prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — För områden som är avutpräglat intresse för naturvården eller det rörliga friluftslivet och somangetts av i samråd med kannaturvårdsinriktade skogsbmksplaner upprättas. Sådana planer upprättas avskogsvårdsstyrelsen och bekostas av staten. Somframgår av vad jag har anfört tas inte alltid den hänsyn till allmännaintressen som är möjlig inom ramen för ett rationellt skogsbmk. Inte sällanberor detta på bristande kunskap om dessa intressen. På gmnd av de fjällnäraskogamas stora betydelse för rennäringen och med hänsyn till den särskildastyrka varmed bevarandeintressena gör sig gällande i dessa skogar börlagstiftningen i högre grad än vad som är fallet vara inriktadpå att olika intressen som konkurrerar med skogsbraket om markens användningblir väl kända. Därmed kan dessa intressen beaktas när olika skogsbraksåtgärderplaneras. De nuvarande reglema bör därför kompletteras. harföreslagit nya bestämmelser om naturvärdesinventering och om möjlighet attställa krav på den som vill avverka att redovisa den hänsyn som han tänker tatill konkurrerande intressen. Dessa förslag kan enligt min mening ligga tillgmnd för en sådan komplettering av skogsvårdslagstiftningen. Vissa skärpningarav förslagen bör dock göras. Vad jag nu har anfört tarsikte på bestämmelser som behövs för att få fram nödvändig information i det enskilda fallet. En långsiktig planering av skogsbraket är nödvändig med hänsyn till konkurrerande markanvänd- 32 Planeringenger också ett bättre kunskapsunderlag. Det bör Prop. 1990/91:3 därförställas krav på skogsägaraa att de arbetar fram planer som för ,, redovisar framtida avverkningar och vilken hänsyn som skall tas tillnaturvårdens, kulturmiljövårdens och rennäringens intressen. Avstor betydelse för kunskapsuppbyggnaden, både när det gäller enskildaavverkningsärenden och i fråga om skogsbrakets långsiktiga planering, ärresultatet av den samordnade markanvändningsinventering som pågår i defjällnära skogsområdena. Syftet med denna verksamhet är att översiktligtredovisa anspråken från de olika markanvändnings- och bevarandeintressena.Skogsstyrelsen föreslår att resultatet av denna inventering utnyttjas ikommunemas översiktsplaner. Dessa planer, som upprättas enligt bestämmelser iplan- och bygglagen (PBL), utgör en redovisning av och kommunens syn påavvägningen av olika markanvändningsintressen inom kommunens yta.Skogsstyrelsen föreslår också att skall kunna låta upprättas.k. fördjupade verksamhetsplaner inom områden som är särskilt utsatta förkonkurrerande markanvändningsanspråk. Förslagen har i huvudsak bemöttspositivt av remissinstanserna och jag är för egen del beredd att godta dem. Jagkommer längre fram under särskilda avsnitt att närmare redovisa minaöverväganden i de frågor som jag nu har berört. Iskogsvårdslagen uttrycks kravet på hänsyn till naturvården i 1 och 21 §§.Övriga allmänna intressen, dvs. framför allt rennäringen och kulturmiljövårdenomfattas av 1 § men nämns inte uttryckligen i lagen. anser atthänsynen till de allmänna intressena bör bli mer systematiskt genomförd. Jagdelar den uppfattningen. Detta kommer till uttryck i de bestämmelser omhänsynsredovisning, långsiktiga planer och naturvärdesinventering, som jagnyss har berört. Dämtöver bör enligt min mening ytterligare ett steg tas genomatt i skogsvårdslagen föra in en föreskrift om att tillstånd till avverkning iQällnära skog inte skall få meddelas om avverkningen är oförenlig med intressensom är av väsentlig betydelse för naturvården eller kulturmiljövården. Hänsynentill rennäringen bör komma till uttryck bl. a. genom en särskild bestämmelse iskogsvårdslagen. Tillstånd till en avverkning i svårföryngrad skog bör inte fåges om avverkningen påtagligt rabbar fömtsättningama för fortsatt renskötsel.Bestämmelser om samråd med berörd sameby före en avverkning bör också tas in iskogsvårdslagen. Denutformning av bestämmelsema i skogsvårdslagen som jag nu har skisserat kommeratt medföra en ökad garanti för att intressena naturvård, kulturmiljövård ochrennäring blir beaktade i tillräcklig utsträckning i skogsbmket. De intentionernär det gäller en långsiktigt god hushållning med mark- och vattenresursema somuttrycks naturresurslag (NRL) får därmed anses vara tillgodosedda.En formell koppling till NRL av de nya tillståndsbestämmelser som jag nyssförordat anser jag inte vara nödvändig. Med den skärpning avskogsvårdslagstiftningen som jag föreslår är det enligt min mening inte hellernödvändigt att införa en särskild markanvändningslag för det Qällnäraskogsområdet av den typ som har föreslagit. Idet följande kommer jag att närmare gå igenom de lagstiftningsåtgär- 33 3 1990/91. dersom jag nu har berört. Jag kommer också att behandla en rad andra Prop.1990/91:3 förslag rörande skogsbraket i de fjällnära skogarna somskogsstyrelsen har lämnat i sin rapport. Utgångspunkteraaför utformningen av de olika förslagen kan sammanfattas på följande sätt. Ifjällnära skog där ett uthålligt skogsbmk är möjligt skall skogsbmket bedrivashänsynsfullt med små hyggen utan främmande trädslag och utan radikalamarkberedningsmetoder. Skogsbmkets utövare skall ha ett större ansvar änhittills när det gäller att redovisa hänsyn till allmänna intressen vidplaneringen av skogsbmksåtgärder. Lokala och regionala myndigheter skall få ettökat inflytande över skogsbmket i området. Inga avverkningar skall startasutan att natur- och kulturmiljövärdena samt avverkningsområdenas betydelse förrennäringen är väl kända. På avverkade områden skall utföras ettföryngringsarbete som skapar goda framtidsskogar. Möjligheterna att arbeta ochbo kvar i det fjällnära skogsområdet skall inte bli påtagligt försämradejämfört med nuvarande förhållanden. 1vissa avseenden har jag ansett det nödvändigt att gå längre än vadskogsstyrelsen har gjort för att de angivna målsättningarna skall uppfyllas. Ettförbud mot avverkning på impediment inom hela det svårföryngrade området gersåväl fjällbarrskogen som icke-produktiva våtmarker ett mycket starkt skydd. Denföreslagna avgränsningen av områden där avverkning inte kan ske på gmnd av attföryngring inte kan påräknas kommer sannolikt att beröra just höglägesskogarna.Härigenom kompletteras de befintliga nationalpar-kema, naturreservaten ochdomänreservaten varför jag inte anser en generell skyddszon vara nödvändig. Minaförslag om anpassning av skogsbraksmetodema inom det fjällnära skogsområdetökar skyddet för specifika naturvärden. För att öka skogs-brakarens möjligheteratt ta hänsyn till fauna och flora och bibehålla en biologisk mångfald undantasden fjällnära barrskogen från skyldigheten att slutavverka för att en jämnåldersfördelning skall uppnås. Skyddet av värdefulla biotoper förstärksytterligare genom den föreslagna möjligheten att vägra tillstånd tillavverkning av hänsyn till särskilt skyddsvärda naturvärden. Minaförslag innebär att varje tilltänkt slutavverkning och vad därmed sammanhängerkommer att prövas på grandval av ett lokalt och regionalt tillgängligtdetaljerat kunskapsunderlag om motstående intressen. Därmed kommer dessaintressen att kunna tillgodoses som onödiga inskränkningar förmarkägarna kan undvikas. Genom förslagen tillvaratas därför de viktigastenaturvärdena utan att de olägenheter uppstår som en schablonmässignaturvårdsgräns för storskaligt skogsbrak skulle innebära. Den bedömningen görjag med hänsyn till den samlade effekten av mina förslag i förening med detförhållandet att stora arealer inom det fjällnära skogsområdet är skyddadeeller inte kommer ifråga för slutavverkningar. Föratt underlätta för alla inblandade parter att hantera frågor som rör skogsbrak i de fjällnära skogarna kan det behövas ett särskilt informations material i form av t. ex. en handbok. bedriver en omfattan de och väl utvecklad informationsverksamhet i skogsbraksfrågor. vad jag har erfarit kommerskogsstyrelsen att ta fram ett informationsmaterial också för skogsbrak i defjällnära skogama. I det följande tar jag upp frågor om utveckling av markanvändningsplaneringen (avsnitt4), naturvårds- och kulturmiljövårdshänsyn vid prövningav ansökningar om avverkningstillstånd (avsnitt 5), inventering av svårföryngrad skog (avsnitt 6), hänsynen till rennäringen (avsnitt 7), vissa frågor om avverkning, markberedning ochföryngring (avsnitt 8), skogsvägsbyggnad (avsnitt 9), forskning om Qällnära skogar (avsnitt 10), de ekonomiska effekterna av mina förslag m. m. (avsnitt11). 4 Utveckling av markanvändningsplaneringen Minabedömningar och förslag: Den pågående inventeringen av markanvändningsintresseni de fjällnära skogama bör utnyttjas i den kommunala översiktsplaneringen. Avskogsbmksplanen eller annan motsvarande plan för en bmkningsenhet inom detfjällnära skogsområdet skall framgå framtida planerade avverkningar och den hänsyn som skall tas till naturvårdens, kulturmiljövårdens ochrennäringens intressen. Redovisningskravet när det gäller rennäringensintressen avser dock bmkningsenheter inom hela renskötselns åretrantmarker.Skyldigheten att upprätta och bekosta en sådan plan skall åliggabraknings-enhetens ägare. Inom fjällnäraskogsområden som är särskilt utsatta för konkurrens från olika intressen skalls.k. fördjupade verksamhetsplaner kunna utarbetas efter beslut avskogsvårdsstyrelsen. En fördjupad verksamhetsplan bekostas av staten men bidragtill täckande av kostnaderna skall kunna tas ut som en avgift av den som hartagit initiativ till planens upprättande. förslag:Överensstämmer med min bedömning när det gäller utnyttjandet av resultatet iden pågående markanvändningsinventeringen i den kommunala översiktsplaneringenoch utarbetandet av fördjupade verksamhetsplaner. Mitt förslag omlångsiktiga skogsbraksplaner eller andra motsvarande planer saknar motsvarigheti förslag. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser är positiva till förslaget om utnyttjande avresultatet i den pågående markanvändningsinventeringen i den kommunalaöversiktsplaneringen. anser att markanvändningsinventeringenbör förankras i naturresurslagen, skogsvårdslagen och naturvårdslagen så attlänsstyrelsen kan besluta om en gällande plan för markanvändningen inom defjällnära områdena. nasriksförbund tillstyrker förslaget endast under föratsättning att en fort- Prop. 1990/91:3 satt markanvändningsplanering grandas på en fastare rättsligreglering. Förslagetom fördjupade verksamhetsplaner tillstyrks eller lämnas utan erinran avremissinstansema. Enligt kan dock en fördjupad planeringi särskilt konkurrensutsatta områden endast i begränsad utsträckning bidratill en lösning på konflikterna. Detta beror enligt föreningen på attplaneringsprocessen styrs av kravet på att pågående markanvändning inteavsevärt får försvåras. Skälenför mina bedömningar och förslag: Medmarkanvändningsinventering i de Qällnära skogsområdena avses i detta sammanhangden inventering av olika markanspråk (skogsbrak, rennäring, turism, naturvårdoch kulturmiljövård) som har tagit initiativ till och som pågåttnågra år i , , och . Syftetmed verksamheten är att som ett första steg mot samordnade bedömningar imarkanvändningsfrågor relativt översiktligt redovisa anspråken från de olikamarkanvändnings- och bevarandeintressena. Redovisningen ger i vissa fall ocksåen bild av de naturgivna föratsättningaraa för de olikamarkanvändningsintressena. Resultatetav inventeringsarbetet utgör i första hand ett underlag för såvälskogsvårdsstyrelsen som skogsägarna när de skall fatta beslut i olikaskogsbraksfrågor. Beslutsunderlaget kan även användas vid de samråd somregelbundet sker mellan rennäringen och skogsbmket. Beslutsunderlagetinnehåller inte några förslag med avvägningar mellan olika intressen, IJämtlands och har dock resultatet av inventeringarna letttill att länsstyrelserna lämnat rekommendationer om hur konflikter i området sålångt möjligt skall kunna undvikas eller begränsas. Projektorganisationenvarierar mellan länen. Gemensamt är dock att som övergripanderegional myndighet i resp. län är projektansvarig samt att alla berörda(myndigheter, organisationer, näringsutövare, markägare m. ges möjlighetatt följa och lägga synpunkter på arbetet. Denskogliga inventeringen har i regel utförts av genom bildtolkningav flygbilder i stereoinstrament. Därefter har fältkontroller gjortsstickprovsvis eller så har tolkningsresultatet enbart kontrollerats motbefintliga skogsbmksplaner. I samtliga län har aktuellt indelningsmaterialställts till förfogande av berörda markägare. I harlantmäteriets vegetationskarta varit till stor hjälp i inventeringsarbetet. Ansvaret för inventeringenav områden av intresse för rennäringen har åvilat lantbmksnämndens rennäringsenhet (i länsstyrel sens rennäringsenhet), medan länsstyrelsernas miljövårdsenheter och läns antikvarier svarat för inventeringarna som rör naturvården och kultur miljövården. I har kulturmiljövärdena dock inte invente rats. Kommunema har redovisat turism- och friluftslivsintressena. Isamtliga län sker redovisningen på översiktskartor. I Prop.1990/91:3 utnyttjas ett datoriserat kartsystem. Detta innebär bl. a. attaktuella kartor snabbt kan tas fram för att belysa ett speciellt problem elleren viss egenskap, s. k. temakartor. Markanvändningsinventeringenhar enligt min mening givit ett väsentligt förbättrat kunskapsunderlag. Denhar utvecklats på olika sätt i de olika länen. Olika näringar och intressen harnått olika långt i redovisning av sina anspråk på marken. Intresset harhittills i första hand koncentrerats kring inventeringsarbete, samordning avinsatser och den kartmässiga redovisningen. Det är nu dags att gå över i nästafas som bör handla om kunskapsunderlagets användning. Den lokala anknytningenär då en viktig föratsättning. Skogsstyrelsenhar övervägt två alternativ där markanvändningsinventeringens resultat utgörgrand för verksamhetsplaner som fastställs av myndighet och som skogsägarenmåste följa, dvs. har funnit attbåda alteraativen innebär nackdelar inte bara för skogsbrakets planering utanatt de även kan försvåra motstående intressens planering och verksamhet.Skogsstyrelsen har därför gjort den bedömningen att verksamhetsplaner som ärbindande för skogsbraket inte bör införas. Jag delar den bedömningen. Enligtmin mening bör markanvändningsinventeringens fortsatta redovisning ochanvändning utnyttjas i den kommunala översiktsplaneringen enligt PBL.Materialet bör nämligen också vara av stort värde när det gäller attkonkretisera de hänsyn som enligt naturresurslagens bestämmelser behöver tasvid avvägningen i exploateringsfrågor i det fjällnära skogsområdet. Det finnsdärför anledning att överväga hur resultatet av den samordnandemarkanvändningsinventeringen skall göras tillgängligt och i vilken utsträckningsom kommunernas planering kan kopplas till det som framkommer vid densamordnade markanvändningsinventeringen. Detkan vara lämpligt att som leder inventeringsarbetet ochsamordnar de aktiva insatser som behövs från olika statliga och andra organ sålänge inventeringsfasen pågår. När den grandläggande inventeringen är avklaradbör framkomna uppgifter i tillämpliga delar kunna tas in i kommunernasöversiktsplaner. Dessa planer anger i stort hur markområden i hela kommunenavses bli använda. Av intresse att redovisa i den kommunala planeringen är bl.a. de marker som inte är möjliga att föryngra inom rimlig tid efterslutavverkning och den skog som behövs till skydd mot fjällgränsensnedflyttande. Översiktsplanerna, som inte är bindande, har en vägledandefunktion dels vid prövning av olika exploateringsföretag i förhållande till deallmänna intressen som redovisas i planen, dels för olika näringars ochintressens långsiktiga utveckling med hänsyn till konkurrens och samutnyttjandeav mark. Pådetta sätt fullföljs den arbetsfördelning mellan stat och kommun som utgör ettväsentligt inslag i det nya planeringssystemet för mark och vatten så som dettasystem har utformats i PBL och NRL. Markanvändningsinventeringeni det fjällnära skogsområdet är ännu inte avslutad. Enligt min mening är de rekommendationer som länsstyrel serna i och lämnat om hur konflikter i områ- 37 det bör undvikas ellerbegränsas av stort värde för och Prop. 1990/91:3skogsägarna men även för kommunerna. Det är därför angeläget att sådanarekommendationer görs även i den fortsatta markanvändningsinventeringen. Plan-och bostadsverket har i sitt remissyttrande förklarat sig berett atttillsammans med och berörda länsstyrelser och kommuner utvecklametoder att hantera skogsbraket i den kommunala översiktsplaneringen. Någotbehov av att, som anfört, förankramarkanvändningsinventeringen i naturresurslagen, skogsvårdslagen ochnaturvårdslagen finns därför inte. Enkommunal översiktsplan behöver, som framgått, normalt inte innehålla någradetaljerade redovisningar och avvägningar när det gäller skogsbraket. Jag anserdärför att planeringen inom fjällskogsområdena behöver utvecklas ytterligare.Att göra en långsiktig plan som mera i detalj redovisar vilka olikamarkanvändningsanspråk som finns på en braknings-enhet i det fjällnäraskogsområdet och vilken hänsyn som skall tas till dessa anspråk vid avverkningav skog på enheten bör som jag berört i föregående avsnitt vara en skyldighetför brakningsenhetens ägare. När det gäller rennäringens intressen bör redovisningskravetgälla brakningsenhe-ter inom hela det område som utgör renskötselnsåretmntmarker och alltså inte bara den del därav som utgörs av de Qällnäraskogarna. Enligt21 a§ skogsvårdslagen skall för varje bmkningsenhet finnas en skogsbraksplanmed riktlinjer för skogens skötsel på enheten. Skogsbruksplanen beskriver huroch när skogsvårdsåtgärder och avverkning bör göras. meddelarföreskrifter om på vilket sätt och inom vilken tid skogsbruksplaner skallupprättas. Enligt dessa föreskrifter skall i planen bl. a. anges debegränsningar i utnyttjandet av brukningsenheten som gäller med anledning avförordnanden enligt naturvårdslagen. I allmänna råd sägs attäven annan hänsyn från natur- eller kulturminnesvårdssynpunkt eller annanallmän synpunkt, t. ex. hänsyn till renskötseln eller förekomst av fastafornlämningar, bör framgå av planen. Enligtskogsstyrelsens föreskrifter skall för varje bmkningsenhet finnas en högst tioår gammal skogsbraksplan eller senast efter den tidigaretidpunkt då den översiktliga skogsinventeringen (ÖSI) färdigställts på helaeller på huvuddelen av brakningsenhetens skogsmarksareal. Skogsbruksplanenskall avse en tioårsperiod. En skogsägares långsiktigadetaljplanering av skogsbraket med avseende på hänsynen till allmänna intressen bör enligt min mening också framgå av skogsbruksplanen liksom i vilken utsträckning planerad hänsyn är resulta tet av samråd med företrädare för berörda intressen. Genom ÖSI och markanvändningsinventeringen kommer skogsägarna att ha en bra ut gångspunkt för detaljplaneringen. Det är givet att det ibland kan innebära svårigheter att förutsäga vilken hänsyn som behöver tas till de angivna intressena vid avverkningar som ligger långt fram i tiden. En bra redovis ning förutsätter därför att företrädare för motstående intressen medverkar 38 tillatt redovisa uppgifter om sina driftsförhållanden och sin inriktning av Prop.1990/91:3 markanvändningen. Jag vill också erinra om att nuvarande skogsbmksplanerinte är bindande planer för verksamheten. Mitt förslag innebär ingen ändringhärvidlag. Om ändrade förhållanden kräver det måste givetvis planen få frångås.En avverkning kan t. ex. av olika skäl behöva tidigare-läggas. Somjag nämnt kan som en följd av föreskrifter och allmännaråd en skogsbraksplan innehålla uppgifter om hänsyn till allmännaintressen som konkurrerar med skogsbraket om markanvändningen. Ifortsättningen bör det enligt min mening finnas bindande bestämmelser sominnebär att en skogsbraksplan för en brakningsenhet inom det Qällnäraskogsområdet skall innehålla uppgifter som redovisar framtida avverkningar ochden hänsyn som därvid skall tas till naturvårdens, kulturmiljövårdens ochrennäringens intressen. Av dessa bestämmelser bör vidare framgå att kravet påredovisning av hänsyn till rennäringens intressen också skall gälla förbrakningsenheter inom renskötselns åretmntmarker som ligger utanför detfjällnära skogsområdet. I lagrådsremissen föreslogs att bestämmelser medsådant innehåll skulle tas in i 21 a§ skogsvårdslagen. Enligt lagrådet skulleemellertid dessa nya bestämmelser genom sin begränsning till fjällnära skogresp. renskötselns åretmntmarker närmast ge intryck av att naturvårdshänsynosv. inte alls behöver redovisas i skogsbmksplaner beträffande övriga delar avlandet. Lagrådet påpekar också att de föreslagna lagbestämmelserna framstår somonödiga med hänsyn till den möjlighet som redan finns att meddela föreskrifterom vad en skogsbraksplan skall innehålla. På grand av det anförda förordarlagrådet att 21 a§ inte ändras. Jaghar anslutit mig till lagrådets mening. Det innebär att de ifrågavarandebestämmelserna om skogsbmksplanernas innehåll får meddelas av regeringen eller,efter regeringens bestämmande, av med stöd av det bemyndigandesom finns i 21 a §. Jag avser att i ett senare sammanhang återkomma tillregeringen i den frågan. Skogsstyrelsenfår enligt gällande bestämmelser medge undantag från kravet på skogsbruksplan(21 a § skogsvårdslagen och 22 a § skogsvårdsförordningen). Generellt undantaghar gjorts för brakningsenheter för vilka det finns detaljeradeindelningssystem kopplade till särskilda planerings-instrament som ger minstsamma underlag för skogens skötsel som krävs enligt bestämmelserna omskogsbraksplan. Detta gäller främst storskogsbruket. Mittförslag om mera detaljerade skogsbrakplaner kommer inte att innebära någoninskränkning av denna undantagsmöjlighet. bör givetvis se tillatt dessa särskilda planeringsinstmment uppfyller kravet på redovisning avhänsyn till allmänna intressen så att det för dessa bmkningsenheter finns enredovisning med motsvarande innehåll som för de mindre enheterna. För brakningsenheter somhar mindre än 20ha produktiv skogsmark krävs enligt föreskrifter ingen fullständig skogsbraksplan. För bmkningsenheter inom område för svårföryngrad skog i norra är gränsen satt till 40 ha. För dessa enheter skall i stället finnas en enkel 39 förteckningöver behövliga skogsvårdsåtgärder och lämplig avverkning. 1990/91:3Fastighetsägaren bör enligt min mening vara skyldig att i förteckningen ocksåredovisa den hänsyn som skall tas till allmänna intressen. Genomden markanvändningsinventering som pågår i de Qällnära skogamakan utpekas vissa områden där skogsbmket är särskilt utsatt för konkurrens frånolika intressen. Inom dessa områden bör en fördjupad planering grandad påsamråd mellan de olika intresseföreträ-dama kunna göras. Ansvaret för attfördjupade planer kommer till stånd inom sådana områden bör ligga påskogsvårdsstyrelsen. När skogsvårds-styrelsen överväger ett beslut om att enfördjupad verksamhetsplan skall upprättas bör samråda medlänsstyrelsen. Samråd bör också ske med berörda kommuner och i förekommandefall med lantbmksnämndens rennäringsenhet (i ). När den beslutade länsstyrelsereformen träder ikraft den Ijuli 1991 kommer rennäringsfrågoma att handhas av den nya . Länsstyrelsereformeninnebär att skall ha ett ansvar för viktiga övergripande skogligafrågor som rör markanvändning och naturvård samt att länsjägmästaren skallföredra dessa ärenden i styrelse. Mot den bakgranden är detnaturligt att ett initiativ till en fördjupad verksamhetsplan kan tas avlänsstyrelsen. Med hänsyn till övergripande planeringsansvarbör själva upprättandet av en fördjupad verksamhetsplan också ske i samråd medlänsstyrelsen, inte bara i de fall då tagit initiativ till planenutan även när initiativet kommit från annat håll. I en verksamhetsplan böranges för en tioårsperiod de skogliga åtgärder som intresseföreträdama efterett frivilligt samråd har kommit överens om eller som skogsvårdsstyrelsenbedömt som lämpliga. Ettgrandläggande inslag vid utarbetandet av en sådan fördjupad verksamhetsplansom här avses är att samråd också sker mellan markägare och olikaintresseföreträdare såsom berörda samebyar, , kommunen ochföreträdare för den ideella naturvården.