prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — Kommunenhar ingenting att erinra mot att hyggesplöjning upphör som markberedningsmetod.Däremot bör s.k. högläggning kunna användas i lägen där harvning ellerfläckmarkberedning inte anses tillräcklig för att skapa ett gynnsamt klimat förplantorna. Förbudetmot utländska trädslag i Qällnära skog bör kunna accepteras utan invändningar.Dock bör försöksverksamhet i tillräcklig omfattning tillåtas för att vi istörsta möjliga utsträckning skall kunna ta tillvara markens virkesproducerandeförmåga. Fjällskogsblädningoch beståndsföryngring är metoder som, såvitt vi förstår, sällan har gett etttillräckligt positivt utfall i skogsbruket. Kostnader för avverkning ochtransport torde allt framgent vara för stora, för att ett tillräckligt ochförsvarbart skogsnetto skall kunna erhållas. Om dessa metoder ändå kommer attföreskrivas, bör eventuellt ett lämpligt utformat statligt stöd införas somkompensation för ett för lågt eller i vissa fall negativt netto. Hyggesbegränsningensom föreslås bör kunna accepteras. Det som då måste uppmärksammas, är attföreskriften inte får tillämpas på flera sammanhängande bmkningsenheter. Om såvore fallet, skulle i princip en skogsägare kunna förhindras att ta utavverkningsmogen skog på högproduktiv mark, om rågrannen hunnit lägga ut etthygge i fastighetsgränsen. Kommunenställer sig bakom begränsningen av hyggesstorleken, liksom att hyggesplöjning bör förbjudas inom den Qällnära skogen. Möjligheten för att föreskriva att Qällskogsblädning 149 skall vidtagas i speciellaområden där starka anspråk från utomstående Prop. 1990/91:3 föreligger är ioch för sig positivt. Här måste dock beaktas att ett sådant Bilaga 3skogsbruk oftast inte ger ett godtagbart skogsnetto och därför bör någon formav statligt stöd kunna utgå där sådana föreskrifter meddelas. LRFoch Skogsägarna anser att avverkningsskyldigheten enligt 6 och 14§§skogsvårdslagen i sin helhet bör lyftas ut ur lagen. Avverkningpå impediment m.m.: Då det för riksförbunden är självklart attskogsvårdsstyrelsen avslår en ansökan, som gäller avverkning av Qällbarr- ellerQällbjörkskog, är det en överloppsgärning att i lag skriva in förbud motslutavverkning av sådan skog. Vi vill även peka på de praktiska svårighetersom skulle uppstå vid en regeltillämpning. Riksförbundenanser att hyggesplöjning så långt möjligt bör undvikas, men avstyrker attmetoden förbjuds i lag. Vid tillståndsgivningen kan skogsmyndigheten reglerametodvalet så att "radikal" markberedning enbart godtas näralternativ saknas. Riksförbundenanser att introduktion av främmande trädslag i Qällnära skog bör ske med storförsiktighet och måste grundas på ekologiska och produktionsmässiga fakta. Dådet ligger i skogsbrukets långsiktiga intresse att bättre kunna utnyttja givnaproduktionsmöjligheter avstyrker vi bestämt ett generellt förbud, som skullehämma utveckling och försöksverksamhet. Denföreslagna regeln om hyggesupptagning intill annat hygge eller enskogsföryngring, som inte kan anses vara säkerställd, kan riksförbunden godta.Vi förutsätter att begreppet "säkerställd" innebär en för skogsägarenrimlig väntetid och att styrningen av hyggesutläggning begränsas till dennaregel. Riksförbundenavstyrker att frågan om hyggesstorleken lyfts upp till lag eller förordning. Vikan bifalla att i föreskrift maximera hyggesstorleken till 40 ha och att medförslagets motivering ge möjlighet för skogsvårdstyrelsen att föreskriva ävenmindre hyggesstorlekar. Detär bra om en skogsägare som alternativ till hyggesbruket på särskiltstörningskänsliga objekt får välja s. k. Qällskogsblädning, där metoden ärgångbar. Att en myndighet via tillståndsgivning utesluter godtagbara alternativkan riksförbunden dock inte acceptera. Attlagfästa undantag för den Qällnära skogen beträffande avverkningsskyldighetenligt 6 och 14 §§ skogsvårdslagen förefaller endast klåfingrigt. och tillämpningar är fullt tillräckliga. Däremot delar viuppfattningen att det kan övervägas om §6 över huvud taget behövs iskogsvårdslagen. Utvecklingen avmarkberedningstekniken har generellt lett till ett var sammare och flexiblare arbetssätt, inte bara i den Qällnära skogen. ventionellhyggesplöjning har i stort redan upphört. Att lagfasta förbud Prop.1990/91:3 mot hyggesplöjning förefaller oss onödigt och felaktigt. Likasåfinner vi det onödigt stelt att lagfästa förbud mot avverkning påimpedimentmarker. Nuvarande tillämpningsföreskrifter och en god rådgivninglöser smidigt detta problem. Ett lagfäst förbud leder oundvikligen till svåragränsdragnings- och avvägningsproblem ute i fält. Dessutom bör möjlighetenfinnas kvar för markägaren att tillvarata särskilt värdefulla träd. Avverkningpå impedirnent m.m.: Avverkning i Qällbarr- eller Qällbjörkskog bör avslås avSVS. anser det tveksamt om det bör skrivas in i lagen somförbud. Användandetav radikala markberedningsmetoder begränsas samt plöjning förbjudas.Råvaruföreningen förstår, att hyggesplöjning kraftigt stör rennäringen, menerinrar om den pågående omläggningen mot höglägg-ningsplantering. Däremot ärdet tveksamt om hyggesplöjning (bra metod på svårdränerade marker) är olämpliginom de områden, som ej berör rennäringen. Råvaruföreningenanser, att nytQande av främmande trädslag i kärva klimatlägen bör ske medförsiktighet, grundat på ekologiska och produktionsmässiga fakta. Viifrågasätter, om goda kunskaper finns om skogsodling i de kärva klimatlägena.Det är tveksamt om det är trädslagen som bör ifrågasättas, eller om det överhuvud taget är nyttjandet av dessa marker för reguljärt skogsbruk. Förbud somhämmar utveckling och försöksverksamhet är icke lämpliga. Hyggenöver 40 ha bör ej tillåtas. anser det vara fel att låsa fasten viss given största hyggesstorlek. Skogsvårdslagen reglerar problemet genom§ 19 rörande avverkning i svårföryngrad skog. Slutavverkningav bestånd som angränsar till tidigare hyggen inom samma brukningsenhet fårinte ske, förrän föryngringen på detta hygge bedöms säkerställd.Råvaruföreningen förutsätter, att "säkerställd" innebär en förskogsägaren rimlig väntetid. Fjällskogsblädningkan tillåtas där föryngringsformen anses lämplig. Som vi skrev inledningsvis,anser att Qällskogsblädning bör vara tillåtet i form avväglöst skogsbruk eller traditionellt. SVSskall få befogenhet att i förväg kunna kräva, ifall det behövs, att markägarenredovisar vilka åtgärder som skall vidtas för att säkerställa föryngring.Råvaruföreningen anser att SVS bör ha denna möjlighet. Seockså avsnitt 5. Iförslaget redovisas hyggesstorlekar inom gynnsamma ståndorter till maximalt 40ha såvida inte särskilda skäl föreligger. Det bör klart framgå att dennabegränsning av hyggesstorleken skall avse brakningsenhet (jfr 15§SVL). SLUTAVVERKNINGI BESTÅND SOM ANGRÄNSAR TILL TIDIGARE HYGGE FÅR INTE SKE FÖRRÄN SKOGEN PÅ DENUPPTAGNA HYGGESYTAN UPPNÅTT EN SÅDAN ÅLDER ATT DEN ÄR SÄKERSTÄLLD. Bestämmelsenenligt förslaget bör ej tillämpas förrän den för ståndorten fastställdamaximala hyggesstorieken uppnåtts. FASTSLÅENDE1 LAG AV ATT SLUTAVVERKNING PÅ IMPEDIMENT INTE ÄR TILLÅTEN. DETTA BETYDER ATTBL. A. FJÄLLBARRSKOG OCH FJÄLLBJÖRKSKOG INTE FÅR SLUTAVVERKAS. 1föreskrifterna till 19 § SVL skall Qällskogsblädning jämställas medslutavverkning. Vi fömtsätter att föreskriften ändras eller får annan lydelse.Innebörden i det framlagda förslaget innebär, såvitt vi kan se, att Qällbondenej får hugga sin björkved "till spisen". Redovisningför tryggande av återväxt Härföreslås redovisning enligt omvänd bevisbörda. Av förslaget bör klart framgåatt rådgivning och utredning skall vara kostnadsfri för skogsägaren. Kostnademaför redovisning och utredning kan i annat fall innebära att lönsamheten iskogsbruket minskar avsevärt. Hänsyn till naturvården och rennäringen innebäräven kostnader för skogsbruket, vilket sammantaget får till följd att pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras eller omöj-liggöres. Påen punkt kan vi helt hålla med , nämligen att det uttryckligenmåste framgå att avverkning på impedimentmarker inte skall tillåtas. Dettaskall naturligtvis inte enbart gälla inom Qällnära skogsområden utan finnasklart uttryckt i lag gällande all skoglig impediment. Contortaodlingen ovanskogsodlingsgränsen bör förbjudas helt. Riktlinjerom hyggesstorlek finns i föreskrifter och allmän na råd. Om dessa föreskrifter tas in i skogsvårdsförordningen eller skogsvårdslagen, torde hyggesstorlekarna inte förändras nämnvärt. Åren 19871988 översteg av avverkningstillstånden i Qällnära skog 40 ha. De krav på mindre enskilda hyggen som nu föreslår i vissa 152 lägenskall normalt sett uppfyllas med redan befintlig lagstiftning. Om så Prop.1990/91:3 inte är fallet är det snarare ett tecken på dålig tillämpning avgällande Bilaga 3 bestämmelser än behov av nya. Isammanhanget är det viktigt att påpeka att gränsen 40ha inte är fastställdutifrån ekologiskt hänsynstagande utan av ekonomiska skäl, vilket för övrigtframgår av den s. k. forskarrapporten (Skogsföryngring i Qällnäraskogar, SLU, s. 71). Föreningen anser att trakthyggesbrak över huvud tagetinte skall förekomma ovan den av oss föreslagna naturvårdsgränsen resp.klimatiska hasardgränsen. Inom Qällnära skog i övrigt, av totalarealenproduktiv skog, skall storieken begränsas till vad som är biologisktacceptabelt, vilket torde innebära en maximal hyggesstorlek på 5 -10 ha. Ettgenerellt förbud mot radikala markberedningsmetoder i Qällnära skog börinföras. Visserligen har hyggesplöjningen numera upphört, eftersom andrametoder är mer kostnadseffektiva, men vissa typer av harvnings-aggregat som används innebär också synnerligen radikala ingrepp. Förbudet bör ocksåinnefatta högläggning med grävskopa. Föreningenkräver bestämt ett förbud mot införande och fortsatt användning av främmandeträdslag inom Qällnära skog. Att ge fortsatta tillstånd till contortaodling ide Qällnära områden som hyser bestånd "med godtagbart resultat"är oacceptabelt och kortsynt. Så sent som ansågs contortangenerellt vara "framtidsträdet" för det Qällnära skogsbruket. I dagär bilden som bekant helt annorlunda. Detmåste tydligare definieras vad som menas med säkerställd föryngring. Ett måttkan vara stamantal/ha (barrhuvudstammar) kopplat till föryng-ringsmedelålder(20 ) varierat efter ståndortens belägenhet. Föreningendelar bedömning att Qällskogsblädning/be- ståndsföryngring av tall ger bättre föratsättningar för mångbrak av marken än traditionell slutavverkning. De särskilda bestämmelser, som här före slås utarbetas, bör därför förtydliga begreppen "tillfredsställande föryng ring" samt "särskilt störningskänsliga objekt". "Tillfredsställande föryng ring" bör innebära att virkesförråden inte krymper. Som "särskiltstör ningskänsliga objekt" bör man betrakta de områden där slutavverkning inte förekommit, bl. a. de områden som finns ovan den av förening en föreslagna naturvårdsgränsen efter revidering av nytillkomna hyggen. Slutavverkning påimpediment Prop. Förslagetinnebär i sak ingen förändring av nuvarande regler, men för- Bilaga 3eningen stödjer trots detta tanken att i lag förbjuda slutavverkningar påimpediment. Se också avsnitt 5. Förslageti fråga om krav på nytta för skogsbruket som villkor för att skogsbilväg skallfå byggas i svårföryngrad skog bör enligt lantbraksstyrel-sens uppfattningkompletteras med ett krav på att olägenheterna för ren-skötseln också skallvägas in vid beräkningen av den totala nyttan med vägen. Därigenom skulleskogsbmkets nytta normalt komma att reduceras med olägenheterna för renskötselnvid båtnadsberäkningen. Underpunkten 9.2.1 har föreslagit att nuvarande föreskrifter ellerallmänna råd förs över till förordning eller lagtext. Förslaget om tillståndför skogsbilväg är i sak oförändrat och innebär inte att tillstånd kan vägraspå grand av stora naturvärden, vilket vore önskvärt. Närdet gäller förslaget om skogsbraksplan anser att det är mycketangeläget och närmast självklart att skall kunna skjuta uppbehandling av inkommen ansökan så att undersökning av naturvärden ochföryngringsmöjligheter kan göras på barmark . Humvidanyttan av ett vägbyggnadsföretag motsvarar kostnaden för väg-anläggningen tordeskogsägaren bäst kunna avgöra. Att av båtnadsskäl avslå en ansökan omavverkning för byggande av skogsbilväg måste därför bli aktuellt i mycket fåfall. Ifråga om skogsbilvägar får inte enbart avverkning vägas in i den ekonomiska nyttanutan även andra näringsfång, t. ex. turism i form av fritidsbebyggelse, jakt,fiske och bärplockning. Tillståndspliktenför avverkning i våglinje och därtill fogade bestämmelser måste omarbetas! I de föreskrifter som finns och som föreslås vara oför ändrade, sägs att det endast skall vara den skogliga nyttan som skall 154 beaktasi en sådan ansökan. Detta är ett exempel på en restriktion som Prop. 1990/91:3saknar både förankring och sans i verkligheten. 1 kommun har Bilaga3 vi den mycket påtagliga erfarenheten att skogsbilvägnätettjänar många andra syften än ett rationellt skogsbrak. Det rörliga friluftslivet,bär- och svampplockning, jakt och fiske är bara några av de verksamheter somhar gynnats i mycket stor utsträckning av skogsbilvägnätet i kommunen. Närvärdet av en skogsbilväg skall beräknas, skall alldeles klart rekreationsvärdetingå i kalkylen! Beträffandetillstånd och bidrag för byggande av skogsbilväg sägs att dessa bestämmelserskall förbli oförändrade innebärande att det enbart är den skogliga nyttan somskall beaktas i en sådan ansökan. Enligtförslaget sägs att kommunerna skall ges avgörande inflytande i bidragsfrågan.Detta ser vi som positivt men önskar i detta sammanhang betona attskogsbilvägnätet även har en utomordentligt stor betydelse för det rörligafriluftslivet, jakt, fiske och bärplockning etc. kommun anser därföratt även sådana faktorer beaktas vid prövning av bidrag. LRFoch Skogsägarna säger absolut nej till förslag att lägga fast ilag att skogsbilvägar inom området för svårföryngrad skog bara får byggas omskogsmyndigheten visar att båtnaden för vägen är positiv och att den passar ini vägnätsplanen för trakten. Det betyder att de skogsägare som vill byggaskogsbilvägar, men där kalkyl är negativ, i realitetennekas sin brakningsrätt. Myndigheten tar över beslut, som måste fattas avskogsbrakaren själv. För att skogsägarna skall kunna utnyttja sin legitimabrakningsrätt måste i stället nuvarande föreskrifter förändras. Riksförbundenser positivt på att markägare samarbetar i vägprojekt och där utnyttjar denkompetens som finns inom t. ex. skogsvårdsorganisationen. Svårigheter attinpassa en skogsbilväg i en vägnätsplan får emellertid inte varaavslagsgrandande. Däremot kan finnas allmänna motiv för att kopplabidragsgivning till en önskan om inpassning i en vägnätsplan. Riksförbundenavstyrker förslaget om skogsbraksplan och båtnadskalkylering som villkor förvägdragning inom Qällnära skog. Tillståndför avverkning vid byggande av skogsbilvägar skall endast ges då båtnad ochinpassning i allmänna vägnätsplanen motiverar byggandet. Råvaraföreningenanser, att skogsägaren efter samråd med berörd sameby skall kunna byggaskogsbilväg oavsett om båtnad eller det allmänna vägnätet motiverar detta.Däremot kan bidragsgivning kopplas till allmänna motiv för inpassning ivägnätsplan eller båtnadskalkyler. Skogsbraksplanbör bli en föratsättning för tillståndsgivning vid bil- 155 vägsbyggnation.Råvaruföreningen anser, att skogsägarens egna motiv och Prop. 1990/91:3bedömningar bör styra beslutet att bygga skogsbilväg. Kravet på skogs- Bilaga 3 bruksplan är berättigat vid bidragsgivning. Förslagetinnebär att avverkning av våglinje ej får göras om tillräcklig båtnad ejfinnes. Vi anser att tillstånd för avverkning i våglinje skall medgivas förbyggande av väg i skogsmark, även om det inte finns båtnad inom skogsbruket förbyggande av väg, om det kan visas att vägen har betydelse även för annatändamål. Enligt vår uppfattning är det vanskligt att bedöma värdetav en väg i skogsmark, eftersom vägens båtnad , på grund avnaturvårdshänsyn, kan få andra beräkningsgrunder än de rent skogliga, somexempelvis lättillgängliga rekreationsområden, samt naturupplevelser. Detmåste ankomma på den enskilde markägaren att göra den ekonomiska bedömningenvid anläggande av väg, givetvis med iakttagande av vederbörlig hänsyn tillnatur och mijö, samt anpassande till vägnätsplan. Enligtförslaget skall vid ansökan såväl om avverkning som byggande skogsbilväg,utlöser krav om upprättande av plan. Även i detta fall börklart framgå att kostnaderna för planläggning och andra utredningskostnaderskall åvila och ej belasta skogsallmänningar och andraenskilda skogsägare. Skogsstyrelsenföreslår att i stödförordningen förs in en bestämmelse om att kommunen och inom område som avsatts som riksintresse, länsstyrel sen ges avgörande inflytande i bidragsfrågan inom det Qällnära området. Verket tillstyrker en sådan delegering till kommunerna. Det rimmar väl med en allmän strävan till decentralisering av beslutanderätten och är särskilt betydelsefull där som i detta fall god lokalkännedom är en förut sättning för ett riktigt beslut. Verket är däremot tveksamt till motsvarande delegering till länsstyrel- 156 sernainom områden av riksintresse eftersom detta begrepp är oklart och Prop.1990/91:3 områdena i det Qällnära området är så schablonmässigt utlagda. 1 vartfall Bilaga 3 måste skrivningen på s. 70 om områden av riksintresseförtydligas på sätt att det uttryckligen sägs, att det gäller områden avriksintresse enligt 2 kap. 6§NRL. Blandarman in 3 kap. NRL innefattas nämligen enligt 2 § "Qällvärlden frånTranstrandsQällen i söder till " inkluderande en till breddenicke närmare angiven zon med barrskog. En mycket stor del av den Qällnäraskogen skulle innefattas, men enligt kap. 1 § "utgör bestämmelserna idetta kapitel inte hinder för utveckling av befintliga tätorter eller av detlokala näringslivet". Skogsbruk hör utan tvivel till det . Isammanhanget vill verket peka på att de s. k. obrutna Qällområdena ges ensärställning på s. 70, som inte överensstämmer med att dessa numera ingår som5§ i 3 kap. NRL och därmed omfattas av detta kapitels övergripande, ovanciterde 1 § att bestämmelserna i kapitlet inte får utgöra hinder förutvecklingen av det lokala näringslivet. Detkommunala inflytandet över det skogliga stödet föreslås ske genom en kartmässigredovisning i översiktsplanen av områden där skogligt stöd skall kunna utgå.Ett sådant förfarande underlättar sedan ärendehandläggningen genom attskogsvårdsstyrelser inte behöver höra kommunen i varje enskilt ärende.Lösningen förefaller praktisk. Kopplingen till översiktsplanen är dock tveksameftersom översiktsplanen inte har rättslig verkan mot enskild och därför inte hellerkan överklagas i sak av denne. Generelltförefaller det som om sambandet mellan nya regler för Qällnära skogsbruk ochPBL/NRL behöver tänkas igenom grundligare. Därvid skall också beaktas att SVLinte är underordnad NRL. Deföreslagna förändringarna i reglerna för skogsbruket liksom kravet påmarkanvändningsplanering ställer ökade krav på planeringsunderiag i form av ettaktuellt och tillförlitligt flygfotomaterial. Detta saknas för närvarande.Enligt vad verket inhämtat saknas dock medel för att genomföraflygfotografering inom aktuellt område. Punkt9.2.5 behandlar bidragsfrågor. stöder båda förslagen menföreslår en ändrad formulering när det gäller områden av riksintresse:"skall ges avgörande inflytande i bidragsfrågan, när detgäller områden, som avsatts som riksintresse för naturvård och kulturmiljövård.Inom övriga områden bör kommunen ges ett ökat inflytande." Möjligheternaatt ersätta statsbidrag till byggande av skogsbilväg med bidrag till andratransportformer inom vissa områden bör undersökas. Bidragtill andra transportformer för att undvika vägprojekt i känsliga områden är bra. Kommunensprincipiella inställning är att stödet för skogsbilvägar inom Bilaga 3berörda områden slopas och stöder utredningens förslag att kommunen utifrånbefintliga översiktsplaner har det avgörande inflytandet i frågan när detgäller skogsbilvägar i det berörda området. Kommunenbör vara den instans som beslutar om statligt stöd till områden därbetydelsefulla naturvärden, kulturmiljövärden eller rennäringen tar skada. Kommunenser positivt på medverkan i bedömningen av stöd-givningen tillskogsbruket. Kommunenanser att bidrag till skogsvårdsåtgärder i vägbyggnader och liknande skall utgåefter samma principer som för skogsbruk inom övriga områden. Fjällbondensmöjligheter att bedriva ett lönsamt skogsbruk är tillräckligt svåraoch får ej försämras. LRFoch Skogsägarna hävdar att det skogliga stödet skall förbli ettregio-nalpolitiskt stöd åt skogsbruket. Det är samhällets medel att uppväganäringens handikapp på grund av läget i landet. Det skogliga stödet måsteföljaktligen vara stabilt och kunna påräknas av skogsägarna. Skogsstyrelsenvill i sina förslag ytteriigare stärka naturvårdens, kulturminnesvårdens ochrennäringens intressen och dessutom ge kommunerna och ettavgörande inflytande över tillämpningen av det skogliga stödet. Vi avstyrkerskogsstyrelsens förslag och yrkar på att nu gällande stödföreskrifter ges enutformning som bättre gagnar inlandsskogsbruket. Beträffandefördelning av det skogliga stödet föreslås en ny arbetsform där kommunerna och i vissa fall länsstyrelserna skulle ges ett inflytande. Eftersom de skogliga stödbidragen numera har en långsiktigt regional 158 utvecklingsprofilfinner vi ett sådant samarbete logiskt. Vi tycker dock inte Prop. 1990/91:3att dessa myndigheter skall ha ett avgörande inflytande på fördelningen. Bilaga 3 bör såsom , i kraft av sin kompetens attbedöma de skogliga motiven, i normalfallet ha det avgörande inflytandet. Tankenatt ersätta statsbidrag till byggande av skogsbilväg med bidrag till andratransportformer inom exempelvis det s. k. utbratna Qällområdet förefaller ossorealistisk med hänsyn till bl. a. praktiska och ekonomiska realiteter. Det ärju inte bara virke som utforslas på vägar, de används också för deefterföljande skogsvårdsåtgärderna. Dessa riskerar i avsaknad av vägar att bliorealistiskt dyra. Tillsyn och framtida skogskötsel kompliceras dessutom. Urnaturvårdssynpunkt är skogstransporter i obanad terräng över längre sträckoringalunda okontroversiella vare sig det sker med tungt fordon eller medbandfordon längs myrar och andra våtmarksstråk. Skogsvårdsstyrelsenskall inhämta yttrande från kommun och länsstyrelse, innan beslut tas ibidragsfrågor. anser, att de generella, regionalpolitiskastöden även skall gälla skogsbrak, men att särskilda statliga bidrag iskogsbraket i det Qällnära området för att skapa lönsamhet är tveksamt, dåmotsvarande ekonomiska satsning i andra områden med bättre föratsättningar försåväl lönsamt som kvalitetsinriktat skogsbruk är bättre. Medden bristande kompetens i naturvårdsfrågor som finns hoskommunerna är det, enligt föreningens mening, inte lämpligt att ge dessaavgörande inflytande i bidragsfrågan. Risken är att beslut om bidrag medmycket långsiktiga och omfattande effekter kommer att avgöras av kortsiktigahänsyn till bl. a. den aktuella arbetsmarknadssituationen. Motbakgrund av de två tidigare redovisade exemplen från , NjakaQälloch Järvsjöliden, bör även ges överklaganderätt ibidragsfrågor. Förslagetatt ersätta statsbidraget för byggande av vägar med ett mer allmänt"transportstöd" är positivt. Uppmärksamhet måste dock riktas motrisken att områden, som på grand av t. ex. vägbyggnadsproblemskyddats från skogsbrak, med hjälp av statligt stöd öppnas för skogsbruk. Detkan gälla t. ex. blockrika områden eller öar och även, som påtalas i rapporten,områden inom avgränsningar för obmtet Qäll. Ett nytt transportstöd får underinga omständigheter leda till att obrutna områden utsätts föravverkningar. Frågan om lagliga medelatt skydda sådana obratna områden önskar utreda. Föreningen konstaterar att lagliga medel finns i naturvårdslagen men att resursbrist hos länsstyrelserna gör detta instm ment tandlöst. Vidare saknas ett lämpligt lättadministrerat skyddsinstra- ment för områden som i storlek och till karaktär faller mellan allmän 159 Det är därför motiverat att undersöka om Prop.