prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — Förbundetsuppfattning är sammantaget att bestämmelserna för anställda handelsresande börtill vissa delar lagregleras. Detta kan lämpligen ske genom att lagförslagetkompletteras med ett särskilt kapitel med följande innehåll: Först en definition avrättsfiguren. Därefter ett bibehållande av 86a § första stycket Komml. om rätt till kostnadsersättning och förskott. Ett bibehållande av 87 § Komml. Slutligen en hänvisning till1318§§ i lagförslaget (rätt till provision, om provisionens storlek ochberäkning, om utbetalningen därav och om provisionsnota). Ett tillägg till I4§görs genom att schablonregeln avseende efterprovision i 68 § tredje stycketoch 86 a § tredje stycket Komml. Bestämmelsen om efterprovision böräven i fortsättningen vara tvingande. 4 Andra frågor rörande tillämpningsområdet I2§ anges när kommission skall anses föreligga. Bestämmelsen är utformad så attden i sak motsvarar vad som kallas . Trots attkommissionslagen gällt länge ger förekommande rättsfall begränsad ledning vidbedömandet av vad som avses med begreppet kommission. Även i doktrinen saknasvägledande uttalanden i denna fråga, som kan ha betydelse t. ex. förseparationsrätt i konkurs. Hovrätten ifrågasätter om inte lagen bör innehållaen närmare definition av begreppet för avgränsning mot näriiggandesamarbetsformer. Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd: Prop. Bilaga3 Från direktiven märks, att målet för kommitténs arbete avsetts vara attfå till stånd en tidsenlig lagstiftning om de förhållanden som regleras ikommissionslagen, med behållande av lagens grundprinciper. Kommittén uttalarutan närmare motivering (s. 84) att en sådan tidsenlig reglering "bör iförsta hand avhandla de yrkesmässiga transaktionerna" och att detta medföratt civilkommission bör utelämnas. noterar kommittén haren tämligen undanskymd plats i praktiken, varför man göragenturreglerna till huvudfråga och låter kommissionsreglerna blikompletteringsregler. Härigenom ändras väsentligen kommissionslagens karaktär. Kommissionslageninnehåller i sitt andra kapitel om kommission en hel del allmännacivilrättsliga satser. Reglerna om partsbindning hör till dessa, och de ärprimärt utformade för civilkommission, medan motsvarande regler framstår som modifierade för att tillgodose särskilda behov.Civilkommission är i själva verket det rättsläge som normalt uppstår när någonrättshandlar i eget namn för annans räkning en situation som är mycket vanligoch i vissa lägen t. o. m. har presumerats vid makes eller sambos köp avfastighet i eget namn (jfr familjerättssakkunnigas förslag till äktenskapsbalkSOU 1981:85 7 kap. 6 §). Det framstår som en brist att dessa situationerskulle sakna lagreglering och att man skulle vara hänvisad till enofta osäker analogi. Om, såsom kommittén funnit, i praktikenhar minskat i betydelse, borde civilkommission komma ytterligare i förgrundensnarare än att som i förslaget helt utelämnas. uteslutits kan sammanhänga med att kommittén begränsatsig huvudsakligen till innerförhållandet mellan huvudman och mellanman. Defrågorna träder i förgmnden vid de varaktiga avtalsförhållanden agentur ochhandelsresandeavtal som kommittén sett som huvudområdet för sitt arbete, medandet vid civilkommission närmast är partsbindningsfrågorna som ägnar sig förlagstiftning. Det rör sig här till dels om väsensskilda frågor, som kunderegleras i skilda lagar, såsom förhållandet ofta är utomlands. Det voreolyckligt om de begränsningar som kommittén kan ha sett som motiverade medsärskild hänsyn till innerförhållandet mellan parterna skulle leda till att vii fortsättningen bleve utan generella och direkt tillämpliga regler ompartsbindningen vid avtal ingångna i eget namn för annans räkning. uppfattning finns de två avgränsningsmöjlig-heter för denplanerade lagstiftningen. Antingen bör man ha en vittomfattande lag om"representantskap" omfattande allt annat rättshandlande för annansräkning än fullmakt, eller kan man ha en särreglering för merkantilaföreträdare kompletterad med en särskild reglering av de allmännamellanmansfrågorna. Eftersom kommittén så gott som helt inskränker sig till"de yrkesmässiga transaktionerna" (s. 84) kommer även fakultetsnämndensgranskning i fortsättningen att inskränkas till dessa. Ävenmed denna grundläggande inskränkning i det valda området är detta emellertid enligt fakultetsnämndens uppfattning alldeles för snävt. Ifrågaom agentur överväger kommittén om inte en ny lagstiftning borde Prop.1990/91:63 omfatta andra än dem som förmedlar varor men finner (s. 91) utanBilaga 3 närmare utveckling att gällande rätts inskränkning till varuhandlarebör behållas. Liksom vill man heller inte medta inköpsagenterutan inskränker sig till dem som sysslar med försäljning. Vidare inskränks ävenkommissionärens område till vamomsättning. Slutligen avstår kommittén, trotsuppfordran därtill i direktiven, från att föreslå en reglering av egenhandlanderepresentanters ställning. Fakultetsnämndenanser för sin del att det vid en nyreglering rörande kommersiella mellanmanfinns anledning att utvidga området till att avse all slags förmedling av bådevaror och tjänster. Kommissionslagens inskränkning till lös egendomsammanhänger med att lagen tillkom som i viss mån ett supplement till köplagen,som har just detta område, medan inskränkningen till försäljningsagentersammanhänger med att bmket av fasta representanter vid lagens tillkomst varväsentligen inskränkt till försäljningssituationer. Fakultetsnämndenser ingen anledning till dessa begränsningar . Det framstår vid en nydaningav den kommersiella mellanmansrätten som omotiverat att inskränkalagstiftningen till en så smal sektor som vamhan-delns, när mellanman iliknande ställning används i affärslivet i stor utsträckning, t. ex.försäkringsverksamhet, transport, marknadsföring och värdepappershandel. Motivenavvisar sådana synpunkter med att förslagets bestämmelser kan tillämpasanalogiskt. Det är ingen bärkraftig invändning. Dels är det alltid ovisst hurlångt en analogi kan sträckas, och ovissheten på detta område är även förnärvarande besvärande ifråga om sådana mellanman som linjeagenter ochspeditörer. Men framför allt kan tvingande regler i princip inte görastillämpliga på gmnd av analogi. Det kan visserligen vara möjligt att nå ettsådant resultat med hjälp av 36 § avtalslagen, men sådana metoder är fariigaoch gör rätten flytande och osäker. Mellanman som sysslar med inköp och medförmedling av tjänster av olika slag även sådant som köp och försäljning av"programvara" eller andra immateriella "produkter" blirdärmed utan säkert skydd av de tvingande regler som förslaget låter kommavaruförsäljningsagenterna till del. Imotiven s. 159 behandlas konsignationsförhållanden, och det osäkra lägetbeträffande huvudmannens separationsrätt berörs utan att frågan löses. Detta,liksom motsvarande problem vid kommissionärsbolag, hör till det som bör lösas idet vidare arbetet. Här är åter ett skäl mot att nu genomföra en partiell reglering. Enligtnuvarande kommissionslagen, liksom enligt kommitténs förslag, skall objektet för en agents verksamhet, för att omfattas av lagen, vara varor. 1 betänkandet uttalas dock (sid. 91) att lagförslaget kan tillämpas analogt på agenter som sysslar med annat än omsättning av varor och bland exemplen nämns försäkringsagenter. '' Försäkringsagentereller, med en mer modern samlingsbeteckning, för- Prop. 1990/91:63säkringsombud är en mycket heterogen gmpp med varierande ställning Bilaga 3 ochyrkesbeteckningar. Gemensamt är att de alla är sysselsatta med anskaffningsverksamhetinom ett mycket särpräglat område, försäkring, som emellertid består av enmängd olika branscher. Fömtom uppgiften att förmedla försäkringsavtal kanskilda slag av ombud i olika branscher ha uppgifter som förmedlare mellanavtalsparterna under försäkringsförhållandets fortgång. Försäkringsombudensstora betydelse för försäkringens funktioner överhuvud framgår därav att i dentidigare 302 § lagen om försäkringsrörelse (numera 7 kap. 16 §försäkringsrörelselagen) stadgats att styrelsen och verkställande direktörenskall övervaka att anskaffning av ansökningar om försäkring sker på ett sättsom överensstämmer med god försäkringssed. Stadgandet har givit upphov till ettslags halvofficiell reglering genom att överenskommelser mellan bolagen omanskaffning/marknadsföring av försäkringar ingivits till regeringen. Deträttsområde som är aktuellt och där analogier skulle kunna komma ifråga rörendast förhållandet mellan vissa agenter/ombud och huvudmannen. Områdetsammanhänger emellertid med den rättsliga regleringen i övrigt avförsäkringsombudens ställning och analogier från varuagentområdet blir knappastgivande. har därför inte funnit det meningsfullt att närmaregranska och ge synpunkter på kommitténs förslag. Riksförbundetvill slutligen erinra om att försäkringsverksamhetskom-mittén bl.a. har attutvärdera försäkringsbolagens nuvarande anskaffningsverksamhet främst i vadavser mäklarfrågan men uppdraget är enligt direktiven inte begränsat härtill. Denverksamhet som bedrivs av förbundets medlemmar omfattas nu inte direkt avgällande kommissionslag. Lagen är inte desto mindre av stor betydelse förspeditörerna, eftersom dessa till skillnad från de flesta andra näringsidkarejust handlar i eget namn men för annans räkning. Det kan i själva verket synasnågot egendomligt att den gmpp av näringsidkare, som mer än någon annanbegagnar sig av detta sätt för avtals ingående, inte omfattas av lagensbestämmelser. Anledningen till detta torde bero på att man i samband medframväxten av industrialismen främst koncentrerade sig på varuomsättning. Vidtidpunkten för kommissionslagens tillkomst hade man ännu inte i sammautsträckning uppmärksammat behovet av att i lag reglera tjänster, låt vara atträttsområden som angränsar till spedition främst transporträtten ingåendereglerats i nationell och intemationell lagstiftning. Iflera viktiga avseenden är de problem som behandlas i kommissions lagen av lika stor betydelse för speditörerna som för kommissionärer, handelsagenter och andra som varaktigt eller tillfälligt representerar annan vid omsättning av varor. Detta gäller i synnerhet bestämmelserna om s. k. kopplad säkerhetsrätt (lagförslagets 22 §, se betänkandet s. 25 samt s. 127- 129) och avgångsvederlag vid varaktiga uppdrag att företräda annan '5 vidmarknadsföring av transporttjänster, t.ex. vid rederiagenturer eller Prop.1990/91:63 samarbetsavtal med korresponderande speditörer (lagförslagets 29 32 §§ Bilaga 3 samt betänkandet s. 26 och s. 129155). 1 viss mån har ävenbestämmelserna om självinträde betydelse vid spedition (lagförslagets 45 §).För närvarande råder en betydande rättsosäkerhet i fråga om räckvidden avspeditörens s. k. konventionella handpanträtt som intagits i de nordiskaspeditörvillkoren (numera de s. k. NSAB 1985 § 14). Detta gäller i synnerhetförhållandet mellan den kopplade panträtten och konkurslagens återvinningsregler. Sammarättsosäkerhet gäller i fråga om speditörens rätt till ersättning vid avtaletsupphörande i sådana fall när han varaktigt företräder annan vid marknadsföringav transporttjänster. Förbundet vill därför förorda att lagenstillämpningsområde breddas så att den direkt blir tillämplig inte bara vid"avsättning av varor" utan även vid marknadsföring av tjänster. 1andra hand hemställer förbundet att speditörens rättsställning i nu nämndahänseenden klargörs genom auktoritativa uttalanden i lagmotiven. KFhar i princip inget att invända mot de förändringar som kommittén föreslårifråga om de rättsförhållanden som rör agenter och de obligationsrättsligaförhållanden som rör kommissionärer. Däremot anser KF det vara en brist, att kommitténutan närmare redovisad utredning föreslår, att lagen endast omfattarförsäljning i agentförhållanden samt försäljning och inköp ikommissionärsförhållanden av varor. Kommittén uttalar däremot (s. 91) attlagförslaget kan tillämpas analogt på de agenter som sysslar med annat änomsättning av varor. Kommittén gör ett motsvarande uttalande (s. 186) i frågaom ensamåterförsäljare. EnligtKF:s uppfattning är det önskvärt att dessa frågor närmare utreds. I detpraktiska näringslivet förekommer t.ex. försäljning av tjänster, såsom resorgenom resebyråer och möjligen också andra tjänster, av inte obetydligomsättningsstorlek. Attlämna dessa verksamheter helt outredda, såsom kommittén gjort, ärotillfredsställande. Utövare av sådan näringsverksamhet liksom ensamåterförsäljareoch leverantörer till dessa lämnas härigenom i fullständig osäkerhet om vilkarättsregler som gäller för verksamheterna. Denna osä-kerhet förstärks dessutomsnarast av kommitténs uttalande om analog lagtillämpning. En del bestämmelser ilagen torde kunna tillämpas analogt medan andra bestämmelser inte lämpar sigför detta. KF föreslår att dessa frågor utreds bättre i det fortsattalagstiftningsarbetet. 5 Allmänt om lagens dispositiva natur Kommitténhar i 3 § föreslagit att lagens bestämmelser inte skall tillämpas omannat följer av bruk som har utbildats mellan parterna. 1 motiveringen ' 6 (s.99) anges att motsvarande förslag upptagits av köplagsutredningen men övergivits underöverarbetningen av köplagsförslaget. Det framgår inte Prop. 1990/91:63 vad somföranlett kommittén att välja köplagsutredningens lösning. Hov- Bilaga 3 rättenhar ej möjlighet att bedöma om det är mera motiverat att uttryckligenuppställa detta undantag för nu ifrågavarande rättsförhållanden än när detgäller köprätten. Hovrätten vill dock framhålla att redan den omständighetenatt en dylik regel förekommer inom ett rättsområde men inte inom ettnärliggande kan föranleda tveksamhet vid tolkningen av avtal inom det senareområdet. Sådan oklarhet bör uppenbarligen undvikas, särskilt som "bmk somutbildats mellan parterna" såsom de av köplagsutredningen redovisaderättsfallen utvisar kan tillmätas betydelse vid vanlig avtalstolkning. Paragrafensförsta stycke ger uttryck åt principen att lagförslaget är dispo-sitivt, dvs.saknar giltighet om annat följer av avtalet eller bmk som har utbildats mellanpartema eller av handelsbmk eller annan sedvänja. I andra stycket sägs att ivissa fall avtal, bruk eller sedvänja likväl inte gäller framför lagen. Vilkabestämmelser som är tvingande framgår av varje särskild paragraf Det kankonstateras, att de bestämmelser som föreskriver att vissa av lagförslagetsregler skall vara indispositiva i huvudsak har innebörden att avtal i strid motlagtexten blir overksamt (22 § 2 st, 23 § 2 st, 26 § 3 st, 28 § 3 st, 29 § 3st). 1 vad mån lagförslagets materiella regler i dessa fall också brytergällande handelsbmk eller sedvänja framstår som oklart. Bankinspektionen berördenna fråga ytteriigare under 26 §. Reglernastillämpning när agenten har sitt säte utanför Mångastörre svenska företag arbetar med agenter huvudsakligen i andra länder änSverige. Inte sällan innehåller sådana agenturavtal en bestämmelse om attsvensk lag skall tillämpas på avtalsförhållandet. Genomförs kommitténs förslagkommer därför de nya reglema att bli tillämpliga för en lång radinternationella agenturavtal. Sett ur den synvinkeln är det olyckligt att densvenska lagstiftningen kommer att innehålla ett ganska stort antal tvingandebestämmelser rörande frågor, där intemationell avtalspraxis och lagstiftninginte utvecklats i samma riktning eller lika långt som i kommittéförslaget. Föratt svenska företag fortfarande skall kunna hänvisa till svensk lag, mensamtidigt befinna sig på jämbördig nivå visavi sina utländska konkurrenter vadavser förpliktelser gentemot agenter bör lagstiftningen innehålla sådana regleratt de tvingande reglerna inte måste tillämpas i förhållande till utländskaagenter. 12 1990/91. 1 saml Nr 63 6 Ingående av agenturavtal Prop. Kommitténföreslår att en motsvarighet till 5 § KommL skall ingå i den nya lagen (40 §).Bestämmelsen innebär att en kommissionär kan anses ha åtagit sig ett uppdrag pågmnd av passivitet. I det avsnitt där bestämmelsen behandlas (4.9) konstaterarkommittén, att det är ovisst humvida 5 § KommL är tillämplig på agenter ochännu mera ovisst hur långt den är tillämplig på andra kategorier mellanman.Härefter uttalar kommittén att en motsvarande bestämmelse bör ha sammaomfattning som den nuvarande bestämmelsen, dvs. gälla endast förkommissionärer, samt i övrigt ansluta till den gällande bestämmelsen. Likhetenmellan den nu gällande och den föreslagna bestämmelsen gör att den av kommitténpåtalade ovissheten om bestämmelsens räckvidd består. Det kan inte ansestillfredsställande att en lag som avser att reglera agenters rättsställning,lämnar öppet humvida en agent på samma sätt som en kommissionär kan bli bundenav ett erbjudet uppdrag på gmnd av passivitet. Om än ovisshet också framgentkan komma att råda om mellanman över huvud är bundna av en passivitetsregel,bör sålunda åtminstone agentens rättsställning i likhet med kommissionärens klargöras i den nya lagen. Förbundetserfarenhet är att många medlemmar, och då särskilt vid samarbete med mindreföretag, trots enträgna påstötningar förvägras skriftliga avtal. Enlagreglering skulle måhända inskärpa vikten av att kontrakt upprättas medåtföljande reducering av tvistefrågor. 7 Agentens och kommissionärens skyldigheter 11och 12§§ kommissionslagen föreslås inte få någon motsvarighet i lagförslaget.Någon ändring i sak är inte avsedd utan skyldigheten att undersöka ochreklamera skall följa av kommissionärens allmänna skyldigheter. Hovrättenförordar emellertid att uttryckliga bestämmelser motsvarande 11 och 12 §§upptages i den föreslagna lagen. De är betydelsefulla och motsvaras avbestämmelser inom köprätten. Enligtparagrafens sista punkt skall huvudmannens varor hållas avskilda från andra varor. Bankinspektionen utgår från att den princip som kom mer till uttryck i bestämmelsen också är tillämplig på fondkommissions- ''° förhållanden,fastän ej värdepapper faller under det i bestämmelsen före- Prop. 1990/91:63kommande begreppet "varor" (jfr bankinspektionens yttrande under 22Bilaga 3 och 23 §§). Det kan konstateras, att fondkommissionärer inte alltidhållit kunders värdepapper åtskilda från fondkommissionärens eget lager avvärdepapper, vilket föranlett ingripanden från bankinspektionens sida. Detförhållandet att bestämmelsen är dispositiv får inte leda till slutsatsen attfondkommissionär till följd.av avtal med en kund kan åsidosätta vad somföreskrivs i förevarande lagbestämmelse. Ett sådant avtal skulle, enligtbankinspektionens mening, motverka en sund utveckling avfond-kommissionsverksamheten och föranleda fortsatta ingripanden av bankinspektionenmed stöd av fondkommissionslagen. Bankinspektionen anser att det bör göras enerinran härom i lagens motiv. Utredningenföreslår att handelsagenter och kommissionärer uttryckligen åläggs vissa skyldighetergentemot sin huvudman (lojalitetsplikt, informationsplikt, vårdplikt,försäkringsplikt samt skyldighet att hålla varor avskilda). Lagens reglerföreslås bli dispositiva i förhållandet mellan huvudman och mellanman. Dettakan vara rimligt i förhållandet mellan två jämnstarka parter eller tvånäringsidkare. Handelsagentur föreligger enligt förslaget endast om parterna ärnäringsidkare. Vid kommission däremot kan huvudmannen vara en privatperson somlämnar t. ex. en båt, samlar-föremål, antikviteter eller begagnade kläder tillförsäljning i kommission. Idetta fall vore det enligt KOVs mening olyckligt om gmndläggande skyldigheterför kommissionären avtalades bort till nackdel -för huvudmannen/privatpersonen.Detta gäller särskilt vårdplikten och därmed förenad skadeståndsskyldighet.KOV anser att det bör övervägas om inte tvingande regler skall införas för nuangivna fall. Eftersom lagen om oskäliga avtalsvillkor i konsumentförhållandeninte kan tillämpas för att utmönstra avtalsvillkor mellan huvudman ochkommissionär är det angeläget att den föreslagna lagen inte öppnar möjlighettill här åsyftade friskrivningar. Utredningenföreslår i 8 och 43 §§ en allmänt hållen redovisningsplikt för agenter ochkommissionärer. När en enskild lämnar föremåltill försäljning i kommissionuppstår ofta problem för denne p. g. a. brister i kommissionärens redovisning.Uppdragsgivaren har ett befogat intresse av att redovisningen av medel sominflutit vid försälj ningen, görs både på tydligt sätt och inom en rimlig tidefter uppdragets slutförande. Enligt KOV:s uppfattning bör kommissionärensskyldigheter i dessa avseenden komma till uttryck i lagen. Ianslutning till den beskrivning av skyldigheter som åvilar agenten angå ende kundens kreditvärdighet är det också ändamålsenligt att ange, att det ligger i agentens eget intresse att undersöka kundens kreditvärdighet, '79 eftersomagenten bär risken för att avtalet inte uppfylls. det rimligt och sakligt riktigt att behålla kravet i Bilaga3 66 § kommissionslagen att agenten utan uppskov snabbt skall underrättahuvudmannen om anbud och avtal. Det är av synnerligen stort intresse förhuvudmannen att vara tillförsäkrad snabb information härom. 6§ andra punkten i förslaget bör därför lyda: "Särskilt skall han utanoskäligt uppehåll upplysa om anbud som avgetts eller upptagits och avtal somingåtts". Genom att införa krav på information "utan oskäligt uppehåll"uppnås också parallellitet med kommitténs förslag i 11 § andra stycket omhuvudmannens informationsplikt i förhållande till agenten. Ilagförslagets 43 § föreslås att mottagna medel skall hållas avskilda i likhetmed vad som gäller för t.ex. advokater. Eftersom en försummelse mot dennaregel kan medföra straffansvar är det tveksamt om den föreslagna regeln passaräven för sådana näringsidkare som är mindre medvetna om vikten av att nogafölja förpliktelsen att hålla redovisningsmedlen avskilda. Det är m.a.o,betydligt svårare att skapa medvetenhet om detta hos andra näringsidkare änsådana som klart förstår de juridiska distinktionerna. 8 Huvudmannens skyldigheter vid agentur och kommission Bestämmelseni 9 är allmänt hällen. Den skall ändå kunna läggas till grund för huvudmannensskadeståndsskyldighet. Det kan ifrågasättas om den har någon självständigbetydelse vid sidan av 10 och 11 §§. I varje fall borde 911 §§ kunnasammanföras till en gemensam paragraf där plikterna enligt 10 och 11 §§ fårframstå som exempel på den allmänna skyldigheten enligt 9 § att ge hjälp ochstöd. Motbakgmnd av att lagen kan bli tillämplig när enskilda lämnar föremål tillförsäljning av kommissionär/näringsidkare anser KOV att det bör klargöras atten civil huvudman inte kan åläggas lika långtgående skyldigheter som ennäringsidkare. Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd: Kommitténhar bemödat sig att i jämställdhetens intresse uttrycka skyldig heter både för huvudman och mellanman, fastän det bara är mellanmannen som åtagit sig handlingsplikt, medan huvudmannens insatser kommer att avse s.k. borgenärsförpliktelser, eller prestationer som han utger i eget intresse. När det t. ex. i 10 § anges att huvudmannen "skall tillställaagen- '80 tenmaterial som skäligen erfordras för uppdragets fullgörelse", verkar det Prop. 1990/91:63 överflödigt; det rör sig om sådant som huvudmannentillhandahåller i eget Bilaga 3 intresse. I9, 10 och 11 §§ används ordet "skäligen" flitigt i samband medreglering av huvudmannens skyldigheter. Samfundet anser att detta ord äronödigt och bör utgå, annars uppkommer också risk för inte avsedda motsatssluti andra delar av förslaget där ordet inte förekommer (t. ex. 6 § som reglerarvissa av agentens skyldigheter). I11 § regleras huvudmannens skyldighet att lämna underrättelse i vissa fall"utan dröjsmål" och i andra fall "utan oskäligt uppehåll".Såvitt samfundet kan bedöma avses inte någon skillnad vad gäller den tid inomvilken underrättelse skall ske. I så fall bör man använda samma ord. Ettenhetligt begrepp står för övrigt i bättre samklang med förslaget till nyköplag, till vilket lagförslaget anpassats i andra delar. Isamband med vissa tvister mellan återförsäljare ochgeneralagenter på grund av uppsägningar av återförsäljaravtal har från berördageneralagenters sida hävdats att sistnämnda avtal inte är att anse somensamförsäljningsavtal.