prop · GE0390 · 1990-12-31 00:00:00 — Remissinstanserna hartagit upp andra frågor som rör slrandskyddsreg- lernas tillämpning och möjligheten till dispens. Flera länsstyrelser och kommuner i har anfört att det finns etl behov av att vid tillämp ningen av dispensmöjligheten beakta regionala skillnader. I det inre av 412 finns stortillgång till oexploaterade strandområden. För sådana områden bör enligt dessaremissinstanser en mindre restriktiv praxis kunna tillämpas när det gällermöjligheten till undantag från strandskyddet. i hari en skrivelse till regeringen föreslagit att NVL ändrasså att regionala skillnader kan beaktas. Regeringen kan i viss måninstämma i att behovet av att upprätthålla strandskyddet är olika stort i olikadelar av landet, Å andra sidan bör det understrykas att bevarandet avstrandområdena måste ses i ett långsiktigt perspektiv. Att ett område nu är avmindre intresse för friluftslivet behöver inte innebära att så kommer att varafallet . Som påpekats av utredningen har regionala skillnaderbeaktats genom de avgränsningar av strandskyddsområdena som beslutats avlänsstyrelsema och som inarbetats i den kommunala planeringen. Vidare finnsenligt 15§ andra stycket NVL en möjlighet för länsstyrelserna att förordna attområden som uppenbarligen saknar betydelse för bad och friluftsliv inte skallomfattas av strandskydd. Det är inte lämpligt att i lagtexten införa regler omen regional differentiering av slrandskyddels styrka. 16.5.11Bevakning och tillsyn av skyddade områden och tillämpningen avterrängkömingslagen m. m. Regeringensförslag: Särskilda naturvårdsvakter förordnas för kontroll av efterlevnaden avföreskrifterna för naturvårdsobjekten och terrängkörningen. Den som medgettsundantag från en föreskrift för naturvårdsobjekt eller ett förbud enligtterrängkömingslagen skall vara skyldig att uppvisa beslutet när han vistas inomdet område där föreskriften eller förbudet gäller. Naturvårdslagsutredningensförslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna:Utredningens förslag tillstyrks av flertalet remissinstanser.Lantbruksstyrelsen, i och kommunavstyrker förslaget och anser att den ifrågavarande tillsynen bör ankomma påpolisen. anseratt tillsynsmännens verksamhetsområden såvitt gäller terrängkörningen böromfatta hela kalfjällsområdet samt områden i anslutning till det statligaledsystemet. Liknande synpunkter framförs av länsstyrelserna i ochNorrbottens län. Regeringens överväganden:För nationalparker, naturreservat och andra områden som omfattas av NVLs reglerom områdesskydd kan sådana förbud eller föreskrifter meddelas som krävs för atttrygga ändamålet med skyddet. Beslämmelserna kan t.ex, avse begränsningar iallemansrätten genom tillträdesförbud till ett område eller förbud att plockablommor eller att tälta. Det är också vanligt att föreskrifter meddelas sominskränker rättentill köraing i terräng med motordrivna fordon inom de skyddade Prop.1990/91:90 områdena. Rällentill köraing i terräng med motordrivna fordon regleras i övrigt genomterrängkömingslagen (1975:1313) och terrängkörningsförordning-en (1978:594).Körning på barmark och på snötäckt skogsmark med plant-eller ungskog ärförbjuden enligt terrängkörningslagstiftningen, om den inle sker som ett led inäringsutövning eller för vissa andra ändamål. Inom tolv fjällområden iKopparbergs, , och gäller förbud motterrängkörning även på snötäckt mark. Områdena omfattar 29000kvadratkilometer. Enredovisning för tillämpningen av terrängkömingslagen lämnades till år1985 (skr. 1984/85:203). Härefter har lagen skärpts (prop. 1988/89:128, JoU 19,rskr. 290) genom att tillämpningsområdet utvidgats till att omfatta samtligamotordrivna fordon, dvs. även traktorer och motorredskap. I de sammanhangen hardock inte frågor om tillsyn och bevakning av lagens efterlevnad behandlats. Behovetav tillsynsmän med särskilda befogenheter för övervakningen avnaturvårdsobjekten har tidigare påpekats av naturvårdsverket.Na-turvårdslagstredningen konstaterar att polisens resurser inte ärtillräckliga för att kontrollera efterlevnaden av gällande föreskrifter inomområden som skyddas med stöd av naturvårdslagen. Detsamma gäller kontrollen avterrängkörningen. Särskilt stora är övervakningsproblemen i de vidsträcktamarkområdena i norra , Anställda vid olika myndigheter som vistas idessa områden har inte större befogenheter än andra att ingripa motöverträdelser mot de nyssnämnda föreskrifterna. Exempel på sådanabefattningshavare är tullens gränsbevakningspersonal, jakt- och fiskelill-synsmänsamt personal som är anställd för tillsynen av naturvårdsobjek-ten. Bevakningenav att förbuden mot terrängkörning och föreskrifterna för naturvårdsobjekteninte överträds är givelvis i första hand är en polisiär uppgift. Somkonstaterats av utredningen är dock polisens resurser otillräckliga för dettaändamål. För övervakningen av lagstiftningen om jakt och fiske utsestillsynsmän med särskilda befogenheter. Det finns ett behov av en motsvarandereglering när det gäller naturvårdsobjekten och terrängköraingen. Regeringenföreslår därför att utredningens förslag genomförs. En lämplig och meratidsenlig benämning för tillsynsmännen är naturvårdsvakter. Närdet gäller övervakningen av terrängköraingen bör möjligheten att utsenaturvårdsvakter begränsas till områden där behovet av en förstärkning avtillsynen är stort som de polisiära resurseraa är särskiltbegränsade. anför i sitt remissvar att behovet av tillsynsmängäller för hela kalfjällsområdet och för områden i anslutning till det statligaledsystemet. Regeringen finner dock att bemyndigandet i terrängkömingslagenåtminstone inledningsvis bör begränsas till de nämnda s, k.skoterförbudsområdena. En utvidgning av tillämpningsområdet bör övervägas förstnär erfarenheter vunnits av den praktiska tillämpningen inomskoterförbudsområdena. Naturvårdsvakterenligt NVL bör ha rätt att avvisa den som inte har rätt 414 attvistas inom området och alt beslagta jakt- och fångstredskap, fortskaff- Prop,1990/91:90 ningsmedel och andra föremål som kan antas ha betydelse förutredning av brott. Dessa befogenheter motsvarar de som gäller för jakt- ochfisketill-synsmännen. När det gäller naturvårdsvakter enligtterrängkömingslagen bör möjligheten att avvisa den som bryter mol ettterrängkörningsförbud vara tillräcklig. Närmarebestämmelser om förordnande av naturvårdsvakler bör införas inalurvårdsförordningen resp. terrängkörningsförordningen. Vakterna bör ulses avlänsstyrelsen. En fömtsättning för förordnande bör vara att den som skall utsesgenomgår en särskild utbildning. Föreskrifter för naturvårdsvaklerna börmeddelas av efter samråd med . Somnaturvårdsvakler bör i första hand utses fältpersonal, personalvid skogsvårdsstyrelserna eller domänverket, personer som är anställda för vårdav naturvårdsobjekten och tullens gränsbevakningspersonal. Kostnaderna förutbildning m.m. av tillsynsmännen kan inte antas uppgå till stora belopp ochbör kunna bestridas av befintliga medel. Förattmöjliggöra kontroll och en förbättrad efterlevnad av lagstiftningen bör densom medgetts undantag från en föreskrift för etl naturvårdsobjekl, t.ex. ettförbud mot körning med motordrivna fordon, medföra beslutet om undantag när hanvistas i området och på begäran uppvisa del för en naturvårdsvakt eller enpolis. Delsamma börgälla den som medgetts undantag beträffande körning inomskoterförbudsområdena. Bestämmelser om en sådan skyldighet bör föras in i NVLoch terrängkörningsförordningen. Utredningenföreslår att den skall dömas till böter, som underlåter att medföra beslut omundantag från lerrängköraingsförbud eller föreskrifter avseendenaturvårdsobjekt vid vistelse inom ett område där beslutet gäller. Någraremissinstanser ifrågasätter om en sådan straffregel bör gälla även förmarkägaren och om den över huvud taget är nödvändig. Regeringen finner att detfinns behov av en sanklionsmöjlighel i de angivna fallen för alt en effektivlillsyn skall kunna upprätthållas. Utredningens förslag till straffbestämmelsei NVL bör dock modifieras något. Böter bör inte kunna utdömas, om den sommedgetts ett undantag från de angivna föreskrifterna genast kan styrka detta påannat säll än genom att visa upp beslutet. När det gäller regleringen i terrängkörningslagstiftningenbör detsamma gälla. Den bestämmelse i terrängkörningsförordningen, i vilkenskyldigheten slås fast att uppvisa ett beslut om undantag, bör utformas så attböter enligt 4 § terrängköraingslagen inte skall utdömas i sådana fall. Regeringensförslag: För grova brott mot NVLs skyddsbestämmelser som begås med uppsåtskall kunna dömas till fängelse i högst . Underlåtenhet att rätta sigefter förbud som meddelats enligt samrådsbestämmelserna i 20§ straffbeläggs,liksom brott mot förbudet mot att utföra arbetsföretag inom områden somomfattas av det nya biotopskyddet. Motsvarande skall gälla brott motmarkavvatt-ningsförbud. Enmöjlighet införs att vid vite förelägga den som påbörjat etl samrådspliktigtarbetsföretag innan samrådet slutförts att upphöra med verksamheten. Naturvårdslagsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna:Förslaget om en höjning av straffmaximum vid brott mot NVL tillstyrks av bl.a.riksantikvarieämbetet, , , flertaletlänsstyrelser, LO och . Förslaget avstyrks avbl.a. Riksåklagaren och kammarrätten i är tveksamma ochförordar att straffbestämmelsen görs gradindelad, så att straffskalan medfängelse i högst reserveras för gärningar som bedöms som grova. Regeringens överväganden:Inledningsvis har berörts den ändrade syn på naturvården som växt fram under desenaste decennierna. Insikten har ökat om att en fortgående exploatering avnaturmiljön ofta medför att omistliga värden går förlorade. Naturvårdshänsynkrävs vid alla former av ingrepp som kan påverka hotade naturtyper, arter ochresterna av det tidigare kulturlandskapet, NVL har därför genomgått storaförändringar i materiellt hänseende sedan lagens tillkomst, Beslämmelserna ilagen har skärpts i flera avseenden. Den gällande straffskalan i 37 § NVL har däremotvarit oförändrad . Regeringen delar mol denbakgrunden den åsikt som framförts av utredningen och en majoritet avremissinstanserna, alt en skärpning av straffskalan i vissa fall är befogad.För närvarande gäller att överträdelse av sådana förbud eller föreskrifter somfinns angivna i paragrafen straffas med böter eller fängelse i högst sexmånader. Regeringen finner att straffmaximum bör höjas till , vilketmotsvarar vad som gäller enligt miljöskyddslagen, och att straffskalan börgöras gradindelad. Påföljden fängelse i högst bör reserveras för grovabrott som begåtts med uppsåt. Den strängare påföljden bör bara kunna utdömasför överträdelser som anges i 37§ första stycket 1 och 4, dvs. brott motbestämmelserna om områdesskydd i NVL, otillåtna läkt- ellermarkavvattningsåtgärder och, enligt vad som föreslås i del följande,överträdelser av förbud enligt 20§ andra stycket. Överträdelse av en föreskriftför strandskyddsområde enligt 16§ andra stycket bör dock inle omfattas. Deöverträdelser av annat slag somanges i paragrafen är inte heller av den karaktären att en motsvarande Prop. 1990/91:90 skärpning är motiverad. Överträdelserav förbud som avser det nya biotopskyddet i 21 § bör omfattas avansvarsbestämmelseraa i 37 §. Utredningen har dessutom föreslagit attunderlåtenhet att göra anmälan för samråd enligt 20 § första stycket NVL alltidskall medföra straffansvar. Ett sådant ansvar gäller f n. bara för sådanasärskilda slag av arbetsförelag som avses i 20 § första stycket andra punkten.Flera remissinstanser ifrågasätter ändringen och påpekar att det är svårt förden enskilde att avgöra om ett arbetsföretag kan komma att väsentligt ändranaturmiljön och därför är anmälningsplik-tigt. Med hänsyn till dessa invändningarbör utredningens förslag inte genomföras i den delen. Däremot bör överträdelseav ett sådant förbud som meddelas enligt 20 § andra stycket i den föreslagnanya lydelsen kunna medföra straffansvar. Motsvarande bör gälla en överträdelseav ett förbud enligt den nya 18d§. Enligt39 § första stycket NVL kan den som överträtt vissa beslut eller föreskriftersom omfattas av 37 § första stycket vid vite föreläggas att vidta rättelse. Detär dock en allmän princip att både straff och vite inte skall tillämpas församma förfarande. Regeringen föreslår därför att det i 37 § anges att om ettvitesföreläggande har överträtts får inte dömas till straff för gäraing somomfattas av föreläggandet. Detfinns också skäl att införa en bestämmelse för de fall konkurrens föreliggermellan en bestämmelse i 37 § och ett straffbud i . 37 § bör intetillämpas om gäraingen är belagd med straff i . Utredningenföreslår vissa ändringar i bestämmelserna om vite och handräckning i 39 § NVL,Ändringarna är främst en konsekvens av den skärpning av samrådsplikten enligt20 § NVL som föreslås. Utredningen föreslår att såväl vite som handräckningskall kunna användas vid överträdelser av förbud eller förelägganden som avsesi 20 § andra stycket. gäller enligt 39 § andra stycket endaslatt ett föreläggande som meddelas enligt 20§ andra stycket får förenas medvite. Vidare föreslås en bestämmelse enligt vilken vid vite fårförbjuda fortsatt utförande av ett arbetsföretag, som kan komma att väsentligtändra naturmiljön, innan anmälan om samråd har skett och de villkor som skallgälla för arbetsföretaget har bestämts. Förslagen har lämnats utan erinran avremissinstanserna. Regeringen föreslår alt de i huvudsak genomförs. Dennärmare utformningen av paragrafen behandlas i specialmotiveringen. 27 1990/91. Regeringensförslag: Beslut i ärenden om vilthägn och skyddet av djur- och växtarter enligt14 § tredje stycket NVL skall överklagas till kammarrätten i stället för tillregeringen. Beslut som avser det nya biotopskyddet skall också överklagas tillkammarrätten. Naturvårdslagsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens utom när det gäller överklagande avbeslut om biotopskydd. Remissinstanserna:Utredningens förslag tillstyrks av de remissinstanser som tagit uppöverklagandefrågoma. Några instanser anser att fler typer av ärenden bör kunnaöverprövas av förvaltningsdomstol och att kretsen av personer som får överklagabeslut enligt NVL bör utvidgas. Regeringens överväganden:Enligt 40 § NVL gäller att flertalet av de beslut som fattas av statligamyndigheter enligt lagen överklagas till regeringen. 1 har dock imånga år pågått en utveckling mot att förvaltningsärenden överprövas avdomstolar i stället för av regeringen. Enligt de riktlinjer som antogs avriksdagen (prop. 1983/84:120, KU 23, rskr. 250) gäller bl.a. att ensystematisk översyn skall göras i syfte att minska antalet överklaganden hosregeringen. Utredningen har mot dennabakgmnd gjort en genomgång av de besvärsärenden enligt NVL som överprövasav regeringen för att se i vilken utsträckning en överflyttning av prövningentill förvaltningsdomstol är möjlig. Regeringen finner i likhet med utredningenatt ärenden om skydd för djur- eller växtarter enligt 14 § tredje stycket ochärenden om vilthägn enligt 24 a § bör överklagas till kammarrätten. Ärenden omfridlysning av arter enligt 14 § första och andra styckena bör dock alltjämtöverklagas till regeringen. Regeringen föreslår att även ärenden enligt den nyabestämmelsen i 21 § om biotopskydd skall överprövas av kammarrätten. När det gäller ärenden omnaturreservat och naturvårdsområden samt täktärenden och markavvattningsärendenfinner regeringen att den gällande ordningen inte bör ändras.Det finns skäl som talar för att ärenden om dispens i enskilda fall frånstrandskyddsbestämmelserna skall överklagas till kammarrätten. Som påpekas avutredningen är det dock en praktisk fördel, om dessa ärenden överklagas i sammaordning som ärenden om bygglov enligt . Bestämmelserna omöverklagande av bygglov i den lagen är så utformade att prövningen i sistainstans i allmänhet sker hos regeringen, om det är fråga om en åtgärd utomdetaljplanelagt område. Det är oftast i sådana fall som en dispens frånstrandskyddsbestämmelserna krävs. Dispenser från strandskyddsbestämmelsernabör därför även i fortsättningen överprövas av regeringen. Den särskilde utredare somskall se över framlida uppgifter och organisation frågor (dir. 1990:67). Utredaren skall bl.a. analyserakompetensfördelningen vad gäller överklaganden och överprövning av skildaärendegmpper och upp- märksamma de möjlighetersom kan finnas alt låta verket ta över vissa ärenden som prövas avregeringen. Regeringensförslag: Ädellövskogslagens tillämpningsområde görs enhetligt för hela landet.Lagen skall även i tillämpas på skogsbestånd som innehåller minst70% lövträd, ädla lövträd och vilkas areal uppgår till minst etthalvt hektar. Bestämmelserna i lagen skall även gälla trädbestånd på kultiveradebetesmarker. Naturvårdslagsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens, Remissistanserna:Förslaget om en ändrad definition tillstyrks av , ochlänsstyrelserna i , , och . Förslagetavstyrks av domänverket, i län, , samt Skogsindustrierna. ärtveksam till förslaget. Fleraremissinstanser anser att lagens tillämpningsområde även bör omfatta kultiveradbetesmark. och några länsstyrelser föreslår att det genom enlagändring klargörs, att vitesföreläggande kan tillämpas när ädellövskog haravverkats i strid mot lagens bestämmelser. Regeringens överväganden:Syftet med ädellövskogslagen (1984:119) är att bevara de kvarvarandeädellövskogarna i landet för framtiden. Detta skall ske genom ett aktivtskogsbmk. Således anges i 5§ första stycket i lagen bl.a, att ny ädellövskogskall anläggas, när slutavverkning skett i ett bestånd av sådan skog. Närädellövskogslagen infördes övertogs definitionen av begreppetädellövskog från den äldre s, k, bokskogslagen. Ädellövskog definieras för desydliga länen som skogsbestånd som utgörs av ädla lövträd till ochvars areal är minst ett halvt hektar. Definitionen överensstämmer med den somtillämpas för rena skogsbestånd bl.a, i riksskogstax-eringen. Med ädla lövträdavses enligt 2§ alm, ask, avenbok, bok, ek, fågelbär, lind och lönn. Förbestånd utanför bokskogens huvudsakliga utbredningsområde konstaterades dockatt denna definition var otillräcklig, eftersom bestånden av ädellövskog därvar betydligt mer splittrade och heterogena än i de sydliga länen. För alllagens syfte skall kunna tillgodoses för sådana bestånd anges i 3§ förstastycket 2 i lagen att skogsbestånd utanför , , Malmöhusoch skall omfattas av lagen, om andelen lövträd uppgår till 70%och andelen ädla lövträd till , Dethar lett till vissa problem, att begreppet ädellövskog definieras på olika sätti olika delar av landet. Som exempel kan nämnas att det i finnsbåde enhetliga ädellövskogar av sydsvensk typ och mer varierande skogsbestånd ide höglänta delarna. slagkan därför med de tillämpade definitioneraa komma att betraktas Prop.1990/91:90 som ädellövskog i t.ex, men inte i , En sådanordning är givetvis inte tillfredställande. Regeringen finner att det för attundvika gränsdragningsproblem och förbättra skyddet för ädellövskogarna behövsen enhetlig definition i lagen, 3§ i lagen bör ändras så att den definition somanges i 3 § första stycket 2 blir tillämplig i hela landet. Ändringenmedför en ökning av den areal som inom de sydliga länen kommer att omfattas avlagens bestämmelser. anger i sitt remissyttrande att ca 10000hektar privatägd mark kan komma att omfattas, som inte betraktas somädellövskog. Detta kan jämföras med de som enligt äldre beräkningarutgör den totala arealen ädellövskog i de aktuella länen. Flera av deremissinstanser som företräder skogsbmkets intressen avstyrker av det skäletden föreslagna ändringen. Dessa invändningar bör dock inte hindra attutredningens förslag genomförs. uttrycker tveksamhet införförändringen då de tillkommande arealema ofta utgörs av för ädellövskogsbmkmindre lämpliga ståndorter. 1 sådana fall bör den möjlighet till undantag frånkravet på nyplantering av ädla lövträd efter avverkning som finns i 5 § andrastycket utnyttjas. Föredragande departementschefen påpekade i samband medlagens tillkomst att den bestämmelsen kan tillämpas när skog som enligt 3§betraktas som ädellövskog växer på en för sådan skog olämplig mark (prop.1983/84:94 s. 16). Ädellövskogslagengäller även ädellövhagmarker, dvs. marker som inte utgör skogsmark iskogsvårdslagens mening. Lagen är däremot inte tillämplig på sådan jordbmksmarksom är att anse som kultiverad betesmark. Flera remissinstanser, bl.a.lantbmksstyrelsen, och , påpekar att det intelängre finns skäl att göra skillnad mellan kultiverad och naturlig betesmark.Begreppen har utmönstrats ur skötsellagen och ur jordbmksstatistiken. Någrajordbrakspolitiska skäl finns inte som motiverar att lövträdbestånd påkultiverad betesmark skaU ha ett sämre skydd än sådana bestånd på naturligbetesmark. Regeringen föreslår därför att undantaget från lagenstillämpningsområde för kultiverad betesmark tas bort, Ädellövskogslagenär inriktad på ett bevara ädellövskog genom ett aktivt skogsbrak. Naturvårdensintressen tillgodoses av lagen dels genom att den möjliggör bevarandet avlövskogarna, dels genom bestämmelserna om naturvårdshänsyn i 21 §skogsvårdslagen. Om så ingripande åtgärder krävs att ett rationelltädellövskogsbmk avsevärt försvåras, får i stället NVL tillämpas. Skogsstyrelsenframhåller dock att naturvårdshänsyn vid ädellövskogsbmk bättre och mer samlatbör komma till uttryck i föreskrifter och allmänna råd till 21 § skogsvårdslagen.Bestämmelserna om stöd till ädellövskogsskötseln bör vidare enligt styrelsenutformas på samma sätt som de övriga statliga stödbestämmelsema i vad avserhänsyn till natur-och kulturminnesvård och aktiva insatser för att gynna dessaintressen. Regeringen kommer att besluta om de förordningsändringar som kanbehövas i detta sammanhang. Av 7 § andra stycket börframgå att föreläggande om nyanläggning av ädellövskog kan meddelas även omavverkning skett utan medgivande enligt första stycket. Av 7§ tredje stycketföljer att sådana förelägganden får förenas med vite och attskogsvårdsstyrelsen får förordna att åtgärden skall vidtas på den försumligesbekostnad, om föreläggandet inte följs. 17Miljöfrågor för jordbruket, skogsbruket och fisket Regeringensförslag i korthet: Lantbraksstyrelsen anvisas 20milj, kr, för att ta fram den teknik och metodik som är nödvändig för ettframtida typgodkännande av handels- och stallgödselspridare, För information samt försöks-och utvecklingsverksamhet rörande höst- och vinterbevuxen mark anvisas 14,8milj. Ytterligare 15 milj, kr,anvisas för försöks- och utvecklingsverksamhet rörande metoder som ärväsentliga för att minska jordbmkets växlnäringsläckage, främst med avseendepå stallgödselhanteringen och ammoniakavgången, Miljöavgift på flytandeammoniak tas ut på samma sätt som miljöavgifter tas ut på övrigahandelsgödselmedel. För att förbättra tillsynenenligt skötsellagen anvisas 3 milj. kr. För att genomföraserieprovningar av stall- och konstgödselspri-dare och serieprovning avkonstgödsel och vegetabliska oljor anvisas 3,3 milj, kr, Inflytande miljöavgifter påhandelsgödsel och bekämpningsmedel skall till ett belopp av 110 milj, kr.bekosta de program för forskning m. m, som beslutade om , Regeringensstädningstagande i korthet: För de myndigheter som haransvar för de areella näringaraa bör sektorsansvaret för miljöfrågor läggasfast. Nuvarande program för enutbyggd lagringskapacitet för stallgödsel bör fullföljas med oförändradomfattning, Krav på att av åkermarkenskall hållas bevuxen höst- och börgälla i K, L, M och N län, IE, F,G, H, 1,0, P och R län bör andelen vara . bör följautvecklingen avseende läckaget av fosfor från mjölkram, Ammoniakavgången från jordbmketskall minska i södra och . Åtgärdsprogramför att uppnå detta mål utarbetas av lantbmksstyrelsen. Myndigheten skall ävenutreda möjligheter till och konsekvenser av en 50-procentig minskning avammoniakavgången , Kemikalieinspektionen ges iuppdrag att pröva möjligheten att införa differentierade miljöavgifter påbekämpningsmedel i förhållande till medlens farlighet och risken med derasanvändning.