels fullföljande av påbörjade projekt och inledning avnya. Samtidigtsker för avrinningsområde särskilda insatser. Regeringen hartillsatt en särskild delegation. Dalälvsdelegationen (ME 1987:02), för attutarbeta ett åtgärdsprogram för att minska förore-ningaraa till ,Delegationen har slagit fast att åtgärder som begränsar utsläppen avtungmetaller från upplag med gravavfall bör ha högsta prioritet. Delegationenhar också genomfört ett stort projekt beträffande återställningen av gamlagmvavfallsupplag. Detta projekt ligger till gmnd för de åtgärder som planerasför att minska metalläckaget från gmvavfallsupplagen. En fristående förhandlarehar utsetts för att tillsammans med myndigheter och berördaföretag/fastighetsägare arbeta för att nå en överenskommelse om hur åtgärdemapå bästa sätt skall genomföras. Gmvavfallutgör den största enskilda källan för läckage av metaller till svenska vatten.Belastningen av metaller på från svenska källor kan till stor delhärledas från gammalt gmvavfall i tillrinningsområde. Åtgärder härmåste därför även fortsättningsvis ha hög prioritet. Även i naturvårdsverketsaktionsplan mot havsföroreningar framhålls särskilt behovet av att åtgärdagmvavfallsupplagen. arbete med gmvavfallsprojekt fömtsättsske samordnat med delegationens. har i sitt betänkande (SOU 1990:102) Rent till 2 000, beskrivitproblemen samt redovisat förslag till åtgärder för gamla industriområden ochfiberbankar. Bl.a. föreslås att efterbehand-lingsfrågor i större utsträckningskall tas upp i samband med tillståndsprövningar enligt miljöskyddslagen.Miljöprojekt har i sitt betänkande (SOU 1990:93) Miljön i VästraSkåne, redovisat förslag till åtgärder för gamla avfallsupplag. Regeringensbedömning är att arbetet i övrigt med sanering och återställning måstefortsätta i huvudsak enligt förslag. Arbetet bör samordnasmed länsstyrelseraas arbete med utveckling av de regionala miljöanalyserna.Det är angeläget att påbörjade återställningsprojekt fullföljs samt attytterligare insatser initieras i samråd med länsstyrelser och kommunerbeträffande de skadade områden där det finns tillräcklig kunskap om behovet avåtgärder och lämpliga återställningsmetoder. Detta får ske parallellt med attplaneringen för det mer långsiktiga arbetet bedrivs. Eftersom fel teknik ellerolämpliga metoder kan ge nya skador i miljön är det nödvändigt med enuppbyggnad av kompetens och kunskap om hur och till vilka kostnaderundersökningar och åtgärder kan genomföras, 1den kommunala planeringen bör särskilt uppmärksammas behovet av återställningsåtgärder inom resp. invid tätortsområden med tanke på framtida möjligheter att utnyttja gamla industriområden i samhällsbyg gandet. Det bör i sammanhanget framhållas att i de fall där någon önskar exploatera ett miljöskadat område kan utövaren åläggas att bekosta nödvändiga återställningsåtgärder. Även då förutsätts dock att kunskap om lämplig metod och teknik finns tillgänglig och att rätt åtgärder väljs. I detta sammanhang får regeringen erinra om att kommuneraa genom sin 202 allmänna skyldighet attansvara för en heltäckande avfallsplanering också Prop. 1990/91:90 ärskyldiga att inventera gamla avfallsdeponier samt vidta de åtgärder som behövsför att förhindra förorening av omgivningen. Erfarenheteroch rekommendationer från andra industriländer bör i möjligaste mån utnyttjas idet svenska återställningsarbetet. Regeringen har erfarit att naturvårdsverkethar inlett ett samarbete bl, a, med beträffande gmvavfall och att någrasvenska återställningsprojekt också fått internationell uppmärksamhet. Regeringenföreslår mot denna bakgmnd att för de närmaste fem budgetårenanvisas 25 milj, kr, för att planera och genomföra sanering ochåterställning av miljöskadade områden. En fortsättning av programmet härefterbör föregås av en utvärdering. Regeringenåterkommer i det följande (kapitel 21, anslaget B13) med förslag om medel förnästa budgetår. Regeringensställningstaganden: Miljöundervisningen i gmndskolan, gymnasieskolan ochvuxenutbildningen skall radikalt förstärkas. Inom gymnasieutbildningens program som kallas linjer skall miljöundervisningen vävas in i programmenskaraktärsämnen, I det kommande läroplansarbetet kommer bl, a,miljöutbildningens utformning att ses över och ägnas särskild uppmärksamhet. Miljöfrågornages också en ökad vikt i all gmndläggande högskoleutbildning. Vid denpåbörjade översynen av linjestmkturen inom civilingenjörsutbildningen beaktasmiljöfrågomas betydelse särskilt. Avfalls-och återvinningsfrågorna utgör en del av den samlade miljöproblematiken och börbehandlas i sammanhang med denna. Det är viktigt att avfalls- ochåtervinningsfrågor blir en del av den gmndläggande tekniskahögskoleutbildningen, såväl den konstmk-tions- som den produktionsinriktade. Fråganom inrättande av miljöinriktningar inom den matematisknaturvetenskapligalinjen prövas lokalt. Regeringensförslag i korthet: Särskilda fortbildnings- ochutvecklingsinsatser för lärare inom högskolan genomförs, med syfte attintegrera miljöfrågoraa i den ordinarie utbildningen. Arbetet med dessa frågorföljs aktivt genom en referensgmpp. Antalet antagningsplatser påmiljö- och hälsoskyddslinjen vid i utökas från 62 till 90fr, o, m, /92, Den ettårigakompletteringsutbildningen för naturvetare och tekniker genomförs underytterUgare fr.o,m, /92 med sammanlagt 90antagningsplatser . I den svenska skolan pågårstora förändringar. beslutade (prop. 1990/91:18, UbU 4, rskr.76) att ansvaret för skolverksamheten förs över till kommunema. Regeringen kommer senare ien för gymnasieskolan och vuxenutbildningen gemensam proposition att föreslåatt miljöundervisningen radikalt förstärks. Inom gymnasieutbildningens olikaprogram som kallas linjer kommer miljöundervisningen att vävas in iprogrammens karaktärsämnen. har, genomlänsskolnämndema, en satsning gjorts på miljöundervisningen i gmndskolan medhjälp av regionalt placerade miljöresurspersoner. Dessa har haft till uppgiftatt vägleda och inspirera undervisningen i miljöfrågor och har spelat en storroll i utvecklandet av olikaprojekt, bl. a, genom viktiga bidrag till metodutvecklingen, Länsskolnämndemahar också haft resurser för inköp av tjänster från miljöorganisationer och förstöd till utvecklingsprojekt inom miljöundervisningen. Genom detta arbete ochgenom material från såväl och som olikaideella miljöorganisationer finns relativt god tillgång till både läromedel ochmetodstöd för läraraa. Arbetet med att stärkamiljöfrågoraas ställning i högskoleutbildningen har vid olika tillfällenredovisats i de senaste årens budgetpropositioner. Den vikt regeringen läggervid dessa frågor har därvid betonats (t. ex. prop. 1987/88: lOObil. 10 s, 67 f,prop, 1988/89:100biL 10 s, 162 f), uppdrog regeringenåt universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) att göra en översyn av utbildningeninom miljöskyddsområdet. Genom ett särskilt beslut uppdrog regeringen vidaresamma år åt UHÄ att utreda och lämna förslag till hur utbildningsinsatseraainom avfallsområdet kan ökas. För genomförandet avuppdragen tillsatte UHÄ en särskild utredningsman vars rapport (inom miljöområdet nuvarande utbildningar, framtida behov,1990:6) remissbehandlats av ämbetet. Därefter har UHÄ redovisatsina förslag till regeringen. Förslagen, liksom den framlagda rapporten, hargivits en inriktning på såväl frågor som rör högskoleutbildningen i allmänhetsom frågor om specialistutbildning inom området. 11.2 Miljöundervisningen i , gymnasieskolan ochvuxenutbildningen Regeringensställningstagande: Miljöundervisningen i gmndskolan, gymnasieskolan och vuxenutbildningenskall radikah förstärkas. Inom gymnasieutbildningens program som kallaslinjer skall miljöundervisningen vävas in i programmens karaktärsämnen, I detkommande läroplansarbetet kommer bl. a. miljöutbildningens utformning att sesöver och ägnas särskild uppmärksamhet. Den nu gällandeläroplanen för gmndskolan (Lgr 80) anger som mål för undervisningen följande: "Med utgångspunkt ibamens vardagliga erfarenheter måste skolan ge elevema insikt i de storaöverlevnadsproblem som världen står inför. Alla måste bli medvetna om vikten avatt hushålla med jordens resurser av energi, vatten, skog och odlingsbar markliksom om de kriser som kan hota världssamhället genom överbefolkning,arbetslöshet och vidgade klyftor mellan rika och fattiga länder. Genom etthistoriskt perspektiv bör eleverna få kunskap om naturvetenskapens roll förutveckling av vårt nuvarande samhälle och vår levnadsstandard liksom de farorsom är förknippade med användning av tekniken." Inom gmndskolan skallmiljöfrågoraa främst behandlas inom den natur- Prop. 1990/91:90 ochsamhällsorienterade undervisningen. Gmndema i miljökunskap ges inom ramen förden ordinarie undervisningen. Miljöfrågoraa bör behandlas från etthumanistiskt perspektiv och är förknippade med etiska och moraliska frågor. Detär vanligt att hela skolan arbetar med miljöfrågoraa tillsammans under någratemadagar varje termin. I enskilda skolor har man tagit initiativ till projektav miljökaraktär som löper , t. ex, sådana som tar sikte påreella förändringar i lokalsamhället. Många skolor ansluter sig också tillolika regionala eller intemationella nätverksprojekt såsom Baltic Sea Projekt.På många håll samarbetar skoloraa med andra myndigheter i exempelvisförsuraingsprojekt. I en del kommuner finns s.k. Naturskolor, ofta mindreinstitutioner, med nära tillgång till allsidiga naturområden och med godaresurser för miljö- och naturstudier. Dessa används såväl för reguljärundervisning som för fortbildning av lärare. Målsättningenär att ingen elev skall lämna den framtida gymnasieskolan utan att ha lärt sigatt se underliggande samband i utvecklingen av miljö och natur och utan att halärt sig analysera konsekvenser och mm av egna och andras handlingar. Föratt detta skall vara möjligt behövs också en lärarfortbildning som inte barainnehållsmässigt utan också tidsmässigt är knuten till den kommandeläroplansförändringen. Miljöfrågoraakommer att ha en central roll i det läroplansarbete som skall starta. Fråganom hur kunskap väljs ut och organiseras i miljökunskap får en central roll. Detär självklart så att miljöfrågoraa skall ha en framträdande plats i ämnetnaturkunskap och i de naturvetenskapliga ämnena fysik, kemi och biologi. Väsentligamiljöförändringar uppkommer när de många yrkesarbetaraa ändrar sin inställningoch sina mtiner. Inom yrkesutbildningen är det önskvärt att en direkt knytningmellan de tekniska och naturvetenskapliga miljöperspektiven och yrkesämnenasker. De relevanta yrkesmiljöfrågorna berör både arbetsmiljön och den yttremiljön. Allt fler kommer att behöva ta allt större ansvar för den yttre miljönockså i den dagliga yrkesverksamheten. Påde estetiska linjeraa hör de naturvetenskapliga/tekniska miljöperspektivennaturligt hemma i karaktärsämnena i materialvalet och metoderna i slöjden, ihörselproblematiken för aktiva musiker, i konstens och dramatsinspirationskällor med knytning till miljö och natur etc. kommunala utbildningen för vuxna deltar de studerande i utbild ningar som motsvarar gmndskolan och gymnasieskolan samt i vissa sär skilt yrkesinriktade kurser speciellt för vuxenstuderande. Särskilda kurs planer har utarbetats för kurserna i komvux. Utbildningen skall vara likvärdig med den utbildning som ges i gmndskola och gymnasieskola men anpassas efter vuxnas behov och fömtsättningar. Vuxnas erfarenheter från arbetsliv och samhällsliv skall tas tillvara i undervisningen. bildningenär det viktigt att miljökunskap förs in i undervisningen på ett mer aktivt sättän tidigare. För vuxna börmiljöundervisningen i stor utsträckning bygga på den kunskap dessa har med sigfrån sina arbetsplatser. Den bör leda till att de vuxna i sin fortsattayrkesverksamhet är bättre mstade att beakta faktorer som har betydelse förmiljön.