prop · GE0354 · 1990-12-31 00:00:00 — Vidare beskattas barnpension i regel lindrigare än den inkomst sompensionen ersätter, nämligen den avlidne förälderns. Om däremot hänsyn enbarttas till barnpension från folkpensioneringen kommer frågan i ett delvis annat läge. Denna pension finansieras endast del vis genom arbetsgivaravgifter och egenavgifter och har stor likhet med bi dragsförskottet genom att det i båda dessa fall ges en garantinivå för barnets försörjning. Det kan därför hävdas att det vore rimligt att också vid beskatt ningen behandla barnpension på garantinivån på samma sätt som bidragsför skottet. Jag kan även för egen del ansluta mig till denna åsikt. Det bör såle des enligt min mening kunna utgöra en rimlig avvägning i denna fråga att undanta barnpension till den del den inte överstiger garantinivån från skatte- 184 I de fall bådaföräldrarna har avlidit bör från pensionen efter varje förälder frånbeskattning undantas den del av barnpensionen som inte överstigergarantinivån. En bestämmelse härom bör tas in i 19 § KL. Resultatet av en sådanlösning innebär i och för sig att barn som har de högsta barnpensionerna vinnermest på skattelättnaden. Också ett system där all barnpension gjordesskattefri, oavsett storlek, skulle medföra ett gynnande av de barn som uppbärhöga tilläggspensioner. Dessutom skulle skatteintäkterna minska väsentligt. De nu nämnda effekternaskulle visserligen kunna undvikas med ett system där skattelättnaden är störstvid låga pensioner med avtrappning vid sfi-gande inkomster Jag är emellerfidinte beredd att föreslå en sådan lösning med hänsyn till att den skulleinnebära avsevärda komplikafioner av regelsystemet samt ökad administrativbelastning för skattemyndigheterna och försäkringskassorna. Dessutom skullekraffiga marginaleffekter kunna uppstå vid förekommande beskattning avinkomster av feriearbete, vilket skulle strida mot ett av huvudsyftena med denföreslagna förändringen samt mot en av skattereformens grundläggandeintenfioner I detta sammanhang villjag slutligen beröra frågan om kompensafion fill ensamföräldrarna med anledningav den slopade skattereduktionen för ensamstående med barn. Jag har erfaritatt statsrådet efter beredning av underhållsbidragskommitténs förslagkommer att lägga fram förslag om ekonomiska insatser för ensamföräldrarna medhänsyn fill de ekonomiska effekterna för dessa av slopandet avskatteredukfionen för ensamstående med barn. 3.6 Avdrag för kostnader för bilresor mellan bostad ocharbetsplats Mitt förslag:Avdrag för kostnader för resor mellan bostad och arbetsplats med bil medgesvid taxering med . per mil och vid taxering med 12 kr.per mil. Beloppen skall gälla oavsett körsträckans längd. Skälen för mitt förslag:Reglerna om avdrag för kostnader för resor med bil mellan bostad ocharbetsplats finns i punkt 4 av anvisningarna till 33 § KL. Avdraget skallenligt dessa regler bestämmas enligt schablon på grundval av genomsnittligakostnader för mindre bil och med hänsyn till de kostnader som är direktberoende av körd vägsträcka. RSV beräknar det aktuellaavdragsbeloppet. har RSV fastställt beloppen per miltill . för resor som inte översfiger och . förkörsträckor till den del de överstiger . Att avdraget är högre förde första milen hänger samman med en lagändring som gjordes . Denuvarande reglerna för beräkning av avdraget som bygger på de milbundnakostnaderna fick då sin utformning (prop. 1983/84:68, SkU 16, SFS 1983:1051).Begränsningen av avdraget fill de milbundna kostnaderna skulle emellertid skesuccessivt. gångstid har avdragmedgetts även för vissa fasta kostnader Avdraget per mil för körsträckor t.o.m.1000 mil har låsts vid högst den nivå som gällde vid taxering (10 kr20 öre per mil) så länge de av RSV beräknade rörliga kostnaderna per mil inteöversfiger detta belopp. Den senaste tidensprishöjningar på bensin innebär påfrestningar för dem som måste använda bilenmycket. Särskilt stora är problemen för dem som har långa resor meUan bostadoch arbetsplats. Att åstadkomma en påtaghg sänkning av kostnaderna för bilresorgenom en generell bensinskattesänkning är enligt mm bedömning uteslutet avstatsfinansiella skäl. En sådan åtgärd medför dessutom att även de som intehar så stort behov av bil utan huvudsakligen använder bilen för andra privataresor än mellan bostad och arbetsplats också får skattelindring. Regionaltdifferentierade bensinskattesänkningar är vidare enligt min"bedömning avprakfiska skäl inte genomförbart. För att motverka effekterna av bensinprishöjningarnaanser jag det därför mest ändamålsenligt att höja avdraget för kostnader förresor med bil meUan bostad och arbetsplats. Härigenom riktas lindringen främstmot den kategori som har långa arbetsresor och som det därför är mest angelägetatt stödja. Avdraget för kostnader för resor mellan bostad och arbetsplats bördärför höjas. En lämpligt avvägd nivå är enligt min bedömning därvid attbeloppet bestäms till per mil under och fill . Dessa belopp bör gälla oavsett körsträckans längd. De föreslagnaförändringarna är av tillfällig karaktär De bör därför tas in i en särskildlag. Jag anser emellertid att en utredare bör tillkallas med uppgift att seöver grunderna för det aktuella avdragets utformning på . Med hänsyn till att detekonomiska läget inte medger några lättnader i finanspolitiken måste detskattebortfall som de ändrade avdragsreglerna innebär finansieras fullt ut. 3.7 Förmån av räntefritt eller lågförräntat lån Mittförslag: Bestämmelsen i punkt 10 av anvisningarna fill 32 § KL kompletteras föratt förtydliga att det måste föreligga en förmån, som utgår på grund avtjänsten, för att beskattning skall bli aktuell. Såvitt avser lånsom upptagits i utländsk valuta skall förmånens värde beräknas till skillnadenmellan marknadsräntan i den aktuella valutan vid utgången av november året förebeskattningsåret med till-lägg av en procentenhet och den avtalade räntan. Bakgrunden till mittförslag: Bestämmelserna om förmån av räntefria eller lågförräntade lån frånarbetsgivare återfinns i punkt 10 av anvisningarna till 32 § KL (prop1989/90:110, SkU30, SFS 1990:650). De nya bestämmelserna, som är en del av 1991års skattereform, ersätter ett tidigare system med räntetillägg som enbartbeaktades vid beräkningen av underlaget för tilläggsbelopp enligt SIL. De nyareglerna innebär att värdet av förmån av räntefritt ellerlågförräntat lån från arbetsgivare skall tas upp fill beskattning avarbets- Prop. 1990/91:54 tagaren i inkomstslaget tjänst. Detta medför attsociala avgifter skall tas ut på förmånen. Det beskattade beloppet bliravdragsgillt för arbetstagaren enligt de bestämmelser som gäller förränteutgifter Förmånensvärde skall beräknas till skillnaden mellan statslåneräntan vid utgången avnovember året före beskattningsåret med fillägg av en procentenhet, och denavtalade räntan. Skattepliktenskall inträda när ränteförmånen åtnjuts, dvs. Varjeår skall således, när förmånens värde beräknas, en jämförelse ske mellanstatslåneräntan vid utgången av november året före beskattningsåret medtillägg av en procentenhet och den avtalade räntan. Delån som vanligtvis kommer i fråga vid bedömandet av huruvida en ränteförmånföreligger är lån som är löpande över tiden och där räntan är rörlig.Beträffande t.ex. bostadsfinansiering förekommer dock även kreditgivning sominnebär att lånen är bundna under , s.k. bundna lån, därräntan är fast under bindningsfiden, dvs. är oberoende av marknadsräntornasutveckling. Om en arbetstagare upptar ett lån av sin arbetsgivare tillmarknadsmässig ränta där räntan är bunden kreditavtalet löperoch till i övrigt helt marknadsmässiga villkor föreligger naturligtvis intenågon förmån. Med hänsyn till statslåneräntans utveckling kan dock efter entid, med hänsyn till bestämmelsens utformning, en förmån anses ha uppkommit. Skälenför mitt förslag: Ränteförmån är en förmånstyp som utgår på grund av tjänsten.Arbetstagaren skall ta upp värdet av förmånen som inkomst av tjänst ochmotsvarande belopp får dras av som räntekostnad i inkomstslaget kapital.Arbetsgivaren skall betala sociala avgifter avseende förmånen. I begreppetförmån ligger naturligtvis den bedömningen att arbetstagaren behandlats mergynnsamt än andra som arbetsgivaren erbjuder sina varor eller tjänster. Dengynnsamma behandlingen skaU också ha sin grund i anställningsförhållandet. Omden anställde åtnjuter arbetsgivarens varor eller tjänster till samma villkorsom de allmänheten erbjuds föreligger naturligtvis inte någon förmån. Ett lånsom upptas fill marknadsmässig ränta och till i övrigt marknadsmässiga villkorär inte en förmån. Någon förmånsbeskattning skall således inte bli aktuell. Bestämmelseni punkt 10 av anvisningarna till 32 § KL bör därför kompletteras för attförtydliga att det måste röra sig om en förmån som utgår på grund av tjänstenför att beskattning skall bli aktuell. Vid bedömningen av om en förmånföreligger får en jämförelse göras mellan marknadsräntan den dag dåkreditavtalet ingicks och den avtalade räntan. Ändras villkoren därefter fårett nytt kreditavtal anses ha ingåtts och en ny bedömning göras avförmånsfrågan. För det fall en förmån anses föreligga måste förmånens värdeberäknas. Värdet skall beräknas fill skillnaden mellan statslåneräntan vidutgången av november året före beskattningsåret med fillägg av en procentenhetoch den avtalade räntan. Även beträffande bundnalån skall det således också först konstateras hu ruvida en förmån föreligger eller ej. Om så icke är fallet uppkommer inte någon skatteplikfig förmån. Om det föreligger en förmån, dvs. lånet uppta gits fill villkor som är mer förmånliga än de marknadsmässiga, skall förmå- 187 Värderingenfår ske löpande över kredittiden, dvs. en jämförelse får göras mellanstatslåneräntan vid utgången av november året före beskattningsåret med filläggav en procentenhet och den avtalade räntan. Detta medför att värdet av förmånenkan variera beroende på statslåneräntans utveckling. Såvitt avser lån somtagits upp i utländsk valuta och som även återbetalas i samma valuta, kan inteförmånens värde beräknas med ledning av den svenska statslåneräntan. En annanjämförelseränta måste således fastställas för att förmånens värde skall kunnaberäknas i dessa fall. Denna bör utgöras av marknadsräntan vid utgången avnovember året före beskattningsåret för lån i den aktuella valutan med tilläggav en procentenhet. Lagtexten måste därför kompletteras med en bestämmelse meddetta innehåll. Det bör an-kornrna på RSV att i erforderlig omfattning lämnarekommendationer i frågan. 3.8 Justeringar i privatbostadsbegreppet m.m. Vidsåväl den löpande inkomstbeskattningen som reavinstbeskattningen görs enåtskillnad mellan privatbostads- resp. näringsfastighet. Definitionerna avdessa begrepp återfinns i 5 § KL. Som privatbostad räknas småhus som helt ellertill övervägande del används för permanent boende eller som fritidsbostad förägaren eller vissa denne närstående eller är avsedd att användas som sådanbostad. Även bostadsrätt i s.k. äkta bostadsföretag räknas som privatbostad. Jagavser att i det följande föreslå vissa justeringar i nämnda paragraf. 3.8.1Småhus som ingår i en lantbruksenhet Mitt förslag:Småhus som ingår i en lantbruksenhet skall kunna räknas som privatbostad endastom de är inrättade till bostad åt högst två familjer. Skälen för mitt förslag: tidigare denna höst fill överlämnade propositionen om vissa frågorinför allmän fastighetstaxering av lantbruksenheter (prop. 1990/91:47)föreslås några ändringar i fastighetstaxeringslagen (1979:1152). En av dessarör en ändrad indelning i byggnadstypen småhus. Enligt den hittillsvarandedefinitionen hör fill småhus i huvudsak sådan byggnad som är inrättad tillbostad åt en eller två familjer I nämnda proposition föreslås emellerfid attbyggnadstypen småhus även skall innefatta byggnad som är inrättad till bostadåt minst tre och högst tio familjer om byggnaden ingår i en lantbruksenhet. Utvidgningen avsmåhusbegreppet vid fastighetstaxeringen nödvändiggör en motsvarandeinskränkning i 5 § KL. Som privatbostadsfastighet bör även i fortsättningen ihuvudsak räknas enbart en- och tvåfamiljsfastigheter Jag föreslår därför attden ändringen görs i 5 § första stycket KL att sådant småhus med tomtmark somingår i lantbruksenhet hänförs till privatbostadsfasfighet endast om småhusetär inrättat till bostad åt en eller två familjer. 3.8.2 Tvåårsfrist vid vissaomklassificeringar Mittförslag: En tvåårsfrist införs inom vilken en privatbostad inte skallomklassificeras till att anses ingå i näringsverksamhet utan att ägaren yrkatdet. Skälenför mitt förslag: Bedömningen av om en fastighet är privatbostadsfastigheteller näringsfastighet görs på grundval av de förhållanden som råder vid varjekalenderårs utgång (5 § sista stycket KL). För det fall bostaden överlåtitsunder året är emellertid förhållandena på överlåtelsedagen avgörande. Normalt skall bestämmelseni 5 § KL inte behöva föranleda att en fastighet ändrar karaktär frånprivatbostadsfastighet till näringsfastighet på ett inte avsett sätt. Meneftersom det nya systemet fäster avgörande vikt vid användningssättet kansituationer uppstå då det finns en risk för att en omklassificering inträderäven när detta inte är sakligt mofiverat. Jag avser här närmast sådanasituationer som när en person flyttar från en bostad som dittills varit hanspermanentbostad och denna därefter står tom i avvaktan på försäljningeller när en person ärvt eller genom testamente eller annat benefikt förvärverhållit en bostadsfastighet och han inte bor eller avser att bosätta sig påfastigheten. I detta sammanhang villjag nämna att en avflyttning från en permanentbostad inte i alla lägen börleda till omklassificering om den därefter upplåts till någonsom inte är närstående till ägaren eller står tom . Diplomater ochpersoner som tjänstgör på annan ort torde normalt kunna hävda att de avser attanvända en i belägen bostadsfastighet som privatbostad vid semestraroch andra tillfälliga besök samt vid återkomsten till , oavsett om deavflyttat med bohaget och oavsett om de hyr ut bostaden under bortovaron. En annansituation där en omklassificering inte bör komma i fråga är när ägaren pågrund av tvingande omständigheter inte kan bebo sin permanentbostad och därförhyr ut den, exempelvis vid långvarig sjukhusvistelse. Enligt de avriksdagen beslutade ändringarna i KL och SIL gäller en rad olika bestämmelserför inkomstbeskattningen av fastigheter beroende på om dessa harklassificerats som privatbostadsfastighet eller näringsfastighet. Förprivatbostadsfastigheter aktualiseras i normalfallet endast inkomstbeskattningför eventuella hyresintäkter Härutöver förekommer uttag av fastighetsskatt förinnehav av småhusenhet. För näringsfastigheternas del är skattereglerna merkomplicerade. En näringsfastighet redovisas i inkomstslaget näringsverksamhetför vilket gäller att inkomsterna skall beräknas enligt bokföringsmässigagrunder Beskattning i inkomstslaget näringsverksamhet ger rätt tillvärdeminskningsavdrag och rätt att göra avsättning till enskatteutjämningsreserv. Om en fastighet byter karaktär från näringsfastighettill privatbostadsfastighet aktualiseras dessutom vissaavskattningsregler. Vidare är reglerna för reavinstbeskattning avprivatbostäder förmånligare än för näringsfastigheter Avdrags- rättenför ränteutgifter är begränsad på olika sätt för dessa två fastighetska- Prop. 1990/91:54 tegorier Omklassificeringari båda riktningarna kan således orsaka en del komplikationer samt i vissa falloskäliga effekter. Mot denna bakgrund är det angeläget att införa en slags"tröghetsregel" som ger ägaren en tids rådrum innan enomklassificering sker Regeln bör gälla när en privatbostad bör omklassificerastill att anses som ingående i näringsverksamhet. Enliknande regel finns redan i 53 § 3 mom. KL såvitt avser dödsbon. Denna innebärbl.a, följande. Trots att dödsboet såsom juridisk person innehar en byggnadsom var privatbostad för den avlidne kvarblir bostaden såsom privatbostad fördödsboet under maximalt en fyraårsperiod efter dödsfallet om förutsättningarnai övrigt är uppfyllda för att den skall räknas som privatbostad. Såsom uttalasi prop, 1989/90:110 s, 657 får privatbostadskriteriet anses uppfyllt om t,ex,en av dödsbodelägarna använder byggnaden som sin permanentbostad. Nämndaregel har införts för den särskilda situation som gäller vid dödsfall. Denregel som jag nu avser bör tas in i 5 § KL och ges en generell tillämpning.Den rådrumstid som kan behövas bör dock inte göras så lång som fördödsbofallen. Jag anser att en tvåårsfrist innebär en lämplig respittid inomvilken ägaren normalt bör kunna ha ordnat sina förhållanden så att det inteuppkommer en omklassificering eller hunnit överväga en mer bestående förändringi sitt sätt att nyttja bostadsbyggnaden som bör leda till en omklassificering.Har en privatbostad överlåtits bör således detta inteleda till att bostaden skall räknas som näringsfastighet. Dennatvåårsfrist bör inte tillämpas undantagslöst, I de fall ägaren verkligenönskar en omklassificering och skäl för en sådan föreligger bör den görasomedelbart. Härför bör krävas ett uttryckligt yrkande från fastighetsägaren.Som jag redan påpekat bör vissa förhållanden inte leda till omklassificeringäven om dessa föreligger . Mittförslag föranleder en ändring i sista stycket i 5 § KL, Såsom detta förnärvarande är utformat är det förhållandena vid varje kalenderårs utgång -vidöverlåtelse förhållandena på överlåtelsedagen - som bestämrner bostadensifrågavarande karaktär Regeln har alltså en slags retroaktiv effekt för varjekalenderår (beskattningsår). Enligt mitt förslag kompletteras denna regel såatt omklassificeringen får anstå för att prövas på nytt vid ett senaretillfälle. Hurnämnda rådrumstid fungerar kan åskådliggöras med följande exempel: Harunder kalenderår 1 omständighet inträffat, exempelvis avflyttning, ochföreligger i princip förutsättningar vid utgången av det året för att räkna bostadensom näringsfastighet, görs ingen sådan omklassificering vid utgången av dettakalenderår och ej heller vid utgången av kalenderår 2 om förhållandena då ärliknande. Först vid utgången av kalenderår 3 tas slutlig ställning till omförhållandena fortfarande påkallar en omklassificering. Det uppställs ingetkrav om att det skall vara exakt samma förhållanden utan det bör varatillräckligt att skäl då också föreligger för omklassificering. Skulle en omklassificeringdå beslutas får den verkan från början av kalenderår 3, Rådrummet för ägarenhar emellertid varat under En försäljning under kalenderår 3 underpågående rådrumstid innebär inte att bostaden skall anses som näringsfastighetför ägaren under den del av kalenderår 3 som löper fram till försäljningen. Jag vill här också beröradet förhållandet att till privatbostad även räknas småhus som är"avsett" att användas som ägarens permanent- eller fritidsbostad, Imotiven till denna bestämmelse angav jag bl,a, att en bostadsbyggnad inte börbehandlas som privatbostad om det av omständigheterna framgår att ägaren ellerinnehavaren inte har för avsikt att inom överskådlig tid bosätta sig påfastigheten eller använda den för permanent boende eller för fritidsändamål.Vidare framhöll jag att det är omständigheterna i det enskilda fallet som härfår bli avgörande (prop, 1989/90:110 s, 500 och 645), delade dennauppfattning. Det räcker således inte med endast ett påstående av ägaren omvilken avsikt han har i detta avseende. Dennes avsikt måste därutöver framgå pånågot sätt. Om exempelvis en bostadsbyggnad står tom elleruthyrs bör det av omständigheterna också framgå av ägarens familje-, tjänste-eller andra förhållanden att den inom överskådlig tid kan förväntas bliianspråktagen av ägaren för egen del eller av någon honom närstående. Härvidkan det t.ex. inte vara tillräckligt om ägaren uppger att avsikten är att etthonom närstående yngre barn skall flytta in i bostaden när det uppnår vuxenålder Vadjag nu anfört gäller i tillämpliga delar också sådan privatbostad som är enbostadsrättslägenhet. 3.8.3 Särregel för tvåfamiljsbostäder Mitt förslag: Entvåfamiljsbostad skall räknas som privatbostad om den till väsentlig delanvänds för ägarens eget och närståendes boende. Skälen för mitt förslag:Nuvarande regler innebär att bostaden helt eller till övervägande del skallanvändas för t.ex. permanent boende för att den skall kunna räknas somprivatbostad. Det är således det ändamål som den till mer än hälften användsför som är avgörande. Oavsett var en sådanytgräns dras föranleder den självklart en viss anpassning. Såsom bestämmelsennu är utformad kan den emellertid i fråga om en tvåfamiljsbostad med två likastora lägenheter dels leda till många gränsdragningsfall, dels innebära ettvisst mått av opåkallad valmöjlighet för ägaren att bestämma hur bostadenskall klassificeras. skulle ägaren genom ett minimum avanpassning kunna uthyra så stor del av villan att den kom att räknas somnäringsfastighet. Avdragsmöjlighet för reparations- och underhållskostnaderskulle därvid finnas. skulle en något mindre del kunnahyras ut så att fastigheten blev betraktad som privatbostad och därmed kunnasäljas med tillämpning av förmånligare reavinstregler Jag anser att justtvåfamiljsbostäderna bör särregleras i detta avseende. Övervägandeprincipen börsåledes inte gälla för dessa. 1 stället bör det vara tillräckligt om byggnadentill väsentlig del används för ägarens boende för att den skall räknas somprivatbostad. Med väsentlig del avser jag en så stor del att det är rimligt attfortfarande räkna byggnaden som ägarens privatbostad men ändå så mycket mindreatt de gränsdragningsproblem som utmärker tvåfamiljsbostäderna i princip skallvara undanröjda. Jag anser att en gräns bör dras vid en yta om . Mittförslag föranleder en ändring i 5 § andra stycket KL. Mitt förslag: Omen bostadsbyggnad inte åsatts något värdeår efter det att den färdigställts,skall, för beräkning av nedsättning av fastighetsskatt, ledning ändå kunna tasav ett med utgångspunkt från fastighetstaxeringsreglerna beräknat värdeår.Vidare skall vissa klarläggande ändringar göras i fastighetsskattelagen medövergångsbestämmelser. Skälen för mitt förslag: Isamband med den förändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt sombeslutades av (SFS 1990:652) infördes en regel i 3 §andra stycket nämnda lag som innebär en nedsättning av fastighetsskatten underen tioårsperiod räknat från den tidpunkt då en bostadsbyggnad har uppförts.Genom denna regel debiteras ägare till nyuppförda bostadshus ingenfastighetsskatt och enbart halv fastighetsskatt för dedärpå följande fem åren. Eftersom denna nedsättning enbart är avsedd för ägaretill bostäder som nyprodu-ceras och har bestämmelsenmåst knytas till en faktor som på ett enhetligt sätt fastslår det år som ärnybyggnadsåret. Lagstiftaren har därvid valt det värdeår som varjebostadsbyggnad åsatts vid fastighetstaxeringen. I enlighet med den nämndaregeln skulle exempelvis en byggnad som ny-uppförs och som ärfärdigställd vid ingången av åsättas ett värdeår vid den särskildafastighetstaxeringen det sist nämnda året som är detsamma som nybyggnadsåret,dvs. Det vid särskilda fastighetstaxering åsättataxeringsvärdet ligger då också till grund för den fastighetsskatt somberäknas för , för vilket sedan inkomsttaxering sker år1993. Det kan här nämnas att enbyggnad som börjat uppföras inte ingår i underlaget för denfastighetsskatt som fastställs vid inkomsttaxeringen eftersom den dåännu inte har åsatts något taxeringsvärde. Det finns av det skälet inte helleranledning att då föreskriva om någon nedsättning av fastighetsskatten såvittavser denna byggnad. Den nu nämnda regeln i 3 §andra stycket fastighetsskattelagen behöver kompletteras i visst avseende. Detkan nämligen till följd av bestämmelsen i 16 kap. 3§ fastighetstaxeringslagen(FTL) uppstå en situation som, om än ovanlig, innebär att en fastighet medfärdigställd byggnad inte alltid åsatts en ny taxering trots att den etttidigare år bara har taxerats som fastighet med byggnad under uppförande.Detta skulle kunna bli fallet om bygg-