prop · GE03140 · 1990-12-31 00:00:00 — a. pekal på det förhållandet attgrundlagsmotiven förutsatte att subdelegation i allmänhet skulle omfattaendast en del av den normgivningskompelens som regeringen har fåll. Hovrättenanser all det är angeläget att regeringen och behåller greppet överrättsutvecklingen på det vikliga arbelsmiljöområdet och inle överlämnar dettalill förvaltningsmyndigheterna. Somjag redan framfört anser jag att det huvudsakliga ansvaret för det omfattandeföreskriftsarbele som behövs på arbelsmiljöområdet även i fortsättningen måsteligga på arbetarskyddsstyrelsen. Det är där sakkunskapen finns omarbetsmiljöförhållandena och en fortlöpande bevakning kan ske av förändringaroch nya rön inom området. Som uttalades vid arbetsmiljölagens tillkomst måstevida ramar gälla för arbetarskyddsstyrelsen att självständigt kunna meddelaföreskrifter för att styrelsen effektivt och ulan tidsutdräkt skall kunna drivaarbetsmiljöfrågorna. Jag har därvid beaktat det förhållandet attföreskriftsverksamheten hos arbelarskyddssty-relsen sker med deltagande avarbetsmarknadens parter. Det förhållandet har bl. a. föranlett all undantag förstyrelsens del har kunnat göras från den annars gällande skyldigheten enligtbegränsningsförordningen (1987:1347) atl underställa regeringenföreskriftsförslag innan föreskrifter utfärdas. Jag vill tvärtemot vadhovrätten framför hävda all regelgivningen hos förvaltningsmyndigheten i dethär fallel garanterar allsidighet i bedömningarna och atl berörda viktigasamhällsintressen beakias. Dennormgivningskompelens som regeringen kan delegera vidare med stöd av det föreslagna bemyndigandet avser inte bara detaljbetonade regler utan bestämmelser överhuvudtaget i ämnet. I förarbetena lill regeringsfor men (prop. 1973:90 s. 320) förutsätts, utom belräffande vissa avgifter, att 80 subdelegation i allmänhetkommer att omfatta bara en del av den norm givningskompetens som regeringen harerhållit genom bemyndigande. Eftersom rätten till subdelegationbygger på medgivande av , kan emellertid utsträcka ellerbegränsa subdelegations-möjligheten på det sätt finner lämpligt. Delfinns därför ingenting som hindrar att ger regeringen möjlighet atttill arbetarskyddsstyrelsen delegera vidare möjligheten att meddela deföreskrifter som behövs enligt den föreslagna beslämmelsen. Enligt arbetsgruppensförslag skulle bemyndigandet uttryckligen riktas till dem som har skyddsansvarenligt bestämmelser i 3 kap. Det skulle innefatta de föreskrifter som behövsför att förebygga ohälsa och olycksfall i arbele och skapa entillfredsställande arbetsmiljö. Jag föreslår i förhållandetill arbetsgruppens förslag en något ändrad ulformning av bemyndigandet.Eftersom även uttrycket "att skapa en tillfredsställande arbetsmiljö"avser skydd mot ohälsa i en vid bemärkelse anser jag att den bestämning avföreskriftsområdel som ligger i detta uttryck kan undvaras utan någon slörreolägenhet. Jag vill vidare hänvisa lill den av mig föreslagnaändamålsbestämmelsen i I kap. 1 § arbelsmiljölagen där ordettillfredsställande används för alt beskriva relationen till arbetets natur ochden tekniska och sociala utvecklingen i samhället. Någon hänvisning tiUbestämmelserna om skyddsansvar behövs enligt min mening inte heller. Enligt lagrådet ärbemyndigandet i lagrådsremissens förslag alltför allmänt hållet. Lagrådet harpekat på syftet med delegeringen, som är atl det skall kunna utfärdasytterligare föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhet och om allmännaskyldigheter i frågor om arbetsmiljön för att förebygga ohälsa och olycksfall iarbetet. För att något precisera bemyndigandet bör man enligt lagrådets meningavfatta det i enlighel med detta syfte. I enlighet med lagrådetssynpunkter föreslår jag att det i laglexten uttryckligen anges attbemyndigandet avser de ytterligare föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhetoch om allmänna skyldigheter i fråga om arbetsmiljön som behövs för attförebygga ohälsa och olycksfall i arbelel. I enlighet medarbetsgruppens förslag föreslår jag också att samtliga föreskriflsbemyndigandenförs samman lill elt nytt kapilel i arbetsmiljölagen benämnt Bemyndiganden.Härigenom vinner regelsystemet i överskådlighet. Min bedömning: Ensärskild regel om den begränsning av bemyndigandet i 1 kap. 4 §arbetsmiljölagen som redan följer av regeringsformen bör inte införas. Arbetsgruppens förslag: I 1 kap. 4 § arbetsmiljölagen skrivs in den begränsningen alt föreskrifter somavser förhållandet mellan enskilda eller 6 1990/91. 1 saml Nr 140 som annars måste meddelasi lag inte får meddelas med stöd av bestämmelsen. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna har inte haft någon erinran mot förslaget. Juridiskafakulteten vid har dock ansett att uttalanden i förarbetenagenerellt sett kan ses som ell lämpligare sätt att erinra om vad som redanföljer av grundlagens bestämmelser. Hovrätten för har uppfattalförslagel som att det avser en generell begränsning avnormgivningsbemyndigandena och har därför föreslagit bl. a. att den föreslagnabestämmelsen bör föras in som en paragraf för sig. Skälen för min bedömning:Enligt 1 kap. 4 § arbetsmiljölagen får regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer meddela särskilda föreskrifter för totalförsvaret medavvikelse från lagen. De övriga bemyndigandena iarbetsmiljölagen avser närmare föreskrifter i särskill angivna ämnen. Detaktuella bemyndigandet är annorlunda uppbyggt. Delegationen omfattar härigenomvissa civilrättsliga förpliktelser i 6 kap. liksom en del processrätlsligaregler i samma kapilel och i 9 kap. arbetsmiljölagen. Arbetsgruppen harföreslagil att för bemyndigandet bör genom ett nytt andra stycke anges denbegränsningen att föreskrifter som avser förhållandel mellan enskilda ellersom annars måste meddelas i lag inte heller när det gäller totalförsvaret fårmeddelas med stöd av bestämmelsen. Förslagel har sin förebild i bestämmelser iluftfartslagen (1957:297) och fartygssäkerhetslagen (1988:49). Jag anser liksom bl.a.Juridiska fakulteten vid all en sådan erinran om vad somredan följer av regeringsformens bestämmelse inte bör föras in som enföreskrift i lag. All införa en uttrycklig begränsning endast för det nuaktuella bemyndigandet skulle vidare lätt kunna misstolkas vad gäller utrymmetför övriga bemyndiganden. Minafiirslag: Reglerna om tekniska anordningar och farliga ämnen i arbetsmiljölagengörs likformiga. Arbetsmiljölagen kompletteras med ell bemyndigande att meddelaföreskrifter mol leveranlörsle-det också när det gäller farliga ämnen. Ettmer flexibelt syslem för förhandskontroll av tekniska anordningar och farligaämnen införs. Föreskrifter skall kunna meddelas om produktkontroll utan sambandmed godkännandekrav. Kontrollen skall kunna avse provning och annan liknandekontroll och konlroll i samband med tillverkningen. Etl uttryckligt bemyndigandeatt förena godkännandekrav med villkor i samband med tillverkningen införsockså. Arbetsgruppensförslag om ändring i regeringsformen för all möjliggöra all certifieringar avett utländskt organ skulle kunna godias som alternativ lill elt svensktgodkännande genomförs inte. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag Prop. 1990/91: 140såvitt gäller ändringarna i arbetsmiljölagen. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser är positiva till de av arbetsgruppen föreslagnaändringarna i arbelsmiljölagen. Belräffande den föreslagna ändringen av 10 kap.5§ regeringsformen tillstyrker flera remissinstanser ulan att närmare behandlafrågan medan ett flertal remissinstanser uttalar att syftet kan uppnås utannågon ändring av regeringsformen. JO och Hovrätten för förslaget till ändring av regeringsformen. Skälenför mina förslag och min bedömning: Arbetsmiljöförhållandena bestäms i hög gradav om de maskiner, redskap och andra tekniska anordningar saml de kemiskaprodukter, som används i arbetslivet erbjuder en betryggande säkerhet motohälsa och olycksfall. Arbelsmiljölagen ' innehåller därför även bestämmelsermed krav på tekniska anordningar och s. k. farliga ämnen, dvs. kemiskaprodukter som kan innebära risk för ohälsa eller olycksfall. Detta innebär attarbetsmiljölagen till viss del beslår av en produktsäkerhetsreglering. Dekrav som ställs på produktsäkerhet riktar sig i första hand mol arbelsgivareoch andra som svarar för användningen av produkter i arbetet. Bestämmelserfinns emellertid också om ett grundläggande ansvar för tillverkare ochleverantörer, dvs. de som tillverkar, importerar, överlåter eller upplåter enteknisk anordning eller ell farligt ämne (3 kap. 8 och 9 §§ arbetsmiljölagen). Leverantörsansvaretinnebär alt produkter när de avlämnas för atl läs i bruk i arbetet ellerutställs till försäljning eller i reklamsyfte skall erbjuda en betryggandesäkerhet mol ohälsa och olycksfall. Regeringeneller, efter regeringens bestämmande, arbetarskyddstyrelsen har i 3 kap. 12 och13 §§ fått bemyndiganden att meddela föreskrifter om förhandskonlroll ochvillkor för användningen av produkter. slags föreskrifter avser vad somskulle kunna kallas produktkontroll, dvs. hur säkerheten skall säkerställaseller kontrolleras. Sådana föreskrifter kan i vissa fall riktas mot tillverkareoch leverantörer. Även föreskrifter om märkning och annan produktinformationhar betydelse i det här sammanhanget. Jag återkommer till frågor omproduktinformation i ett kommande avsnitt. Regeringenhar i 18§ arbetsmiljöförordningen (1977:1166) delegerat rätten att meddelaföreskrifter enligt de nämnda bemyndigandena till arbetarskyddsslyrelsen. Äveni annan lagstiftning finns del regler som får belydelse för vilka krav som skall slällas på produkter som används i arbelslivel. Generella regler om produktsäkerhet och i viss mån produktkontroll finns bl.a. i lagen (1985:426) om kemiska produkter och i produktsäkerhetslagen (1988:1604). Beslämmelserna i produktsäkerhetslagen gäller emellertid inte andra produkter än sådana som i inte obetydlig omfattning utnyttjas eller kan komma atl utnyttjas av konsumenter för enskilt bruk. De produk ter som framställts enbart för yrkesmässig användning eller som endast i undantagsfall kan komma till användning för privat bruk faller därmed utanför lagens tillämpningsområde. Produktsäkerhetslagen ger möjlighe- 83 ter till ingripanden motfelaktiga produkter, t.ex. genom åläggande om Prop. 1990/91:140återkallelse av en produkt. Sådana möjligheter finns inte bland kontrollformernai arbetsmiljölagen. Frågorom provning och kontroll regleras vidare generellt i lagen (1989:164) omkontroll genom teknisk provning och om mätning. Arbetarskyddsstyrelsenhar i de skrivelser som låg till grund för arbetsgruppens arbete pekat påbehovet av sådana ändringar i arbetsmiljölagen att större möjligheter skapasför styrelsen att meddela föreskrifter om kontroll utan samband med krav pågodkännande eller att kravet på förhandsgodkännande kan begränsas så att detinte gäller för sådana produkter som är provade, godkända eller eljestkontrollerade på visst sätt i eller i något annat land. Frågorom produktsäkerhet och produktkontroll har fått ökad betydelse genom desträvanden som finns till en västeuropeisk integration. Genom att anta deriktlinjer som föreslogs i proposilionen om och den västeuropeiskaintegrationen drog upp ramarna för dellagande i dettaintegrationsarbete (prop. 1987/88:66). Riktlinjernas fortsatta giltighet harbekräftats genom beslul i anledning av utrikesutskottets betänkanden1988/89: UU 19 samt 1990/91:UU 8. pågår förhandlingar mellanSverige och övriga EFTA-länder å ena sidan och den Europeiska Gemenskapen (EG)å den andra, om upprättandet av ett Europeiskt Ekonomiskt Samarbetsområde(EES), som bl. a. syftar till etl dellagande från EFTA-ländernas sida ivaruutbytet på EGs s. k. inre marknad. har också fallal ettprincipbeslut om en framtida ansökan om medlemsskap i EG. Enhandelspolitisk strävan i det nämnda integrationsarbetet är att så långt sommöjligt undanröja handelshinder och förebygga uppkomsten av nya. I detsammanhanget har särskilt uppmärksammats frågor om provning och kontroll avvaror som är föremål för handel. Utgångspunkten är bl. a. all krav på förnyadprovning och kontroll av en vara innan den får säljas eller användas i elt landtill vilket den har förts in kan innebära handelshinder. InomEG har genom en rådsresolution lagts fast en metod ("the new approach")förTiarmonisering av produktkrav och avskaffande av tekniska handelshinder.Metoden innebär i korthet att endast väsentliga säkerhetskrav fastställs iEG-direktiv medan utarbetandet av tekniska specifikationer överlåts ål deeuropeiska standardiseringsorganen (bl.a. och ) där även ochandra EFTA-länder deltar på samma villkor som . Produkter som ärtillverkade enligt harmoniserade standarder presumeras uppfylla det aktuelladirektivels säkerhetskrav men även andra utföranden godias, om det kan visasatt produkten uppfyller säkerhetskraven. InomEG används numera en särskild term för kontroll av att produkter uppfyller ställda krav, nämligen bedömning av överensstämmelse. Hur bedömning av överensstämmelse skall ske bestäms i varje direktiv med utgångspunkt i de risker som produkterna bedöms ha. har antagit en övergripande policy med en helhetssyn på hur bedömning av överensstämmelse skall ske både på det frivilliga och det 84 direktivbundnaområdet ("A global approach to conformity assessment"). Prop.1990/91:140 Beslutet innebär att kontrollprocedurerna i direktiven skallbestämmas med utgångspunkt från vissa grundformer. Inom EG förbereds vissa kompletterandebeslut om riktlinjer för användningen av dessa grundformer och av del särskildamärke, CE-märkel, som på produkterna anger att direktivens krav är uppfyllda. Idet enklaste fallet är det tillräckligt med en deklaration från tillverkareneller importören att produkten är tillverkad enligt standard. Erforderligprovning och konlroll sker då på tillverkarens eller importörens eget ansvar.Ofta finns emellertid krav på att utomstående organ skall medverka ikontrollproceduren. Sådana utomstående organ skall av medlemsländerna anmälastill . De brukar benämnas anmälda organ ("notifiedbodies"). Om elt anmält organ har medverkat i kontrollproceduren skalldetta framgå av CE-märkningen på ett sätt som identifierar organet. 1vissa fall, särskilt i fråga om högriskprodukter, kan krävas ätt ett anmältorgan granskar produktens konstruktion och utfärdar ett typgodkännande. Dellaberättigar inle till CE-märkning utan är endast en förutsättning för all defärdiga produkterna får CE-märkas. Medlemsländernasvarar för atl de anmälda organen uppfyller direktivens kvalitetskrav. Delaboratorier, kontrollorgan och certifieringsorgan som är ackrediteradepresumeras uppfylla dessa krav. Annars får kompetensen styrkas på likvärdigtsätt. System för ackreditering är under uppbyggnad i samtliga EG- ochEFTA-länder. Produktersom har genomgått föreskriven kontrollprocedur skall få säljas fritt ulanförnyad förhandskonlroll. Däremol förutsätts de enskilda länderna kontrolleraprodukter som redan har kommit ul på marknaden. Något hinder finns heller inleatt kontrollera produkter som är i bruk, t. ex. i arbetslivet. FörSveriges del skulle ett eller elt EG-medlemskap med stor säkerhetinnebära att systemet med myndighetsgodkännande måsle ersättas med det systemjag nu beskrivit. Med hänsyn till de pågående EES-förhandlingarna och till enförestående ansökan om medlemskap i avser jag att återkomma med förslag såsnart det klarlagts vilka ändringar som måste genomföras på grund av Sverigesåtaganden härvidlag. Enav utgångspunkterna för mina förslag i nu aktuella delar är att, till dess enEG-anpassning kan genomföras, åstadkomma elt effektivare och mer flexibeltsystem för produktkontroll som ger bättre möjligheter att anpassa kontrollenefter behovel på olika produktområden med bibehållande av höga krav påproduktsäkerhet. Ettsådanl regelsystem måste erbjuda möjligheter att använda nuvarandekontrollsystem med krav på myndighetsgodkännande i vissa fall och samtidigtunderlätta kontrollproceduren i förhållande till de kontrollformer somintroduceras i det västeuropeiska samarbetet. Närdet i övrigt gäfler de allmänna utgångspunkterna för förslagen vill jag liksom arbetsgruppen understryka arbetsgivarens ansvar när del gäller att välja produkter och se till att de används på ett säkert och i övrigl från arbetsmiljösynpunkt riktigt sätt. Grunden för en god produktsäkerhet 85 måste emellertid läggas såtidigt som möjligt genom alt produkter som är Prop. 1990/91:140 avsedda att användas i arbetslivet redan vid konstruktion och tillverkning utformas med hänsyn lill de krav som arbetsmiljön ställer. Den som skaffar en teknisk anordning eller en kemisk produkt har också ofta be gränsade möjligheter att bedöma en produkts lämplighet från arbetsmiljö- synpunkt eller att i efterhand vidta effektiva arbetsmiljöåtgärder. Ett ända målsenligt utformat leveranlörsansvar har därför en viktig plats i arbets miljölagsliftningen. Inriktningen mol att beakta arbelsmiljökraven stämmer också väl överens med de principer som har varil vägledande för många av de övriga förslagen i detta lagstiftningsären de. Frågorom leverantörsansvar och förhandsbedömning av tekniska anordningar och farligaämnen diskuterades ingående vid arbetsmiljölagens tillkomst (prop. 1976/77; 149s. Regelsystemet för produktkontroll i arbelsmiljölagen utformadesmed utgångspunkt från att närmare föreskrifter om förhandsbedömning m.m. skullemeddelas av arbetarskyddsslyrelsen inom ramen för särskilda bemyndiganden.Systemet fick sin tyngdpunkt i möjligheten att införa föreskrifter med krav påförhandsgodkännande av tekniska anordningar och farliga ämnen. Sådana krav kanriktas mot både brukare, dvs. oftast arbelsgivare, och leverantörer när delgäller tekniska anordningar men endast mol brukare när det gäller farligaämnen. Föreskrifter om förhandsbedömning av farliga ämnen som riktar sig motleverantörsledet förutsattes vid arbetsmiljölagens tillkomst utfärdas med stödav lagen om hälso- och miljöfarliga varor, som är ersatt av lagen(1985:426) om kemiska produkter. Enannan olikhet i regleringen av tekniska anordningar och farliga ämnen är attföreskrifter om villkor för användningen endast kan gälla farliga ämnen ochinte tekniska anordningar. Föreskrifterom provning eller annan kontroll, utan samband med godkännandekrav, kan enligtnu gällande bemyndigande endast riktas mot användningsledet. Jagavser , mot bakgrund av de allmänna övervägandena, att ta upp de olikadelfrågorna vad avser produktkontroll. Likformigaregler om tekniska anordningar och farliga ämnen Deskillnader som finns i regleringen av tekniska anordningar och farliga ämnen är, som arbetsgruppen visat, i stora delar inte längre befogade. Särskilt med hänsyn till att dessa begrepp inle är klart avgränsade från varandra bör regleringen så långt som möjligt utformas på ett likartat sätt. Som jag tidigare redovisat förutsattes det vid arbelsmiljölagens tillkomst all föreskrifter om farliga ämnen som rjklades mot leverantörsledet skulle meddelas med stöd av dåvarande lagen om hälso- och miljöfarliga varor. När den lagen ersattes med lagen om kemiska produkter uttalades i fråga om samordningen mellan den nya.lagstiftningen och arbetsmiljölagslift ningen (prop. 1984/85; 118) alt arbetarskyddsstyrelsen skulle kunna med slöd av arbetsmiljölagen meddela sådana föreskrifter mol leverantörsledet som är motiverade väsentligen från arbetsmiljösynpunkt. Bakom den för- 86 ändradesynen låg vunna erfarenheler av kemikaliekonlroUen sedan ar- Prop.1990/91:140 betsmiljölagen trädde i kraft. Kemikalieinspektionenhar ställt sig bakom det föreslagna bemyndigandet om föreskrifter förleverantörer av farliga ämnen. Inspektionen har framhållit atthuvudregeln har varit och ocksä i fortsättningen bör vara all föreskrifter förleverantörer av kemiska produkter meddelas med stöd av lagen om kemiskaprodukter. Enligt inspektionen förekommer det emellertid situationer där enreglering med stöd av arbetsmiljölagen kan vara den lämpligaste lösningen. Delförutsätts att samråd sker med inspektionen innan bemyndigandet utnyttjas. Jagförordar att det blir möjligt atl dels rikta föreskrifter om kontroll avfarliga ämnen även mot leverantörer, dels genom föreskrifter ange villkor föranvändningen av tekniska anordningar. Därigenom blirproduktkon-trollregleringen av tekniska anordningar och farliga ämnenlikformig. När föreskrifter om farliga ämnen skall meddelas måste givetvissamråd ske med kemikalieinspektionen. Arbetarskyddsstyrelsenhar när det gäller lagtextens ulformning pekat på att det är något oegentliglatt tala om godkännande när det gäller farliga ämnen, eftersom det i regelhandlar om tillstånd till ämnets hantering i visst sammanhang. Styrelsen hardärför föreslagil att orden "eller efter tillstånd" läggs till efterordet "godkännande" i den föreslagna texten till 4 kap. 2 § förstastycket 2 arbetsmiljölagen. Ävenom den nuvarande lagtexten inte gör den åtskillnad som åsyftas, kan detfinnas skäl att göra det tillägg som arbetarskyddsstyrelsen föreslår. Därmedhindrar inte lagtextens avfattning atl den benämning som anses mest relevant isammanhanget används. Provningoch kontroll utan samband med krav på godkännande Arbetsmiljölagenger möjlighet alt ställa krav på tillverkare och andra leverantörer i fråga omprovning eller annan konlroll endasl om del sker i samband med krav pågodkännande. I de fall det anses befogat att ställa upp krav på t.ex.förhandsprovning av en viss slags maskin blir det nödvändigt att också kräva engodkännandeprövning. Godkännande kan lämnas av myndighet eller riksprovplats.Alternativet är att överhuvudtaget inte ställa något provningskrav eller annatkontrollkrav. Eltgodkännandekrav kan vara utformat som ett krav på individuellt godkännandeeller som ett krav på typgodkännande, dvs. ett godkännande som omfattarsamtliga exemplar av en produkt vilka överensstämmer med ett typprovat exemplarav produkten. Godkännandeförfarandet är i båda fallen en förhållandevisresurskrävande procedur. Även utarbetandet av föreskrifter med godkännandekrav förutsätterresurskrävande insatser. Detta begränsar möjligheten att använda dennakontrollform. Användningsområdet begränsas också av att det i vissasituationer inte är ändamålsenligt med hänsyn lill skyddsintresset med sådanakrav. Så är fallet bl.a. när en minimistandard inte kan anges ulan det snararefinns etl behov av att redovisa vissa egenskaper, t. ex. buller ellervibrationer. Arbetsgruppenhar lämnat förslag till ett nytt bemyndigande i arbets- 87 miljölagen som innebär attföreskrifter kan meddelas om produktkontroll Prop. 1990/91: 140 utan atlkrav ställs på godkännandeprövning. Förslagetsyftar till all i föreskriftsverksamheten kunna välja kontrollform med hänsyntill andra konlrollordningar och lill det särskilda behov som finns påproduktområdet. Det innebär vidare möjligheter att få in kontroll på ett tidigtstadium vid tillkomsten av både tekniska anordningar och farliga ämnen. Dettaskulle enligt min mening innebära en väsentlig ulveckling avproduktkontrollregleringen i arbetsmiljölagen mot ett mer flexibelt ocheffektivt system där leveranlörsansvaret kan få en mer framträdande plats. , numera styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC),framhåller den betydelse som bl.a. i EGs beslut om "Global approach"tillmäts s.k. kvalitetssystem och övervakningen av sådana system. Styrelsenpekar på alt kvalitetssystem finns som omfattar ett eller flera av områdenakonstruktion, tillverkning och kontroll. Styrelsen anser därför att den avarbetsgruppen föreslagna bestämmelsen istället bör lyda "villkor som skallgälla vid konstruktion, tillverkning och kontroll samt efler kontroll".Styrelsen anser vidare att arbetarskyddsstyrelsen bör ges möjlighet attföreskriva att certifiering av etl förelags kvalitetssystem skall ske genom etts. k. anmält organ. Medanledning av bl. a. SWEDACs synpunkter vill jag beröra de kontrollkrav somenligt min mening bör kunna rymmas inom ett sådant bemyndigande somarbetsgruppen har föreslagit.