prop · GE03123 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:123 Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokollel . Riksdagenhar mot bakgrund av den tilltagande plundringen av fornminnen anmodatregeringen att lägga fram förslag till skärpt lagsliflning på området. I propositionen föreslåsändringar i 2 kap. lagen (l'J88:950) om kulturminnen m.m. Förslagen avser delsen slraffskärpning för olovliga ingrepp i fornlämningar, dels införande av ellgenerellt förhud atl använda melallsökare i landet. Lagändringarnaföreslås träda i kraft den . Propositionens lagförslag Prop. Lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:950) omkulturminnen deb all 2 kap. 11, 13, 18-21 och 24 §§ skall ha följande lydelse, dels att del i lagen skall införas två nya paragrafer, 21a och 22 a §§, Nuvarande lydebe Föreslagen lydebe II § Om del behövs en särskild utredning för att ta reda på om en fast fornlämningberörs av elt planerat arbelsförelag som innebär att ett större markområde lasi anspråk, skall kostnaden för utredningen betalas av företagaren. Som sådanexploatering räknas t.ex. anläggande av allmän väg, större enskild väg,järnväg, flygfiilt, anläggning för energiförsörjning, större valtenföretag ochmer omfattande byggande för bostads-, industri- eller handelsändamål. Ueslut om särskild utredning Heslut om .särskild utredning fattas av länsslyrelsen. sen skad i beslulel ange vem som skall Ulföra utredningen. Som villkor för lillslånd enligt 12 § får ställaupp skäliga krav pn särskild undersökning för att dokumentera forniämningcneller särskilda åtgärder för att bevara den. I beslutet om lillslånd skallsåvitt möjligt anges den kostnad som åtgärderna beräknas medföra. Innan länsslyrelsen prövar en ansökan enligt 12 §, rår denbesluta om en arkeologisk förundersökning av forniämningcn, om det behövs förall få ell lillfredssiällande underlag för prövningen eller för atl bedömabehovet av all slälla krav på särskild undersökning. skad i beslutet om arkeologiskförundersökning eller särskild undersökning ange vem som skad utföraundersökningen. Apparatsom kan användas för all på elektronisk väg spåra metallföremål under markytan(melall-.sökate) får Inle medföras på fasta fornlämningar annal än vid färd på sådanväg som är upplåten för all-mänhelen. Apparat som kan användas för alt på elektronisk väg spårametallföremål under markytan (metall-sökare) får inte användas ont inte annalanges i 19 eller 20 §. Metallsökarefår inle heller medföras på fasta fornlämningar annat än vid färd på sådan vägsom är upplåten för allmänheten, om iiue annat anges i 19 eller 20 §. Metallsökare får inic anväiulas inom Gotlatub län ellerinom liorg-holins och kommuner i län. Melallsökarefår inie heller användas inom område där fornfynd av del slag som skad hembjudasenligt 4 § andra stycket lidigare har påträffats. Sådant område omfattarfyndplatsen och den omgivande mark där ytterligare fornfynd kan länkasförekomma med hänsyn lill det lidigare fyndets karaktär, fyndplatsens och denomgivande markens utseende saml förekomsten av andra kända fytulplalser inärheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmermeddelar föreskrifter om den närmare avgränsningen av sådant område sotn avsesi andra stycket. Förbudel i 18 § atl medföra och använda truualbökaregäller inte riksanlikvarieämbetei. Ulanhinder av förbudet i 18 § får melallsökare medföras och användas i militär verksamhelför atl söka efter annal än fornfynd. Vidare får utan hinder av vad som sägs i 18 § första styckelmelallsökare användas i myndigheters verksamhet för aU söka efter annal änfornfynd. hinder av vad som sägs i 19 § får melallsökareanvändas i militär verksamhel och för att yrkesmässigt söka efter annat änfornfynd I Senasle lydelse 1W0:42«. Ulanhinder av vad som sägs i 18 och 19 §§ gäller aU melallsökare får medföras ochanvändas 1.vidundersökningar av fornlämningar eller jilatser där fornfynd påträffats, närundersökningen utförs av eller av någon annan eftermedgivande av eller 2.om länsslyrelseni annat fall har lämnat lillslånd atl medföra och använda melallsökare. Ulanhinder av 18 ifår melallsökare medföras och användas vid sådana undersökningarav fasta fornlämningar eller platser där fornfynd har påträffats som eftermedgivande av utförs av någon annan än riksanlikvarieämbetei. liinsslyrelsenfår även i annat fall lämna tillstånd att medföra och använda melallsökare, omskäl därtdl föreligger. Till böter eller fängelse döms den somav upp.sål eller oaklsamhel 1.gömmer, skadar,ändrar, avyttrar eller förvärvar föremål som enligt 4 § skall tillfalla ellerhem-bjudas staten, 2.inteanmäler fornfynd enligt 5§, 3.brylermol 6 §, 4.brylermol bestämmelserna i 10 § andra stycket eller 5.brytermot 18 eller 19 §. Den som bryler mot 5 § har förlorat ad räu på grund avfyndet. Metalbökaresom har använts vid brou enligt första stycket 5, skad förklaras förverkad, omdet inte är uppenbart oskäligt. Till böter eller fängelse döms för fornminnesbrottden som av uppsåt eller oaklsamhel 1. tillägnar sig eller eljest förvär var, gömmer,, skadar, ändrar eller avyttrar föremål som enligt 4 § skall lillfalla slaien eller hembju das //// staten eller 2. olovligen rubbar, lar bort, grä ver ut, läcker över eller genom be byggelse, plantering eller på annal säll ändrar eller skadar en fasl forn- lämnii\g. Om brousom avses i första styckel har begåtts iippsåiligen och är att anse som grovtdöms för grovt fornminncsbrou tid fängebe i högst . Vid bedömande av ombrottet är grovt skad särskill beaktas om gäridngsinannen har använt särskild utrustningeller annars visat särskild förslagenhei, om gärningen utförts vanemässigi,avsett fornfynd av större värde eller omfattning eller medfört en omfattande förstörebeav eU fornminne. För försök eller förberedelse tdl grovt fornminnesbrottdöms till ansvar enligt 23 kap. . , , , I .7- / , / / Prop. Nuvarande lydebe Foreslagen lydelse " 2/a§ ' Tdl böter eller fängelse i högst sexmånader döms den som av uppsåt eller oaklsamhel 1.inteanmäler fornfynd enligt 5§, 2.inte göranmälan enligt 10 § andra stycket eller 3.bryler mol18 §. Fornfynd som värd föremål för brott enligt detta kapitel,och som inie enligt 4 § första slyckel ändå skall lillfalla staten, skadförklaras förverkat, om del inle är uppenbart oskäligt. I slällel förfornfyndet kan dess värde förklaras förverkat. Även annal utbyte av ett sådantbrott skad förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Melallsökare som har använts vid brott enligt detta kapilelskad förklaras förverkad, om det inle är uppenbart oskäligt. Annan utrustningsom använts som hjälpmedel vid brou enligt detta kapitel eller dess värde fårförklaras förverkat, om det är nödvändigt för att förebygga brou eller delfinns andra särskilda skäl lid del. Beslut av överklä- Beslut av länsslyrelsen överkla gas hos kammarrätten när det gäl- gas hos kammarrällen när del gäl ler ler 1.fastställelseav gränserna för I. fastsiällelse av gränserna för ett fornlämningsomrädeenligt 2 §, ell fornlämningsområde enligt 2 §, 2.särskildaordningsföreskrifter 2.särskilda ordningsföreskrifter enligt 9 §, enligt 9 §, 3.fridlysningenligt 9 § eller 3. fridlysning enligt 9 § eller 4. tillstånd alt medföra och använda metallsökare enligt20 § andra stycket. Detsamma gäller i fråga om beslut om sådana föreskriftersom avses i 19 § iredje stycket och som meddelas av annan myndighet änregeringen. iieslut av enligt 16 § överklagashos kammarrällen. Beslul i övrigt enligt della kapitel av länsslyrelseneller rik.santi-kvarieämbetel får överklagas hos regeringen, om inte annatföljer av 25 §. Kommunen får överklaga länsslyrelsens beslul enligt 2 §andra stycket, 9 § första-tjärde styckena och 12 § andra slyckel. 4. tillstånd att medföra och använda melallsökare enligt20 §. Beslut av riksanlikvarieämbeteienligt 16 § överklagas hos kammarrällen. Beslut iövrigt enligt detta kapilel av eller riksanli-kvarieämbclct fåröverklagas hos regeringen, om inte annat följer av 25 §. Kommunenfår överklaga läns-slyrel.sens beslul enligt 2 § andra styckel, 9 § första-fjärdestyckena och 12 § an«lra .stycket. Denna lag träder i krafl den . Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars1991 Närvarande: slalsrådel , ordförande, ochstatsråden , , , , , , G.Andersson, Lönnqvist, , , , , , , Proposition om fornminnesbrott m.m. och statens historiska museer() har i en skrivelse till regeringen dagtecknad den 26februari 1990 föreslagil vissa åtgärder föi atl slävja del tilllaganile anialclplundringar av fornminnen. I skrivelsen föreslog bl.a.alt straffen för brott mot beslämmelserna i 2 kap. lagen (1988:950) om kulturminnenm.m. (kulturminneslagen) skulle skärpas och all förbudet mol användning av s.k.metallsökaie skulle utvidgas lill alt gälla hela landet. Under /90 togs i flera motioner upp fråganom skärpta åtgärder mot |)lundring av fornminnen. Vid behandlingen i kulturutskottetav dessa motioner tog utskottet del av riksantlkvaiicäiubeleis skrivelse. 1sitt betänkande (KrU26) över motionerna anförde kullurut-skoitet bl.a. "Utskottet ser i likhet med motionärerna och RAÄ medstor oro på den plundring av fornlämningar som starkt ökat ochsom möjliggörs genom att sofistikerade metallsökare kan använd.is för alllokalisera fynden. Plundringen utgör etl allvarligt hot mot delar av delsvenska kulturarvet. Som RAÄ () påpekat utgör fornminnenen unik historisk kunskapsbank och ett osakkunnigt grävamle i fornlämningar ochtillgrepp av fynd av ädelmclall innebär all materialets källvärde fördärvas förall framlid .samtidigt som fynden i sig kan ha ell synnerligen högt värde påmarknaden. Kuliurulskoltet anser alt det är nödvändigt med snabba åtgärder för atlhindra eller i vart fall så långt möjligt begränsa utplundringen." Utskollel föreslog dels all beslutaom en av utskollel utarbetad ändring i kulturminneslagen som innebar atl förbudelalt använda melallsökare skulle ulvidgas från att ha gällt uteslutande till allgälla även och kommuner i Prop. Kalmarlän, dels att ge regeringen tillkänna all del lagstiftningsärende som aktualiserats genom riksantikvaricämbetelsskrivelse skulle bedrivas med största skyndsamhet.Riksdagen biföll vad utskottet hemställt (rskr. Förbudel all användamelallsökare även inom och kommuner iKalmar län trädde i krafl den (SFS Riksantikvarieämbetetsskrivelse har remissbehandlals. Till protokollet i detta ärende bör som bilaga1-2 fogas skrivelse och remissammanställningen. Regeringenbeslulade alt inhämla lagrådels yttrande över förslag lilllag om ändring av lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Förslaget bör fogas lillprotokollet i detta ärende som bilaga 3. Lagrådelsyllrande, som avgavs , bör fogas till protokollet som bilaga4. Lagrådet har i allt väsentligt godtagit förslaget men föreslagil en vissomfördelning av texten mellan 19 och 20 §§. förslag som jag nu lägger fram har jag beaktat vad lagrådet anfört.Därutöver har jag gjort några redaktionella ändringar i lagtexten, däribland eni förtydligande syfte 121 a §. Isamband med alt jag behandlar de enskilda paragrafer som berörs av lagrådelsyttrande lar jag upp lagrådets synpunkter. Fornlämningaroch fornfynd behandlas i 2 kap. kulturminneslagen. Fasia fornlämningar ärskyddade mol varje form av ingrepp som inle har medgivils av behörig myndighet(1 § jämförd med 6 §). Skyddet gäller utan något särskilt beslut av någonmyndighet. Den som t.ex. rubbar eller skadar en fornlämning kan straffas för della(21 §). Fornfyndsom påträffas i eller vid en fast fornlämning och som har samband med dennatillfaller staten (3 och 4 §§). Andra fornfynd tillfaller upphiiiaren. Upphitiarenhar dock en hcmbudspliki om fornfyndet innehåller föremål som helt eller delvisbeslår av guld, silver, koppar, brons eller annan legering med koppar eller om fornfyniletbeslår av två eller flera föremål, sum kan antas ha blivit nedlagdatillsammans, s.k. depåfynd (4 §). Vidare är den som påträffar fornfynd somskall tillfalla staten eller hembjudas till staten skyldig alt anmälafornfyndet (5 §). Om anmälan inte görs kan upphitiaren straffas (21 §). Arkeologiutredningenfick genom tilläggsdirektiv i Prop. 1990/91:123 uppdrag attgöra en översyn av vissa frågor om bruket av melalldeteklo-rer vid skalllelning.Utredningen överlämnade delbetänkandei (Ds U 1983:3) Melallsökare- bruk och missbruk. förslag resulterade i atl del i dendåvarande lagen (1942:350) om fornminnen infördes bestämmelser om metallsökare,dvs. apparater som kan användas för alt på elektronisk väg spåra metallföremålunder markytan. Dessa bestämmelser innebar atl metallsökare inte fick medföraspå fiista fornlämningar annal än vid färd på sådan väg som är upplåten förallmänheten, atl melallsökare inte fick användas inom samt all melallsökareinle heller fick användas inom område där fornfynd som skall hembjudas lillstaten har påträffats. Dessa bestämmelser fördes senare med endasl smärreändringar, främsl av redaktionell natur, över lill kulturminneslagen. Skälet lill all arkeologiutredningen stannade för allföreslå alt förbud all använda metallsökaie skulle gälla generellt endasl inomGollands län var all del var där som |)roblemen fanns med plundring med hjälpav metallsökare. Från förelåg uppgift om åtskilliga fall avmissbruk, medan del från övriga delar av landet förelåg uppgift om endaslenstaka fall av missbruk. Av skrivelse framgår alt dennasituation nu radikalt har förändrats. har upprepadeplundringar av fornminnen ägt rum på och . Plundringar har ävenanmälts från olika platser på fastlandet, t.ex. från i Slockholms län.Plundringarna har varit mer omfattande . De har även bedrivitssystematiskt, med stor precision och, som det tycks, på basis av elt omfattandeförarbete. De plundringar som har skett skiljer sig därigenom markant fråntidigare överträdefser som mer haft karaktären av missriktad hobbyverksamhet. Fyndplatser och fornlämningar, främsl boplatser, fornborgaroch gravfält, har systematiskt genomgrävls vilket har medfört oreparabla skador.Dessutom har grävningen skell på sådana ställen där det förmodas altmetallsökare har givit utslag. Tillgrepp av ädelmetallföiemål har skett och denomrörning av kulturlagren som detta har medfört har förstört möjligheterna alldokumentera fyndom.sländigheterna och att arkeologiskt tolka dessa. 2.2Straffskärpning för vissa brott mot kulturminneslagen Mitt forslag: Gärningar som innefattar olovliga ingrepp i fornlämningareller liltägnelse av eller annat utillålet förfarande med fornfynd sammanförs lillelt särskilt brott - fornminnesbrott. Straffskalan för sådant brott skall varaböter eller fängelse i högsl , förutsatt atl brottet inte är grovt.I fall då brottet är grovt skall straffet vara fängelse i högst . Be-siämmel.serom straff för försök eller förberedelse till grovt fornminnesbrott införs.Vidare skärps beslämmelserna om förverkande. forslag: har föreslagilall brott mol beslämmelserna i 2 kap. kulturminneslagen skall delas upp i tresvårighetsgrader och atl siraffmaximum skall vara fängelse i sex år.Riksantikvarieämbetet har vidare föreslagit all bestämmelserna om förverkandebör ulvidgas och avse även andra redskap än melallsökare som används vid brottmol kulturminneslagen. Keniissiiistaiiserna: Alla instanser tillstyrker förslagetatl straffliestäm-melserna skall skärpas. anser att elt lämpligtstraffmaximum är . Rikspolisstyrel.sen föreslår all slraffbestämmel.sernaför de allvarligare brotten tas in i , förslagsvis i kapitlet omskadegörelse. Riksåklagaren har inget atl erinra mol atl gärningar enligt 2kap. 21 § I.och 3.kulturminneslagen (otillåtna förfaranden med fornfynd och olovliga ingrepp i fornlämningar)indelas i tre svårighetsgrader men är tvek.sam till all indela övrigastraffbelagda förfaranden i flera svårighetsgrader. Han anser vidare attstraffskalan för grovt uppsålligl brott bör kunna sättas i överens.slämmelsemed den för grov stöld. Bl.a. rik.såklagaren har ifrågasatt om inte ocksåförsök och förberedelse skall straffbeläggas. De flesla remissinstansernatillstyrker eller har inte någon erinran mol riksanlikvarieämbetets förslagomförverkande. Skälen for mitt förslag: har i sinskrivelse utförligt redovisal omfattningen av den plundring som pågår av vårafasta fornlämningar. I skrivelsen har del framhållits hur allvarlig plundringenär. Plundringen medför, förutom atl fornfynd förs bort, all kulturlagren rörsom och atl möjligheterna att dokumentera fyndomständigheterna och arkeologiskttolka dem förstörs eller allvarligt försvåras. Jag anser, i likhet med riksanlikvarieämbetei,all della utgör ell allvarligt hot mol vårl nationella kulturarv och all del ärulomordenlligl viktigl all dessa brott beivras på ell kraftfullt sätt. har i sin skrivelse föreslagil atl slraffskärpningskall gälla alla typer av brolt mot beslämmelserna i 2 kap. kulturminneslagen.Jag anser inle all della är nödvändigt. En del av de gärningar som omfatlasav straffbestämmelsen i 2 kap. 21 § kulturminneslagen är Prop. 1990/91:123mer bagalellarlade. Som exempel kan nämnas förseelser mol vissa anmälningsplikter.Slraffskärpningen bör sättas in vid de gärningar som är verkligt allvarliga hotmot vårl kulturarv. Vad som då träder i förgrunden är de olovliga ingreppen ifasta fornlämningar och de fall då någon olovligen tillägnar sig fornfyndeller eljest förfogar över sådana fynd på etl olillåtet säll. Del rör sig härofta om förstörelse av värden som från arkeologisk synpunkt är oersättliga.Brotten har ofta ock.så elt starkt drag av vinningsbrotl. Mynt kan exemjielvisinbringa betydande bclop|) vid försäljning. Vidare kan dagens låga straffsatserfresta exempelvis ett företag att genomföra en exploatering utan alt ta hänsyn lillatl del fmns en fast fornlämning på platsen. Förelagets uträkning kan vara attdel då inte behöver betala de arkeologiska kostnaderna och ev.förseningskostnader och alt de ansvariga i allmänhet inte riskerar annal änett bötesstraff Med hänsyn till de nu angivna omständigheterna bör del finnasmöjlighet atl utdöma mycket kännbara påföljder för sådana gärningar. Enligt min mening bör de gärningar som avses, dvs.olovliga ingrepp i fornlämningar och otillåtna förfoganden över fornfyndbehandlas för sig. Beträffande den närmare gärningsbeskrivningen för de brottsom sålunda ges en särskild reglering vill jag anföra följande. Gärningsbeskrivningarna bör träffa fall då någon uppsåtligeneller av oaklsamhel 1.tillägnar sigeller eljest förvärvar, gömmer, skadar, ändrar eller avyttrar föremål somenligt 2 kap. 4 § kulturminneslagen skall lillfalla staten eller hembjudas tillstaten eller 2.olovligenrubbar, tar bort, gräver ul, täcker över eller genom bebyggelse, planteringeller på annal säll ändrar eller skadar en fornlämning. De moment som tas upp under 1. ovan motsvarar vad som förnärvarande läcks av straffbestämmelsen i 2 kap. 21 § första stycket I. med till-lägg för lillägnelse.Beskrivningen under 2. svarar i sak mut vad som läcks av 2 kap.21 § första styckel 3. Liksom bör slraffbarhet kunna inträdaäven vid oaklsamhel. De gärningar som här är ifråga bör få en särskild brotisbeleckning.Den kan lämpligen bli "fornminnesbroll". Straffskalan bör gå frånböter till fängelse . I vissa fall framstår de gärningar som det här gäller som särskillallvarliga, l.ex. om det varit fråga om systematisk eller annars omfattande verksamhel.Jag anser därför atl en särskild slraffskala bör gälla för grova brott. Delmedför också den fördelen att man direkt i lagen kan ange de rekvisit som börleda till en strängare påföljd. Ansvar för grovt brott bör dock komma ifråga endaslför uppsåtliga gärningar. För grovt brott bör straffet vara fängelse med ett siraffmaximumpå . Det grova brottet bör benämnas "grovt fornminnesbrott". Vid bedömandet om elt fornminnesbrott är grovt bör särskiltbeaktas Prop. 1990/91:123 om gärningsmannen har visat särskild förslagenhet, omgärningen har utförts vanemässigi, om den avser fornfynd av slörre värde elleromfattning eller medför en omfattande förstörelse av etl fornminne. Elt exempelpå särskild förslagenhei är alt gärningsmannen har kartlagt områden från fornfyndssynpunkl.Den omständigheten all någon använder en mer avancerad metallsökaie för atlkomma ål exempelvis mynt eller smycken av ädelmclall bör enligt min mening somregel också medföra alt gärningen bedöms som grov. Lagrådet har förordat att dellakommer lill tydligare uttryck i lagtexten genom atl del direkt anges atl detvid bedömande om brottet är grovt särskilt beaktas om gärningsmannen an-vänisärskild utrustning. Jag ansluler mig lill lagrådets uppfaltning. En annanomständighet som bör föranleda atl brottet beaktas som grovt är om giirningsmannenhar visat .särskild förslagenhet. När man tar ställning lill om ell fornfynd har slörrevärde bör inle bara dess ekonomiska värde vara avgörande utan också hur passsällsynt det är eller andra omständigheter .som gör det värdefullt urantikvarisk synvinkel. Jag föreslår också atl försök och förberedelse lill grovt fornminnesbrottskall straffbeläggas. Genom att straffbelägga även för.sök och förberedelsetill grovt brolt kan ingripande ske på etl lidigare siadium, ledan innangärningsmannen har hunnit åsamka forniämningcn någon skada. Jag vill i detta sammanhang också erinra om all den sommedverkat till fornminnesbrott kan straffas enligt reglerna om medverkan ibrottsbalken. Riksanlikvarieämbetei har vidare föreslagit allbestämmelserna om förveikandc bör ulvidgas och avse även andra redskap än melallsökaresom används vid brolt mot kulturminneslagen. Jag delar åsikt attförverkandereglerna bör ulvidgas. Slraffskärpningen skulle bli tämligenverkningslös om inte de redskap och framför allt de fynd som lagils vidplundring av en fornlämning skulle kunna tas om hand. De fornfynd som detgäller här är fornfynd av det slag som tillfaller staten (fornfynd som hiiialsi eller vid fasl fornlämning och som har samband med denna) eller sådana somskall hembjudas till stålen (föremål som har hittats på något annal slälle ochsom l.ex. beslår hell eller delvis av guld, silver, koppar, brons eller annanlegering av koppar). I de fall alt fornfyndet enligt beslämmelserna i 4 §skall tillfalla staten kan etl förverkande inte bli aktuellt eftersom statenredan har rätt lill egendomen. I de fall där del rör sig om sådana fornfyndsom tillfaller upphitiaren men som skall hembjudas staten enligt 4 § kanförverkande komma ifråga. Förverkandel innebär här all den som på ell brollsligtsätt förfogar över fornfyndet förlorar sin räll att få ersättning för inlösenfrån stålen och i stället får föremålet förverkat. Har upphitiaren såltföremålet skall även ulbylei av försäljningen kunna förverkas. skall melallsökare som har använts vid brottförverkas om del inle är uppenbart oskäligt. Jag anser dock all möjligheterna lill förverkandebör ulvidgas så alt även andra redskap som har använts som Prop. 1990/91:123hjälpmedel vid brolt mot lagen skall kunna förverkas. Det är enligi min meningen förutsättning för alt fornminnesbrotlen skall kunna motverkas. 2.3 Förbud mot användning av metallsökare Mitt förslag: Förbudel alt använda melallsökare skall ulvidgastill all omfalta hela landet. Undantagen från användningsförbudet begränsas iförhållande till vad .som gäller . Oenerelll undanlag medges bara förriksantikvarieämbetet saml för militär verksamhel och myndighelers verksamhet iövrigt för atl söka efter annal än fornfynd. Liksom hitlills skall förbudet inte gälla sådanaundersökningar av fornlämningar m.m. som görs med medgivande. skall vidare även i fortsättningen hamöjlighet atl ge särskilda tillstånd i andra fall. förslag: Överensstämmer i stortsätt med mitl förslag. Riksanlikvarieämbelet har dock inle föreslagit atl denuvarande undaniagen från användningsförbudel skall ändras. Remissinstanserna: Alla instanser ulom ochrikspolisstyrelsen tillstyrker förslaget att utvidga användningsförbudel.Hovrätten anser inte atl det finns skäl alt ulvidga användningsförbudel för melallsökarelill all gälla hela landel. Förbudet bör gälla endast där det finns ett akuthot.