prop · GE03124 · 1990-12-31 00:00:00 — Vidare anser jag det inte nödvändigl allpå säll som föreslagits i promemorian, ställa upp del ytterligare kravet all enförutsättning för inhyrningen skall vara att det uppkomna behovet lämpligeninte kan tillgodoses på annat säu. En sådan regel blir myckel svår atl rentpraktiskt tillämpa och övervaka. Närdet gäller lidsbegränsningsregeln i föreslagna 9 § I bör den enligt min mening omformuleras så att en arbetstagare får, inom ramen för det enskilda ulhyrningsuppdraget, ställas till en beslällares förfogande för en sammanhängande lid av högst . Härigenom markeras alt det är själva ulhyrningsuppdraget som sätter upp gränserna för lidsbegräns ningen. Härav följer alt det exempelvis står en beställare fritt att i och för sig anlita en och samma arbetstagare på varandra följande olika uppdrag under förutsättning att uppdragens längd inte överstiger och 37 under förutsättning altdel arbele som skall ulföras svarar mol ell tillfälligt Prop. 1990/91:124 behovi beställarens verksamhet. Här bör dock noteras all i kravel på att behovetskall vara tillfälligt ligger atl del arbele som skall ulföras inte fåråterkomma regelbundet med korta intervaller exempelvis med någon månadsmellanrum. Skulle arbetet vara på sådanl säll regelbundel återkommande får detnämligen anses utgöra-ett så normalt inslag i beställarens verksamhel att detuppkomna behovet knappast kan betraktas som tillfälligt. Medkravet på att den angivna tidsfristen skall vara sammanhängande förslås denlidsperiod som arbetslagaren enligt ulhyrningsuppdraget slår lill beställarensförfogande och således inte den tid som arbetstagaren rent fakliskl utförarbele i beställarens verksamhel. Jagkommer senare alt föreslå vissa ändringar i 38 § MBL som syftar till enförstärkt förhandlings- och informationsskyldighet för arbetsgivare innan hananlitar uthyrd arbetskrafl. Jag vill emellertid redan i delta sammanhangsärskilt framhålla atl omständigheten all en arbetsgivare hyr in arbetskraft islrid mol de nu föreslagna reglerna kan ulgöra laglig grund för den fackligaorganisationen all utnyttja sin vetorätt enligt MBL. Anställningsvillkoroch verksamhetens bedrivande i övrigt Ipromemorian föreslås en regel av innehåll all mellan tillståndshavaren ochdennes arbelslagare skall finnas elt skriftligi anställningsavtal som skalluppfylla dels de krav på anställningsform som följer av LAS, dels de krav somnormalt kan ställas på innehållet i ett sådant anställningsavtal inom delaktuella yrkesområdet, varvid löner och andra anställningsvillkor inle fårundersliga de som normall gäller inom branschen. Jagdelar uppfattningen alt anställningsavtalen mellan ulhyraren och dennesanslällda bör vara skriftliga. I avtalen skall regleras anslällningsformen,löner och allmänna anslällningsvillkor. Däremot ställer jag mig tveksam lilldet i promemorian föreslagna kravet alt anställningsavtalet skall uppfylla dekrav som normall kan slällas på innehållel i elt sådant anställningsavtal ochalt löner och andra anställningsvillkor inle får undersliga de som normallgäller inom branschen. Som AD har påpekai kan tillämpningsproblem uppslå närdet gäller uppfyllandet av delta krav eftersom skilda uppfattningar kan råda omhur de jämförelser som blir akluella skall göras. Vad som enligt min mening äretl avgörande skäl mol all genomföra förslagel i denna del är alt ett sådantkrav i praktiken innebär en lagreglering om löner och anslällningsvillkorvilket är främmande för svensk rättstradition. Enligt min mening är frågan omanställningarnas innehåll i dessa fall någol som på sedvanligt sätt får lösasgenom förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter eller direki mellan arbetstagarenoch arbetsgivaren. Närdel gäller anställningsformen följer redan av LAS all anslällning normall skall gälla lills vidare och all tidsbegränsade anställningar bara får träffas i vissa angivna situationer. Härav följer, som också påpekar alt även ulhyrningsförelag har rätl alt, om inte annat föreskrivs, träffa tidsbegränsade anställningar under de i lagen angivna kriterierna 38 och all lovligheten avsådana anställningsformer således inle i och för sig Prop, 1990/91: 124 är beroendeav var arbetsinsatsen utförs. På sätt som framhålls i promemorian torde detsamtidigt slå klart all vissa former av upprepade tidsbegränsade anställningarsom förekommer i samband med uthyrnings-uppdrag och som innebär att enarbetstagare anställs uppdrag för uppdrag (ulan att någolanställningsförhållande föreligger mellan uppdragen) vid en rättslig prövningsannolikt skulle betraktas som olillålna visslidsansläll-ningar. När det gällerandra fall av tidsbegränsade anställningar som är en direkt följd avulhyrningsuppdragel och della uppdrags längd kan del rättsliga lägel vara mersvårbedömt. De kriterier som normall brukar slällas upp för alt avgöra dennafråga är inle direkt tillämpliga på dessa situationer. Främst beror della påall LAS regler om möjligheten atl Iräffa ■ tidsbegränsadeanslällningsavtal och den praxis som utbildats i arbetsdomstolen vilar påantagandel alt det är förhållandena hos den egna arbetsgivaren ochförhållandena i dennes verksamhel som är avgörande för lovlighelen av denakluella anställningsformen. Enligt min mening slår del emellertid hell klartatl vissa av de möjligheter som finns enligt LAS all Iräffa tidsbegränsadeanställningsavtal inle bör kunna lillämpas på de nu aktuellaulhyrningsföretagen. En sådan lillämpning skulle nämligen komma att strida moldel grundläggande syfte som bär upp bestämmelserna om tidsbegränsadeanställningar enligt LAS. Till väsentlig del bärs dessa bestämmelser upp avsyflel all hindra alt de mera långtgående reglerna om anställningsskydd vidtillsvidareanslällning kringgås genom utnyttjande av andra anställningsformer.Mot denna bakgrund föreslår jag att tidsbegränsade anställningsavtal som ärdirekt föranledda av ulhyrningsuppdrag inle får träffas i de fall som anges i 5§ p. 1 och 3 samt 6 § LAS. De fall som avses och där det alliså inte blirmöjligt all Iräffa tidsbegränsade avtal gäller tidsbegränsningar med hänsyntill arbelets särskilda beskaffenhet (5 § p. 1), arbelsloppsanslällningar (5 §p. 3) saml provanställningar (6 §). Enligtmin mening vore del både naturligt och önskvärt atl frågan om vilka villkor sombör gälla inom olika branscher när det gäller uthyrd arbetskraft blirföremål för branschöverenskommelser mellan par-lerna på arbetsmarknaden. Avlagen bör vidare framgå, på säll som i sak föreslagils i promemorian, dels alten arbetstagare inle får hindras alt, om han så önskar, la anslällning hosbeslällaren efler uppdragels slut, dels atl en arbetstagare som slular sinanslällning och tar anställning hos ett ulhyrningsförelag inte får hyras ullill sin lidigare arbelsgivare förrän förflutil från anställningensupphörande. Dessa krav riktar sig både till uthyraren och beslällaren. Delsenare kravet, som bl. a. syftar lill att motverka en från arbetsmarknadspolitiskutgångspunkt olämplig rekryleringsverksamhet avviker på Ivå punkter frånpromemorians förslag. På säll som TCO påpekai bör inte uppställas någol krav påatt syftet med uppsägningen skall vara alt ta anställning i elluthyrningsförelag. Ett sådant syfte torde bli svårt att i efterhand kunnakonstalera. Vidare bör, som bl.a. forskningsnämnden vid Lunds universitetframhållit, lidsfristen börja löpa från anställningens upphörande(och inte, som föreslagils i promemorian, från tidpunkten då Prop. 1990/91:124 uppsägningen skedde). Ipromemorian föreslås atl avvikelser från den i promemorian föreslagnatidsbegränsningsregeln när det gäller ulhyrningsuppdragens längd skall kunnagöras genom kollektivavtal på cenlral nivå. Även jag tycker del är önskvärt altge arbetsmarknadens parier en möjlighet atl disponera över längden av deenskilda uthyrningsuppdragen. Genom all göra lagen dispo-sitiv på denna punklkan parterna anpassa anlitandet av uthyrd arbetskrafl till de särskildaförhållanden som råder inom sådana branscher där det är vanligen förekommandeatl uthyrd arbetskraft anlitas . Enligt min mening böräven avvikelser kunna göras från kravel alt själva anlilandel skall varaföranlett av elt lillfälligl behov av arbetskrafl. Eftersomarbelsförmedlingslagen ytterst är en social skyddslagsliftning bör i nu angivnafall föreskrivas medverkan av en cenlral arbetstagarorganisation för altavsteg skall få ske. 3.5 Tillsyns- och ansvarsfrågor m. m. Mittförslag: AMS är tillsynsmyndighet enligt lagen och får, från den som omfattasav tillsynen, begära in de upplysningar och handlingar som behövs förtillsynen. AMS får enmöjlighet all vid viie utfärda förelägganden och förbud mol den som bryler mollagens föreskrifter i vissa fall. Straffansvaret för den som bedriver olagligarbelsfönnedling behålls. Del nuvarande straffansvaret för anlitande av sådanolagligt förmedlad arbetskraft tas bort liksom slraffansvarel för den sombryter mot av AMS föreskrivna villkor eller bestämmelser. Vidare föreslås enjustering av straffskalan för den som bedriver ersäli-ningsfri arbetsförmedlingulan alt göra anmälan så atl bötesmax-imuin överensstämmer med vad som ärnormall vid penningböter. Promemoriansförslag: Överensstämmer delvis med milt förslag. Remissinstanserna:Övervägande flertalet av de remissinstanser som yttrat sig över förslagel idenna del har tillstyrkt. AMS och länsrällen i Slockholms län har pekal på atldet borde vara möjligt att ingripa med vite även mol den som anlitar olagligtförmedlad arbetskraft eller som använder olagligt inhyrd arbetskraft. anser att det inte föreligger skäl alt ändra eller skärpa densakliga innebörden av de gällande slrafföeslämmelserna. Skälen for mitt förslag: Ilikhet med promemorians förslag och gällande rätt bör AMS vara den myndighetsom utövar tillsynen över atl lagen efterlevs. Att som AMS föreslagit, läggadessa kontrollgrupper på en särskild partsammansatt nämnd fristående från AMSär en lösning som jag inle finner särskilllämplig. Enligt min mening faller del sig naturligt all Prop. 1990/91: 124 AMSär lillsynsmyndighel enligt lagen. AMS har dessa uppgifter och har vidareen slor erfarenhet och sakkunskap när det gäller all hanlera de ganska besvärligagränsdragningsproblem som kan uppslå exempelvis i samband med privatarbetsförmedling och ulhyrning av arbetskrafl. Dessutom är del angelägel altdel samlade ansvaret för verksamheten med arbetsförmedling och ulhyrning avarbetskraft inle spliltras upp. AMSbör ha rält atl på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs förtillsynen. Bestämmelsen riktar sig mol den eller de som omfallas av tillsynenenligi lagen dvs. såväl den som bedriver arbelsförmedlings-resp.uthyrningsverksamhet som den som anlitar sådan förmedlad eller uthyrdarbetskrafl. Genomen lagändring (prop. 1970 nr 166, LU 93, rskr. 458) skärptes straffetför arbetsförmedling i förvärvssyfte från dagsböter lill böler eller fängelse ihögst . Vidare infördes en bestämmelse atl även den som berederarbete ål någon som har anvisats arbele genom sådan förmedling skulle kunnaslraffas. Bestämmelsen kompletterades genom en lagändring med allallmänl åtal för sådanl broll fick väckas endasl efler medgivande avarbelsmarknadsslyrelsen. Syflelmed att införa fängelse i slraffskalan och all ulvidga del straffbara områdelvar all förbudel mot olaga arbetsförmedling skulle kunna upprätthållas på etlmer effektivt säll. Fängelsestraffet var främsl tänkt för grövre fall av olagaarbetsförmedling exempelvis vid upprepad brottslighet o. dyl. Enligtdepartementschefen (prop. 1970 nr 166 s.55) berodde den rådandeineffektiviteten när del gällde att hindra arbetsförmedling i förvärvssyftefrämsl av två skäl. Det ena skälet var att arbetsförmedling i förvärvssyfteger elt så gott ekonomiskt ulbyte att etl bötesstraff har ringa betydelse. Etlannat skäl som anfördes var atl den förhållandevis ringa påföljden kan hamedfört atl polis och åklagare belraklat brottet som ganska bagalellar-tat ochatl ulredning om ell sådant brott därför fält stå tillbaka för utredningar omandra, med hänsyn lill påföljden, grövre brottsliga förfaranden. Delkan konstateras all de intentioner som låg bakom skärpningarna avlagstiftningen är 1970 knappast har infriats. I de fall fällande domarförekommer döms fortfarande låga bötesstraff ul som knappasl verkar avhållandepå utövarna. Såviu är känl har heller inte någon dömts för all ha anlilalolagligt förmedlad arbetskraft, vilkel nalurliglvis inle ulesluler alt dennastran"bestämmelse ändå kan ha haft en avhållande effekt. Enligterfarenheter AMS redovisal är del myckel svårl att få slöd från åklagare ochdomstolar när det gäller att beivra brotl mot arbetsförmedlingslagen. Kunskapernaom lagen är vidare enligt AMS erfarenheler mycket begränsade. Till dellakominer alt ärenden som lidigare kunde avgöras relalivi snabbt med en begränsadpolisutredning har tagit allt och medfört allt meromfattande förundersökningar. AMS traditionella tillsynsverksamhet medlagföring som sista utväg har således blivit allt mindre effektiv. Sammanfattningsvisvisar erfarenheterna att det är svårl och tar tid alt 41 angripa olagligarbetsförmedling (inkl. uthyrningsverksamhet) enbart ge- Prop. 1990/91: 124nom straffrättsliga åtgärder. Vidgadesanktioner mot utövare av olaglig verksamhet enligt lagen Medhänsyn till de ovan redovisade svårigheterna har i promemorian föreslagits enmöjlighet för AMS all förelägga vite istället för eller vid sidan av straff förall begränsa den olagliga verksamhelen. Rentallmänt kan konstateras alt man i lagstiftningen i ökadulslräckning föreskrivit vite i stället för eller vid sidan om siraff. Dettahar att göra med att vitet är effektivare än det mer obestämdastraffhotet. Slraffholel verkar ju generellt och är därför inle alltid såeffektivt i del enskilda fallet. Etl vitesförläggande däremot riktar sig direkttill den som tredskar. Elt kraftigt tilltagel vite är dessutom ofta en merkännbar sanktion än exempelvis en måttlig bötespåföljd. Vitel är inte sombötesstraffet maximerat. Del skall lill beloppet fastställas så alt man uppnårsyftel med föreläggandel. Därigenom kan del avpassas så all del inle ter sig somekonomiskt meningsfullt för utövaren av verksamheten att fortsätta med denna.Vidare kan framhållas att vilesförbud kan riktas direki mot en juridisk personmedan straffansvar endast kan utkrävas från fysiska personer. Motbakgrund av det nu anförda lalar enligt min mening starka skäl för all det ilagen införs en möjlighet för AMS atl vid vite förelägga den som ulan tillståndbedriver arbetsförmedling i förvärvssyfte av arbelskrafl atl upphöra medverksamhelen. Härigenom skulle AMS på ell mer effektivt sätt kunna utöva sintillsyn enligt lagen. Så golt som samtliga remissinstanser som yttrat sig överförslagel om vite har också lillsiyrki delsamma. Jag är även beredd all, påsätt ..Moch länsrätten i föreslagil, öppna en möjlighet för AMSalt tillgripa vite även mot den som anlitar olagligt förmedlad arbelskrafl. promemorian föreslagna vitesförbudet omfattar även den som ulan tillståndbedriver uthyrning av arbetskraft. Jag har tidigare gjorl den bedömningen allpromemorians förslag om lillslåndsprövning inle bör genomföras. I slällel harjag föreslagil vissa föreskrifter i lagen om vad en ulhyrare och beställare haratt iaktta när de hyr ut resp. hyr in arbetskraft. Enligi min mening bör ävenbrott mot dessa föreskrifter kunna beivras på så sätt alt AMS ges en möjlighetalt vid vite meddela de förelägganden och/eller förbud som behövs underförutsättning atl avtal om avvikelser inle har träffals enligt kollektivavtal.Även mot den som vägrar all på begäran tillhandahålla AMS nödvändiga upplysningaroch handlingar bör vitesföreläggande vara en lämplig sanktionsform. Någonskyldighet för AMS att sätta ul vite i elt föreläggande eller förbud föreslåsinle. Det ankommer således på AMS atl med hänsyn lill omsländighelerna i delenskilda fallel avgöra om etl meddelat föreläggande eller förbud skall förenasmed vite. Förhållandet mellan viteoch straff Prop. Svenskrält har intagit ståndpunklen alt del inle bör vara möjligt allingripa med både siraff och vilespåföljd mol ell och samma förfarande. Dennaprincip innebär alt vite inle får föreläggas i fall där slraffansvar ärstadgat. Påsenare tid har dock i lagstiftningen gjorts fiera avsteg från denna princip.Därvid har i den lag som varil aktuell i stället införts en bestämmelse om altden som har överlräll ell vitesföreläggande eller ell vitesförbud inle ocksåfår dömas till straff för gärning som omfattas av föreläggandet ellerförbudel. Ienlighel med detta synsätt bör reglerna i den nu föreslagna lagen utformas säatt dubbla påföljder inte uppkommer. Detta kan uppnås genom en föreskrift avinnebörd all straff inte får utdömas för gärning som omfattas av ettvitesförbud. Avlagen (1985:206) om viien (vileslagen) följer alt förfallet viie skall dömas utav länsrätt, om annal inte är särskilt föreskrivet, samt att ansökan hoslänsrätten görs av den myndighet som har förelagt vitet. Några betänklighetermot att följa den i viteslagen föreskrivna ordningen när del gäller ärenden omuldömande av viie med slöd av arbetsförmedlingslagen synes inte föreligga. Avdetta följer att det alltså är länsrätten som på ansökan av AMS har att prövafrågor om utdömande av viten. Länsrättens beslut överklagas till kammarrättenoch överklaganden av kammarrättens beslut prövas av regeringsrätten efterprövningstillstånd. Medförslaget om vitessanktion öppnas en möjlighet för .AMS att istället föråtalsanmälan ingripa med elt vitesföreläggande eller vitesförbud. Fortfarandegäller emellertid atl AMS normalt skall försöka åstadkomma rättelse påfrivillig väg innan ett föreläggande eller förbud meddelas. Omelt föreläggande eller förbud inte efterföljs kan AMS, förutom att låla döma ulvitel, givelvis också meddela etl nyll föreläggande eller förbud vid högrevite. En förutsättning för detta är dock att det första beslulel vunnil lagakraft. Genom alt överklaga detta beslul kan således adressaten hindra atl etlnytt vite föreläggs (eller atl del förelagda vitet döms ul). Föratl motverka överklaganden i förhalningssyfte har i viteslagen införts enmöjlighet för myndigheterna all använda s. k. löpande viie. Enligt min meningbör emellertid inslilutel löpande viie inom del nu akluella områdel användasmed en viss försiklighel innan en ändamålsenlig praxis har hunnil utformas.Löpande vite bör således inle användas schablonmässigt ulan försl efler enprövning i del enskilda fallel. Normall torde löpande vite kunna användasfrämst i situationer då del finns skäl all befara atl utövaren av verksamheteni fråga kan komma alt åsidosätta AMS beslul upprepade gånger och fortsätta sinverksamhet. Fleraav arbetsförmedlingslagens bestämmelser är straffsanktionera de. Som framgått av del föregående är sanktionen för den som utan 43 tillstånd bedriverarbetsförmedling i förvärvssyfte böler eller fängelse i . 1990/91: 124högst . Även om det inle uttryckligen framgår av laglexten lordeslraffansvarel innefatta såväl uppsålligl som oaktsaint handlande. Slraffansvarföreligger också för den som anlitar sådan olagligt' förmedlad arbetskraft.Även här är straffet böter eller fängelse . anlilande är strafföarl. Vidare får allmänl ålal för sådant brottväckas endast efler medgivande av AMS. Den som ulan tillstånd bedriver arbetsförmedlingmol ersältning (dvs. ulan förvärvssyfte) kan dömas till böter. Den som bedriverarbetsförmedling ulan ersättning och försummar all frånverksamhetens början anmäla verksamheten till AMS kan dömas till böter, högslfemhundra kronor. Den som bryler mot av AMS meddelade villkor ellerbestämmelser eller utfärdade föreskrifter döms till böler. Slutligeninnehåller lagen en bestämmelse som anger att om någon står under ålal förbrott enligt lagen och förtsätter sitt brottsliga förfarande skall som särskiltbrott anses vad han förbrutil före varje ålal. Förbudelalt bedriva privat arbetsförmedling omfattar såväl "vanlig"arbetsförmedling som ulhyrning av arbetskraft. Den omständigheten attuthyrningsverksamheten, på säll jag lidigare föreslagit, bryts ul urarbetsförmedlingsbegreppet och görs till föremål för en särskild reglering ärinte avsedd att ändra på förhållandet alt olaglig arbetsförmedling ävenfortsättningsvis skall vara belagd med straff. Jag föreslår därför i likhel medpromemorian att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet utan lillslånd bedriverarbetsförmedling i förvärvssyfte döms lill böler eller fängelse i högsl sexmånader. När del gäller den som ulan lillslånd bedriver arbetsförmedling motersättning (dvs. utan förvärvssyfte) föreslås, liksom , böler. Jag anslulermig vidare till promemorians förslag om en justering av slraffskalan för densom bedriver ersällningsfri arbetsförmedling utan alt göra anmälan så attbötesmaximum överensstämmer med vad som är normall vid penningböter. På dennapunkt har AMS ifrågasatt om anmälningsplikten och lill anmälningspliktenhörande straffsanktionen har någon egentlig belydelse. Enligt AMS innebärbestämmelsen endasl onödig byråkrati och kan lika gärna tas bort. Enligt minmening fyller emellertid beslämmelsen ell reellt syfte, nämligen uppfyllandetav kravel i artikel 7 i den tidigare redovisade och av ratificeradeILO-konventionen nr 96. Enligt denna artikel åligger det nämligen vederbörandelands myndighet atl vidta nödvändiga åtgärder för all förvissa sig all utövarenbedriver sin verksamhel utan ersättning. Närdet därefter gäller anlitandet av olagligt förmedlad arbelskrafl före slås i promemorian att etl sådanl anlilande även forlsätlningsvis skall vara slraffbelagl. Mot bakgrund av vad jag tidigare föreslagit om en möjlighei för AMS all för denna siluation utfärda vilesföreläggande eller vitesförbud lorde det inte vara erforderligt all därutöver föreskriva en särskild straff sanktion för anlitandefallen. Nägon särskild straffpåföljd vid sidan av vilessanktion för den som bryler mot de lidigare nämnda föreskrifterna om vad en uthyrare eller beställare måste iakttaga när de hyr ul resp. hyr in arbetskraft föreslås inle heller. När det gäller den nuvarande straffsanktio nerade föreskriften för den som bryter mot av AMS meddelade villkor 44 eller bestämmelser kandenna enligt min mening las bort. Del lorde knappast vara erforderiigt atl, vidsidan av möjligheten atl återkalla ell tillstånd hell eller delvis ellermeddela ändrade villkor ha kvar en straffsanktionerad bestämmelse för den sombryter mot denna föreskrift. Enligt min mening föreligger del inte heller någolbehov all ha kvar den nuvarande 11 § som lar sikte på s. k. perdurerandebrottslighet. Mitt förslag: AMSbeslut får överklagas hos regeringen. AMS beslut om alt förelägga vite får dockinte överklagas. Sådanl beslut prövas av länsrätt i samband med utdömandel avvitel. Promemoriansförslag: AMS beslut får överklagas hos kammarrätten. Om ell ärende bedömsprincipiellt viktigt från arbetsmarknadspolitisk synpunkt får AMS överlämnaärendel till regeringens avgörande. Remissinstanserna:Flertalet remissinslanser som yllral sig över förslagel är posiliva lill attöverklagande bör ske till förvaltningsdomstol. Flera remissinstanser bl.a.kammarrätten i , RRV. AD, RSV och juridiska fakulleisslyrelsensforskningsnämnd vid har emellertid avslyrkl eller slälll sigIveksam till möjligheten för AMS alt överlämna ärenden medarbelsmarknadspoliliska bedömningar lill regeringen. Skälenför mitt förslag: AMS beslut i ärenden enligi arbetsförmedlingslagen kanöverklagas till regeringen. framgår visserligen inte av lagen men följerav den allmänna bestämmelsen om överklagande som finns i 51 § förordningen(1988:1139) med instruktion för arbetsmarknadsverket. Skälet lill denna ordningtorde vara att AMS beslul innefatta arbetsmarknadspolitiska bedömningaroch atl regeringen i sådana ärenden bör ha sista ordel. För närvarandeförekommer endasl i ringa omfattning förvaltningsärenden hos regeringen somavser överklaganden enligt arbelsförmedlingslagen. Delhar länge varit en sirävan all avlasla regeringen ärenden av löpande arl så attstatsråden och departementen får bällre lid för slörre och övergripandefrågor.