prop · GE03195 · 1990-12-31 00:00:00 — Till alla andra skäl för aktiv kamp för en bättre miljö bör läggasriskerna för att förorenad luft, otjänligt vatten, jorderosion, ökenutbredning,översvämningar etc. driver människor från sina hem. Dessaorsakssammanhang är komplexa. Flera orsaker är ofta inflätade i varandra. Det är uppenbart att de åtgärder vi här pekat på delvis är av mycket långsiktig natur. Från svensk sida arbetar vi aktivt med sådana insatser. Det vi här framhållit om politikens inriktning inne bär ingen omläggning av svensk utrikes- och biståndspolitik. Men det [2 innebäratt denflykting-och migrationspolitiska dimensionen skall förtyd- Prop. 1990/91:195 ligas och lyftas högre upp på dagordningen, jämsides med andra politiskaoch ekonomiska frågor som dominerat debatten i FN och i skildaeuropeiska fora. Sverigebör verka för att grundorsaker till flyktingströmmar och annan påtvingadmigration diskuteras mer öppet och strukturerat och för alt mer målmedvetnainsatser vidtas inom FNs ram och i andra internationella fora avseende respektoch skydd för mänskliga rättigheter liksom inom säkerhets-, biständs-, miljö-och handelspolitiken. Både givar- och mottagarländer bör uppmanas att ge högreprioritet åt de problem som förorsakar och förorsakas av flyktingrörelseroch ofrivillig migration. Åtgärdersom är ägnade att angripa grundläggande orsaker skall bringas att samverka medmer traditionella insatser i flykting- och migrationspoli-tiken: Stödtill UNHCRs verksamhet för internationellt rättsligt skydd för flyktingar.Detta arbete, som utgör kärnan i flyktingkommissariens verksamhet, bör gesfortsatt starkt stöd. bör aktivt verka härför. Stödlill finansiering av FNs flyktingarbete. UNHCR, UNRWA och WFP är centrala organi FNs flyktingarbete. bör ge fortsatt hög prioritet åt insatser ägnadeatt stabilisera organisationernas ekonomi, bl.a. genom att påverka andra länderatt bidra efter förmåga. Villkoren för organisationernas arbete imottagarländer måste förbättras. Samordningen av hjälpinsatser liksominsatsernas genomförande måste bli effektivare. Stödtill flyktingmottagande länder eller regioner (s.k. första asylländer). har ett ansvar att bistå fattiga mottagarländersansträngningar att ekonomiskt och socialt integrera flyktingar som inteåtervänder till sina hemländer. Stödtill flyktingar som önskar återvända hem från ett första asyllarid. börverka för och stödja multilaterala insatser i detta syfte. Organiseradöverföring av flyktingar och andra skyddsbehövande, som inte kan fä varaktigtskydd i den region där de befinner sig, till tredje land, i samverkan med UNHCReller på annat sätt. bör verka för radikalt ökade internationellainsatser för organiserad överföring av flyktingar. Vår egen flyktingkvot börkunna öka om det internationella läget så kräver och mottagningsresursernamedger det. Nationellinvandringspolitik, som dels ger skydd till den som har behov av det, dels germöjlighet för nära anhöriga att förena sig med varandra, dels skaparmöjligheter till besök, utbildning, praktik och arbete. De svenska invandringsreglernabör utformas så att de så effektivt som möjligt ger rätten att stanna här tilldem som bäst behöver den. bör verka för en ökad internationellsamverkan i enlighet med dessa principer. Enasylpolitik som bistår också dem som, utan att vara flyktingar enligtGenéve-konventionen, är i behov av internationellt rättsligt skydd. börverka för en internationellt överenskommen reglering av skyddet för sådanapersoner. Mottagandeav flyktingar och därmed jämställda personer, som ger dem 13 engod introduktion till det nya samhället och en bra start på ett nytt liv. Enlångsiktig Invandrarpolitik, som inriktas på att skapa ett harmoniskt samhällemed etnisk mångfald, som ger flyktingar och andra fast bosatta invandrareförutsättningar att nå med majoritetsbefolkningen likvärdiga villkor och somlägger en grund för att återvända till hemlandet, om detta blir möjligt.Sverige bör agera för en ökad internationell samsyn i dessa frågor. Enåtervandringspolitik som balanserar intresset av att ge dem som önskaråtervandra ett nödvändigt stöd ekonomiskt och på annat sätt mot risken föratt detta lockar några att återvända utan att ha tänkt igenom sin situationtillräckligt. Möjligheterna till insatser i ursprungslandet inom ramen förbiståndet till bör uppmärksammas. Behovet av en internationellsamverkan i återvandringfrågor är här lika påtagligt som försummat. Dessainsatser är till övervägande del inriktade på att bistå dem som lämnat sinahemländer, främst de som är flyktingar i teknisk mening. Till bilden i enhelhetspolitik måste emellertid också läggas dels internflyktingarna, dels depersoner, vilka lämnat sina hemländer och sökt asyl i annat land men fåttavslag på sin ansökan. Internflyktingarnasbehov kan och bör inte vara ett kontinuerligt och institutioneUt ansvar förUNHCR. Däremot finns ett starkt behov av att söka precisera och fördelaFN-systemets ansvar för internflyktingarnas behov. Frågan har belysts i detnordiska katastrofstudie (Responding to Emergencies). Somen del av en sammanhållen politik bör man också betrakta förhållningssättettill dem som fått avslag på ansökan om asyl. praxis att aktivtåtersända de asylsökande som fått avslag bör fullföljas. bör internationelltverka för att detta synsätt vinner ökad anslutning, i första hand inom Europa.Endast dä kan man värna om asylrätten och förhindra att de som fått avslag ändåblir kvar i landet och bildar en grå underklass helt utan sociala rättigheter.Verkställighet av fattade beslut om avlägsnande måste kunna ske effektivt ochunder humana former, med säkerhet och värdighet och i störta möjliga mån isamarbete med den mottagande staten. Internationellsamverkan är en förutsättning Ensådan politik bör, enligt vår mening, utvecklas och fullföljas. Metoder attförverkliga den bör skapas. Det måste ske såväl inom ramen för detinternationella samarbetet som här hemma. Arbetet får större genomslagskraftju fler länder som kan anamma detta tänkande. Dettaarbete bör bedrivas utifrån synsättet att rörlighet över gränserna är något igrunden positivt. Mänskliga kontakter över gränserna främjar internationelltsamförstånd och kan stärka respekten för mänskliga rättigheter. Strävanefter helhetssyn får emellertid inte missuppfattas. Det innebär inte att problemen lösts bara för att analysen gjorts korrekt. Analysen måste följas av konkreta åtgärder, nationellt och internationelU. bärinte att exempelvis ett ökat nationellt flyktingbistånd får omedelbara Prop. 1990/91:195 konsekvenser för t.ex. antalet asylsökande i vårt land. Fleraav de åtgärder som nämnts har ju också andra motiv än att undanröjaflyktorsaker. Sambandet mellan de olika delarna av en aktiv flyktingpolitik ärbitvis svagt på nationell nivå och på kort sikt. OmSverige vidgar möjligheterna att få asyl i , minskar det inte nämnvärtbehovet av flyktingbistånd i världen eller omvänt. Om gör en korrektanalys av en flyktingsituation, båtar det föga om det sker isolerat. Men om detinternationella samfundet tillsammans analyserar och agerar, med stöd tilldemokratisk utveckling , ekonomiska reformer, bistånd till många, kvotplatsertill vissa etc, kan detta bli av avgörande betydelse. Och på lång sikt spela encentral roll för både bistånds- och flyktingpolitiken i . Ingetland kan bedriva en invandrings- eller flyktingpolitik isolerad från omvärlden.Effektiviteten i varje lands insatser mångdubblas om de samordnas påinternationell nivå. Ett stort mätt av internationell samsyn i fråga om behovetav en aktiv helhetspolitik har vuxit fram . Detta gällerbåde inom det nordiska samarbetet och i de informella konsultationer som sedanmitten av pågår mellan numera 13 europeiska länder, däriblandSverige, jämte , och . Behovet av ökad mellanstatligsamverkan är ändå påtagligt. Om världens flyktingläger skall kunna tömmas detmålet bör prägla vår grundsyn måste ansvarskännande länder samverka. Medhelhetssyn och samsyn. Vårtsyfte har varit att lägga en grund för en aktiv och solidarisk, sammanhållenflykting- och immigrationspolitik. Att skapa en plattform, frän vilkenreformarbetet under kommande är skall kunna gå vidare och som ger stadga åtSveriges internationella agerande. Vihar för avsikt att senare mot bakgrund bl.a. av regeringens och riksdagensbehandling av förslagen återkomma med förslag till de lagändringar m.m. somkan bli nödvändiga för att förverkliga den om-orientering av flykting- ochimmigrationspolitiken som vi nu förordar. och anmäler de frågor som hör till vederbörandesansvarsområden. Anförandena redovisas i underprotokollen för utrikes- resp.arbetsmarknadsdepartementet. Medhänvisning till vad statsrådet och jag har anfört hemställer jagatt regeringen i en proposition delsbereder tillfälle att ta del av vad vi inledningvis anfört, 15 dels förelägger riksdagenvad vi har anfört för de åtgärder och de Prop. 1990/91: 195 ändamål som vihar hemställt om. Regeringenansluter sig till föredragandenas överväganden och beslutar att genomproposition förelägga vad föredragandena anfört för de åtgärder ochde ändamål som de har hemställt om. Regeringenbeslutar vidare att de anföranden och förslag som redovisas i underprotokollenskall bifogas propositionen enligt följande: Bilaga1 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Anmälan till proposition om aktiv flykting- ochimmigrationspolitik m. m. Jaghar tidigare tillsammans med statsrådet betonat behovet av helhetssyn,långsiktighet och internationell samverkan i flykting- och immigrationspolitiken.Jag kommer i det följande att behandla vissa frågor som faller inomutrikesdepartementets ansvarsområde. Socialoch ekonomisk utveckling är det som bäst befrämjar fred, säkerhet ochinternationellt samarbete. Solidariteten med fattiga länder och folk kräver attvi i samverkan med dessa satsar politisk kraft och resurser på att skapa enbärkraftig utveckling i länderna. Flykting-och immigrationsutredningen har belyst vidden och komplex- . iteten i detinternationella flyktingarbetet. Mot den bakgrunden kan eget bidraginte bli annat än marginellt. För att få stor genomslagskraft måsteflyktingarbetet samordnas pä det internationella planet. Jag bedömer att vi hargoda möjligheter att vara pådrivande både vad gäller att utforma deninternationella flyktingpolitiken och att mobilisera resurser förflyktingarbetet i samverkan med likasinnade länder. De frågor jag behandlar måstedärför ses utifrån ett perspektiv av .mmverkan mellan stater och mellanstatligaorganisationer liksom med de nationella och internationella enskildaorganisationerna. Flyktingsituationernai världen skiljer sig starkt från varandra både när det gäller orsaker ochmöjligheter att lösa problemen. Det innebär att resurser och mandat för attbidra till en lösning måste vara flexibla. Det gäller inte minst agerandet iakuta flyktingsituationer där det också ställs stora krav på effektivsamordning av internationella insatser. Devanligaste orsakerna tiJl flykt är politiska. Det internationella utvecklingssamarbetetkan ändå i många fall spela en viktig roll för möjligheterna att finnavaraktiga lösningar på flyktingproblemen och förhindra att människor tvingasfly. Biståndets huvuduppgift äratt i ett långsiktigt perspek- , tiv bidra tillatt höja de fatliga folkens levnadsnivå. Biståndet kan bidra till att minskaflyktorsaker som sammanhänger med fattigdom, svält och miljöförstöring,faktorer som i sin tur ofta leder till politiska problem. Utvecklingssamarbetettar ocksä sikte på att åtadkomma en demokratisk samhällsutveckling och respektför mänskliga rättigheter. I det avseendet är biståndets roll direkt inriktatpå kärnan i flyktingproblemen. Sambandetmellan bistånd och flyktingpolitik framträder tydligt bl.a. när det gäller att stödja och integrera flyktingar i asylländer i tredje 17 2 1990/91. Fattiga länderdrabbas av ytterligare bördor när de tvingas satsa Prop. 1990/91: 195 sina knappa resurser på mottagande och skydd av flyktingar. Minaöverväganden och förslag i det följande rör sålunda frågor om samarbetet inomFN-systemet och i andra internationella fora för fred och säkerhet och iflyktingfrågor, det bilaterala biståndssamarbetet, skyddet för de mänskligarättigheterna, samordning av flyktingstöd, enskilda organisa-tionerns ochutvecklingslbrskningens roll. Flyktingrörelsernai världen har sin tyngdpunkt i utvecklingsländerna. av världensflyktingar pä ca 20 miljoner utgörs av åtta flyktinggrupper som alla befinnersig i tredje väriden. De allra största flyktinggrupperna är i tur och ordningafghaner, palestinier, irakier, flyktingarna pä ,centralamerikaner, mocambikier, indokineser och liberianer. En majoritet avflyktingarna är kvinnor och barn. Ländervars ekonomi och sociala strukturer redan är hårt ansträngda kommer självfalleti en ännu svårare situation när de ger en för stora skaror avflyktingar från angränsande länder. Flyktorsakerna är i regel en kombination avpolitiska, ekonomiska, sociala och ekologiska faktorer. Krig och väpnadekonflikter är en huvudorsak till flykt. Folkökning och fattigdom har i mångafall drivit människor att bosätta sig i områden med svag försörjningsförmåga.Kamp om knappa resurser kan leda till politiska spänningar mellan olika etniskaoch ekonomiska intressen. Utarmning av naturresurserna i kombination medtorkkatastrofer kan vara en utlösande flyktorsak. Flyktingströmmarär tecken på misslyckande, symptom på brister och obalanser i den fördapolitiken, som har både nationella och globala dimensioner. Som en följd avavspänningen mellan stormakterna öppnas nya möjligheter att också försöka finnalösningar på regionala och globala flyktingproblem. Flykting- ochimmigrationsutredningen diskuterar det internationella utvecklingssamarbetetsmöjligheter och begränsningar härvidlag. Jagmenar, i enlighet med utredningens resonemang, att det internationellaengagemanget i flyktingfrågor på ett mer systematiskt och målmedvetet sätt änhittills bör kopplas samman med strävan efter fred och säkerhet, arbetet förstärkt skydd av mänskliga rättigheter, livsmedelsförsörjning och miljövård. Omdetta råder också stor enighet bland remissinstanserna. Dettainnebär inte någon omläggning av svensk utrikes- och biståndspolitik. Detinnebär att vi tydligare än identifierar och klargör sambanden mellanflyktsituationer och deras grundorsaker och att vi arbetar för ökat medvetandeom dessa samband. Detta förstärker motiven för kraftfulla insatser för attockså kunna påverka dessa grundorsaker. Detta är ett synsätt somremissinstanserna praktiskt taget utan undantag instämmer i. Utvecklingsbiståndetscentrala uppgift är att stödja fattiga länder i deras Prop. 1990/91:195ansträngningar till utveckling. Därigenom skapas också alternativ för deras Bilaga 1 invånare. En viktig strävan bör vara att inga människor skall tvingaspå flykt på grund av att de saknar framtidsmöjligheter i sin egen miljö. Ensärskild uppgift i detta sammanhang är att i samverkan med länderna självaförsöka förbättra livsmedelsförsörjningen och minska miljöförstöringen. Detgäller framför allt i . En annan viktig uppgift för biståndet är attuppmärksamma befolkningsfrågorna, som del av en förbättrad social och ekonomiskutveckling. Betydelsen av detta poängteras i flera remissvar. Jagvill här framhålla vikten av att ta särskild hänsyn till barnens och kvinnornasbehov och möjligheter. Kvinnorna spelar en nyckelroll för den vardagligaförsörjningen i de flesta utvecklingsländer. De har därför en central rollockså för att utveckling skall komma till stånd. Detinternationella utvecklingssamarbetet kan spela en viktig roll i olikaflyktingsituationer. Flyktingarnas behov av stöd frän värdlandet och internationellabiståndsgivare är omedelbara och grundläggande och gäller mat, husrum ochhälsa. Men flertalet flyktingsituationer blir långvariga och behovet av stöd speglardetta och mäste snart omfatta sysselsättning, utbildning och integration ilokalsamhället. Utöver hjälpen att övervinna akut nöd under och efter flyktenhar biståndet därför en viktig uppgift att bidra till varaktiga lösningar påolika flyktingsituationer. Sådana lösningar kan ta sikte på integration iasyllandet eller på återvändande till hemlandet. Det är väsentligt attflyktingarnas egna resurser tas tillvara och att de så långt det är möjligt gesmöjligheter till egen utveckling och förberedelse för ett liv efterflyktingtillvaron. Deviktigaste motiven till kris och flykt grundas på politiska faktorer. Dessaberor emellertid i sin tur inte sällan på sociala och ekonomiska orättvisor ochobalanser. Majoriteten av världens flyktingar har flytt från våld, krig ochpolitiskt förtryck. Det handlar om situationer som sällan, i det kortareperspektivet, låter sig påverkas med utvecklingsbistånd. På kanmaktstrukturer påverkas och konfliktorsaker undanröjas med höjdutbildningsnivå, förbättrad försörjning och sysselsättningsgrad och jämnareinkomstfördelning. Fleraremissinstanser har framhållit vikten av att sätta in flyktingproblemen i ettvidare politiskt sammanhang. Detta gäller inte minst den rika världens ansvarför ett konsekvent handlande i relationerna med de fattiga länderna. Handelnsoch vapenexportens betydelse har särskilt framhållits liksom ansvaret för atthushålla med naturresurserna. Vidingången av finns förhoppningar om att ett bättre globalt samarbete skall kunna bli verklighet. Avspänningen och förändrade rela tioner mellan stormakterna kan nu förhoppningsvis leda till att resurser i både i-länderna och kan frigöras för ändamål som motverkar och förhindrar konflikt och förtryck. Fattigdomen i , kraven på social och ekonomisk omstrukturering i och det ökade ömsesidiga beroendet mellan väridens länder ställer det internatio nella samarbetet inför nya utmaningar och krav. Den nya öppenheten och växande krav på pluralism och demokrati gör också att undertryckta 19 Arbetet för fred och säkerhet måste Prop.1990/91: 195 därför ges dimensioner, som ocksä omfattar den sociala ochekonomiska Bilaga 1 utvecklingen och relationer mellan fattiga och rikaländer. om säkerhet och samarbete i , ESK, har utvecklats ett synsättför säkerhet och samarbete som har många dimensioner. Alla deltagande statererkänner att säkerheten också har viktiga humanitära, ekonomiska och politiskaaspekter. Demokrati och mänskliga rättigheter erkänns som själva grunden försäkerhet och samarbete. Med en sådan utgångspunkt blir det möjligt atteffektivare tackla etniska och andra problem som kan leda tillflyktingströmmar. Intresset för en sådan syn växer nu också i andra världsdelarän och . Avsevärdareduktioner i militära utgifter är möjliga som effekt av den globalaavspänningen. Jag menar att det här är viktigt att i internationell samverkankunna utnyttja tillfället och säkerställa att åtminstone en del av dessabesparingar används för konstruktiva insatser i det internationella samarbetet.Detta är också en av huvudpunkterna i manifestet om global överlevnad ochledning (The Initiative on ) sompresenterades . Vapenmarknadenär nu koncentrerad till tredje världen. Enligt SIPRl svarar dessa länder förhuvuddelen av världens samlade vapenimport. Även om vapenhandeln i sig inteutgör den tändande gnistan i en konflikt, är den ändå av betydelse isituationer där krigsrisken är stor. Jag anser att det ligger ett stort ansvarpå del internationella samfundet att skärpa övervakningen av vapenhandeln, inteminst i områden där det finns potentiella konflikthärdar, vilka kan ge upphovtill massflyktingrörelser. Mångafattiga länder avsätter avsevärda resurser till militären. Allt oftare framförsi internationella fora önskemål och krav på att militärutgifterna reducerastill förmån för satsningar på social och ekonomisk utveckling. Mergenerella insatser för att främja internationell fred och säkerhet ärexempelvis att stärka FNs fredsbevarande roll och att i internationellasammanhang slå vakt orii de mänskliga rättigheterna. har här en starktradition att försvara och förvalta. Sverigeär en av de större bidragsgivarna till det internationella flyktingarbetet.Världssamfundets första uppgift i en flyktingsituation är att sörja föreffektivt internationellt skydd. I dessa fall är det avgörande att organisationersom FNs flyktingkommissarie. UNHCR, FNs organisation förpalestina-flyktingarna, UNRWA, FNs livsmedelsorganisation, WFP, ochInternationella rödakorskommittén, ICRC. har möjlighet att utöva sinverksainhet. Dessa och andra organisationer gör genomgående storartade insatserför de flyktingar som, ofta under långa perioder, blir hänvisade till ett liv iläger. Men det internationella hjälparbetet har varit kortsiktigt och i alltförhög grad inriktats endast på att lindra symptom, inte på alt bearbeta grundorsaker.Flyktingarnas behov måste emellertid, enligt min mening, tillgodoses utifrån entotalbedömning och med större längsiktighet än . De olika FN-organ, som anförtros ansvar och uppgifter i flyktingarbetet, måste reformeras och bli effektivare f~ör att möta 1990-talets utmaningar. FN-systemet har ocksåviktiga operativa uppgifter såsom förvarning inför väntade kriser, samordningav stöd i nödsituationer, skydd av och hjälp till flyktingar. De måste också fåstörre resurser och en finansiell stabilitet. bör fortsätta att varapådrivande i detta hänseende. Det nordiska syftar bl.a. till justdetta. Projektet har resufterat i konkreta förslag till åtgärder förreformering och effektivisering av FNs roll på det ekonomiska och socialaområdet. Jag anser vidare att samordningen mellan olika aktörer måsteförbättras. Till dessa frågor återkommer jag i det följande. Jag tar också uppbehovet av ett mer målmedvetet internationellt agerande till förmån förinternflyktingar. Det svenska biståndetutgör i sin helhet ett stöd till mottagarländernas ekonomiska och socialautveckling. Demokratimålet i det svenska bistån-del innebär ett åtagande attfrämja respekt för de mänskliga rältigheterna. De medborgerliga och politiskarättigheterna främjas genom både långsiktigt arbete inom t.ex.utbildningsområdet och riktat stöd till demokratiska reformer, som stärkeryttrande- och tryckfrihet, rättssäkerhet, politisk mångfald och fria val. 1990/91 Bilaga I 2 Social och ekonomisk utveckling Min bedömning:Majoriteten av världens flyktingar har flytt frän våld, krig och politisktförtryck. Fattigdom fördjupas ofta genom den snabba befolkningsökningen.Långsiktiga lösningar måste framför allt sökas i ett gemensamt ansvarstagandemellan rika och fattiga länder. Ländernas regeringar har ansvaret all skapaförutsättningar för sina medborgare som svarar mot deras behov av skydd ochsäkerhet och som också ger en grund för en stabil social och ekonomiskutveckling. De rika länderna har ett ansvar att med resursöverföringar och medavveckling av utvecklingshämmande proteklio-nism ge de fattiga länderna enchans att lyckas i sin utveckling. Remissinstanserna: Mängaremissinstanser poängterar sambanden mellan internationella relationer, fattigdom,konflikter och flyktingrörelser och nödvändigheten av alt ägna dessa sambandökad politisk uppmärksamhet. Skälen för min bedömning:Som jag nämnde inledningvis skiljer sig flyktingsituationerna i världen starktbåde när det gäller upphovet och möjligheterna att lösa problemen. Den bild somflykting- och immigrations-utredningen tecknar av situationen i , Afrikaoch visar att majoriteten av världens flyktingar har flytt frånvåld, krig och politiskt förtryck. Utländskt förtryck, destabiliseringspolitik,rasism och etniska motsättningar är vikliga orsaker. Apartheid i ochden sydafrikanska regimens destabilisering av länderna i regionen, främstAngola och , har bidragit lill stora flyktingströmmar. Men del kan också gällainhemskt förtryck som skapats genom att demokratisträvanden förtrampals ochersatts med militär- eller diktalor- styre, bekämpande avetniska minoriteter med inbördeskrig och politiska Prop. 1990/91: 195strider som följd. Den tidigare utvecklingen i liksom senare i Bilaga 1 och , de långvariga motsättningarna i Etiopienoch den nu akuta flyktingsituationen i är sådana exempel. Den irakiskaregimens förbrytelser mot kurderna är ett annat näraliggande exempel.