prop · GE03150 · 1990-12-31 00:00:00 — Dessa intäkter skallsättos i relation till de nya kostnader kommunen får till följd av det nyaåtogandet på hälso- och sjukvårdens område. Härvid kan utfallet för denenskilda kommunen bli antingen en överkompensation så att intäktema överstigerde kostnader kommunen får eller att det uppsfår en bristsituation, dvs.kommunen får inte tillräckligt med resurser för alt klara de nya kostnaderaa. Ibåda dessa fall träder den mellankommunala kostnadsutjämningen in. 1 det fallintäkteraa är högre än kostnadema får kommunen avstå resurser till systemet, idet andra falletyiir kommunen resurser från systemet. Utfallet för kommunen år1992 är det jag kallar kommunens ingångsvärde i den mellankommunalakostnadsutjämningen. 3 1990/91. Detmellankommunala systemet bör omfatto samtliga konimuner utom de landstingsfriakommuneraa , och . Det bör inte under omsfållningsperiodenfinnas någon nedre gräns för fördelningsbelopp utan alla kommuner fömtom desist nämnda bör ingå i systemet. Motivet för detto är att alla resurser som kanavvaras av någon kommun behövs för att ge stöd åt de kommuner som har störstbehov. Alla kommuner som omfattas av systemet ges också sammaomsfållningsperiod. Figur1 Resultat av den ekonomiska regleringen för kommunema A resp. B 1990/91:150 3 IH Till fördelning BNya kostnader lJ Nya intäkter Avfiguren framgår att kommunen A får högre intäkter än kostnader . Förkommunen A betyder det att den får ge överskjutande resurser till denmellankommunala kostnadsutjämningen. Kommunen B får högre kostnader än intäkteroch behöver därför ett tillskott från systemet 1992 kunna fåcka sinafillkommande kostnader. Exemplet bygger på antogandet att båda kommuneraa liggeri samma län. Det överskjutande belopp som uppkommer i kommun A blir en del avlänets totola utjämningsbelopp. Med detto menar jag tillgängliga medel frånkonimuner som får överskott och som kan fördelas inom länet. I vissa län kommer detillkommande kostnaderaa att vara stöne än de nya intäkter som finns inomlänet, i andra län kommer motsatt förhållande att råda. Därför måste systemetmedge att resurser kan tas från de län som har överskott och att detto fördelaspå ett sådant sätt att behoven fåcks för varje kommun . Denmellankommunala kostnadsutjämningen får således endast medel från kommuner somfår ett överskott i den ekonomiska regleringen. De kommuner som redovisas ibilagoraa 7-9 och som anges få avsfå resurser har således i den ekonomiskaregleringen fått ett överskott av intäkter i förhållande till sina nya kostnadertill följd av reformen. Resurseraasom finns inom den mellankommunala kostnadsutjämningen Prpp. 1990/91:150 börfördelas efter samma kriterier som det nya stotsbidraget till service Bil. 1:3och vård till äldre och handikappade. På det sättet kan man förbättramöjlighetema att förverkliga principen att alla konimuner skall ges lik-artodefömtsättningar att klara uppgiften trots att behoven och möjlighetema att organiseraverksamheten kan skifta. Dessa kriterier är antolet förtidspensionärer, viktotantol personer i de högre åldraraa, den relativa andelen ensamboende i kommunensamt kommunens glesbygdsgrad. Häraästgäller att fastsfålla hur mycket resurser kommunen skulle få om resursema redanidag fördelades uteslutande efter de behovskriterier som också besfåmmerstotsbidraget, dvs. kommunens behov jämfört med andra kommuners behov enligtdessa kriterier. Om kommun A får av stotsbidraget i länet så får kommun Aockså av utjämningsbeloppet i länet när omställningsperioden är slut. Pådetto sätt har jag fått fram vad jag kallar utjämningsandelen för kommunen,dvs. vad kommunen skall ha i ett rent behovsrelaterat system. Vid sidan avdenna andel av utjämningsbeloppet får givetvis kommunen sina övriga intäkter.Om kommunen hör till dem som får överskott reduceras intäkteraa med det beloppkommunen ger till den mellankommunala kostnadsutjämningen. Vidremissbehandlingen av äldredelegationens rapport (Ds 1989:27) framfördes frånkommunalt håll att anpassningsperioden inte får bli för lång. Jag delar dennauppfattning. De fördelningseffekter som uppsfår är enligt min mening inte stöneän att kommuneraa bör kunna klara av att hantera dem . Jag anserdärför att den gradvisa anpassningen bör inom loppet av och attsamma tidsperiod skall gälla för alla konimuner som ingår i systemet. Förkommuneraa i exemplet återsfår att gradvis anpassa sigfill det utjämningsvärde som räknats fram utifrån deras behov i jämförelse medandra kommuner i länet. För kommunen A gäller all den har mer intäkterän de tillkommande kostnaderaa. Därför får den avsfå överskottet till denmellankommunala kostnadsutjämningen. Kommunen har behov av avutjämningsbeloppet i länet. Netto får kommun A således först ge överskottettill systemet för att sedan få sin andel av länets totola utjämningsbelopp,kommunens utjämningsvärde. Detto belopp utgör av länets utjämningsbelopp.Under omsfållningsperioden (1993-1997) skall således kommun A gradvis närmasig detto utjämningsvärde. får kommun A för varje årbehålla mer och mer av överskottet. För kommun B gäller däremot, helt fiktivt,att den får av stotsbidraget i länet och därmed också av länetsutjämningsbelopp som utjämningsandel. Eftersom kommun B inte fick någotöverskott i den ekonomiska regleringen behöver inte heller kommunenleverera in medel till systemet för kostnadsutjämning. För kommun B innebäromsfållningsperioden och den gradvisa anpassningen tillutjämningsvärdet att tillskottet från den mellankommunalakostnadsutjämningen avtrappas med en femtedel varje Prop. 1990/91:150 år. Figur 2 Den mellankommunalakostnadsutjämningen - ingångsvärde Utfalletav den ekonomiska regleringen i landet visar att utjämningsbeloppet totolt förriket är 1 400 milj. kr. I bilaga 1:3.7 redovisas kommunvis ingångsvärdena förden mellankommunala kostnadsutjämningen. För de kommuner som får överskott iden ekonomiska regleringen och som skall avsfå resurser till andra kommuneranges hur mycket resurser som skall avräknas, övriga kommuner redovisas med 0.I bilaga 1:3.9 redovisas utfallet av den mellankommunala kostnadsutjämningen. Idenna bilaga redovisas med negativa tol de kommuner som får överskott och skallavsfå detto till systemet för den mellankommunala kostnadsutjämningen. För atttydliggöra systemet redovisar jag i det följande det verkliga utfallet av denmellankommunala kostnadsutjämningen i ett län. Tabell 1 länsingångsvärden i den mellankommunala kostnadsutjäm- Prop. 1990/91:150 ningen i tkr, prisnivå Bil. Örebroliin 40 885 I 254 Avtobellens kolumn A framgår att fem av länets konimuner fått överskott avintäkter i den ekonomiska regleringen. Totolt för länet skall 40,9 milj. kr.avstås till den mellankommunala utjämningen. De konimuner som fått underskott ilänet markeras med O i denna kolumn. Ikolumn B redovisas för varje kommun utfallet av den ekonomiska regleringen. Dekommuner som fått för lite resurser markeras med positiva tol och kommuner medöverskott med negativa tol. Detto underskott uppgår till 42,1 milj. kr. Örebroläns överskott räcker inte för att fåcka underskottet . Om länetskonimuner skall få fåckning för sina tillkommande kostnader till följd avhuvudmannaskapsreformen behövs ett tillskott till länet uppgående till 1,3milj.kr. Detto underskott fåcks av den mellankommunalakostnadsutjämningen. TabeU2 Mellankommunal kostnadsutjämning i län 1992 -1997 i nominella belopp itkr, prisnivå IÖrebro län har kommun fått 9,0 milj. kr. för lite i den ekonomiskaregleringen. får genom den mellankommunala kostnadsutjänmingen (1993 - 1997) mindre och mindre andel av utjämningsbeloppet. OmAskersund fått en helt behovs- baserad andel av utjämningsbeloppet skulle detto ha uppgått fill Prop. 1990/91:150 2,1milj.kr. Denna andel baseras på andel av stotsbidraget till Bil.1:3 service och vård till äldre och handikappade i län. Under de femåren skall således anpassa sig till denna nya nivå,utjämnings-värdet. Örebrokommun hör till dem som fått ett överskott i den ekonomiska regleringen, 16,4milj.kr. som avstås till den mellankommunala kostnadsutjämningen. Under deföljande fyra åren får behålla en allt stöne andel av detto överskott,dvs. kommunen lämnar ifrån sig en allt mindre andel av överskottet till denmellankommunala kostnadsutjämningen. , när omsfållningsperioden ärslut, får 1,3 milj.kr. (utjämningsvärdet) av den mellankommunalakostnadsutjämningen. Kommuneraa och får under hela omsfållningsperiodenavsfå medel till den mellankommunala kostnadsutjämningen. Båda dessa kommunerhar således fått ett överskott av intäkter i förhållande till de nya kostnaderkommunen övertar i och med reformen. Behovetav kostnadsutjämning netto (skillnaden mellan överskott och underskott) är ilänet inte särskilt stort, ett underskott om 1,3 milj.kr. av det totolautjämningsbeloppet som uppgår till 1 400 milj.kr. För att ge en bild av hurrepresentotivt län är vill jag nämna att 10 län får underskott, dethögsto underskottsbeloppet uppgår till 123,6 milj.kr. och medelvärdet fill 32,2milj.kr. Av de 13 län som länrnar överskott till den mellankommunalakostnadsutjämningen är det högsto överskottsbeloppet 90,1 milj.kr. ochmedelvärdet 24,8 milj.kr. Närhuvuddragen i den mellankommunala kostnadsutj änmingen behandlades iäldredelegationens rapport (Ds 1989:27) föreslogs att systemet skulleadministreras centralt. Denna ordning, som för övrigt gäller förskatteutjämningssystemet, fick också stöd av flertelet remissinstonser somyttrade sig i frågan. Jag ansluter mig till denna ståndpunkt och menar attsocialstyrelsen och skattemyndighetema får samverka i denna uppgift. Ennaturlig uppdelning dem emellan är att lämnar underlag tillskattemyndighetema för respektive kommun. Skattemyndigheternas uppgiftbegränsas härigenom till att ansvara för att beloppen regleras mot denmånatliga utbetolningen av kommunalskatlemedel. Föratt undvika att utjämningsbeloppen urholkas av inflationseffekter och attsystemet därigenom förlorar i effektivitet föreslår jag att utjämningsbeloppenräknas upp . Justeringen av beloppen bör enligt min mening följakostnadsutvecklingen inom den kommunala sektora, där personalkostnaderaa utgören dominerande faktor. Jag föreslår mot bakgmnd av detto attlönekostnadsutvecklingen inom den berörda verksamheten av den kommunala sektomfår utgöra gmnd för uppräkningen. Ettsystem för mellankommunal kostnadsutjämning enligt den modell jag harföreslagit bör införas . Den mellankommunalakostnadsutjämningen föreslås bli lagfäst genom Prop. 1990/91:150 en särskildlag om mellankommunal kostnadsutjämning med anledning av Bil. 1:3 ändrathuvudmannaskap för service och vård för äldre och handikappade. Jag avser attsenare föreslå regeringen besluto om nännare föreskrifter om denmellankommunala kostnadsutjämningen. Sammanfattningav den mellankommunala kostnadsutjämningen Systemetför mellankommunal kostnadsutjämning innebär i sammanfattning -att de kommuner som efter denekonomiska regleringen får intäkter som överstiger de nya kostnaderaa förhuvudmannaskapsförändringen avsfår detto överskott till den mellankommunalakostnadsutjämningen, -att de kommimer som år 1992inte får fiill fåckning för sina nya kostnader genom den ekonomiska regleringenfår medel från den mellankommunala kostnadsutjämningen så att måletkostnadsfåck-ning kan uppnås, -att den mellankommunalakostnadsutjämningen omfattor alla kommuner utom de landstingsfria och attsamtliga kommuner som får överskott i den ekonomiska regleringen avsfårresurser till systemet, dvs. den mellankommunala kostnadsutjämningen ärriks-fåckande, -att den mellankommunalakostnadsutjämningen utjämnar kostnaderaa gradvis mellankommunema så att kommunema får möjlighet att anpassa sig till en behovsbaseradresursfördelning, -att kommunema endastfår den andel av utjänmings-beloppet som motsvarar kommunens behov enligt dekriterier som styr stotsbidraget, dvs. en helt behovsbaserad fördelning. Det ärdetto belopp som benämns utjämningsvärde, -att utjämningsbeloppet fördelastill kommunema efter de behov respektive kommun har enligt sainma kriterier somstyr stotsbidraget till service och vård till äldre och handikappade, dvs.kommunens andel av stotsbidraget i det egna länet styr kommunens andel avutjämningsbeloppet i länet, -att utjämningsbeloppet underåren 1993 - 1997 kommer att uppräknas vilket innebär att beloppet totolt settinte minskar men att kommunerna gradvis närmar sigutjämningsvärdet, dvs. en helt behovsbaserad fördelning. 4.3 Stimulansbidrag Prop. Detär väsentligt att olika boendealtemativ byggs ut och erbjuds människor sombehöver nära tillgång till personal. Gmppboende för ålders-demento kan erbjudatrygghet och stimulans men också tillgodose tillsynsbehovet. Lagen (1985:568)om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. ålägger landstingen,eller i förekommande fall kommunema, att tillhandahålla gmppbostod åt psykisktutvecklingsstörda som behöver sådan särskild omsorg. Också för andra personermed fiinktionshinder och behov av stöd och hjälp kan en gmppbostod vara enlämplig boendeform. Ipropositionen 1990/91:14 om ansvaret för service och vård till äldre ochhandikappade m.m. föreslogs att särskilda medel skulle avsättas bl.a. för attstimulera utbyggnaden av gmppbosfåder samt för informations-ochutbildningsinsatser inför äldrereformens genomförande. Riksdagengodtog (1990/9 l:SoU9, rskr. 97) med utgångspunkt i propositionen att 300milj.kr. skall utgå för att påskynda utvecklingen avgmppboende för åldersdemento och psykiskt utvecklingsstörda. Vid sinbehandling av propositionen framhöll socialutskottet också behovet av nyaboendeformer för psykiskt sjuka människor och fysiskt handikappade. Riksdagentog enligt utskottets förslag sfållning för att 100 milj.kr. skallavsättos för att stimulera utvecklingen av nya boendeformer fördessa gmpper. gav regeringen till känna att regeringen borde utformaregler för detto stimulansbidrag och återkomma till i frågan. Utskottetuttolade också att särskilda satsningar måste göras så att kravet på eget mminom långtidssjukvården kan tillgodoses och att ett särskilt stimulansbidragför ombyggnader i sådant syfte bör införas. gav enligt utskottetsförslag regeringen till känna att stoten fr.o.m. år 1992bör avsätto sammanlagt 1 000 milj.kr. för detto ändamål samt att regeringenborde återkomma med förslag om hur ett sädant stimulansbidrag bör utformas. Utskottetbehandlade i detto sammanhang villkoren för bostodslån och stimulansbidrag tillgmppbosfåder och berörde också de villkor för bostodslån som bör gälla vidombyggnad av de sjukhem som kommunema tor över. Utskottet anförde bl.a. att detkan vara lämpligt att efterge kravet på kokmöjlighet i gmppbosfåder föråldersdemento men också, när det gäller utformningen av boende föråldersdemento, att regelsystemet bör ses över och sådana lösningar sökas attett decentraliserat beslutsfattande möjliggörs. Riksdagengav i enlighet med utskottets förslag regeringen till känna att ett stotligtstöd till utbildning och infonnation i samband med genomförande aväldrereformen bör utgå med totolt 500 milj.kr. tog ocksåsfålhiing för att ett tillfålligt stetsbidrag för år Prop. 1990/91:150 1992skulle införas för landstingen och de landstingsfria kommunema Bil. 1:3 medsyfte att nedbringa kötideraa inom vissa delar av sjukvården. 4.3.1 Stimulansbidrag till gruppbostäder Mittförslag: anvisar medel till ett särskilt stimulansbidrag om 400milj.kr. för /92 för att påskynda utvecklingen av gmppboendeinom kommunema och landstingen. Motsvarande bidrag fömtsätts utgå under deföljande fyra budgefåren, vilket innebär att sammanlagt 2 000 milj. kr kommeratt avsättas för detto ändamål. per enhet som fårdigsfållts ochframöver. Skälenfor mitt förslag: Det föreligger stora behov av insatser för gmppenåldersdemento. Bl.a. behöver dagverksamheter byggas ut och det är angeläget attbehovet av gmppbosfåder tillgodoses. Med gmppboende-enhet avser jag ett litetantol lägenheter som har tillgång till gemensamt personalstöd och som delar påvissa gemensamma utrymmen. Gmppbo-stoden med sin småskaliga miljö är bättreanpassad till de åldersdementas behov än t.ex. ålderdomshemmet och institutionsmiljöninom långtidssjukvården. och har i sin rapport tillregeringen angående gmppbosfåder för äldre redovisat ett framtida behov av ca18 000 bosfåder varav ca 15 000 avser åldersdemento. Gmppbostodför psykiskt utvecklingsstörda är en särskild omsorg enligt lagen (1985:568) omsärskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl (omsorgslagen).Avvecklingen av vårdhemmen för psykiskt utvecklingsstörda och omsorgslagensvidgade personkrets innebär ett ökat behov av bl.a. gruppbosfåder, men också avnya bostedsformer av mer varierande och flexibel karakfår . Förnärvarande bor ca 5 000 personer på vårdhem för psykiskt utvecklingsstörda ochca 3 000 vuxna utvecklingsstörda personer bor i sina föräldrahem. Många av dessakan behöva gmppbostod som särskild omsorg. Också för hemmaboende bam ochungdomar och för boende på elevhem kommer det att finnas behov av gmppbosfåder. Vidbehandlingen av propositionen 1990/91:14 om ansvaret för service och vård tilläldre och handikappade m.m. uttolade socialutskottet att det också behövs enkraftig utbyggnad av altemativa boendeformer för människor med fysiskahandikapp av olika slag och för människor som drabbats av psykiska störaingar.Utflyttningen från institutionema innebär att olika former av gemensamt boendebehöver utvecklas bl.a. i form av gmppboende. För vissa gmpper kan också ettantel separato men organisatoriskt och personalmässigt sammankoppladelägenheter med vissa gemensamma utrymmen vara lämpliga. En viss utbyggnad skerredan idagav nya boendeformer för psykiskt sjuka och fysiskt handikappade. Riksdagensbeslut om tydligare ansvarsförhållande när det gäller boendet för dessa gmpperkan nu antas påskynda utvecklingen och jag ansluter mig till utskottets bedömningatt ett stotligt stimulansbidrag bör utgå även för dessa gmpper. När det gälleraltemativa boendeformer för psykiskt sjuka och fysiskt handikappade utgår jagifrån att utfonnning och innehåll måste planeras flexibelt ufifrån de enskildamänniskomas behov. Jag bedömer att samma regler bör gälla för erhållande avstimulansbidrag till gemensanima boendeformer för psykiskt sjuka och fysiskthandikappade som för de tidigare nämnda gmppbosfådema. I proposifionen 1990/91:14angavs att bidrag borde utbetolas med . per fårdigsfålld enhet somett engångsbidrag. Efter att ha tegit del av den behovsanalys somsocialstyrelsen lämnat vid redovisningen av uppdraget angående gmppbosfåder,vill jag föreslå vissa korrigeringar av nivån på stimulansbidraget. För attåstedkomma en kraftftill stimulanseffekt anser jag att bidragsnivån bör höjas.Nivån på stimulansbidraget för gmppboendeenheter fårdigsfållda fr.o.m. år 1991bör utgöra . Bidraget bör utgå per fårdigsfålld enhet som uppfyllerde allmänna fömtsättningama för stotligt stöd vid ny- och ombyggnad av bosfåder.Bidraget lämnas inom en totol ram på 2 000 milj.kr. Bidragetskall i huvudsak utgå till kommuner och landsting som enligt socialtjänstlagen(1980:620) och omsorgslagen har en skyldighet att inrätto särskildaboendeformer för olika gmpper av äldre och handikappade. Stimulansbidrag börockså kunna utgå i de fall en gmppboendeverk-samhet uppförs och drivs avkooperativ eller stiftelse eller i andra former av enskild regi. Stimulansbidragetbör utbetolas av kalenderårsvis i efterskott efter det attgmppboendeenheten fårdigsfållts. Jag avser att återkomma till regeringen medförslag om de närmare föreskrifter som behövs om bidragets utformning,ansökningsförfarande m.m. 1990/91:150 Bil. 4.3.2 Stimulansbidrag för ombyggnad av lokala sjukhem och andra värdinrättningar Mittförslag: Det stimulansbidrag som syftar till att få till stånd fler enkelmm vidutbyggnad och ombyggnad av lokala sjukhem och andra särskilda boendeformer förservice och omvårdnad utges . per enkelmm som tillkommer vid ombyggnad och i sambanddärmed gjord utglesning av befintliga flerbäddsmm samt vid utbyggnad avsärskilda boendeformer för service och omvårdnad. Skälenför mitt förslag: har iimeburit en föräridring av Prop.1990/91:150 långtidssjukvårdens verksamhetsinriktning och allt stöne krav harockså Bil. 1:3 sfållts på miljön. betonas omvårdnad och boende mer äntidigare medicinska inriktning. eftersträvas en tydligare avgränsningmot den geriatriska klinikftinktionen. Hemtjänstenoch hemsjukvården har byggts ut och organiserats för att mötomycket kvalificerade omvårdnads- och sjukvårdsbehov hos de människor som idagkan ges möjlighet att bo kvar och vårdas i sitt eget hem. Det lokala sjukhemmethar då en viktig funktion att fylla som avlastning för anhöriga eller för enkortare tids s.k. växelvård. I glesbygdskommuner med stora avstånd tilllänssjukvård har i vissa fall det lokala sjukhemmet kortvarigt kunnat erbjudaobservation och viss somatisk akutsjukvård. I huvudsak kan docklångtidssjukvården anses utgöra en boende- och omvårdnadsfunktion för demänniskor som inte kan eller vill bo kvar i den egna bostoden. senaste patientinventering () hade av samtligalångvårdspatienter vårdats . Andelen patienter med mycket långavårdtider har ökat och av dessa utgör äldre med ålders-demensen växande gmpp. Densomafiska långfidssjukvården byggdes ut kraftigt framförallt under 1960- och1970-tolen men också i början på 1980-tolet. Under denna tidtillkom drygt tre fjärdedelar av samtliga drygt 50 000 långvårdsplatser (år1988). har utbyggnaden framför allt avsett de lokala sjukhemmendär platsantolet uppgår till närmare 20 000. redovisade år1987 en undersökning om sociala förhållanden och miljö vid bl.a. landetsinstitutioner för somafisk lång-fidssjukvård (Att bo på insfitution,redovisar 1987:12). I rapporten konstoteras attboendestandarden är låg. 15 000 av patientema bor i enkelmm och övriga 35 000delar mm med en (15 000 patienter) eller flera andra personer. När det gällerde lokala sjukhemmen bor drygt en tredjedel i ett eget mm. Patientema harbegränsade möjligheter att hävda krav på valfrihet och ett självständigt livinom institutionen. Det finns t.ex. små möjligheter att välja altemativ maträttoch tidpunkt för måltiden och för finns ingen möjlighet att to med sigegna möbler. Sedanden bostodssociala inventeringen genomfördes i mitten på 80-tolet harförändringar skett av iniljö och standard inom långtidssjukvården. Många sjukhemhar byggts om och glesats ut så att fidigare 4-bäddsmm förändrats till 2-bädds-eller 1-bäddsmm och 2-bäddsmm har på samma sätt blivit enkelmm. Några landstinghar fattot principbeslut att bygga om och förändra samtliga sjukhem i syfte attskapa en mer boen-delik miljö och fler enkelmm. Platser ersätts med förkommunen och gemensamma servicebosfåder med försfårkning avmedicinsk personal. Detär angeläget att förbättra den fysiska miljön inom långtidssjukvårdensinstitutioner som det är angeläget att utvecklaverksamhetsinnehållet. De sjukhem och andra vårdinrättningar som kommunemaövertar från landstingen kommer att inrymmas i begreppet särskild boendeform förservice och omvårdnad. Jag är medveten om att Prop. 1990/91:150 bara enbegränsad andel av dem uppfyller de krav på boendestandard Bil. 1:3 som viidag sfåller på andra särskilda boendeformer för äldre. Flertolet av de sjukhemsom förs över till kommunema är utformade för akutsjukvårdens krav på eneffektiv och rationell vårdmiljö. (Spri) har arbetet medutvecklingsprojekt dels kring den fysiska miljön inom långtidssjukvården ochdels med projekt som rör innehållet i vården. 1 Spri:s projekt redovisas bl.a.exempel på förändringar och ombyggnader som kan åstodkommas utan storakapitolinsatser och som syftor till att minska institutionsprägeln och ökaboendekvaliteten. I samband med att antolet platser i flerbäddsmm glesas ut kant.ex. fler hygienmm som är tillgängliga för personer i milstol tillskapas.Stora vårdavdelningar och korridorer kan delas upp i mindre enheter medavskiljande väggar som kompletteras med utrymmen för kök, matplats ochgemenskap. En utbyggnad eller inglasning av balkonger kan irmebära attboendekvaliteten ökar.