prop · GE0364 · 1990-12-31 00:00:00 — Den i informationsfrihetens intresseföreskrivna skyldigheten innebär nämligen en inskränkning inätinnehavarens yttrandefrihet, som innefattar bl.a. rätten att bestämma vilkaprogram som skall spridas i nätet. Defrågor som paragrafen avser skall enligt remissförslaget kunna prövas avdomstol eller av en nämnd med sådan sammansättning som avses i 2 kap. 9 §regeringsformera. En möjlighet är därvid att saken redan i första instansprövas av domstolen eller nämnden. Den andra möjligheten är att domstolen ellernämnden efter överklagande överprövar en administrativ myndighets beslut. Förbägge fallen innebär den föreslagna lagtextens avfattning att domstolen ellernämnden skall pröva saken i hela dess vidd. I specialmotiveringen angesemellertid att domstolsprövningen (i frågor som inte skall prövas iyttrandefrihetsrättsliga processformer) kan komma att ske enligt vad somföreskrivs i lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut.Lagrådet anmärker att den prövning som regeringsrätten skall göra enligt denangivna lagen enbart avser frågan "om avgörandet strider mot någonrättsregel" (I §). Det är således inte någon fullständig prövning. Enligtvad som framgår av lagrådsremiss (avsnitt 3.4), till vilkenmotiveringen i förevarande remiss knyter an, avser hänvisningen tillrätts-prövningsinstitutet i realiteten frågor där regeringen beslutar i förstainstans. Mot bakgmnden av det sagda bör ett förtydligande rörande rättsprövningengöras i lagtexten. Lagrådetföreslår att paragrafen, som lämpligen kan delas upp i två stycken, gesföljande lydelse: "Frågorom rätt att sända radioprogram skall kunna prövas av domstol eller av en nämnd,vars sammansättning är bestämd i lag och vars ordförande skall vara eller havarit ordinarie domare. Prövningen av beslut av regeringen skall göras avdomstol och behöver endast avse beslutets laglighet. Gällersaken en fråga om ingripande på gmnd av missbmk av yttrandefriheten, skallfrågan prövas av domstol under medverkan av jury enligt de närmare bestämmelsersom meddelas i lag. Detta gäller dock inte om saken rör överträdelse av sådanaföreskrifter eller villkor i fråga om kommersiell reklam, annan annonseringeller sändning av radioprogram som avses i 1 kap. 12 § andra stycket." Enligtparagrafens föreslagna lydelse får föreskrifter om skyldighet för den som yrkesmässigt säljer eller hyr ut filmer att anmäla sig för registrering hos en myndighet meddelas i lag eller med stöd av lag. Motivet för bestämmelsen är att lämna utrymme för en sådan anmäl- 211 ningsplikt som föreskrivsi första stycket av I7§ lagen (1990:886) om Prop. 1990/91:64 granskning ochkontroll av filmer och videogram. Anledningen till att Bilaga 5föreskrifterna skall kunna meddelas inte bara i lag utan också med stöd av laghar under lagrådsföredragningen angetts vara, att det nämnda lagrammet i ettandra stycke bemyndigar regeringen eller myndighet att meddela närmareföreskrifter om de uppgifter som skall lämnas till registret. Medden föreslagna formuleringen blir emellertid 3 kap. 14 § otydlig till sininnebörd. I realiteten är anmälningsplikt nu föreskriven i lagen om granskningoch kontroll av filmer och videogram. Genom regerings- ellermyndighetsföreskrifter kan enligt den lagen inte bestämmas någon ytterligareanmälningsplikt utan endast anges vilka närmare uppgifter som skall lämnas ianmälan för registrering. Ledet i den föreslagna paragraftexten "eller medstöd av lag" är därför olämpligt och onödigt och bör strykas urparagraftexten. 1 och 4 §§ Bestämmelseraaom utgivare är av central betydelse för tillämpningen av det yttrandefrihetsrättsligaansvaret. Det bereder inga större problem att föra över ordningen med utgivarefrån tryckta skrifter till radioprogram. Mot de lösningar som föreslagits i dendelen har lagrådet ingen invändning. En annan är situationen beträffandefilmer och ljudupptagningar. Bestämmelseni 4 §, som avser filmer men som enligt 7 § blir tillämplig även påljudupptagningar för vilka utgivare utses, kan få en betydelse som ger upphovtill principiella betänkligheter. Genom regler i lag kan enligt ordalydelsenföreskrivas även en ordning med formaliteter som i sämsta fall medför praktiskahinder mot att sprida kontroversiella budskap genom filmer och ljudupptagningaroch därmed omintetgör det åsyftade gmndlagsskyddet. De enda begränsningar somkommer att gälla är de i 2 kap. 12 och 13§§ regeringsformen, som lagrådet harberört inledningsvis. Även om dessa får en sådan ökad tyngd som lagrådet fömtsatt,kan de i ett fall som detta inte anses ge ett tillräckligt skydd. mening är det angeläget att försöka snäva in räckvidden av 4 § så attskyddet för filmer och ljudupptagningar förbättras. Det borde räcka med attutgivarens namn sätts ut på produkten och att han åläggs att se till att varjeexemplar har en sådan uppgift. En bestämmelse av denna innebörd bör föras insom ett första stycke. Om lagrådets förslaggenomförs behövs inga ytterligare bestämmelser om filmer och ljudupptagningar i 4 § utan det som remissens förslag innehåller skulle avse endast radioprogram. Emellertid lär det inte vara nödvändigt med några föreskrifter utöver I § om hur utgivare skall utses. En regel om att utgivare utses antingen för varje program eller för hela eller delar av sändningsverksamheten bör enligt lagrådets mening tas in direkt i 1 § som en andra mening. Den nuvarande andra meningen, som avser en annan sakfråga, kan lämpligen bli ett andra stycke. Av 4 § enligt remissen skulle därmed återstå endast punkten om hur uppgift om utgivare av radioprogram skall hållas tillgänglig för allmänheten. förslag skulle I och 4 §§ få följande lydelse, som till följd Prop.1990/91:64 av 7 § även blir gällande för ljudupptagningar: Bilaga 5 "1§ Radioprogram och filmer skall ha en utgivare. Utgivare av radioprogram skallutses för varje program eller för hela eller delar av programverksamheten. Utgivarenutses av den som bedriver sändningsverksamheten eller låter framställa filmen. 4§Av en film skall framgå vem som är utgivare. Utgivaren skall se till att varjeexemplar av filmen har en sådan uppgift. Bestämmelserom hur uppgift om utgivaren av radioprogram skall hållas tillgänglig förallmänheten meddelas i lag." Förslagentill ändringar i tryckfrihetsförordningen Lagrådethar inga erinringar mot det sakliga innehållet i ändringarna. En underföredragningen aviserad redaktionell överarbetning av 13 kap. 6 § tillstyrks. Förslagentill ändringar i regeringsformen Motavfattningen av bestämmelsen i andra stycket måste invändas både att den äronödigt omständlig och att den inför uttrycket "framställningar".Det är en väsentlig att man har fått bort detta uttryck i desssamlingsbetydelse enligt remiss ur förslaget till yttrandefrihetsgmndlag.Det tidigare lagrådet fäste särskild vikt vid att uttrycket användes i enändrad bemärkelse, och lagrådet ansluter sig nu till samma mening. Uttrycket ifråga bör inte införas i regeringsformen där det endast skulle leda tilloklarhet. Lagrådetkan således för sin del inte godta förslaget till lydelse av andra stycket.Lagrådet föreslår följande avfattning som säger i sak detsamma som remissensförslag men är kortare och inte begagnar uttrycket framställningar: "Beträffandeyttrandefriheten finns särskilda bestämmelser i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgmndlagen. Omrätt att taga del av allmänna handlingar finns bestämmelser i tryckfrihetsförordningen." Ävenhär möter uttrycket framställningar. Det bör enligt lagrådets mening utgå äveni denna bestämmelse. En enkel lösning är att hänvisa till 2 kap. 1 § andrastycket. Orden "gmndlag om tryckfriheten eller om motsvarande frihet attyttra sig i vissa slag av framställningar" bör ersättas med orden "gmndlagom yttrandefriheten som avses i 2 kap. I § andra stycket". pp- i990/91:64 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde . Närvarande:statsministera , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , ,, , , , , , , , Proposition om yttrandefrihetsgrundlag m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrådsremiss fattat vidregeringssammanträde ) över förslag till 2.lag om ändring itryckfrihetsförordningen 3.lag om ändring iregeringsformen. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Grundlagsskyddet för yttrandefriheten i ljudradio,television, filmer, videogram och ljudupptagningar m. m. Lagrådetsgranskning har inte gett anledning till några större invändningar mot remissensförslag. 1 huvudsak ansluter sig lagrådet alltså till de sakligaställningstaganden som redovisades i remissen. Den lagtekniska principlösningmed en särskild från TF fristående gmndlag som lagts till gmnd för utformningenav remissen har lagrådet funnit kunna godtas. Även såvitt gäller avgränsningenav den nya grandlagens tillämpningsområde har lagrådet godtagit deställningstaganden som framgick av remissen. Vidare har lagrådet ansett attväsentliga lagtekniska förbättringar har åstadkommits remiss ochatt gmndlagsförslaget nu klart uppfyller de krav som kan ställas på lättillgänglighet.Lagrådets påpekanden gäller huvudsakligen enskildheter i förslaget, till stordel av övervägande lagteknisk betydelse. Jagkan då konstatera att ett samlat förslag i gmndlagsfrågan kan läggas fram inför . Jag räknar med en bred uppslutning i kring den valda uppläggningen av gmndlagsförslaget som stämmer över ens med vad som förordades av vid behandling av ärendet. Detta innebär att friheten att yttra sig i de nyare medierna kan ges ett skydd som i allt väsentligt blir likvärdigt med det hävdvunna skyddet för tryckfriheten. förblir tryckfrihetsförordningen ombbad och utgör en utgångspunkt också för förståelsen av det nya skyddet för yttran- 214 defriheten.Förslaget kan i allt väsentligt utformas i överensstämmelse Prop.1990/91:64 med lagrådsremissen. Jag begränsar mig i det följande i huvudsaktill de kommentarer som lagrådets yttrande ger anledning till. Lagrådethar pekat på de nackdelar som kan anses förenade med den nya grundlagensföreslagna benämning. Enligt lagrådet borde på en gmndlag som betecknasyttrandefrihetsgrundlag kunna ställas kravet att den ger skydd för det mest gmndläggandei sammanhanget, den enskildes yttrandefrihet i allmänhet, och inte barayttrandefriheten i massmedier. Även lagrådet har emellertid funnit att en merarättvisande benämning sannolikt skulle bli omständligare. Lagrådet läggerdärför inte fram något eget förslag utan begränsar sig till det gjordapåpekandet. Somframgick av lagrådsremissen (s. 107) är jag medveten om att den benämning somföreslagits för den nya gmndlagen inte fullt ut svarar mot de krav somsystematiken i vårt nuvarande konstitutionella regelverk egentligen skulleställa. För att den nya gmndlagen skall kunna omnämnas på ett kort och enkeltsätt har jag dock varit beredd att godta detta och förorda den av YFUföreslagna benämningen yttrandefrihetsgmndlag. Vad lagrådet har anfört ger miginte anledning att frångå detta ställningstagande. Isammanhang med frågan om den nya gmndlagens benämning har lagrådet ocksåframhållit vikten av att statsmakterna uppmärksammar sådana frågor rörandeyttrandefriheten som har en direkt anknytning till de enskilda medborgama. Detär enligt lagrådet t.ex. angeläget att inte släppa ur sikte de frågor om skyddför de enskildas integritet och privatlivets helgd som framhölls vid lagrådetsgranskning av lagrådsremiss. Dessa frågor får enligt lagrådet ensärskild tyngd då gmndlagsskyddet utsträcks till radio och television, genomatt skadorna vid övertramp kan bli större som remedieraa blirbristfälligare än då det gäller tryckta skrifter. Förmin del anserjag att det utan tvivel är angeläget att vara uppmärksam på vilkaverkningar en reglering till skydd för friheten att begagna moderna medier föratt sprida yttranden till allmänheten får. Det gäller inte minst de aspektersom lagrådet särskilt har pekat på. Lagrådet har dock inte låtit sinaerinringar leda till några förslag om ändringar i det remitterade gmndlagsförslaget.Inte heller jag anser att det i detta sammanhang finns anledning att närmareta upp frågan om en reglering till skydd för yttrandefriheten i vidarebemärkelse än som avses i yttrandefrihetsgmndlagen eller att föreslå någraandra avsteg från det tryckfrihetsrättsliga mönster som ligger till gmnd förden nya gmndlagen. Lagrådethar påmint om önskemålet om ökad insyn i sådan stadig och verksamhetsom bedrivs i andra former än de vanliga offentligrättsliga, exempelvis ibolags- eller stiftelseform, och därför nu är undantagna frånoffentlighetsprincipen. Med anledning av vad lagrådet anfört vill jag erinra omatt frågan om en ny kommunallag bereds i civildepartementet.Enligt vad jag har inhämtat tas därvid de av lagrådet åsyftade frågorna uppsåvitt gäller verksamhet. Medtanke på syftet att främja och skydda yttrandefriheten med gmnd lag som instmment har lagrådet sett det som en svaghet att gmndlagstex- 215 ten enligt remissensförslag i så stor utsträckning tillåter närmare reglering Prop. 1990/91:64 /vanlig lag. Utöver de synpunkter som jag fömt har kommenterat har lagrådetsgranskning gett anledning till yttrande rörande vissa av de enskildabestämmelserna i det remitterade förslaget. Lagrådet har i detta sammanhangfäst särskild uppmärksamhet vid möjligheterna att begränsa eller åtminstonestrama åt utrymmet för reglering genom vanlig lag. Av mina kommentarer i detföljande framgår i vilken mån jag är beredd att gå lagrådets synpunkter tillmötes. Jaggår nu över till att redogöra för mina ställningstaganden i de enskilda frågorsom lagrådet har tagit upp. Även vissa ytterligare frågor berörs i detföljande. 1 och 10 §§ Lagrådetsförslag att flytta innehållet i 1 kap. 10 § till gmndlagens början harlagtekniska fördelar. Det är dock också förenat med vissa nackdelar. Denföreslagna ändringen mbbar det systematiska samband mellan föreskrifterna i Ikap. 1 §, 6 9§§ samt 10 och 11 §§ som det remitterade förslaget bygger på. Omändringen genomfördes, skulle därför fler bestämmelser än 10 § behöva placerasom. Redanden av lagrådet föreslagna ändringen skulle innebära ett avsteg från denprincip för dispositionen av reglerna som följer av strävan att i görligastemån följa mönstret från TF. En mer omfattande ändring av dispositionen av 1kap. skulle göra denna nackdel mera påtaglig. Jag är därför inte beredd atttillstyrka den av lagrådet föreslagna ändringen. i Övrigt anfört om utformningen av föreskriften i 1 kap. 10 § i detremitterade förslaget torde i sak inte innebära något annat än det som ligger ilagrådsremissens förslag. Eftersom den förslagna jämkningen av lagtexten ilikhet med en flyttning av bestämmelsen till gmndlagens början skulle innebäraett avsteg från det tryckfrihetsrättsliga mönstret anserjag att det remitteradeförslaget även i detta hänseende bör behållas. 7 § andra stycket Lagrådethar pekat på att den teknik som bestämmelsen bygger på i vart fall på grandlagsnivåär en nyhet. I fall då svensk lag innehåller hinder mot kommersiell reklam m. m.i radioprogram som sänds över gräns och hindren inte är förenliga med deninternationella regleringen skall med det i remissen föreslagna gmndlagsstadgandethindret inte gälla. Eftersom överensstämmelse mellan svensk lag ochinternationella regler som åtagit sig att tillämpa brukar åstadkommasgenom att den svenska lagens bestämmelser anpassas efter de internationellaeller genom att dessa förklaras gälla som svensk rätt kan det enligt lagrådetsättas i fråga om bestämmelsen behövs. Jag vill instämma i vadlagrådet har anfört om det förfaringssätt som vanligen brukar tillämpas i frågor rörande överensstämmelsen mellan 216 Sverigesfolkrättsliga åtaganden och våra interna rättsregler. Icke desto Prop.1990/91:64 mindre kan det enligt min mening i en fråga som den nu aktuella, därdet rör friheten att ta emot information från andra länder, ligga ett värde iatt förpliktelsen att respektera informationsfriheten läggs fast även på nationellnivå genom en föreskrift i grundlag. Denföreslagna bestämmelsen torde i första hand få sin betydelse i fråga om sådanaingripanden mot utländska sändningar som kan komma i fråga enligt deneuropeiska konventionen om gränsöverskridande television. Beslut om sådanaingripanden torde komma att föregås av ett förfarande som regleras av svensknationell lagstiftning. Betydelsen av den föreslagna grandlagsbestämmelsenvisar sig i ett sådant sammanhang genom att den beslutande instansen får enmöjlighet att i enlighet med 11 kap. 14§ RF underlåta att tillämpa enföreskrift i svensk lag på den grand att föreskriften inte är förenlig medSveriges konventionsåtaganden. Lagrådethar konstaterat att de tekniska förhållandena vid sådan kommunikation somåsyftas i denna paragraf kan ge upphov till vissa gränsdragningsfrågor.Lagrådet har dock godtagit remissens ställningstagande i fråga om grundlagens avgränsningoch ansett att de nämnda problemen åtminstone måste överlämnastill rättstillämpningen. Ävenjag är medveten om de svåriglieter som lagrådet har pekat på. Som jag uttaladevid remissen kan dock videotex ordnas på det sätt som avses i den föreslagnabestämmelsen. Den praktiska betydelsen av de svårigheter lagrådet har pekat påtorde också minskas av att det uppenbarligen ligger i databasinnehavarens egetintresse att ordna verksamheten på ett sådant sätt att inte någon tvekan kanuppkomma om i vad mån den faller under det yttrandefrihetsrättsliga skydd somgrandlagen ger. Beträffande skyddet för meddelare kan förhållandena jämförasmed vad som gäller i fråga om tryckta skrifter. Skyddet anses där gällatill förmån för den som lämnat en uppgift i förlitan på att en publiceringskulle ske i tryckfrihetsrättsligt skyddad form (jämför prop. 1975/76:204 s.130). Det bör också hållas i minnet att yttrandefrihetsgrundlagen lämnarutrymme för lagstiftning om skyldighet att dokumentera den information somtillhandahållits i yttrandefrihetsrättsligt skyddade former (3 kap. 6 §). Isamband med följdlagstiftningen till den nu aktuella grandlagsregleringen fårjag anledning att återkomma till de frågor som lagrådet har berört. 2 kap. 3 § Enredaktionell omarbetning av bestämmelsen har gjorts. Någon skillnad i sak gentemot det remitterade förslaget, vars lydelse skulle svara mot inne börden av 3 kap. 3 § TF, är inte avsedd. Tystnadsplikten omfattar alltså var och en som tagit befattning med en framställning som varit avsedd att ingå i ett radioprogram, en film eller en ljudupptagning oavsett på vilket sätt det har skett. Också den som medverkar i den tekniska produktionen och distributionen omfattas således. Lagrådethar föreslagit att etableringsfriheten i fråga om att begagna trådnät skallsäkerställas även i så måtto att det i yttrandefrihetsgrandlagen sägs ut attdet inte får föreskrivas förbud mot att anlägga trådnät. Enligt lagrådetsförslag skall föreskriften bilda ett nytt andra stycke i 3 kap. 1 §. Jagkan ansluta mig till huvudtanken bakom lagrådets förslag. Enligt min mening bördock bestämmelsen inordnas i 1 kap. 3 §, som bör justeras iredaktionellt hänseende. En sådan lagteknisk lösning har den fördelen framförden som lagrådet har föreslagit att det inte behöver uppstå någon osäkerhet omatt det är tillåtet att reglera anläggandet av trådnät av hänsyn tillmotstående intressen som kulturminnesvården, försvarshänsyn etc. Lagrådethar vidare föreslagit att undantagsbestämmelsen i andra stycket i detremitterade förslaget skall formuleras om så att dess positiva syfte att främjayttrandefriheten i en vidare mening framgår. Enligt lagrådets mening skallsålunda förmedlingsskyldighet kunna föreskrivas endast i den utsträckning detbehövs med hänsyn till allmänhetens tillgång till allsidig upplysning. Jagansluter mig i denna del till vad lagrådet har anfört. mening bör därtill möjligheten att föreskriva skyldighet förnätinnehavare att ge utrymme för vissa program begränsas till att avse endastde vanliga rikstäckande Ijudradio-och televisionsprogrammen. Yttrandefrihetsgmndlagenskulle med andra ord innebära att den nu gällande skyldigheten att ge utrymmeför lokal spridning av program från vissa sändarföretag inte skulle kunnaupprätthållas . förslag kan invändas att det inte självklart ligger i linje med yttrandefrihetsgmndlagensallmänna ändamål. Om en gmndlagsreglering för med sig faktiska svårigheter förolika kategoriers användning av trådnät för lokala sändningar, har den knappastbidragit vare sig till att allmänheten får tillgång till en så allsidigupplysning som möjligt eller till att den av grandlagen skyddadeyttrandefriheten blir till en praktisk realitet för var och en. Även om jagkan hysa förståelse för den principiella utgångspunkten för lagrådetsresonemang, är jag följaktligen inte beredd att tillstyrka den ändring somlagrådet har föreslagit på denna punkt. Lagrådethar ansett att yttrandefrihetsgrandlagen redan i nuvarande läge bör tillförasen föreskrift om att granderna för tillståndsgivningen i fråga om användning avradiofrekvenser skall anges i vanlig lag. Skälet är främst att säkerställa attden prövning av frågor om rätt att sända radioprogram som enligt 3 kap. 5 § idet remitterade förslaget skall kunna påkallas kan ske efter regler som iprincip tillhandahåller underiag för en materiell rättslig prövning. i detta sammanhang nämner har en särskild utredare i uppdrag att utarbeta förslag till lag om fördelningen av radiofrekvenser. Lagrådet har med hänvisning härtill konstaterat att det 2U saknasmaterial för att ta ställning i frågan om och i så fall i vilken Prop.1990/91:64 utsträckning konkreta regler för frekvensfördelningen bör tas in i gmndlagen.Till följd härav får man också enligt lagrådet, såsom skett i det remitteradeförslaget, nöja sig med allmänna riktlinjer i ämnet. Lagrådet utgår från vid den aviserade lagstiftningen om frekvensfördelningen tar upp fråganvilka regler som kan vara ägnade att verksamt tillvaratayttrandefrihetsintresset och därför förtjänar att inflyta i yttrandefrihetsgmndlagen. Föregen del vill jag anmärka att det av det sagda framgår att det även enligt lagrådetsmening finns anledning att avvakta resultatet av det nu pågåendeutredningsarbetet innan frågan om att närmare precisera yttrandefrihetsgmndlagensföreskrift om frekvensfördelning kan tas upp. Den bör också ses i ett störresammanhang. Tanken att gmndema för frekvensfördelningen av hänsyn till möjlighetematill prövning enligt 3 kap. 5 § bör anges i vanlig lag synes nämligen ha enstörre räckvidd än blott vad som gäller den nu aktuella paragrafen. Minslutsats blir att vad lagrådet har anfört inte bör föranleda någon ändring ilagrådsremissens förslag. 3 kap. 5 § Jagansluter mig till vad lagrådet har förordat. Lagtextenhar omarbetats redaktionellt i avsikt att undvika missuppfattningen attbestämmelsen skulle omfatta föreskrifter om skyldighet att produceraradioprogram för sändning. Lagrådethar funnit att orden "eller med stöd av lag" är onödiga och olämpligaoch därför bör strykas ur lagtexten. Enligt min mening bör emellertid en vissmöjlighet att meddela föreskrifter i förordningsform behållas på detta område.Jag förordar därför att syftet med lagrådets förslag tillgodoses genom att deciterade orden ersätts med "eller, i fråga om anmälans innehåll och huranmälan närmare skall ske, med stöd av lag." 4 kap.1 och 4 §§ Jagkan i huvudsak ansluta mig till vad lagrådet har anfört beträffande dessa paragrafer. Enligt min mening bör dock föreskrifterna om utgivare för radioprogram inte helt överlämna åt det enskilda programföretaget att på egen hand avgöra om utgivare skall utses för hela eller delar av program eller för varje enstaka program. Frågor av denna art bör i stället liksom avgöras genom vanlig lag för olika typer av programverksamhet. Detta bör komma till uttryck genom att orden "enligt vad som närmare 219 föreskrivsi lag" förs in i 1 § första stycket andra meningen i den av Prop.1990/91:64 En motsvarande justering bör företas i 4 kap. 4§ andra stycket i lagrådets förslag. 1 samband med följdlagstiftningen får jag anledning att ta uppfrågorna om de närmare föreskrifter som kan behövasi fråga om utgivare för radioprogram. Bestämmelsen i 4 § andra