prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Spörsmål av denna art kan bli särskiltaktuella inom ramen för särskilda ersättningsanordningar, vilka saknarmotsvarighet i andra länder, såsom patient- och läkemedelsförsäkringarna. Svarpå frågor av denna art under det fortsatta lagstiftningsarbetet skulle varaovärderliga för den framtida rättstillämpningen. SJkonstaterar att förslaget innebär att produktskadelagen skall vara tillämpligäven på skador inom transportområdet. Med anledning därav anser SJ attförslaget i visst avseende bör förtydligas. I övrigt föranleder förslaget ingaerinringar frän de synpunkter SJ har att bevaka. Landsorganisationeni (LO) Förslagetbehandlar ett område som framstår som angeläget atl lagreg-lera. Detta alldelessärskilt om en harmonisering lill den gemensamma marknaden kommer att genomförasfullt ut. Deninriktning pä kontroll av produkters säkerhet som förutsätts varagrundläggande, - tillverkardeklaration -, dvs tillverkarens egen försäkran omatt produkten/varan uppfyller gällande standards- eller säkerhetsregler,nödvändiggör möjligheter för dem som drabbats av icke fullgoda produkter attbli kompenserade för den skada de vållats. Denföreslagna lagstiftningens effekter i preventivt syfte är också viktiga att tamed vid bedömningen av lagstiftningsbehovet på området. Risken att somproducent/importör drabbas av ersättningskrav kan bli en väsentlig påtryckningatt tillhandahålla så säkra produkter som överhuvudlaget är möjligt. Därförkan det föreslagna undantaget i fråga om ersättning vid arbetsskada somomfattas av kollektivavtalsförsäkring inte utan korrigeringar accepteras. () Prop. Enligtlagförslaget skall näringsidkare som tillhandahåller produkter åläggas ettsträngare ansvar för produkter än vad som följer av skadeståndslagen. Ipromemorian föreslås ett produktansvar som i väsentliga avseenden går myckellängre än EGs regler. I den harmoniseringsprocess som pågår och i dåsvenska företag i allt större utsträckning väljer utlandet för sinainvesteringar är vissa delar i förslaget ägnade att väcka stor förvåning ochrimmar illa med regeringens allmänna tal om behovet av anpassning till EGsregler. Förslaget måste omarbetas på väsentliga punkter innan det läggs tillgrund för lagstiftning. Organisationernatillstyrker atl det införs en svensk produktskadelag, under förutsättning attdenna överensstämmer med den lagstiftning nu inför mot bakgrund avdirektivet . Detta innebär bl.a. att de direkta avvikelserna i frågaom preskriptionstidens längd, undantag när tillverkaren följt tvingandeoffentliga produktföreskrifter, nedre beloppsgräns för ersättning för sakskadorsamt möjligheten till jämkning vid medvållande hos den skadelidande bestämtavstyrkes. Såvitt avser direktivets s.k. options i fråga om ansvar förulvecklingsskador, övre beloppsgräns för ersättning för serieskador på personsamt ansvar för obearbetade naturprodukter anser organisationerna att densvenska lagen bör överensstämma med vad majoriteten av EGs medlemsländer kanantas besluta, vilket bl.a. innebär att utvecklingsfelen skall undantas frånansvar. Näringslivethar givetvis ett starkt intresse av att prestera säkra och bra produkter. Dettaär nödvändigt för att överleva den allt hårdare konkurrensen. Tillverkare somåsidosätter berättigade krav på kontroll och säkerhet kommer att slås ut frånmarknaden. Denna mekanism utgör den bästa preventionen mot dåliga varor ochverkar effektivt för hög produktsäkerhet. Något trängande behov av lagstiftningfinns således inte. Detsvenska rättssystemet har fram till nu saknat särskilda regler för rätten lillersättning vid produktskador. Den praxis som har utvecklats med den allmännaskadeståndsrätten som bas har emellertid anpassats väl till de särskildaproblem som kan uppkomma i produktansvarsärenden. Detfinns dock skäl att - bl.a. den internationella utvecklingen och för att höjaförutsebarheten inom rättsområdet - nu i lag särskilt reglera ansvaret förproduktskador. Attlagstifta inom konsumenlskyddsområdel är emellertid alltid en fråga om att göra en väl balanserad avvägning mellan konsumenternas olika intressen. Det är inle möjligt att fortlöpande höja ansvarsnivån utan att detta påverkar andra faktorer såsom priser, produkturval m.m. Det är därför viktigt att noga väga den nytta varje skärpning skulle innebära mot den effekt pä kostnader m.m en sådan medför. Enanpassning till EGs produktansvarsdirektiv innebär en förstärkning Prop.1990/91:197 av konsumentskyddet inom rättsområdet. En sådan konkurrensneutral,ansvarsskärpning har organisationerna inget att invända mot. Denna bakgrund ärväsentlig att ha i åtanke när de föreslagna avvikelserna diskuteras. Densammanlagda effekten av de föreslagna särlösningarna skulle däremot innebära enansvarsnivå som överstiger de krav som rimligen kan ställas pä konsumentskyddetinom rättsområdet. Manmäste särskilt ställa frågan om de skadelidande i praktiken kommer att kunnautnyttja alla de rättigheter som lagstiftningen ger. Det kan exempelvis starktifrågasättas om förlängningen av preskriptionstiden kommer att möjliggöraersättningsgilla anspråk i sådan utsträckning atl regleringen är motiveradtrots de negativa konsekvenser som kan förutses. Dessa konsekvenser -försämring av konkurrensförmågan, försäkrings-svårigheter, kostnadsökningarm.m. -- är till stor del betingade av den osäkerhet om ansvarets faktiskaomfattning som förslaget ger upphov till och kommer således alt märkas omedelbartvid lagstifningens ikraftträdande. Det kan t.ex. pä goda grunder antas attförsäkringsbranschen kommer att gardera sig mot ökade kostnader försena skador trots att eventuella krav som ligger utanför dagens ansvar kanväntas först tio är efter lagstiftningens ikraftträdande. Det kommer däremotatt ta avsevärd tid innan praktiska erfarenheter av tillämpningen kan läggastill grund för utvärdering av ansvarets omfattning. sådan situation måste krävas att förslagen vilar på väl underbyggda behovsanalyser,särskilt när som i produktskadelagens fall överväger attinte endast höja konsumentskyddet till EG-direktivets nivå utan att därutöverinföra betydelsefulla avvikelser i skärpande riktning. Krav på sådanautredningar om bl.a. skadefrekvenser, orsakssamband, faktiska brister iföreliggande ersättningssystem m.m. framfördes redan när produktskadekommitténsbetänkande Produktansvar II(SOU 1979:79) presenterades. Eftersomtio är har förflutit och de nu presenterade förslagen är betydligtmer långtgående än kommitténs, tar man för givet att ett tillförlitligtfaktaunderlag nu skall föreligga. Detär därför förvånansvärt atl osäkerheten synes lika stor som för tio ärsedan. Om vi som exempel tar huvudargumentet för den utökade preskriptionstiden- den länga lid det tar för cancer och likartade sjukdomar att utvecklas - ärdet enkelt att förstå men inle särskilt övertygande. Det saknas vetenskapligaundersökningar och statistik som redovisar i vilken utsträckning sådanasjukdomar är produktrelaterade på sädant sätt att de kommer att omfattas av enproduktskadelag. Inte heller har det visats i vilken utsträckning nägotbetydande ersätiningsbehov kvarstår när befintliga ersättningssystem hartillämpats. Utan sådant stöd är argumenteringen svag. Beträffandeden förlängda preskriptionstiden sägs i promemorian (s. 170) att "fråganom behovet även lagregel angående en sådan utsträckt preskriptionstid kan kommai ett annat läge, om näringslivet och försäkringsbranschen kan enas om ensådan kollektiv försäkring, 11 1990/91. 1 saml Nr 197 innefattande bl.a. senapersonskador, som förut har införts beträffande Prop. 1990/91:197läkemedelsskador och miljöskador". Organisationernavill med anledning härav informera om att en utredning gjorts angäendeförutsättningarna för att anordna en försäkringslösning av i promemorianangivet slag. Det har emellertid därvid framkommit att det varken finns sakligaskäl eller praktiska möjligheter att för nägon viss bransch eller vissabranscher arrangera en speciell försäkringslösning som avviker från dem somallmänt står till buds inom näringslivet. Denpågående integrationsprocessen i och de svenska ambitionerna att ta deldäri ställer särskilda krav pä att eventuella särlösningar skall varamotiverade med väl underbyggda argument. Som framgår ovan är detta emellertidinte fallet. Det vägledande tycks i stället ha varit att visa att än andra länder i fråga om konsumentskydd. Ettav argumenten för särlösningarna synes ocksä vara att genom dessa skallstimulera EG till att ytterligare höja skyddsnivån. Enligt organisationernatorde det dock finnas mer effektiva sätt att påverka EG än att genom avvikandelagstiftning diskriminera det inhemska näringslivet. EGär inte våra enda. handelspartners och önskemålet om harmoniserade regelverkväger tungt även i förhållande till andra länder. Det kan dock pä goda grunderantas att EG-direktivet kommer att fungera som förebild för många andra länder somöverväger att införa särskilda produktskadelagar. En harmonisering med EGminskar därför risken för att våra regler skall avvika från andra ländersframtida lagstiftning. Ivissa fall avvisas EG-direktivets reglering på den grunden att den är främmandeför värt svenska rättssytem. Det gäller främst "självrisken" på 500ECU vid sakskador. Om skall delta i integrationsarbetet i kan viemellertid inte sä enkelt avfärda EG-lösningar. Vår öppenhet för nytänkande ochalternativa regleringar kan inte gälla enbart förslag som verkar i förnäringslivet skärpande riktning. Vi måste vara beredda att merförulsäilningslösl analysera och värdera olika alternativa modeller även omsvensk rätt inte har några motsvarigheter. En sädan öppenhet är givetvisen väsentlig förutsättning för integrationsambitioner. Närman försöker att bedöma konsekvenserna för svenskt näringsliv av olikalagförslag är det viktigt att se till helhetseffekten av all den lagstiftningsom kringgärdar verksamheten. Mångfalden i lagstiftningen och den ofta högaförändringstakten försvårar dock sådana helhetsbedömningar. Som exempel kanbyggnadsindustrin tas. Här föreligger f.n. åtminstone ytterligare tre olikaförslag som rör ansvarsfrågor, nämligen Ds 1990:14 om byggnaders inomhusmiljö,prop. 1989/90:77 om konsumentskyddet vid förvärv av småhus m.m. samt prop.1989/90:90 med förslag till ny konsumentköpiag m.m. Det saknas emellertidutförliga redogörelser för hur dessa skilda regleringar skall fungeratillsammans. Är feldefinitioner, ansvarsgrunder, preskriptionstider m.m.utformade så att de kompletterar varandra eller uppstår svårhanterligagränsdragnings-problem och onödigt kostnadsdrivande överlappningar? Detfinns vidare anledning att ifrågasätta nödvändigheten av många av , Prop.1990/91:197 de krav på förhandsgranskning och godkännande som gäller.Införandet av en produktskadelag som bygger på strikt ansvar innebär all ettflertal av dessa krav blir obehövliga. Vid detta förhällande och då man i möjligastemån bör undvika dubbla styrmedel är del lämpligt att avskaffa de krav somsaknar motsvarighet i EG-rätten. Sammanfattningsvismäste ambitionen vara att ästadkomma ett ändamålsenligt och väl fungerandeskydd för de som drabbas av produktskador som kostnadena för ansvarethälls pä en rimlig nivå och inte i för hög grad negativt påverkar bl.a. priser,produkturval eller konkurrensförmågan hos svenska företag. En svenskproduktskadelag i överensstämmelse med EG-Iändernas reglering skulletillsammans med övriga svenska ersättningssystem ge de skadelidande ett mycketomfattande skydd på en hög nivä. Det krävs mycket starka och väl underbyggdaargument för att i en sådan situation föreslå avvikelser i skärpande riktning,vilka otvivelaktigt kommer att få negativa återverkningar på bl.a. de faktorervi har nämnt ovan. I promemorian saknas sädana argument och analyser. Organisationernavill därför med skärpa understryka atl förslaget måste omarbetas sä att detöverensstämmer med EG-direklivet och att utvecklingsfelen därvid undantas fränansvar. Beträffande övre beloppsgräns för serieskador på person bör en sådaninföras om det kan antas att en majoritet av kommer att göra detta. Byggmaterialgruppenhar i medlemskretsen industrier som tillverkar slommaterial, stomkompletlering,inredningsprodukter och installationsmaterial. De förelag inom byggmaterial-och komponentindustrin som konstituerar Industrins Byggmaterialgrupp är ocksåmedlemmar i . Byggmaterialgruppenhar tagit del av remissvar (bilaga 1) och tillstyrker dennatill alla delar. De finns all anledning understryka de synpunkter ochslutsatser som anges i bilagan. Utöverdelta vill Byggmaterialgruppen sammanfattningsvis anföra; Detföreliggande betänkandet uppvisar betydande brister när det gäller redogörelsenav orsaker till och omfattningen av inträffade produklskador. Detsamma kansägas om de slutsatser som dras i betänkandet av redovisat material ochkonsekvenserna av att införa del lämnade lagförslaget. Förslagetbaseras framför allt på material från och synpunkter i produktansvarskommitténs betänkande . Myckel har emellertid hänt . Del hade därför varit mera tillfredsställande om istället hade uppdaterat det föråldrade materialet, i synnerhet med tanke på förslagets långtgående konsekvenser för 163 industrin och lagt dettatill grund för det fortsatta arbetet. 1990/91:197 skulle(förhoppningsvis) slutsatserna också blivit annorlunda. De slutsatser somjustitiedepartementet drar av det redovisade materialet är således i fleraavseenden anmärkningsvärda. Exempelvis noteras i avsnitt 3.12.2 (sid. 223 ff) ioch för sig korrekt att "de förslag som läggs fram i denna promemoriainnebär att produktansvaret skärps" (sid. 226) liksom "Attskadeståndsskyldigheten skall omfatta utvecklingsskador innebär otvivelaktigtatt ansvaret utvidgas" samt, "Den ekonomiska betydelsen av förslageti denna del beror naturligtvis pä utvecklingsskadornas antal och omfattning.Härom finns inga säkra uppgifter." Trots denna insikt och bakgrund och istort sett pä basis av ett föråldrat utredningsmaterial anser sig departementetemellertid kunna konstatera: (sid. 232) "Vadsom nu har anförts visar klart atl kostnaderna för näringslivet inte blir såhöga att del finns anledning att avstå frän de väsentliga förbättringar avskyddet för de skadelidande som införandet av de skadelidande som införandet avde föreslagna produktansvarsreglerna innebär". Någonstansmåste en rimlig avvägning ske mellan olika intressen. EG-staterna har i sinnationella tillämpning av EG-direktivet fastlagt hur de anser att dennaavvägning bör ske. Det finns inget bärande skäl varför motsvarande svensklagstiftning skall gä utöver vad den absoluta merparten av dessa länder harfunnit som rimligt. Dekonsumentintressen som departementet säger sig vilja särskilt framhålla harocksä väl tillgodoselts genom förslaget till ny konsumentköpiag. Byggmalerialgruppenanser därför alt förslaget till produktskadelag bör utformas med beaktande avoch i enlighet med remissvar med de kompletteringar somByggmaterialgruppen föreslår enligt nedan nämligen attdet kommer till stånd en harmonisering deb emellan gällande och föreslagenansvarslagstift ning rfek emellan det entreprenadsrättsUga ochskadeståndsrättsliga ansvaret i samtliga delar där sädant ansvar har sambandmed produktskadeansvaret, dess utveckling, regler och innehåll i övrigt. Ensärskild utredning bör tillsättas med uppgift att se över nämnda behov ochföreslå lämpliga lösningar på problemen. Byggmaterialgruppen önskar medverka idenna utredning. attbegreppet "produkt" ej skall omfatta lös egendom som infogas i fastegendom. attdet inte finns bärande motiv att införa svenska särlösningar i förhållande tillEG-direktivet (såsom det anammats av den absoluta majoriteten av EG-staterna). attdet bör införas undantag för utvecklingsskador. attdet införs en begränsad ersättningsskyldighet enligt den möjlighet somEG-direklivet anger alt jämkningsmöjligheterna vid skada överensstämmer medEG-direktivet samt att de ekonomiska resurserna hos inblandade företag ejskall utgöra en faktor vid fördelningen av ett Prop. 1990/91:197 solidarisktansvar. attdet inte skall föreligga nägon skillnad mellan en svensk produktskadelag ochEG-direktivet när del gäller bevisbördans placering och omfattning. attdet saknas grundad anledning införa preskriptions (och ansvarstid) iproduktskadelagen för personskador. attövergångsbestämmelserna till produktskadelagen förtydligas. Underde senare decennierna har parterna inom den svenska industrin utvecklat ettsystem att använda branschvisa allmänna leveransbestämmelser för denkommersiella verksamheten. Dessa bestämmelser var i första hand avsedda för altkomplettera en allt mer föråldrad köplag. De fick också en sådan stor allmänspridning alt de t.o.m. angetts som orsak varför en annars nödvändigmodernisering av den svenska köplagen dröjt sä . Utvecklingeninom produktansvarsområdel började göra sig påmind under början av 1970-taletoch då främst beroende pä vissa läkemedelsskador, i synnerhet i , och denskadeständsrättsliga bedömningen av dessa. Produktansvarsförsäkringar börjadeerbjudas industrin under den senare delen av 1970-lalet. Utvecklingeninom produktansvarsområdet resulterade 1976 i ett utredningsförslag omersättning för läkemedelsskada. Förslaget genomfördes inle. År1979 lades ett förslag fram om en allmän lag om produktansvar för personskada.Däremot ansåg kommittén att det ej förelåg något skäl atl införa en allmän lagom produktansvar för sakskada. I aktuellt betänkande anges inte nägot bärandemotiv för all behovet för en reglering av sakskador i enproduktansvarslagstiftning är större . Anledningentill att förslag ej resulterade i en proposition var framförallt ettbehov av att avvakta resultaten av pågående arbeten inom och produktansvarsområdel. Händelseutvecklingeninom produktansvarsområdet resulterade i att de då använda allmännaleveransbestämmelserna kompletterades med villkor avseende produktansvar. Förbyggbranschen användes då, liksom nu Allmänna leveransbestämmelse förleveranser av byggmaterial för yrkesmässig verksamhet, ABM 75 S eller V. Dessabestämmelser gäller i förhållande till den kontraktuella motparten. Förskadelidande tredje man gäller skadeståndslagen där ansvaret, genom utvecklingav praxis, ligger myckel nära strikt ansvar (jfr betänkandet sid. 223). Sålundautvecklades ett väl fungerande syslem, där produktansvarets omfattning ochgränser var kända och accepterade. Justitiedepartementethar arbetat för att införa en särskildproduktskadelag. Det betänkande som föreligger skiljer sig inte nämnvärtfrän de tidigare förslag som departementet redovisat under hand.Industrin i allmänhet, och vissa organisationer i synnerhet, har vid fleratillfällen kraftigt kritiserat Kritikenhar i synnerhet gällt de delar av förslaget där Prop. valtatt utvidga ansvaret i förhållande till hur de enskildaEG-staterna anammat det s.k. EG-direktivet. emellertidinte bara avsett förslagen i sig utan minst lika betydelsefullt har varit de svagt underbyggdamotiven (eller snarare brist på motiv) som framförtssom skäl för avvikelserna. Motiven har inte varit och är fortfarandeinte underbyggda på ett tillfredsställande sätt. Byggmaterialgruppenhar med beklagande noterat det sätt och under vilka former som förslagetberetts. Betänkandet har utarbetats utan att, som varit brukligt,behov och former först beretts i en väl sammansatt utredning. Nägon hänsyn tillav industrins omfattande och kraftfulla invändningar har - annat än marginellt- ej tagits av departementet vid utformandet av dagens betänkande.Produktansvars-kommittén redovisade vidare sitt förslag för drygt 10 är sedan.Vid den tidpunkten fanns inte EG-direktivet. Vidare var, som sagts, kommitténav uppfattningen att nägot behov att reglera sakskador i en produktskadelag ejförelåg. Dessa omständigheter och den tid som därefter har förrunnit, liksomindustrins uttalade kritik, talar för alt frågan om produktansvarets införandeoch villkoren för ett produktansvar borde ha underställts ett sedvanligtutredningsförfarande. Förslagetom produktskadelag tycks vidare ha utformats utan närmare hänsynstagande tillde villkor under vilken den konkurrensutsatta industrin arbetar och dä särskiltvad gäller förslagets konsekvenser. har begärt attindustrin skall kunna ge en ekonomisk bedömning av de konsekvenser som kanuppstå om förslaget införs som det nu föreligger. Delta krav har kommit efterde tidigare kritiska påpekanden som industrin framfört. Det förhållandet attett sådant krav framställs visar pä bristande kännedom om industrinsarbetsvillkor. Det är naturligtvis helt omöjligt för industrin alt kunna kvantifierade ekonomiska och förutse de övriga konsekvenser som följer av ett sågenerellt, oklart och vittomfattande förslag som det aktuella. Det finns dockskäl antaga både att betydande kostnader kommer att uppstå för i sista hand desvenska konsumenterna men också att förslaget i övrigt kommer att få betydandenegativa konsekvenser för den konkurrens-utsatta industrin. Synenpå ett eventuellt behov av en produktskadelag kan också uttryckas meddepartementels ord (sid. 23 i betänkandet). "Omvi sålunda har bristfällig kunskap angäende skadefrekvensen i allmänhet, är detän mindre känt i vilken omfattning skador orsakas av bristande säkerhet hosprodukten". Utöverdessa allmänna synpunkter vill Byggmalerialgruppen särskilt framhålla följande: påpekat i sitt remissvar föreligger del ett flertal förslag som berör ansvarsfrågor av betydelse för byggmaterial industrin. Bland förslagen kan särskilt nämnas: - Ds 1989:79 om produktskadelag Prop. - Ds 1990:14 om byggnaders inomhusmiljö m.m. 1989/90:77 om konsumentskydd vid förvärv avsmåhus m.m. 1989/90:89 om ny konsumentköpiag - SOU 1989:88 om ny skadeförsäkringslag Därtillkommer annan lagstiftning som, direkt eller indirekt, berör ansvarsfrågorna,säsom skadeståndslagen, konsumenttjänstlagen, nya köplagen etc. Vidare pågårutredningsarbeten/förhandlingar som har till syfte att revidera gällandeentreprenadbestämmelser, såsom AB 72, utnyttjande avolika försäkringslösningari samband med utvidgat ansvar etc. Deolika förslagen går in i varandra, har delvis olika regler för olika parter,anger skilda preskriplionsbestämmelser, använder olika definitioner förhuvudbegrepp, (jfr. ex vis definitionen av begreppet "skada" i SOU1989:88, DS 1990:14 samt prop. 1989/90:89). Målsättningen med all lagstiftningskall vara att den är nödvändig, entydlig, tillgänglig och klar i alla delar.Förslaget om produktskadelag uppfyller inle dessa krav. Byggmalerialgruppenser det därför som särskilt viktigt att en övergripande utredning kommer lillstånd med uppgift att åstadkomma en harmonisering (i berörda delar) såvittgäller ansvarsreglerna i de skilda förslagen. Närdet gäller harmoniseringskravet vis-ä-vis EG-direktivel har detta behovpåpekats av i dess remissvar. I sammanhanget bör också deförhandlingar som pågår mellan EFTA länderna och EG uppmärksammas. Detfinns all anledning tro att dessa förhandlingar leder till ökad samordning exvis beträffande produkiansvarslagstiftningen i de berörda länderna. Till dettakommer att det med stor sannolikhet kan antagas att den pägående politiskafrigörelsen i kommer att leda till att ytterligare länderanpassar sig till gällande EG-regler. Harmoniseringsarbetepågår, som bekant, inte bara inom området för produktansvar. Inombyggmalerialindustrin har EG utfärdat ett direktiv rörande byggprodukter. Ävendetta arbete kommer att få effekt på produktansvarets innehåll och utveckling. Alltdelta talar synnerligen starkt för att varje avvikelse från EG-direktivet(såsom det anammats av den absoluta majoriteten av EG-staterna) skall vara såspecifikt att undantaget verkligen kan bärkraftigt motiveras. I betänkandet haringet av de anförda motiven för avvikelse från direktivet som det tillämpassådan styrka. Grundmotivet för föreslagna svenska särlösningar har angetts varabehovet av ett förstärkt konsumentskydd. Frånsett att detta kan tolkas som attEG-staterna inte har motsvarande intresse (vilket på goda grunder torde kunnabestridas) så har konsumentskyddet, såvitt avser sakskador, redan tillgodosettsgenom förslaget lill ny konsumentköpiag och i konsumenttjanstlagen.