prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Sä kan t.ex. blifallet, om konsumenten avstår frän att utnyttja ett återkallelseerbjudandeeller fortsätter att använda produkten trots att han har fått del averbjudandet och därmed blivit varnad för att produkten är farlig. Lagengäller inte skador som omfattas av atomansvarighetslagen (1968:45). (Jfr2 § i promemorians förslag) Fränproduktskadelagens tillämpningsområde undantas genom denna bestämmelse skador somomfattas av atomansvarighetslagen. 1990/91:197 har behandlatsi avsnitt 2.2.3 i den allmänna motiveringen. Regeln motsvaras i EG-direktivetav artikel 14. I atomansvarighetslagen regleras ansvaret för atomskada i följdav atomolycka som inträffar i atomanläggning eller under transport avatomsubstans och vidare ansvaret för atomskada som i annat fall orsakas avatomsubstans som kommit från atomanläggning. 114 § atomansvarighetslagen finnsregler om kanalisering av skadeständsskyldigheten till vissa ansvarigapersoner. Angående den närmare regleringen hänvisas till lagtexten. Undantagethar utformats sä att produktskadelagen inte gäller skada som omfattas avatomansvarighetslagen. Det innebär att ersättning enligt produktskadelagen intekan utges för en atomskada som faller inom tillämpningsomrädet för atomansvarighetslagen,även om ersättningsrätten skulle begränsas eller falla bort i det enskildafallet till följd av den lagens regler. Eftersom vissa skador på grund avradioaktiv strälning inte regleras i atomansvarighetslagen, medför ä andrasidan bestämmelsen i denna paragraf att produktskadelagen kan tillämpas päsädana skador. Nägraandra skadeståndsrättsliga specialområden har inte undantagits frånproduktskadelagens tillämpning. Det innebär att olika skadestånds-rättsligaregelsystem kan bli tillämpliga pä samma skada. Förhällandet mellanproduktskadelagen och annan skadeståndsrättslig speciallagstiftning harbehandlats i avsnitt 2.10 i den allmänna motiveringen. Förhållandet mellanproduktskadelagen och köprätten har behandlats i specialmotiveringen tiU 1 §. Avtalsvillkorsom inskränker ansvaret enligt denna lag är utan verkan. (Jfr3 § i promemorians förslag) Enligtdenna paragraf är produktskadelagen tvingande till den skade-ständsberättigadesförmän. Motsvarande bestämmelse finns i artikel 12 i EG-direktivet. Bestämmelseninnebär att det skadeståndsansvar som tillverkare, importörer och andra harenligt produktskadelagen inte kan inskränkas i nägot avseende genom ett avtalmellan den ansvarige och den ersättningsberättigade. Bestämmelsen torde fästörst betydelse för konsumenter. Även ensidiga friskrivningar päkvasikontraktsrättslig grund är ogiltiga. Detsamma gäller om en detaljhandlarefriskriver tillverkaren genom ett avtal med en konsument som är köpare. Enskadelidande får däremot alltid åberopa ett avtalsvillkor som för honom ärförmånligare än motsvarande lagbestämmelse. Lagen ger alltså den skadelidandeett minimiskydd i förhällande till den skadeständsansvarige på det sätt som ärvanligt inom den civilrättsliga lagstiftningen pä konsumentomrädet, se t.ex. 3§ konsumenttjänstlagen. Paragrafenavser avtal varigenom den som kan få rätt till skadestånd på förhand godtarinskränkningar i sina rättigheter enligt produktskade- Däremot hindrarparagrafen inte att en skadelidande, när Prop. skadeståndsansvaret enligtlagen väl har aktualiserats, i det konkreta fallet med bindande verkan avstårfrån att utkräva ansvaret (jfr prop. 1984/85: 110 s. 156 med ytterligarehänvisningar). Frägan huruvida ett sädant avstående kan anses ha skettoch i vad män det är bindande för den skadelidande fär bedömasenligt allmänna avtalsrättsliga regler, varvid den skadelidande skyddasav bl.a. den allmänna förmögenhetsrättsliga generalklausulen i 36 §avtalslagen. Avtalär ogiltiga enligt denna paragraf endast om de inskränker skadeståndsansvaretgentemot den som har rätt till ersättning enligt produktskadelagen.Bestämmelsen hindrar inte att näringsidkare i olika led av distributionskedjangenom avtal sig emellan reglerar den slutliga fördelningen avskadeståndsansvaret. En säljares regressrätt enligt 10 § omfattas dock avbestämmelsen i förevarande paragraf och kan alltså inte inskränkas pä förhandgenom avtal. Bestämmelseni denna paragraf har vissa beröringspunkter med reglerna i 3 § om vad som skallanses vara en säkerhetsbrist. Enligt 3 § skall produktens säkerhet bedömas medhänsyn till bl.a. hur produkten har marknadsförts. Denna regel tar siktenärmast pä de s.k. instruktionsfelen, dvs. bristfällig information om produkten(jfr specialmoliveringen till 3 §). Den som är skadeståndsskyldig enligtproduktskadelagen har ansvaret för att uppgifter lämnas om hur produkten skallanvändas för att den inte skall medföra onödiga risker. Om en produkt ärförbunden med faror, skall användaren varnas för dem. Sådana upplysningar ochvarningar kan ha verkningar av samma slag som friskrivningsklausuler. Enprodukt som är försedd med erforderliga upplysningar skall nämligen inle ansesvara bristfällig i de avseenden som upplysningarna tar sikte på. Genom att lämnaupplysningarna undgår tillverkaren säledes ett skadeståndsansvar som annarsskulle åvila honom. Informationav nu angivet slag går ut på att förse användaren av en viss produkt medkunskap om vad han behöver iaktta, när han handhar produkten, för att han skallundgå skada. En friskrivningsklausul har i allmänhet inte denna inriktning påproduktens egenskaper i det enskilda fallet. Om tillverkaren, utan att hänförasig till specifika farliga egenskaper hos produkten i fråga, anbefaller enallmän begränsning av produktens användning, t.ex. för vissa personkategorier,kan det bedömas som en ogiltig friskrivning. Texten "Denna produkt är intelämplig för äldre personer" befriar normalt inte tillverkare frånskadeståndsansvar enligt produktskadelagen mot gamla människor. Skadeståndsskyldigaenligt denna lag är 1. den som har tillverkat, frambringat eller insamlat den skadegörandeprodukten, 2. den som har importerat produkten för att sätta den i omlopp här i landet, och m 3. den som har marknadsförtprodukten som sin genom att förse den Prop. 1990/91:197 med sitt namn ellervarumärke eller något annat särskiljande kännetecken. (Jfr6 § i promemorians förslag) Paragrafenanger vilka som är i första hand skadeståndsskyldiga enligt produktskadelagen.Förevarande paragraf motsvaras av artikel 3 första och andra styckena iEG-direktivet. I punkt 3 har lagtexten justerats något jämfört medpromemorieförslaget för att den skall överensstämma bättre med direktivet. Produktskadelagensansvarssystem bygger på tanken att det strikta skadeståndsansvaret skall bärasav den som har framställt den skadegörande produkten eller, i fräga omutländska produkter, av den som har importerat produkten. Importörens ansvarmedför ingen inskränkning i tillverkarens skadeståndsskyldighet. Ansvarig isamma mån är dessutom den som utan att vara produktens upphovsman utger sig föratt vara det. Eftersomannat inte sägs, är den ansvarige skyldig att ersätta skadan oavsett omvållande kan läggas honom till last eller ej. Ansvaret enligt produktskadelagenär alltsä strikt. Ilinje med dessa principer föreskrivs i punkt 1 att den som har tillverkat,frambringat eller insamlat den skadegörande produkten är skadesiåndsskyldigenligt produktskadelagen. Tre olika verb används i lagtexten för att beskrivadet handlande som grundar skadeståndsansvaret. Handlandets karaktär varierarnämligen allt efter produktens art. Tillverkaren är den som industriellt ellerhantverksmässigt framställer en produkt eller en beståndsdel i en annanprodukt. Detta kan ske genom att råvaror eller annat material bearbetas ellerförädlas. Det kan också ske genom att redan bearbetade produkter utvecklaseller bearbetas vidare. Även den som endast monterar samman självständiga komponenterär ansvarig som tillverkare. Ordet "frambringa" tar närmast sikte påen verksamhet som går ut på att odla växter, uppföda djur eller utvinna mineralo.d. När det slutligen talas om att "insamla" produkter åsyftassådana verksamheter som att plocka vilda bär och växter, jaga och fiska. Enligt2 § första stycket upphör en sak inte att vara en produkt i lagens mening därför att den infogas i annan egendom. Av 2 § andra stycket framgår att, om en skada orsakas av en säkerhetsbrist i en sådan delprodukt, både delprodukten och den färdiga produkten skall anses ha orsakat skadan. Detta medför att en produkt kan ha flera ansvariga tillverkare. Om t.ex. någon skadas till följd av att han har ätit bröd framställt på mjöl som av nägon orsak har blivit giftigt, kan han utkräva produktansvaret inte endast av bagaren utan ocksä av den industri som har framställt mjölel. Tillverkaren av en produkt som utgör beståndsdel i en annan produkt är dock ansvarig för en skada som den färdiga slutprodukten orsakar endast om skadan beror på en säkerhelsbrist i beståndsdelen. Slutproduktens tillverkare ansvarar däremot för alla skador som slutprodukten orsakar, även om skadan beror på ett fel i en beståndsdel som han inte har framställt själv; se härom specialmotivering- 122 entill 2 § andra stycket. Ävenom situarionen inte är den att en delprodukt infogas i den färdiga produkten,kan tillverkningen ske i flera led. Varje led ansvarar i sådana fall för skadorsom orsakas av en säkerhetsbrist som produkten var behäftad med när den lämnadedet ledet. För att ansvarsgrundande tillverkning skall anses ha skett i ettvisst led krävs att produkten har bearbetats pä sädant sätt att dess egenskaperhar förändrats i något relevant avseende. Bedömningen kan här bli olika fränfall till fall. En charkuterist som mal kött till färs bearbetar otvivlaktigtprodukten så att han blir ansvarig som tillverkare. Mer tveksamt är detta, ombearbetningen bestar bara i att han skär köttet i skivor. Gör charkuteristeningenting annat än att han förpackar köttet, kan han inle sägas varatillverkare. En restaurang som tillagar maträtter ansvarar i normalfalletstrikt för de produkter som sålunda tillverkas. Bedömningen kan dock bli enannan, om en leverantör tillhandahäller färdiglagad mat i djupfrysta portionsförpackningaroch restaurangen endast värmer maten i mikrougn enligt leverantörensanvisningar. Omnägon bedriver en näringsverksamhet som består i att han köper begagnade varorav nägot slag, renoverar dem och sedan säljer dem för att de skall användas pänytt, är han att betrakta som tillverkare i lagens mening. Han ansvarar såledesför de renoverade produkter som han har satt i omlopp på i princip samma sättsom den som har nytillverkal produkter. Bedömningen av produkternas säkerhetkan emellertid tänkas bli påverkad av sättet att framställa dem. Produktansvaretomfattar således mänga skilda verksamhetsslag. Enligt 8 § 1 föreligger dockstrikt ansvar bara om den skadegörande produkten har satts i omlopp i ennäringsverksamhet. fall dä flera tillverkare är skadeständsskyldiga för samma skada föreliggersolidariskt ansvar. En tillverkare kan dela det solidariska ansvaret även meden person som är skadeståndsskyldig enligt andra eller tredje punkten iförevarande paragraf. Allmänna regler gäller för den slutliga fördelningen avansvaret mellan dem (jfr SOU 1975:103 s. 49-53; jfr ocksä prop. 1985/86:83 s.28 och 55-58). Enligtpunkt 2 är den som har importerat en skadegörande produkt strikt ansvarig förskador som produkten orsakar. Frägan vem som är att anse som importör är intealltid lätt att besvara. Som produktansvarskommittén har utvecklat (se SOU1979:79 s. 85 ff) kan införsel av varor ske pä flera olika sätt. Personer medvarierande civilrättslig ställning kan engageras i olika kombinationer. Ensvensk köpare kan införa varan efter direktkontakt med en utländsk säljare.Affären kan förmedlas genom en kommissionär eller en agent. Speditören,slutligen, har ofta viktiga uppgifter i en importaffär utöver självatransporten. Klartär att en svensk näringsidkare som i eget namn avtalar med en utländsk säljareom att köpa en vara och sedan låter föra in varan i landet är att betrakta somimportör. Så får också anses vara fallet med en svensk kommissionär för enutländsk kommittent. Kommissionären uppträder nämligen i eget namn och ingårsjälv avtal med köparna i . 8 1990/91. När ett köpeavtal harträffats genom förmedling av en agent som har Prop. 1990/91:197 handlat i sinutländske huvudmans namn är det däremot mer osäkert om agenten elleravtalsparten pä köparsidan skall anses som importör. Agenten handlar hela tideni huvudmannens namn. Detta skiljer agenten frän kommissionären, som ocksähandlar för huvudmannens räkning men i eget namn. Ännu längre är steget tillensamäterförsäljaren, som handlar bäde för egen räkning och i eget namn. Nären vara har förvärvats genom förmedling av en agent bör som huvudregel gällaatt det är köparen i och inte agenten som har importörsansvaret.Normalt tar nämligen köparen fysiskt emot varan här i landet. Han har dämöjlighet att kontrollera den och överblicka riskerna. Undantag frän dennaregel kan dock tänkas, beroende pä hur agenten bedriver sinförmedlingsverksamhet. Bedömningen kan t.ex. bli en annan om agenten vänder sigdirekt till svenska köpare för att förmedla avtal mellan dem och den utländskesäljaren. Ofta har ocksä agenten andra funktioner utöver den rena förmedlingen.Frägan vem som skall anses vara importör fär bedömas med ledning av samtligaomständigheter i det enskilda fallet. Härvid kan ledning hämtas frän reglernaom för vems, räkning produkten skall förtullas. Detfysiska införandet till landet ombesörjs ofta av en speditör. Denne ärlastägarens förtroendeman och ingär i allmänhet för lastägarens räkning men ieget namn avtal med lämplig transportör. Det kan också förekomma attspeditören helt eller delvis utför transporten själv. Vem som är lastägare vidden tidpunkt dä varan förs in i landet bestäms genom avtalet mellan säljarenoch köparen. Speditörens roll är i allmänhet sådan att det vore främmande attbetrakta honom som importör i produktskadelagens mening. Importörensansvar enligt produktskadelagen inträder först när han sätter produkten iomlopp i en näringsverksamhet (se 8 § 1). Den som inför en produkt utan att haförvärvssyfte, t.ex. i samband med en turistresa, ådrar sig inte striktskadeståndsansvar. Inte heller en näringsidkare som importerar exempelvis enmaskin för att använda den i sin näringsverksamhet blir ansvarig enligtproduktskadelagen, om maskinen orsakar skada när han använder den. Han drabbasinte nödvändigtvis av det strikta importörsansvaret ens om han senare sätterprodukten i omlopp i begagnat skick. För strikt ansvar krävs nämligen attimportören redan vid importtillfället hade för avsikt att sätta produkten iomlopp här i landet. Uttrycket "sätta i omlopp" kommenteras ianslutning till 8 § punkt 1. Somhar påpekats tidigare medför importörens ansvar ingen inskränkning i ansvaretenligt punkterna 1 och 3. Om skadestånd skall betalas av flera, svarar desolidariskt. Genom/»«rt/:/Jutvidgas det strikta produktansvaret i vissa situationer tillandra led i distributionskedjan än tillverkningsledet och importledet. Detär vanligt att t.ex. varuhus och butikskedjor säljer produkter under egetnamn som om de själva har tillverkat dem, trots att produkterna i verklighetenhar framställts av andra. När skada orsakas av en sådan produkthar den skadelidande enligt förevarande bestämmelse rätt att vända sig mot den som harpresenterat produkten som sin. Avgörandeför om ansvar enligt punkt 3 skall komma i fräga är om den omständigheten attnäringsidkaren har anbringat sitt kännetecken på produkten ger intryck av atthan är produktens upphovsman. Det är inte nödvändigt att den skadelidandefaktiskt tror att så är fallet. Inte ens om denne i ett konkret fall vet attprodukten är tillverkad av någon annan än den som utger sig för att varatillverkaren, är det uteslutet att utkräva ansvar enligt bestämmelsen. Av betydelseär i ett sädant fall huruvida produkten allmänt sett ger intryck av att härrörafrån den som har försett den med sitt kännetecken. Däremot drabbarproduktansvaret inte den som exempelvis i reklamsyfte anbringar sitt namn päprislappar eller direkt pä varan, om det ändå framgår att tillverkaren är nägonannan. Den som är ansvarig enligt denna bestämmelse kan inte undgå ansvaretgenom att uppge vem som är den verklige tillverkaren eller importören. Däremotstår det den skadelidande fritt att vända sig också mot tillverkaren ellerimportören. Om flera är skyldiga att ersätta samma skada, är de solidarisktansvariga. Framgårdet inte av en skadegörande produkt som är tillverkad, frambringad ellerinsamlad här i landet vem som är skadesiåndsskyldig enligt 6 §, är var och ensom har tillhandahållit produkten skyldig alt betala skadestånd enligt dennalag, om han inte inom den i tredje stycket angivna tiden anvisar nägon som hartillverkat, frambringat eller insamlat produkten eller marknadsfört den som sineller tillhandahållit den för honom. Framgårdet inte av en importerad produkt som har orsakat skada vem som har importeratden, är var och en som har tillhandahållit produkten skyldig att betalaskadestånd enligt denna lag, om han inte inom den i tredje stycket angivnatiden anvisar nägon som har importerat produkten eller tillhandahållit den förhonom. Enanvisning enligt första eller andra stycket skall ges inom efter detatt den skadelidande framställt krav på ersättning eller på annat sätt påkallaten sådan anvisning. (Jfr7 § i promemorians förslag) Genomdenna paragraf utsträcks det strikta produktansvaret till senare led idistributionskedjan när det av produkten inte framgår vem som är tillverkareeller importör. Paragrafen har utformats i enlighet med lagrådets förslag. Enbestämmelse med samma innebörd flnns i EG-direktivets artikel 3 tredjestycket. Enskadelidande skall inte vara förhindrad att kräva ersättning bara därför att han inte kan utrönavem som har framställt den skadegörande Reglerna idetta stycke har till syfte att motverka en sådan Första stycket ärtillämpligt pä produkter som är framställda här i landet och som inte är försedda med nägon upplysning om vem som har tillverkat, frambringat eller insamlat dem. Om någon skadas av en 115 produkt som sålunda äranonym därigenom att den inte anvisar någon Prop. 1990/91:197 som ansvarigför skadan enligt 6 §, kan den skadelidande rikta sitt ersättningskrav mot sinleverantör eller mot nägon som har tillhandahållit produkten i ett tidigare ledi distributionskedjan. Lagtextensord - "framgår det inte av en skadegörande produkt" - fär inte tolkasalltför inskränkt. Är tillverkaren angiven pä produktens emballage eller på enmedföljande bruksanvisning, får det anses framgå av produkten vem han är. Omen produkt är försedd med uppgift om tillverkaren, kan skadeståndsansvarenligt 7 § inte komma i fräga. Uppstår ett fel hos en sådan produkt efter detatt den har satts i omlopp av tillverkaren, är produktskadelagen intetillämplig. För skador orsakade av fel som har uppställ exempelvis underlagring hos en grossist svarar denne alltsä inte enligt produktskadelagen, omdet inte är fräga om en anonym produkt av det slag som behandlas i dennaparagraf. Däremot kan grossisten bli ansvarig enligt skadeståndslagen, om hanhar förfarit värdslöst. Skadeständsansvarigför pä angivet sätt anonyma produkter är var och en som har tillhandahällitprodukten i en näringsverksamhet. Genom rekvisitet "tillhandahållit"markeras att ansvaret inle begränsas till fall där en produkt har överlåtits.Det omfattar alla slags situationer när någon med den ansvariges tillständ hartagit befattning med produkten för att konsumera den eller använda den. Ettexempel som anförs av produktansvarskommittén (se SOU 1979:79 s. 135) är atten kund i en snabbköpsbutik skadas av en läskedrycksflaska som exploderar närkunden plockar till sig den frän hyllan. Flaskan är vid tillfället inteöverlåten till kunden men väl tillhandahållen, och ansvar enligt lagen kaninträda. Det är just det skadegörande exemplaret av produkten som skall varatillhandahållet, och det ankommer på den skadelidande att bevisa att så ärfallet. "Varoch en" som har tillhandahällit produkten är skadeståndsskyldig. Det ärsåledes inte bara den slutlige säljaren som kan ådra sig produktansvar, utandetta kan drabba alla i omsättningskedjan. Av 8 § 1 framgår dock att detstrikta ansvaret åvilar endast den som tillhandahåller produkten i ennäringsverksamhet. Ibestämmelsen anvisas en möjlighet för leverantören att befria sig frånproduktansvaret. Om han för den skadelidande anvisar någon som har tillverkat,frambringat eller insamlat produkten eller marknadsfört den som sin ellertillhandahällit den för honom, är han inte längre skadeståndsskyldig och denskadelidande får vända sig till den sålunda utpekade i stället. Den som lämnaruppgiften mäste också - när det begärs - kunna styrka dess riktighet för attundgå eget ansvar för skadan. De upplysningar om den utpekades identitet somden skadelidande skall få måste vara så utförliga att denne pä grundval av demkan göra sin rätt gällande mot den utpekade. I normalfallet måsteupplysningarna därför innehålla namn och aktuell adress för den som pekas ut. Däremothar den som har tillhandahållit produkten inte något ansvar för att denutpekade verkligen kan infria sitt ansvar. Är den utpekade insolvent eller ärdet en juridisk person som har upphört att existera medfördetta inte att ansvaret återgår pä den som endast har tillhanda- Prop.1990/91:197 hållit produkten för den skadelidande. Dettastycke innehåller i fråga om importerade produkter regler motsvarande dem somenligt första stycket gäller för produkter som är framställda här i riket. Omdet inte framgär av en importerad produkt vem som har importerat den, är varoch en som tillhandahäller produkten i en näringsverksamhet ersättningsskyldigenligt produktskadelagen för skador som produkten orsakar. Den som är ansvarigenligt denna regel går dock fri från ersättningsskyldighet, om han upplyser denskadelidande om vem som har importerat produkten eller tillhandahällit den förhonom. Upplysningsplikten skall fullgöras inom den tidsfrist som anges itredje stycket. Det är inle tillräckligt att den utländske tillverkaren anges.För att den ansvarige leverantören skall befrias frän sin skadeståndsskyldighetmåste han anvisa importören eller den leverantör i ett tidigare led idistributionskedjan som tillhandahållit honom produkten. Den skadelidande kandå vända sig till den utpekade med sitt krav. Avdelta stycke framgår att en anvisning enligt första ellerandra stycket skallges inom efter det att den skadelidande framställt krav på ersättningeller på annat sätt påkallat en sädan anvisning. Enligt allmännabevisbörderegler ankommer det på den som vill åberopa regeln till befrielsefrån ansvar att visa att upplysningen har lämnats i rätt lid. Verkan av att ettmeddelande inte alls lämnas eller lämnas först efter förloppet av denföreskrivna tiden om en månad är att den som har tillhandahållit produkten isin näringsverksamhet blir ansvarig för skadan som om han vore tillverkare. Detkan här nämnas att den treåriga preskriptionsfristen enligt 11 § första stycketinte börjar löpa i förhållande till den som ersättningskravet riktas mot förrän den dag då den ersättningsberättigade fick eller borde ha fått kännedom omden ansvariges identitet. Skadeståndsskyldigenligt 6 eller 7 § är inte den som 1. visar att han inte har satt produkten i omlopp i en näringsverksamhet, 2. gör sannolikt att säkerhetsbristen inte fanns när han satte produkteni omlopp, eller 3. visar att säkerhetsbrislen beror pä att produkten måste stämma överensmed tvingande föreskrifter som har meddelats av en myndighet. (Jfr8 § i promemorians förslag) Dennaparagraf anger i tre punkter vissa förhållanden som fritar den annars ansvarigefrån skadeståndsskyldighet. Paragrafen motsvarar artikel 7 a-d i EG-direktivet.Den skiljer sig från promemorieförslaget därigenom att en tredje punkt harlagts till, se om detta avsnitt 2.8.3. Punkterna1 och 2 i paragrafen bygger på presumtioner till den skadelidandes förmän somden som påstås vara ersättningsskyldig enligt 6 eller 7 § mäste bryta för attundgå ansvar.