prop · GE03194 · 1990-12-31 00:00:00 — 1990/91:58 om psykiatrisk tvångsvård, m.m.är avsedd att användas inom lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård samt inomstrafflagstiftningen skall användas också inom civilrätten och processrätten. Tillprotokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning av promemorian sombilaga 1, dels de lagförslag som läggs fram i promemorian som bilaga 2 ochdels en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3. En sammanställningöver remissyttrandena har upprättats och finns tillgänglig ilagstiftningsärendet (dnr 90-1169). Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över förslag till lagom ändring i m.m. Förslagen hade upprättats inom . Lagförslagenbör fogas till protokollet som bilaga 4. Lagrådethar lämnat lagförslagen utan erinran. Lagrådetsyttrande bör fogas tillprotokollet som bilaga 5. Delagförslag som jag nu lägger fram är likalydande med de remitterade lagförslagenutom vad gäller några redaktionella ändringar i förslaget till lag om ändring iärvdabalken (15 kap. 1 §) och förslaget till lag om ändring i lagen (1927:77)om försäkringsavtal (100 a §). 2 Allmänmotivering Prop. 2.1 Regler om förverkande av rätt till arv ochförsäkringsersättning m.m. Enligt15 kap. 1 § ÄB har den som genom brottslig gärning uppsåtligen bragt någon omlivet förverkat sin rätt till arv eller testamente efter den avlidne. Vidaregäller att den som uppsåtligen dödar någon som är arvinge eller testamentstagareefter någon annan inte får bättre rätt till arv eller testamente efter denne änom den dödade hade levt. Undantag görs dock för det fallet att gärningsmannenvar eller handlade under inflytande av sådan själslig abnormitetsom avses i 30 kap. 6 § , dvs. sinnessjukdom, sinnesslöhet ellerannan själslig abnormitet av så djupgående natur att den måste anses jämställdmed sinnessjukdom. Enligt 15 kap. 3 § ÄB gäller vad som har sagts nu även densom utan att vara gärningsman har medverkat till brottet. Om någon harförverkat sin rätt till arv, skall kvarlåtenskapen fördelas som om han hadedött före arvlåtaren (se 15 kap. 4 § ÄB). FALinnehåller regler om vad som i fråga om försäkringsersättning skall gälla vid uppsåtligteller vårdslöst framkallande av försäkringsfall (se 18-20 §§). Huvudregeln äratt försäkringsbolaget inte är skyldigt att utge ersättning till den som uppsåtligeneller - vid annan försäkring än livförsäkring - genom grov vårdslöshet harorsakat den uppkomna skadan. Vid livförsäkring ger försäkringen skydd även vidgrov vårdslöshet (se 18 §). Om den oaktsamhet som framkallat försäkringsfallet intehar varit grov, inverkar den inte på försäkringsbolagets ansvarighet (se 20 §).För självmord finns en specialregel i 100 § som dock inte berörs i fortsättningen.Under särskilda förhållanden, nämligen om den som orsakade skadan var under 15år eller handlade under inflytande av djupgående själslig abnormitet, skalläven uppsåtligt eller genom grov vårdslöshet framkallade skador ersättas (se 19§). Deregler i FAL som har beskrivits är dispositiva. I försäkringsvillkoren kandärför med bindande verkan för båda parter föreskrivas att rätten tillersättning faller bort redan vid helt ringa vårdslöshet. Villkoren kanemellertid också, som är vanligt vid exempelvis ansvarsförsäkring, ge ett merlångtgående skydd än som följer av och medge att ersättning utgårtrots att skadan framkallats genom vårdslöshet som är grov. De allra fiestaförsäkringsbolag tillämpar dock villkor som inte avviker från lagensbestämmelser i detta avseende. Enligt12 kap. 2 § andra stycket skall 15 kap. 1 och 3 §§ÄB om förlust av rätt till arv gälla också i fråga om rätten för den efterlevande maken att vid bodelning få del i den avlidnes giftorättsgods liksom beträffande rätten för den efterlevande maken att behålla sitt giftorättsgods som sin andel vid bodelningen. Enligt 12 § tredje stycketlagen (1987:232) om sambors gemensamma Prop. 1990/91:194 hem (sambolagen) skallbestämmelserna om förlust av rätten till arv gälla ocksä i fräga om rätten förden efterlevande sambon att vid bodelning få del i den avlidnes egendom. Tillföljd av bestämmelserna i lagen (1987:813) om homosexuella sambor gällerbestämmelserna i 12 § tredje stycket sambolagen också i homosexuella samboförhållanden. Isammanhanget bör även nämnas vissa rättsregler om gåva. Enligt 5 § andrastycket lagen (1936:83) angående vissa utfästelser om gåva har givaren rätt attåterkalla en gåva som inte har fullbordats, om gåvotaga-ren gör givaren"märklig orätt". Undantagsvis torde också en fullbordad gåva av lösegendom kunna gå tillbaka enligt allmänna principer om felaktigaförutsättningar. Det utbyte givaren främst räknar på är ju vanligen gävotagarenstacksamhet för visad frikostighet; missräknar han sig påtagligt pä denna punkt,kan en avgörande förutsättning för transaktionen sägas ha brustit (seBengtsson, Särskilda avtalstyper, 2. uppl. 1976, s. 27). Beträffandegåva av fast egendom gällde tidigare förordningen (nr 60)angående vad i testamente givas må, så ock om gåva av fast egendom. Enligt 5 §skulle givaren ha rätt att återkalla gåvan, om gävotagaren gjorde honom märkligorätt eller skada. Förordningen upphävdes i samband med att nya jordabalkeninfördes . Ett exempel på en sådan undantagssituation, där fullbordadgåva återgått, är rättsfallet NJA 1961 s. 105. En man, som av en äldre kvinnafått bl.a. en fastighet i gåva, befanns ha medverkat till rånmord på kvinnanmen förklarades straffri pä grund av rubbad själsverksamhet. Högsta domstolenförordnade om återgång av gåvan bl.a. med motiveringen att från givarenssynpunkt handlingen kunde framstå som otacksamhet även när den berott päsjälslig abnormitet. Regler motsvarande förordning saknas ijordabalken. Reglerna i förordningen utgör emellertid ett uttryck för allmännaprinciper om verkan av felaktiga förutsättningar och torde därför kunnatillämpas också sedan förordningen upphävts (jfr , Särskildaavtalstyper, 2. uppl. 1976, s.27). Bestämmelsernaom att den som genom brottslig gärning uppsåtligen bragt någon om livet inteskall kunna dra ekonomisk nytta av dödsfallet genom att få ut arv eller testamentslottger uttryck för en gammal grundsats. Det har inte kommit fram något som geranledning att ändra denna princip. Däremothar det satts i fråga om inte förverkandebestämmelserna borde utvidgas till attomfatta även vissa andra gärningar. Det har i skilda sammanhang framförts attdet inte är rimligt att den som exempelvis genom grov misshandel har orsakat arvlåtarensdöd får ärva denne. Även undantaget för psykiskt störda lagöverträdare harsatts i fråga. väcktanstöt att en gärningsman, låt vara psykiskt störd, som har dödat kanske just iavsikt att fä ut arv skall vara bibehällen sin arvsrätt. I promemorian föreslås attreglerna om förverkande av rätt till arv och testamente ändras sä att rättenförverkas i fler fall än enligt de nuvarande reglerna. Förslaget har tagits emotpositivt av de flesta remissinstanserna. Under remissbehandlingenav promemorian har å andra sidan gjorts gällande att det i vissa fall kanfinnas anledning att underlåta förverkande även då gärningsmannen inte harhandlat under påverkan av en allvarlig psykisk störning. Enligt min mening visarremissutfallet att de gällande reglerna bör ändras. Som jag återkommer till iavsnitt 2.1.5 finns det ett nära samband mellan rätten att få ut arv eller testamentslottoch rätten att uppbära ersättning från en livförsäkring. Med hänsyn härtill börändringar i bestämmelserna om förverkande av arv eller testamentslott och om förverkandeav försäkringsersättning göras . Dessa ändringar bör enligt min meningträda i kraft med de i prop. 1990/91:58 föreslagna nya reglerna ombehandlingen av psykiskt störda lagöverträdare. Propositionen behandlas förnärvarande i . Reglerna avses träda i kraft . Detinnebär såvitt gäller nya regler om förlust av rätt till försäkringsersättningatt man inte kan avvakta med dessa till dess att en reform avförsäkringslagstiftningen på grundval av försäkringsrättskommitténs betänkande (SOU1986:56) Per-sonförsäkringslag kan genomföras. I stället bör de ändringar ifråga om förverkande av rätt till försäkringsersättning som bör göras förasin i gällande FAL. Härav följer att ändringarna får begränsas till att motsvarade ändringar som kan bli aktuella att göra i ÄB. 2.1.3Utvidgning av reglema om förverkande av rätten att ta arv eller testamente Mittförslag: Rätten att ta arv eller testamente förverkas - förutom vid uppsåtligtdödande - när arvlåtaren dör till följd av en gärning som arvingen eller testamentstagarenhar begått uppsåtligen och som innefattar våld pä person och utgör ett brottför vilket lindrigare straff än fängelse inte är föreskrivet. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 36 f.). Remissinstanserna:En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar detutan erinran. Ett par instanser anser att arvsrätten bör förverkas i fler fallän som föreslås. Flera remissinstanser har framfört synpunkter på den lagtekniskautformningen. Skälenför mitt förslag: Enligt nuvarande ordning förverkas arvsrätten endast närgärningsmannen har haft uppsåt att döda. Tanken bakom reglerna är att den som uppsåtligenhar berövat arvlåtaren livet inte skall dra ekonomisk nytta av dödsfallet. Om arvlåtarendäremot avlidit, t.ex. som en följd av misshandelsom utförts av en arvinge utan uppsåt att Prop. 1990/91:194 döda, ärarvingens arvsrätt inte förverkad. Reglernahar inte alltid varit utformade på detta sätt. Enligt i 1734 årslag kunde i visst fall arvsrätten förverkas även vid annan gärning som orsakadenågons död. Om en fader eller moder agade sitt barn "så hårdeligen, attdet finge död därav" eller dräpte det av annat "svårtförseende", förverkade de rätten att ta arv efter barnet. Med "svårt förseende"avsågs grovt vållande. Enligt gällande rätt dras emellertid en klar gränsmellan uppsåtligt berövande av livet och annat orsakande av dödsfallet.Reglerna är enkla att tillämpa men tillämpningen kan i enskilda fall geresultat som väcker anstöt. Att den som genom t.ex. grov misshandel har orsakatarvlåtarens död skall få ärva arvlåtaren måste anses stötande. Enligtmin mening finns det därför skäl att låta bestämmelserna om förverkande av arvomfatta även vissa andra typer av brottsliga gärningar än mord och dråp. Ipromemorian föreslås att rätten att ta arv eller testamente skall förverkas -förutom vid uppsåtligt dödande - när arvlåtaren dör till följd av en gärningsom arvingen eller testamentstagaren har begått uppsåtligen och som innefattarvåld på person och utgör ett brott för vilket lindrigare straff än fängelse iett år inte är föreskrivet. Det påpekas att våldsbrotten till sin natur ärsådana att de utgör risker för offrets liv och säkerhet. Den föreslagnabestämmelsen omfattar brotten grov misshandel, våldtäkt och grov våldtäkt samtrån och grovt rån. Ingen remissinstans har ifrågasatt förslaget att arvsrättenskall förverkas vid sådana gärningar. Detär alltså fråga om mycket allvarliga våldshandlingar riktade direkt mot arvlåtarensperson. Om sådana gärningar leder till döden, talar starka skäl för attgärningsmannen inte genom dödsfallet skall få en bättre ekonomisk ställning.Han har handlat sä förkastligt mot den avlidne att det framstår som stötande omhan som en följd av sitt handlande skulle få ta över tillgångar efter denavlidne. Det ligger nära till hands att här dra en parallell till de tidigareåtergivna rättsreglerna om återgång av gåva för det fall att gåvotagaren görgivaren "märklig orätt" (se avsnitt 2.1.1). Även jag anser därför attarvsrätjn bör förverkas vid dessa typer av brott. Någraremissinstanser anser att också andra typer av brott skall föranleda attarvsrätten förverkas. pekar på mordbrand och andraallmänfarliga brott enligt 13 kap. (BrD). Centerkvinnorna anseratt mordbrand och andra liknande brott med omfattande skador som följd börföranleda förverkande, om inte synnerliga skäl talar mot det. ifrågasätter kravet på att det skall vara ett "uppsåtligtoch allvarligt" våldsbrott och frågar om inte även den som orsakat någonsdöd genom ett särskilt vårdslöst beteende skall ha förverkat arvsrätten. Dessafrågor behandlas i promemorian. Där framhålls att det skulle föra för långt altsträcka ut regeln om förverkande till vårdslöshetsbrott, även om man begränsartillämpningsområdet till grov vårdslöshet. En sådan Prop. regel skulle t.ex.innefatta grov vårdslöshet i trafik. Den skulle ocksä bli tillämpligvid grovt vållande till annans död bestående i att den ansvarige i ett familjeföretag intehar ombesörjt erforderliga skyddsanordningar. Som påpekas i promemoriankan det i sådana fall te sig som en grym, ytterligare börda attbära, om en nära anhörig till den som har förolyckats förlorar arvsrätten.Enligt min mening bör det inte komma i fråga att utsträckareglerna om förverkande tUl icke uppsåtliga brott. Närdet gäller frågan om vilka uppsåtliga brott som skall föranleda att arvsrättenförverkas vill jag erinra om att de brott som avses i promemorieförslagetutgör allvarliga våldshandlingar riktade direkt mot arvlåtarens person. Vidmordbrand, allmänfarlig ödeläggelse och andra allmänfarliga brott enligt 13kap. BrB behöver det inte vara människor som utsätts för fara; brotten kanriktas enbart mot egendom. Just beteckningen mordbrand kan därför leda tankenfel. För mordbrand döms den som anlägger brand som innebär fara för annans liveller hälsa eller för omfattande förstörelse av annans egendom. Allmänfarlig ödeläggelseär en motsvarighet till mordbrand. Vid allmänfarlig ödeläggelse framkallasfaran genom någon annan typ av katastrofartade tilldragelser, t.ex. explosioneller översvämning. Genom gärningar som hör till denna brottsgrupp framkallas iallmänhet fara som hotar inte endast vissa människor eller föremål utan en meraobestämd och vidsträckt krets av objekt. Om ett sådant allmänfarligt brottbegås i syfte att döda eller skada någon person, gör sig gärningsmannen skyldigäven till brott mot enskild person enligt 3 kap. BrB, t.ex. mord eller grovmisshandel. Med den lösning som föreslås i promemorian föranleder då gärningenatt arvsrätten förverkas. Enligt min mening bör regeln om förverkande intesträckas ut till andra uppsåtliga brott än allvarliga våldsbrott som riktar sigmot den avlidnes person. Gemensamtför de brott - förutom mord och dråp - som enligt vad jag nu har anfört börkunna föranleda att arvsrätten förverkas är att de innefattar våld på personoch att de har ett straffminimum om fängelse i lägst . När det gäller denlagtekniska utformningen anser jag - i likhet med vad som föreslås ipromemorian - att regeln bör innehålla dessa rekvisit. Medvåld på person avses en fysisk kraftansträngning som direkt träffar en personoch som utgör antingen misshandel eller ett betvingande av den anfallneskroppsliga rörelsefrihet (jfr NJA II 1942 s. 357). I gärningsbe-skrivningarnaför misshandel, våldtäkt och rån likställs försättande i vanmakt eller annatsådant tillstånd med gärning som innefattar våld. Enligt min mening bör detta gällaäven vid förverkande av arv. I likhet med kammarkollegiet anser jag att dettabör framgå uttryckligen av lagtexten. Vadjag nu har anfört beträffande rätten att ta arv gör sig gällande ocksåbeträffande rätten att ta testamente. Som juridiska fakultetsstyrelsen vidUppsala universitet har påpekat kan dock en testamentstagares anspråk enligtett testamente förfalla även i andra fall än de som förverkanderegeln ärtillämplig på. En testamentstagares beteende kan nämligen leda till ett sådantresultat enligt principerna för tolkning av testamente med hänsyn till ändradeförhållanden. Sammanfattningsvis menarjag alltså att tillämpningsomrädet för regeln om förverkande av rätten till arveller testamente bör utvidgas till att gälla även sådana fall då brottsoffretdör till följd av ett brott som innefattar våld på person och som har ettstraffminimum på fängelse . 2.1.4Undantag frän reglema om förverkande av rätten att ta arv eller testamente Mittförslag: Rätten att ta arv eller testamente skall inte förverkas, om detföreligger synnerliga skäl mot det med hänsyn till gärningens beskaffenhet. Vidbedömningen av om det med hänsyn till gärningens beskaffenhet föreliggersynnerliga skäl skall också beaktas om gärningsmannen begick gärningen underpåverkan av en allvarlig psykisk störning eller om gärningsmannen var och hans handlande stod i samband med uppenbart bristande utveckling,erfarenhet eller omdömesförmåga hos honom. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag såvitt avser gärningsmän som ärallvarligt psykiskt störda. Däremot föreslås i promemorian inte någon möjlighetatt göra undantag för andra personkategorier än dessa (se promemorian s. 44 f.). Remissinstanserna:En klar majoritet av remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag ellerlämnar det utan erinran. Några instanser förordar att undantag skall kunnagöras även för gärningsmän som inte är psykiskt störda. En av dessa instanserföreslår också att reglerna om förverkande skall utsträckas till att omfattaäven barn . Skälenför mitt förslag: Reglerna om förverkande av arvsrätten gör undantag för detfall att gärningsmannen var eller handlade under inflytande avsådan själslig abnormitet som avses i 30 kap. 6 § BrB, dvs. sinnessjukdom, sinnesslöheteller annan själslig abnormitet av så djupgående natur att den måste ansesjämställd med sinnessjukdom. 1990/91:58 föreslås att beskrivningen avde tillstånd som avses skall ersättas med uttrycket allvarlig psykisk störning. Detnuvarande undantaget för barn har under remissbehandlingenifrågasatts av försäkringsinspektionen. I första hand anser inspektionen att engärningsman som är skall ha rätt till arv endast om det föreliggersynnerliga skäl. I andra hand bör enligt inspektionen regeln utformas så att engärningsman som är skall ha rätt till arv, om inte särskilda skältalar mot det. Sådana särskilda skäl som kunde föranleda förverkande skulleföreligga om t.ex. syftet med brottet varit att få ut arv. Förverkande av rätten tillarv är enligt såväl nuvarande ordning som den Prop. 1990/91:194 i föregående avsnittföreslagna utvidgningen knuten till en brottslig gärning. Enligt 1 kap. 6 § BrBfår ingen dömas till päföljd för brott som han begått innan han fyllt 15 år.Den nuvarande åldersgränsen i bör ses mot bakgrund av dettaförhållande. Vidare kan en förlust av arvsrätten vara särskilt ingripande förden som ännu inte kan svara för sin egen försörjning. För min del är jag inteberedd att föreslå att det nuvarande undantaget för barn tas bort. Jagövergår nu till att behandla frägan om undantag från förverkandereglerna förpsykiskt störda gärningsmän. Också psykiskt störda kan begå brott i BrB:smening. Kravet på uppsåt är i princip att förstå på samma sätt som annars. Manskall alltså bedöma om gärningsmannen i sådan grad var medveten om sitthandlande att uppsåt förelåg. Uppsåtsbedömningen skall i princip göras påsamma sätt när det gäller psykiskt störda som när det gäller andra gärningsmän(se m.fl., Kommentar till III, 3 uppl. 1985, s. 261). BrBinnehåller emellertid andra regler som innebär att psykiskt stördalagöverträdare skall särbehandlas. En sådan bestämmelse gäller bedömningen avbrottets straffvärde. Såsom en förmildrande omständighet skall särskilt beaktasom den tilltalade till följd av själslig abnormitet eller sinnesrörelse ellerav någon annan orsak haft starkt nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande(29 kap. 3 § första stycket 2.). Av 30 kap. 6 § följer att påföljden för densom har begått brott under påverkan av en kvalificerad psykisk störning intefår bestämmas till fängelse eller villkorlig dom. I sådant fall får rättenförordna om förverkande av egendom eller om annan särskild rättsverkan som kanfölja på brottet endast om och i den mån det med hänsyn till den tilltaladespsykiska tillstånd, gärningens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kananses skäligt (36 kap. 13 §). De ändringar i bl.a. de nu nämnda bestämmelsernasom föreslås i prop. 1990/91:58 innebär inte någon principiell förändring avden straffrättsliga behandlingen av psykiskt störda lagöverträdare. Ävenom man accepterar tanken bakom den nuvarande regleringen i art densom är psykiskt sjuk skall skyddas från alltför hårda konsekvenser av sinsjukdom, kan det framstå som stötande för det allmänna rättsmedvetandet att densom uppsåtligen har bragt en annan person om livet ocksä skall kunna draekonomisk nytta av dödsfallet genom att få ut arv eller testamente.Tillämpningen av de nuvarande reglerna kan väcka särskild anstöt, omgärningsmannen dödat just i avsikt att få ut arvet. Också i testamentsfallenkan det nuvarande generella undantaget från förverkande för psykiskt stördapersoner te sig främmande. Det får antas att ett testamentariskt förordnandevilar på förutsättningen att testamentstagaren inte uppsåtligen berövartestator livet. I den motsvarande situationen vid gåva har högsta domstolen irättsfallet NJA 1961 s. 105 förordnat om återgång av en gåva av en fastighetsedan gåvotagaren medverkat till rånmord på givaren, trots att gåvotagarenförklarades straffri på grund av rubbad själsverksamhet. På skilda håll ilagstiftningen tas hänsyn till att den psykiskt störde kan Prop. 1990/91:194 haen nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande och att han därför kan behövasärbehandlas vid t.ex. lagöverträdelser. När det gäller så allvarliga brott somför den psykiskt normale medför förlust av arvsrätten bör emellertidutgångspunkten vara att den psykiskt störde skall behandlas som andra. Det ärhär inte fråga om att ådöma en straffrättslig påföljd utan om att förhindra attgärningsmannen får någon ekonomisk av ett allvarligt brott. Resonemangeti det föregående har tagit sikte på mord och dråp men har enligt min mening bärkraftockså beträffande sädana uppsåtliga våldsbrott som enligt vad jag har förordati föregående avsnitt bör omfattas av en utvidgad förverkanderegel. Promemoriansförslag att psykiskt störda gärningsmän inte skall vara generellt undantagnafrån reglema om förverkande har allmänt godtagits under remissbehandlingen.Även jag ansluter mig till ställningstagandet i promemorian. Frågauppkommer då om en ventil för särskilt ömmande fall bör öppnas. Närdet först gäller personer som är psykiskt störda kan det knappast bestridas atten förverkanderegel av det slag som jag ovan har förordat i ett enskilt fallkan medföra hårda konsekvenser för den psykiskt störde. Ett tänkbart fall kanvara att gärningsmannen pä grund av sin psykiska störning har en starkt nedsattförmåga att kontrollera sitt handlande och gärningen är en reaktion pålångvariga och allvarliga trakasserier, exempelvis av sexuell natur, som denavlidne har utsatt gärningsmannen för. Enligt min mening finns det därför skälatt införa en möjlighet att för särskilda fall beträffande psykiskt stördapersoner mildra verkningarna av en huvudregel som föreskriver förverkande. Häreftergäller det att ta ställning till om en sådan möjlighet att göra undantag bör -såsom föreslås i promemorian - begränsas till gärningsmän som är psykisktstörda. och anser att enundantagsregel bör omfatta även ungdomar mellan . Socialstyrelsenpekar på att denna grupp av gärningsmän behandlas mildare i straffrätten ochatt man även vid förverkande av arv borde väga in en äldre tonårings mognad ochutveckling. anför liknande skäl. Försäkringsinspektionenanser att man bör överväga en undantagsregel även för gärningsmän som inte ärpsykiskt störda. Inspektionen anser att en sådan undantagsregel skulle varabefogad för sådana situationer då gärningsmannens brottsliga gärning yttersthaft sin grund i hänsyn till den avlidne. Inspektionen pekar som exempel på ettfall då någon person med outhärdliga, obotliga plågor efter enträgna böner fårhjälp av en nära anhörig att ta livet av sig. Inspektionen anser mot dennabakgrund att man borde överväga att införa en undantagsregel då förverkande avrätt till arv inte skall ske, om omständigheterna varit sädana som avses i 29 kap.3 § , dvs. skulle ha medfört ett förhållandevis lågt straffvärde hos brottetsom kanske till och med medfört ett lindrigare Prop.