prop · GE0387 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringenföreslår mot denna bakgrund att möjligheter till konkurrens mellan SAS ochLinjeflyg skall införas på samtliga linjer i det svenska inrikes primärnätet.Detta bör ske genom att parallella koncessioner utfärdas för båda företagen påsamtliga linjer som något av företagen nu trafikerar. Samtidigtbör inom ramen för befintlig kapacitet i flygplatssystemet nya aktörer tillåtastrafikera inrikes flyglinjer med undantag av sådana där SAS och Linjeflyg harkoncessioner som utnyttjas. Två linjer som aktualiserats i detta sammanhang ärtvärlinjerna och . I sådana fall skall inteSAS och Linjeflyg ha någon särskild prioriterad ställning. Enutgångspunkt för vårt förslag är som framgått att Linjeflygs och SAS nuvarandegemensamma ekonomiska ansvar för ett samlat nät, inklusive del s.k. inrenorrlandsflygel, i princip fömtsätts oförändrat tills vidare. Detta ansvarinbegriper bl.a. ell med hänsyn till passageramnderlag och övrigamarknadsfömlsättningar rimligt trafikutbud på samtliga koncessio-neradesträckor och ett fortsalt samarbete med regionalbolagen. Somen del i det tidigare nämnda ansvaret för ell sammanhållet inrikes-nät harhittills även innefattats krav på en enhetlig prisnivå. Ett väsentligt motivför alt införa konkurrens om än stegvis är som framgått att kunna erbjudakonsumenterna lägre priser. Eftersom fömtsättningar på kort sikt för parallelltrafik i konkurrens dock inte bedöms föreligga på alla linjer anser vi attövervägande skäl talar för att den nuvarande regleringen av högsta normalpristills vidare bör bibehållas. Medde nya riktlinjer som vi föreslår för inrikesflyget förändras fömtsättningarnaför nu gällande resultatutjämning mellan SAS och Linjeflyg. Regeringenförutsätter att flygbolagen gemensamt finner en ny ordning därvidlag medbeaktande av behovet av harmonisering med EGs regler på detta område. Regeringenföreslår all de beskrivna nya möjligheterna till inrikes flyg trafik öppnas från . Vi bedömer att trafikstarten däref ter kommer att ske successivt i samband med flygbolagens byte av trafik program m. m. och i den takt marknadsmässiga förutsättningar föreligger. Regeringensförslag till nya riktlinjer för koncessionsgivningen inom inrikesflyget innebärsom framgått nya möjligheter till parallell trafik i konkurrens. Vi förutsätterall flygbolagen kommer alt utnyttja dessa nya möjligheter, med åtföljandetidigare berörda fördelar ur konsumentsynpunkt. Det bör ankomma påluftfartsverket och de konkurrensbevakande myndighetema att följa utvecklingeni dessa hänseenden. Som framgått skall dessavåra förslag ses som ett första steg mot en mer uttalad avreglering. Regeringenhar tidigare i avsnitt 5.7 berört den planerade utbyggnaden av Arlandaflygplats med en tredje rullbana samt med en järnvägsförbindelse. Det är enligtvår mening viktigt att arbetet med all förbereda ytterligare avreglerande stegfortsätter med sikte på ett genomförande senast dåytterligare kapacitet vid Arianda tillkommit. Vi avser därför ge luftfartsverketi uppdrag att närmare utreda formerna för sädana ytterligare avreglerandesteg. Kommunikationsministemhar beträffande de förslag vi nu redogjort för samrått bl.a. med deskandinaviska kommunikationsministrarna inom ramen för det skandinaviskaluftfartssamarbelet. Statensansvar för den nationella infrastmkturen medger även delägande av andraintressenter i nuvarande statliga flygplatser. Bolagiseringav luftfartsverkets flygplatser kan övervägas som etl sätt att breddainflytande och ansvar och öka effektiviteten i flygplatssystemet. förslag bör beaktas avluftfartsverket i pågående översyn av avgiftssystemet och vid affarsverksöversyneninom . bör redovisa etl samlat förslag tillprinciper för organisation och huvudmannaskap av flygplatserna i primärnätet. Skältill regeringens bedömningar: Flygplatsutredningen:Utredningen föreslår i sitt betänkande bl.a. en bolagisering av samtligaflygplatser i primärflygnätet. Vid varje flygplats bör bildas två aktiebolag,dels ett fastighetsbolag som skulle äga flygplatsens anläggningstillgångar,dels ett driftbolag som avses sköta driften av flygplatsen. Utredningenföreslår vidare bibehållande och utveckling av dagens tvådelade tariff ochersättande av nuvarande resultatutjämningssystem med ett nytt s. k.bonussystem kopplat till alstrad trafik på . Remissinstanserna: Enövervägande majoritet av remissinstanserna är positiva till förslagen ombolagsbildningar vid flygplatserna i primärflygnätet med delat huvudmannaskapmellan staten, kommuner och andra intressenter. Chefen för flygvapnetunderstryker behovet av att tillgodose fortsatt militärt inflytande vid demilitära flygplatserna med civil trafik. och fleralänsstyrelser påpekar vikten av att kommunalt delägande istatliga flygplatser inte får innebära kostnadsöver- Prop. 1990/91:87vältringar på kommunerna. Förslagen beträffande avgifts- och bonussyste-menmöter kritik från bl. a. luftfartsverket, flera länsstyrelser och , som menar att utredningen inte beaktat den nya situation somen avreglering av flygtrafiken kan skapa. En majoritet av remissinstansernaanser att betänkandet allmänt sett måste kompletteras på en rad punkter för attkunna ligga till grund för beslut. Enligt1988 års trafikpolitiska beslut ligger inom statens ansvarsområde, utöverkoncessionspolitiken som vi berört, även att genom en lämpliginfrastruktur ge förutsättningar för en flygtrafik med tillfredsställandenationell täckning samt god kontinuitet och säkerhet. Enfömtsättning för att flygtrafiken skall kunna möta trafikbehoven och därmedbidra till ekonomisk utveckling och tillväxt är tillgången till effektivtdrivna flygplatser. 1 takt med tillväxten inom flygtrafiken ,och då särskilt inom regionalflyget, har flygplatser också blivit en av deviktigaste infrastrukturella fömtsättningarna för regional utveckling. Antaletavresande passagerare i svensk civil luftfart (linjefart och charter) vidsamtliga svenska flygplatser har ökat från 5,6 till12,6 miljoner, vilket motsvarar en ökning . Antaletsvenska flygplatser med linjetrafik uppgår till 42. Av dessa ingår 23 idet s. k. primämätet som trafikeras av Linjeflyg och SAS, medan de övriga ingåri sekundärnätet som trafikeras av regionala flygbolag. I 1988 årstrafikpolitiska beslut konstaterades att det tidigare nämnda nationellaansvaret på ett lämpligt sätt anslöt till primärnätets avgränsning. Vi finneringen anledning att mot bakgrund av våra tidigare framförda förslag angåendeinrikesflyget nu frånträda denna uppfattning. Enviktig princip är dock att statens ansvar för flygplatserna i primämätet intemed nödvändighet behöver innebära ägande av anläggningarna. Av de 23flygplatserna i primämätet är, huvudsakligen av historiska skäl, 18 ägdaav staten och 5 av kommuner. Detta förhållande har fokuserat intresset på deskilda ekonomiska fömtsättningar som gäller för flygplatsdriften vid deflygplatser som drivs av luftfartsverket jämfört med de som drivs av kommunalaoch regionala intressenter. Mot denna bakgrund harflygplatsutredningen utarbetat förslag till nya huvudmannaskapsformer vid flygplatserna i primärnätet. Enligt utred ningens direktiv skulle därvid de fyra största flygplatserna , Land vetter, Stump och anses som nationellt strategiska och undantas från förslagen. Dessa undantag har dock kritiserats av flera remissinstan ser bl. , som menar att samUiga nuvarande statliga flygplatser bör omfattas av förslag om nya huvudmannaskapsfor mer. Regeringen anser för sin del att frågan om en bolagisering av de största flygplatserna är av en sådan principiell natur att den bör övervägas i samband med den pågående översyn av affärsverken inom kommunika tionsdepartementets verksamhetsområde som vi tidigare berört i avsnitt 6.1. Flygplatsutredningenföreslår i sitt betänkande att det vid varje flygplats . 1990/91:87 bordebildas två delägda aktiebolag, ett driftsbolag och ett fastighetsbolag. bedömning skulle en sådan modell leda till såväl ökat regionaltoch kommunalt inflytande liksom till en effektivare drift av flygplatserna.Remissopinionen är som framgått också till övervägande del positiv tilltankarna på en bolagisering med delägande av staten genom luftfartsverket ochkommuner samt andra intressenter, t. ex. näringslivet. Regeringenanser för egen del att en bolagisering av luftfartsverkets övriga flygplatserkan vara ett sätt att bredda inflytande och ansvar och öka effektiviteten iflygplatssystemet. Som tidigare påpekats kan också enligt vår mening statensansvar för den nationella infrastmkturen medge delägande av även andraintressenter i dessa flygplatser. Somlidigare redovisats pågår inom och i samarbetemed bl.a. luftfartsverket ett arbete med att utveckla afiarsverkens ekonomiskaoch politiska styrning. Regeringen anser att slutlig ställning till enbolagisering av flygplatserna bör göras i anslutning till att resultatet avutvecklingsarbetet föreligger. förslag kan därvid fungerasom ett underlag i denna del. F:n lång rad remissinstanser, bl. a.luftfartsverket, flygbolag och länsstyrelser har också framfört erinringar motutredningens detaljförslag och förordat ytterligare komplettering avbeslutsunderlaget. Flygplatsutredningenföreslår i sitt betänkande att den nuvarande tvådelade tariffen bibehålls ochutvecklas. Ett bonussystem föreslås också, som bl.a. skulle ersätta denhittillsvarande resultatutjämningen mellan luftfartsverket och vissa kommunalaflygplatser. Enligt trafikpolitiska beslut skall detta avvecklas . Bonussystemet skulle enligt utredningens förslag vara beroende avpassagerarvolymen och innebära att flygplatser som genererar passagerare tillArlanda får del av det överskott som uppkommer på genom Arlandasnavfunktion i primämätet. Regeringenkan först konstatera att det av utredningen förordade bonussystemet som vitidigare redovisat, kritiserats av flera remissinstanser. Somredan påpekats i föregående avsnitt innebär också utredningens ställningstagandenbeträffande tvådelad tariff och bonussystem knutet till som nav problemi samband med regeringens strävan mot ett mer avreglerat inrikesflyg med fleraktörer på marknaden och fler tvärgående linjer utanför . Ett svensktnärmande till EG innebär dessutom ytterligare krav på hänsyn beträffanderesultatutjämningssystemet. Beslut om dessa regler väntas . Frågorom flygplatsernas effektivitet och om nya avgiftssystem är också viktiga i dediskussioner som pågår mellan staten och om upphävandet av dehittillsvarande begränsningarna i luftfartsverkets avgiftssättning till följdav intentionerna i det s. k. SILA-protokollet . Detär mot denna bakgrund regeringens åsikt att de förslag som flygplatsutredningen presenterat på flera punkter bör kompletteras för att kunna ligga till gmnd för beslut. Denna vår åsikt stöds också av en rad remissinstanser. Som tidigare påpekats pågår inom luftfartsverket för när varande arbete med att utarbeta nya principer för verkets avgiftssystem. bör därför, bl. a. i de avseenden vi här behandlat, komplet- 199 lera beslutsunderlaget.Arbetet bör ske i samverkan med berörda kommuner, chefen för flygvapnet ochSvenska kommunförbundet. bördärefter återkomma till regeringen med en samlad redovisning av förslag tillorganisation och huvudmannaskap för flygplatserna i primärnätet samt engenomförandeplan, att föreläggas . 7.4 Förändring av regler avseende mark- och naturresursanvändningen. Regleringenav användningen av träfiberråvara bör upphävas förutsatt att detta kan skeutan allvarliga negativa industriella och regionalpolitiska konsekvenser. Skältill regeringens bedömning: Lagen (1987; 588) ochförordningen (1987:589) om träfiberråvara trädde i kraft den ochersatte regler om hushållning med träfiberråvara i 136 a § byggnadslagen(1947:385, omtryckt 1981:872). De nya reglerna innebar en betydande begränsningav prövningsskyldigheten. Regeringen beslutade om vissaundantag från kravet på tillstånd för att använda träfiberråvara för eldning(SFS 1990:4067). 1989/90:100 anmälde vi vår uppfattning att det fannsskäl att överväga i vilken utsträckning det går att ytterligare begränsa denprövning som sker med stöd av lagen. Regeringen beslutade omdirektiv (Dir. 1990:38) för en översyn av lagstiftningen. Landshövding förordnades som särskild utredare. Lagenom träfiberråvara syftar till att motverka råvambrist inom skogsindustrin.Råvaruprövningen avser dels användningen av träfiberråvaror i storaskogsindustriella anläggningar, dels i anläggningar som använder industridugligaråvaror för eldningsändamål. Utredningsmannensslutsatser är att prövningen på det skogsindustriella området inte spelar någonavgörande roll för balansen på virkesmarknaden och för skogsindustrinsförsörjningsmöjligheter. Samhället och industrin förfogar över merverkningsfulla medel för att påverka virkesutbudet och därmed underlättaskogsindustrins råvamförsörjning. Enligt utredaren kan därför lagens reglermed avseende på användningen av träfiberråvara inom skogsindustrin upphävas. Skogsindustrin skall,enligt lagens mening, ha förtur till förädlingsbara råvaror, eftersom detta ärden samhällsekonomiskt bästa hushållningen Endast överskott av sådana råvaror bör få användas Prop.1990/91:87 för eldning. har vid olika tillfällen beslutat omekonomiska styrmedel på del energi- och miljöpolitiska området, bl.a. svavel-och koldioxidskatt på fossila bränslen, vilket ökar biobränslenas konkurrenskraft.Framför allt såg- och kutterspån kan därigenom i stor utsträckning komma attefterfrågas som bränsle. Spån utgör av träskiveindustrins råvara. Enligtutredaren kan träskiveindustrins spånpris komma att fördubblas, främst tillföljd av styrmedlens inverkan. Slutsatsen är att skivindustrins existens i såfall äventyras om träfiberlagen upphävs och inga andra åtgärder vidtas.Utredaren utvecklar en modell för hur effekterna i industrin kan neutraliserasom styrmedlen höjer priset på industrispån. Utredaren visar hur ett sådantprisgenomslag skall kunna konstateras samt föreslår en restitution i industrin,t.ex. genom någon skattenedsättning, motsvarande styrmedlens genomslag påinduslrispånets pris. Enligt utredaren snedvrider systemet inte konkurrensenmellan svensk och utländsk industri. Utredaren föreslår att om förslaget inteantas, bör träfiberlagen omarbetas i den del som avser råvamanvändning förbränsleändamål så att den blir lättare att tillämpa. Sedanden särskilde utredaren lämnade sin redovisning har förslag om ytterligare stödtill användning av biobränslen tagit form. Industriministern har anmält atthan senare bl.a. kommer att föreslå stöd till investeringar i anläggningar förkraftvärmeproduktion med biobränslen. Det kan inte uteslutas att ett stöd kanbidra till ökad efterfrågan på industrispån för energiändamål. Regeringenanser att det är önskvärt att området för prövning av träfiberråvaranavregleras. Vår uppfattning är emellertid att detta inte får innebära attråvamförädlande företag, som är industri- och regionalpolitiskt betydelsfullariskerar att slås ul. Utredningsförslaget om ett restilu-tionssystem som kanneutralisera negativa bieffekter av energi- och miljöpolitiska styrmedel,granskas , b. a. med avseende på dess betydelse förinternationella konkurrensrelationer. Regeringen avser alt senare återkomma medförslag om lagstiftningen på träfiberområdet i dess helhet. Jordförvärvslagenbör ändras så att förvärv av jordbruks- och skogsfastigheter underlättas.Förslag om detta redovisas . Skäl till regeringensbedömning: jordpolitiska lagstiftningen har uppställts hinder mot vissaförvärv av jordbmks- och skogsfastigheter i syfte att begränsa jordinnehavettill vissa ägarkategorier och att underlätta rationalisering av fastigheterna.I lagstiftningen har också ställts krav när det gäller skötseln av jordbruk ochskogsbruk. Såvälgällande jordförvärvslag som lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark komtill för att tillgodose de riktlinjer för jordbrukspolitiken som hade antagitsunder . En omfattande översyn avjordförvärvslagen genomfördes . I propositionen med förslag tilländringar i lagen (prop. 1986/ 87:122) framhöll regeringen bl.a. att behovet avstorleksrationalisering inte var lika stort som . Mot bakgmnd av attett rationellt utnyttjande av jordbruks- och skogsmarken får anses vara ettsamhällsintresse, ansåg regeringen emellertid att det var viktigt att även ifortsättningen fortlöpande förbättra ägo- och ägarförhållandena i jordbruketoch skogsbruket. En modernisering av lagen var i det sammanhanget viktig. Sedanår 1987 har de jordbrukspolitiska förutsättningarna ändrats. beslutadevåren om en ny livsmedelspolitik (prop. 1989/ 90:146, JoU25, rskr. 327).Den nya livsmedelspolitiken innebären marknadsanpassning och avreglering avjordbruket. En utgångspunkt för den ändrade politiken har varit attjordbruksproduktionen i princip skall vara underkastad samma villkor som andranäringar. beslutade om en anpassning av lagen om skötselav jordbmksmark till de nya förhållanden som en avreglering ochmarknadsanpassning innebär. a. upphörde bmkningsplikten fr.o.m. den I juli1990 liksom kravet på tillstånd för den som vill ta jordbruksmark urproduktionen. På en avreglerad marknad bör en jordbmksföretagare själv fåavgöra hur marken skall utnyttjas. Ävenom jordförvärvslagen har ansetts vara ett viktigt jordbmkspoli-tiskt instrumentså påverkar lagen i sin nuvarande utformning endast en mindre del av det totalaantalet överlåtelser av jordbruks- och skogsfastigheter. Endast avsamtliga överlåtelser prövas enligt lagen. Av ansökningarna bifalls . Lagensbetydelse som styrmedel kan mot den bakgmnden, enligt regeringens mening,ifrågasättas. /90 prövades drygt 6000 ärenden av lantbruksnämnderna. Enligtlantbmksstyrelsen krävde handläggningen av dessa ärenden hos lantbruksnämndernaungefär 64 årsverken, varav 37 årsverken utfördes av handläggandepersonal och 24 årsverken av administrativ per- Prop. 1990/91:87 sonal. Detär således omfattande resurser som tagits i anspråk för den prövningsom sker. Den23 febmari 1989 förordnade chefen för jordbmksdepartementet professorn att utreda vissa frågor rörande jordförvärvslagstiftningen. Utredarenavlämnade en rapport över resultatet av utredningsarbetet. 1rapporten hävdas att jordförvärvslagen i stor utsträckning har tjänat ut somett effektivt redskap för den politik den skall befrämja. Endast i ettavseende, nämligen då det gäller juridiska personers ägande, har lagen, enligtrapporten, verksamt fyllt sitt syfte. I rapporten föreslås ingen ändring avjuridiska personers möjligheter att förvärva jordbruksfastigheter.Bestämmelserna som syftat till att underiätta rationaliseringsprocessen i jord-och skogsbmket bor däremot enligt rapporten lyftas ut ur förvärvslagstiftningenliksom alla bestämmelser om prisprövning. Vad gäller lagens regionalpolitiskamålsättningar konstateras i rapporten att om ratio-naliseringsbestämmelsematogs bort, skulle lagen kunna göras till ett verksamt regionalpolitisktinstmment, låt vara att lagens betydelse i det sammanhanget alltid kommer attvara begränsad. Motden här bakgrunden pågår inom jordbmksdepartementet en omfattande översyn avjordförvärvslagen. Som framfördes i regeringens skrivelse till (skr.1990/91:50) bör betydande förenklingar genomföras. Ocksåjordförvärvslagen måste anpassas till de nya riktlinjerna för livsmedelspolitiken.Med en ändrad livsmedelspolitik ställs större krav på lantbrukarna att agera somföretagare på en marknad. Enligt regeringens mening måste de då ges en ökadhandlingsfrihet vid överlåtelse av mark. Utgångspunkteni arbetet med förslagen är att en avreglering skall ske med beaktande avregionalpolitiska aspekter och att juridiska personers möjlighet till förvärvinte ändras. I vissa områden med mycket svåra arronderingsförhållanden kan dockäven fortsättningsvis prövning behövas. Regeringenåterkommer senare i vår till med förslag till ändringar ijordförvärvslagen enligt de riktlinjer som redovisats. 7.5 Avveckling av vissa branschstöd 7.5.1Anpassning av prisregleringen på fisk Huvuddelenav prisregleringen på fisk avskaffas fram till den . Fömtsättningarnaför den svenska fiskerinäringen har förändrats väsentligt de senaste årenframför alll genom en ökad internationalisering. Haven har indelats inationella fiskezoner vilket innebär att tyngdpunkten i det svenska havsfiskethar förskjutits från till . Inom EFTA har träffats enöverenskommelse om en liberaliserad handel med fisk och fiskprodukter. MellanEFTA och EG pågår förhandlingar om tillskapandet av ett europeiskt ekonomisktsamarbetsområde, EES. Förhandlingar pågår även inom . Vidare har storaförändringar skett i fiskbestånd och marknad vilket innebär stora påfrestningarbåde för yrkesfisket och den svenska fiskberedningsindustrin. Ett exempel ärdet vikande beståndet av torsk i . Ett annat är det ökande beroendetav att avsätta sill på marknaden som efterfrågan generellt är svag. Antaletyrkesfiskare uppgår till 3 250. Det är en minskning sedan år 1985.Minskningen har framför allt skett på ostkusten. Härtill kommer 570binäringsfiskare. Av det totala antalet fiskare är bosatta på ,på sydkusten och på ostkusten. Av antalet är sötvaitensfiskare.Antalet fiskefartyg över 12 m är 530, vilket är ungefär samma antal som år1985. Saltsjöfiskets sammanlagda fångst uppgick år tillett försäljningsvärde av 705 milj.kr. Fisk och fiskprodukter exporterades undersamma år till ett värde av 720 milj.kr. medan importen uppgick till 2400 milj.kr. Den6 uppdrog regeringen åt statens jordbmksnämnd ochfiskeristyrelsen att utreda vissa frågor rörande fisket. Utredningen skullegöras mot bakgmnd bl. a. av EFTA-överenskommelsen om frihandel med fisk ochfiskprodukter. Enligt direktiven skulle jordbmksnämnden och fiskeristyrelsenlämna dels ett detaljerat förslag för prisregleringen på fisk m. m. /92, dels föreslå principer för anpassningen avprisregleringen för tiden t.o.m. , dels föreslå riktlinjerför utformningen av de framtida fiskeripolitiska medlen. ochfiskeristyrelsen skulle vid fullgörandet av uppdraget samråda med bl.a.berörda organisationer på fiskets område och noga följa utvecklingen av depågående internationella handelsöverläggningarna. Myndighetema har den 11december 1990 redovisat förslag till prisregleringen för nästa budgetår samtvissa överväganden för åren därefter. Förslagetom prisregleringen för nästa budgetår fogas till protokollet i Prop. 1990/91:87detta ärende som bilaga 2A. Myndigheterna fortsätter sitt arbete med övrigafrågor, varvid bl.a. resultaten av pågående förhandlingar i och mellanEFTA och EG kommer att beaktas. ochFiskbranschens riksförbund har beretts tillfälle att muntligt lämna sinasynpunkter på myndigheternas förslag. Konsumentdelegationen har inkommit medsynpunkter på förslaget. Måletför fiskepolitiken innebär att vi skall utnyttja landets vatten- ochfisktillgångar på sådant sätt att de långsiktigt kan medverka till livsmedelsförsörjningenoch till vårt välstånd i övrigt. Medlen inom fiskepolitikens område utgörs avlagstiftningen om rätt till fiske, regleringen av priserna på fisk ochekonomiskt stöd till fisket, statligt finansierad fiskevård och forskning. Hitkan vidare räknas de insatser som görs av de statliga myndigheterna i fråga ominternationella förhandlingar, fiskeriundersök-ningar, rådgivning ochinformation. De fiskeripolitiska medlen måste anpassastill de internationella fömtsättningarna. Beträffandede föreslagna anpassningarna av prisregleringen vill regeringen framhållaföljande. EFTA-överenskommelsen om frihandel med fisk och fiskprodukter träddei kraft . Den innebär bl. a. att generella statliga stöd tillfisket skall avskaffas fram till den 1 januari 1994.Efter nämnda datum är följande stöd till fisket tillåtna, nämligen stödsystemmed lägsta tillåtna priser och inköp av överskott, regionalt motiverade stödutifrån specifika kriterier samt stöd till stmkturanpassande åtgärder inomfisket. Huvuddelen av stödet till svenskt fiske lämnas inomprisregleringssystemet och är pristillägg av generell natur. Härav går tillsill/strömmingsfisket. Detta stöd kan inte bedömas vara förenligt medEFTA-överenskommelsen.