prop · GE0347 · 1990-12-31 00:00:00 — Som jag tidigare angett ger också de prisstatistiska undersökningarnavid handen att den arealgräns för en värderingsenhel , upp lill vilkenförhöjda heklarvärden skall tillämpas vid fastighetstaxeringen, skulle kunnaligga häromkring eller strax högre. Ytterligare analyser är dock nödvändiga.Med hänsyn härtill och då prisförhöjningen kan variera regionall börarealgränsen inte slås fast i lagtext. Det bör ankomma på RSV atl fastställavar gränsen skall dras i sina föreskrifter. Jag föreslår därför attden anknytning som i 13 kap. 2 § FTL görs till värden i en fastställdvärdeserie justeras så atl detta enbart gäller åkermarksarealer av störreomfattning. När storleken på angivetsätt införs som en av de värdefaktorer som bestämmer riktvärdet leder detta ändring i 13 kap. 1 § FTL. Där anges nämligen atl riktvärdet uttrycks perhektar . Eftersom storleken emellertid i fortsättningen redan ärinkluderad i riktvärdet bör i 13 kap. 1 § FTL i stället anges att riktvärdetbestäms per värderingsenhet. Också den s. k. normenhelen som anges i 13 kap. 2§ FTL bör kompletteras med värdefaktorn storiek, dvs. värdet per hektar. Mittförslag i denna del kräver också en konsekvensändring i 7 kap. 3 § FTL såvittavser undantag från åkermarksarealens indelning i klasser. Mittförslag: Från förenklings- och värderingssynpunkt skall möjligheten att delaupp åkermarken i värderingsenheter gälla enbart för arealer som är av störreomfattning. Skälenför mitt förslag: Enligl 6 kap. 10 § FTL skall bl.a. åkermarken inom entaxeringsenhet utgöra en värderingsenhet. Uppdelning får dock ske i två ellerflera värderingsenheter om del väsenlligt underlättar värderingen. Mindre åkermarksarealerinom en taxeringsenhet bör från förenklings-och värderingssynpunkt inte kunnauppdelas i värderingsenheler. Det är av samma skäl som jag angett i föregåendeavsnitt inte lämpligt att i lagtext fastslå någon arealgräns utan det börankomma på RSV alt göra. Jag föreslår därför altsåvitt avser åkermarken bör den nämnda uppdelningsmöjligheten i två ellerflera värderingsenheler endast kunna tillämpas för arealer som är av störreomfattning. RSV har presenteratstatistik av vilken framgår att möjligheten till uppdelning i värderingsenhetertillämpas ytterst sällan. Verket anser atl samma restriktivitet bör iakttas idetta avseende även i fortsättningen. Jag delar denna bedömning. Mittförslag: För betesmark införs en ny värdefaktor, storiek. Värderingenförenklas genom att möjligheten all dela upp betesmarken i värderingsenheterslopas. Skälenför mitt förslag: Den värdering som görs av betesmarken liknar i alltväsentligt den värderingsmetod som används för åkermarken. Även värdeområdenaär desamma för de båda ägoslagen. En skillnad är dock att riktvärdena förbetesmarken bestäms endast i förhållande till en värdefaktor, nämligenbeskaffenheten. För betesmarken avses med beskaffenheten främstproduktionsförmågan samt dess bruknings- och torriäggningsför-hållanden. Denprisbild som jag tidigare redovisat (avsnitt 4.1) innefattar även betesmark.Små lantbruksenheter med liten areal åker- och betesmark betingar generelltsett högre hektarpriser än större enheter. Det innebär att mina övervägandenhär blir desamma som för åkermarken. Jag föreslår således att storleken,uttryckt som betesmarkens areal, införs i 13 kap. 5 § FTL som en värdefaktorsom, tillsammans med beskaffenheten, blir bestämmande för riktvärdet för betesmarken. Eftersomstorieken införs som en av de värdefaktorer som bestämmer riktvärdet bör, påliknande sätt som för åkermarken, riktvärdet i fortsättningen avse värdet pervärderingsenhet, ej per hektar. Genom denna ändring i 13 kap. 4§ FTL kan värdetper hektar tillåtas variera med betesmarkens storlek. De överväganden jag gjortbeträffande arealgräns för förhöjda hektarpriser bör vara vägledande även här. Ävenför betesmarken krävs etl undantag från indelning i klasser i 7 kap. 3 § FTL. Vadbeträftär den i 13 kap. 5 § FTL stadgade klassindelningen av värdefaktornbeskaffenhet bör denna dock utökas från högsl tre till högst fem klasser. De tidigare nämndaintentionerna hos RSV (avsnitt 4.4.1) alt minska omfattning av resp.värdeområde innebär kvalitelsmässiga förbättringar även för värderingen avbetesmarken. Värderingen skulle också förenklas om möjligheten lill uppdelningi värderingsenheler som stadgas i 6 kap. 10 § FTL slopades. Jag föreslår att såsker. Detta leder också till en konsekvensändring i 20 kap. 13 § FTL. 4.6Skogsmark med växande skog Deövergripande reglerna vid fastighetstaxeringen som jag tidigare återgivit (avsnitt4.2) gäller också vid skogsmarksvärderingen. Skogsmarken var vid AFT-81indelad i 42 värdeområden. Till hjälp vid taxeringen fanns anvisningsområdeninom vilka beskrivningar gavs över skogens egenskaper uttryckta ivärdefaktorerna godhet, kostnad, trädslag, virkesförråd och grovskogsprocent. Resultatet avskogsmarksvärderingen vid AFT-81 beskrivs som förhållandevistillfredsställande. Dock synes resultatet även här kunna förbättras bl.a. genomatt värdeområdenas omfattning begränsas. Kritik har dock riklats mot vissainslag i värderingsmodellen som ansetts alltför svårtillgängliga och krav påförenklingar har förts fram. Det finns därför skäl att något förändra ochförenkla värderingsförfarandet, särskilt som marknaden också fungerar på ettrelativt schablonartat sätt åtminstone för de mindre enheterna. Mittförslag: Riktvärdet för skogsmark av genomsnittlig beskaffenhet skall ifortsättningen anknytas till ett eller flera värdeområden i stället för såsomnu lill en region bestående av ett eller flera län. Skälenför mitt förslag: Det ankommer på RSV att indela skogsmarken i värdeområden.Verket har förklarat sig ha för avsikt att begränsa områdenas storiek och ökaantalet till omkring 100. Skälen härför är bl.a. alt praktiskt kunna tillämpaett förenklat värderingsförfarande för de små skogsmarksinnehaven.Värdeområdena bör trots detta kunna vara desamma för både små och storaskogsinnehav. Jag delar RSV:s bedömning. Jagföreslår därför en ändring i 14 kap. 2 § FTL. Enligt paragrafen i dess nuvarandelyddse anknyts riktvärdet till skogsmark av genomsnittlig beskaffenhet inom enregion bestående av ett eller flera län eller delar därav. Anknytningen bör istället göras till skogsmark av genomsnittlig beskaffenhet inom ett ellerflera värdeområden. 4.6.2Förändringar görs av värdefaktorn virkesförråd Värdefaktorn trädslag slopas Mitt förslag:Virkesförrådets fördelning på trädslag beaktas i fortsättningen på etl bättre sätlgenom att värdefaktorn virkesförråd delas upp i tre, en för barrträd, en förbok och ek saml en för övriga lövträd. På grund härav slopas värdefaktornträdslag. Skälen för mitt förslag:Riktvärdet för skogsmark med växande skog bestäms på grundval av fem olikavärdefaktorer. Dessa definieras i huvudsak på följande sätt i 14 kap. 3 § FTL:godhet, vilken avser skogsmarkens virkesproducerande förmåga; kostnad, vilkenbestäms med hänsyn lill de väsentligaste kostnads- och kvalitetsfaktorer sompåverkar värdet av virkesproduktionen; virkesförråd, vilket avser förrådet perhektar uttryckt i skogskubikmeter som i sin tur är närmare definierat ilagtexten; trädslag, vilket bestäms med hänsyn till skogens sammansättning; grovskogspro- cent,vilkel avser den andel av barrskogens virkesförråd som består av träd med en bröslhöjdsdiamelerav på bark. Föralt underlätta värderingen föreslår jag all vissa förändringar görs i lagtextensåvitt avser några av de nämnda värdefaktorerna. Vidvärderingslillfället uppskattas virkesförrådet bl. a. på grundval av de uppgiftersom ägaren givit saml genom en jämförelse med anvisningarna för området. Därvidbestäms också den procentuella andel av det totala virkesförrådet som lövskogenutgör. I 14 kap. 3 § FTL angesalt det för värdefaktorn trädslag skall finnas klasserna barrskog, lövskog ochi vissa fall ädel lövskog (bok och ek). I RSV:s föreskrifter vid AFT-81 avsågsmed ädel lövskog främst bok och ek. lövskog är preciserad i lag,nämligen ädellövskogslagen (1984:119). Med ädel lövskog avses enligl den lagende inhemska trädslagen alm, ask, avenbok, bok, ek, fågelbär, lind och lönn.Skogsägarnas Riksförbund och anser att den särredovisningsom RSV föreslagit av virkesförrådet i barrskog, bok och ek samt övriga lövträdinle är ändamålsenlig eftersom skogsbruksplanerna inte särre-dovisar bok och ek.Jag anser emellertid att detta inte kan ha någon avgörande betydelse eftersom RSV:sförslag i realiteten ansluter till en tillämpad definition ochalt några större problem därför inle kan uppslå. Jag anser därför attvirkesförrådets fördelning på trädslag i fortsättningen bör komma till bättreuttryck genom all denna värdefaktor delas upp i tre, nämligen en för barrträd,en för bok och ek samt en som avser övriga lövträd. Definitionen avskogskubikmeter kan utmönstras ur lagtexten för all i stället ges i verkslällighetsföreskrifter.Genom denna precisering av virkesförrådets fördelning på trädslag blirvärdefaktorn trädslag överflödig. Lagtexten i 14 kap. 3 § FTL bör justeras ienlighet med det anförda. 4.6,3Differentierade hektarvärden Storlek som ny värdefaktor Mittförslag: För att kunna beakta de olika hektarpriser som förekommer påskogsmark beroende på dess areal införs en ny värdefaktor, storiek. Förhöjdahektarpriser skall kunna beaktas enbart till den del värderingsenhetenunderstiger . Värderingenförenklas genom att möjligheten att dela upp skogsmarken i värderingsenheterslopas. Skälen för mitt förslag:Jag har tidigare berört alt de mindre lantbruksegendomarna generellt uppvisarhögre hektarpriser än större sådana. Denna differentierade storleksinverkanbör beaktas även beträffande skogsmarken. Till de övriga värdefaktorerna somanges i 14 kap. 3 § FTL bör därför också fogas storieken, med vilket avsesskogsmarkens areal. På samma sätt som föråkermarken kan inle en klar arealgräns urskiljas för de förhöjda heklarprisernaenbart på grundval av prisstatistiken. analyserav prisstatistiken föreligger emellertid en klar förhöjning av hek- Prop.1990/91:47 tarpriserna under ca medan förhöjningen avlar över ca 40 hektar.Förhöjningen är vidare mer uttalad för bebyggda än för obebyggda fastigheter. Jaggör här bedömningen att de praktiska övervägandena bör tillmätas storbetydelse. Sådana är exempelvis all de förhöjda hektarvärden som kan noterasför mindre enheter ej bör tillåtas slå igenom för familjejordbruk medskogsmarksinnehav om eller däröver. Ett annal skäl är att delinte föreligger skyldighet all upprätta en fullständig skogsbruksplan för bmkningsenhetersom har mindre än produktiv skogsmark för viss svårföryngrad skog inorra gäller annorlunda regler. En arealgräns vid skulleinnebära att ungefär hälften av de taxeringsenheter som har skog omfattas.Denna arealgräns synes även ändamålsenlig med hänsyn till det förenkladevärderingsförfarande för de mindre skogsinnehaven som jag återkommer till(följande avsnitt). Detfinns anledning alt här i korthet beröra hur RSV avsett att utforma värdetabellerna(skogstabellerna). För de större skogsinnehaven, dvs. de som uppgår till 20hektar och mer, avser verket att utforma tabellerna på i princip det sätt somgjordes vid AFT-81. För dessa skogsinnehav kommer emellertid värdena för deförsta att bestämmas så att de överensstämmer med de schablonvärden som skulle ha gällt om taxeringsenheten bestod av en areal om 20 hektar.För överskjutande areal kommer hektarvärdena att bli lika stora oavsettskogsmarkens areal. och har avvisat denna utformning.Förbunden anser det vara principiellt felaktigt att använda denna värderingsmodelläven för de större skogsinnehaven. De befarar att det kan skapa negativaeffekter för bl. a. familjejordbruken. Jaganser att det dock bör betonas atl RSV i detta sammanhang även uttalat atlinställningen av värdenivån i skogstabellerna för de större skogsinnehavenkommer att ske med ledning av priserna för fastigheter med en skogsareal somöverstiger . Delta innebär med andra ord att värderingen kommer attutgå från det hektarvärde som fastigheten rätteligen skall ha såsom en störrefastighet, dvs. och däröver, men all de första hektaren avförenklingsskäl redovisas med de schablonvärden som avses alt tillämpas vidvärdering med den förenklade metoden. Jagfinner således atl de av förbunden påtalade negativa effekterna inte bör kunnainträffa. Med hänsyn härtill ansluter jag mig lill förslaget om den nu nämndaarealgränsen. Nämndaarealgräns bör komma till uttryck i lagtexten. Detta kan göras på så sätt attden värdering som enligt 14 kap. 2 § FTL skall ansluta till en fastställdvärdeserie enbart bör gälla skogsmarksareal om och däröver. Genomatt storleken kommit till uttryck via en värdefaktor bör vidare dels den ändringen göras att i 14 kap. 1 § FTL riktvärdet bestäms per värderingsenhet och ej per hektar, dels bör normenheten i 14 kap. 2 § FTL kompletteras med värdefaktorn storlek, dvs. värdet per hektar. På samma sätt som för åker- och betesmarken bör storleken undantas från den 55 klassindelning som föreskrivsi 7 kap. 3 § FTL. Likaså bör möjligheten till uppdelning i värderingsenhelerslopas, vilket leder till ändringar i 6 kap. 10 § och 20 kap. 13 § FTL. 4.6.4 Förenklat värderingsförfarandeför mindre skogsinnehav Mittförslag: Ett förenklat värderingsförfarande skall tillämpas för de mindreskogsmarksinnehaven, dvs. de som understiger . För dessa skall endasttvå värdefaktorer gälla, storlek och virkesförråd av samtliga trädslag. Skälenför mitt förslag: Det har av den redogörelsen om prisbildningenframgått atl de värdepåverkande faktorerna kan vara helt andra än skogligaeller ekonomiska förhållanden. Särskilt för de mindre skogsmarksinnehaven kandet vara svårt all bestämma olika faktorers inverkan på skogsbruksvärdet. Dessaomständigheter utgör enligt min mening skäl för alt införa elt förenklat värderingsförfarandeför de mindre skogsmarksinnehaven. Jag föreslår därför atl för dessa innehavendast två värdefaktorer tillämpas, nämligen storiek resp. virkesförråd. Förvärdefaktorn virkesförråd bör finnas högst fem klasser. Värdefaktorerna för demindre skogsmarksinnehaven bör införas i slutet av 14 kap. 3 § FTL. Vad gäller frågan om denarealgräns som bör gälla här vill jag anknyta till vad jag tidigare anfört(föregående avsnitt) där jag föreslog en till-lärnpning av förhöjdahektarpriser för skogsinnehav upp till . Det anknyter också till denarealgräns under vilken del inle föreligger skyldighet att upprätta enfullständig skogsbmksplan. Det sist nämnda är enligt mitt förmenande ett tungtvägande skäl. Fastighetsägare som innehar skogsmark som understiger 20 hektarskall inte åläggas samma uppgifts-skyldighet i faslighetsdeklarationen som demed större skogsinnehav. Som nämnts bör det räcka att de uppger storlek ochvirkesförrådet per hektar för samtliga trädslag. Etl förenklat förfarandeskulle därmed dessutom kunna tillämpas på ungefär hälften av detaxeringsenheter som innehåller skog. De allra flesta skogsägare med större bmkningsenheterkommer alt ha upprättat skogsbmksplaner vid AFT-92 varför de bör kunna lämnadeklarationsuppgifter och fastigheterna värderas på i princip samma sätt somvid AFT-81. Jag föreslår således atldel förenklade värderingsförfarandet skall tillämpas för taxeringsenhet medskogsmarksareal som inte överstiger . Arealgränsen bör fastslås ilagtexten i 14 kap. 3 § FTL. Mittförslag: För skogsimpediment införs en ny värdefaktor, storlek. Värderingenförenklas genom all möjligheten att dela upp skogsimpedimenten i värderingsenheterslopas. Skälenför mitt förslag: Värderingen av skogsimpediment tillgår på i huvudsak liknandesätt som för skogsmark. Värdeområdena överensstämmer också för dessa bådaägoslag. Riktvärdet för skogsimpediment inom ett värdeområde bestäms emellertidenbart på grundval av en värdefaktor, nämligen beskaffenhet. Härmed avsesfrämst slag av förekommande vegetation samt förutsättningarna för ökadproduktion. Liksomför övriga ägoslag bör den inverkan som storleken kan ha på heklarpriset kunnabeaktas vid värderingen. Jag föreslår därför all storleken, uttryckt som skogsimpedimeniensareal, införs i 14 kap. 5 § FTL som en tillkommande värdefaktor. Deöverväganden jag gjort beträffande arealgräns för förhöjda heklarpriser börvara vägledande även här. Stadgandeti 14 kap. 4 § FTL bör vidare justeras på så sätl att riktvärdet bestäms pervärderingsenhet och ej per hektar. Undanlag från klassindelning avvärdefaktorn storlek bör också göras i 7 kap. 3 § FTL. Slutligen bör i förenklingssyflemöjligheten enligt 6 kap. 10 § FTL atl uppdela marken i värderingsenhelerslopas. Detta kräver även en konsekvensändring i 20 kap. 13 § FTL. 4.8 Uppdelning av taxeringsvärde och delvärde på församlingslopas Mittförslag: Uppdelningen av taxeringsvärde och delvärde när delar av entaxeringsenhet tillhör olika församlingar slopas. Skälenför mitt förslag: I 5 kap. FTL ges regler för hur taxeringsvärdet och delvärdenskall bestämmas. Uppdelningen av dessa skall enligt 5 kap. 8 § tredje stycket FTLgöras när delar av en taxeringsenhet tillhör olika församlingar. Bestämmelsensynes inle längre fylla någon funktion. Dels har den kommunalagarantibeskattningen upphört, dels beskattas genom den år 1990beslutade skattereformen löpande inkomster från privat-bostadsfastighelerenbart genom den statliga kapitalbeskattningen samt fastighetsinnehav genom denstatliga fastighetsskatten. Jag föreslår därför att regeln slopas. Mittförslag: Den författningsreglerade tidpunkt då föreskrifter för förberedelsearbetetavseende lantbruksenheter senast skall avlämnas av RSV skall gälla även desmåhus med tomtmark som ingår i lantbruksenhet. Skälenför mitt förslag: Som jag berört i del föregående ankommer det enligl 7 kap. 7§ FTL jämfört med 9 kap. 5 § och 17 kap. 4 § FTF på RSV alt besluta om närmareföreskrifter om indelning i värdeområden, klassindelning av värdefaktorer,klassindelningsgrunder, värdeserier och värdela-beller för byggnadstyper ochägoslag. Enligl 19 kap. 1 § andra slycket FTL skall RSV till statenslantmäteriverk och länsskattemyndigheterna lämna förslag till dessaföreskrifter såvitt avser småhus och tomtmark andra åretföre det år då allmän fastighetstaxering äger rum. För övriga byggnadstyper ochägoslag, t.ex. de som ingår i lantbruksenheter, skall förslag till sådanaföreskrifter lämnas av RSV året före det år då allmänfastighetstaxering äger rum. VidAFT-81 taxerades samtliga byggnadstyper och ägoslag. Med början vid 1988 årsallmänna fastighetstaxering av hyreshus sker dock en uppdelning i dellaavseende. De småhus som inte ingår i någon lantbruksenhet taxerades , 1990,medan småhus som ingår i en lantbruksenhet kommer att laxeras gemensamt medövrig egendom i lantbruksenheterna vid AFT-92. De författningsstyrda tidpunktersom ovan redovisats är därför inte ändamålsenliga i delta nya system och börsåledes justeras. Utgångspunktenför förberedelsearbetet bör i stället vara atl della såvitt avser de bostadshusmed tomtmark som ingår i en lantbruksenhet samordnas med det övrigaförberedelsearbetet som vidtas inför värderingen av lantbruksenheterna. Jagföreslår därför att RSV:s förslag lill föreskrifter som avses i 7 kap. 7 § FTLoch som gäller småhus och tomtmark som ingår i lantbruksenhet får lämnas vidsamma tidpunkt som i övrigt gäller för lantbruksenheterna, nämligen senast den15 maj året före det år då allmän fastighetstaxering äger rum. Detta föranlederen ändring i 19 kap. 1 § andra stycket FTL. Eftersom förberedelsearbetet även iövrigt bör samordnas avseende egendom som skall ingå i lantbruksenhet bör justeringarav denna anledning också göras i 19 kap. 3 och 5 §§ FTL. 4.10 Särskilda åtgärder för förberedelsearbetet inför AFT-94 Mitt förslag: Påliknande sätt som vid förberedelsearbetet inför allmän fastighetstaxering avsmåhus- och lantbruksenheter, skall de uppgifter som behövs inför allmänfastighetstaxering av hyreshus-och industrienheter få inhämtas. Skälen för mitt förslag: I19 kap. 8§ FTL finns bestämmelser om en uppgiftsskyldighetför innehavare av vissa slags taxeringsenheter. 1990/91:47 stöd häravhar skatteförvaltningen kunnat inhämta de uppgifter som behövs vidförberedelsearbetet . Av min tidigare redovisning(avsnitt 4.1) framgår att paragrafen ändrades inför denförestående lantbrukstaxeringen. Arbete pågår i den delen medatt sammanställa aktuellt prismaterial och relevanta uppgifter för att AFT-92skall bli så värdemässigt riktig som är möjligt. Somtidigare framgått genomfördes en allmän fastighetstaxering av hyreshusoch industrier. Nästa sådan AFT av dessa taxeringsenheter kommer atl äga rum år1994. Ett visst förberedelsearbete inför den fastighetstaxeringen har redantagit sin början. Det ortsprismalerial som behövs kommer att inhämtas med stödav bestämmelserna i 19 kap. 8 § FTL. Utformningenav de två styckena i nämnda paragraf som reglerar dessa frågor avseendehyreshus- och industrienheter lämnar emellertid inte utrymme för atl inhämtaandra uppgifter än om de hyror som uppburits . Marknaden är emellertidså komplicerad, åtminstone i storstäderna, att del föreligger behov av attställa frågor även om omständigheter kring förvärven av dessa taxeringsenheteroch deras fastighetsegenskaper m.m. Denna möjlighet finns redan tidigare såvittavser småhusen samt lantbruksenheter enligt paragrafens första och sistastycken. Jagföreslår därför att andra och tredje styckena i 19 kap. 8 § FTL slås samman tillett och utformas så att den som, under andra eller tredje året före det år dåallmän fastighetstaxering sker, är ägare till hyreshus- och industrienheter kananmanas lämna de uppgifter som behövs till ledning inför allmänfastighetstaxering. Utöverde lagförslag som jag nu behandlat har yrkanden framställts från samt och Lantbrukarnas Riksförbundom vissa ytterligare lagändringar. Yrkandena avser de mer principiellautgångspunkterna vid fastighetstaxeringen. Jag tar därför i det följande uppvad förbunden i huvudsak har anfört saml redovisar därefter mina egnaståndpunkter i ett sammanhang. har anfört kritik mot att i FTL angetts både etl mål förtaxeringen av marknadsvärdet och de metoder som skall användas för attnå detta mål. Förbundet menar atl det kan förekomma fall då beräkningarna enliglde föreskrivna metoderna misslyckats med att bestämma marknadsvärdet. Ienskilda fall anser därför förbundet att justeringar kan behöva göras. Förbundettar även upp den prispåverkan som arrendelagstiftningen kan ha på utarrenderadejordbruksfastigheter. Del förhållandet att lägre priser förekommer på sådanafastigheter ser förbundet inte som en följd av privalrältsliga åtaganden ulanberoende av lagstiftningens tvingande bestämmelser i dessa sammanhang. Hänsynbör därför tas till sådana arrendeavtal vid värderingen anser förbundet. Enannan fråga som förbundet aktualiserar är om de s.k. släktköpen 59 skall få ingå i fastighetsprismaterialel.Förbundet anser att del inte gene- Prop. 1990/91:47 relll går att påstå allsläktköpen skulle innebära en lägre värdenivå om de medtogs i ortsprismaterialet.Förbundet hävdar atl priset vid släktköp i många fall ligger på samma nivå somom försäljning skulle ha skett till ulomstående. Förbundet föreslår därför etttillägg till den bestämmelse i 5 kap. 5 § FTL som stadgar att försäljningar därovidkommande omständigheter förekommit inte får beaktas. Enligt förbundetstillägg skulle släktköp vara en ovidkommande omständighet endast om del visasalt det inverkat på priset. framför slutligen elt krav om att de skattskyldigas insyn iskattemyndigheternas fullständiga underlag för taxeringen skall underiättas.Förbundet framhåller att det är svårt att få grepp om vilka faktorer som varitbestämmande för värderingen, t.ex. vilka jämförelseobjekt och bedömningar iövrigt som legat till grund för riktvärdena. Exempelvis menar förbundet att detinte brukar företes någon utredning om relevant köpeskillingstatistik frånskattemyndigheterna i skatletvister, varför den skallskyldige ställs inför enomöjlig uppgift att själv ta fram utredning som visar atl riktvärdena saknarrelevans i hans fall.