prop · GE0390 · 1990-12-31 00:00:00 — Konventionenträder i kraft först efter det att tjugo stater eller organisa- tionerratificerat eller godkänt den. Innan ratificering sker bör konventio- Prop.1990/91:90 nenunderställas för godkännande. Denna fråga behandlas i det Baselkonventionenom kontroll av gränsöverskridande transporter och slutligt omhändertagande avfarligt avfall består av en inledning och 29 artiklar samt sex bilagor (sebilaga 13.17). 1inledningen anges bl, a, att parteraa är medvetna om den risk för skada påmänniskors hälsa och miljön som farligt avfall och annat avfall samtgränsöverskridande transporter av detsamma innebär. Parterna inser att deteffektivaste sättet att skydda människors hälsa och miljön från de faror somsådant avfall utgör är att reducera produktionen av detsamma till ett minimumbåde vad gäller kvantiteter och riskpotential. Parteraa påpekar vidare attstaterna bör tillse att producenteraa transporterar och slutligt omhändertaravfall på ett sätt som är förenligt med skyddet av miljön oavsett platsen förslutligt omhändertagande. Parterna är övertygade om att avfall bör, så långtdetta är förenligt med ur miljövårdshänseende riktig och effektiv hantering,slutligt omhändertas inom den stat där det producerats. Parteraa är fastbeslutna att genom sträng övervakning skydda människors hälsa och miljö motskadliga effekter som kan uppstå till följd av produktionen och hanteringen avavfall. Konventionensomfattning framgår av artikel 1. Som "farligt avfall" skall medangivna undantag anses avfall som är föremål för gränsöverskridande transportoch som tillhör någon kategori som finns upptagen i bilaga I till konventionen,eller annat avfall som enligt den exporterande, importerande ellertransiterande partens egen lagstiftning anses som farligt avfall.Hushållsavfall och restprodukter som uppstår vid förbränning av hushållsavfalloch som är föremål för gränsöverskridande transport anses enligt konventionensom "annat avfall". Radioaktivt avfall eller sådant avfall frånnormal drift av fartyg som täcks av andra internationella instrument, omfattasinte av konventionen. Artikel2 innehåller definitioner. Enligt artikel 3 skall bl. a. varje nybliven partinom informera konventionens sekretariat om annal avfall än del somär upptaget i bilaga I och IIbetraktas som farligt enligt partensegen lagstiftning. Parternasallmänna skyldigheter framgår av artikel 4. Enligt artikelns punkt I skall bl.a. parter som utövar sin rätt att förbjuda införsel av farligt eller annatavfall för slutligt omhändertagande informera de andra parterna om sitt besluti enlighet med artikel 13, Enligtp 2 skall bl, a, varje part vidta lämpliga åtgärder för att tillse att produktionen av avfall inom dess område nedbringas till ett minimum med hänsyn till samhälleliga, teknologiska och ekonomiska aspekter. Vi dare skall part tillse att adekvata anläggningar för slutligt omhändertagan de av avfall på ett miljöriktigt sätt finns att tillgå oavsett platsen för det slutliga omhändertagandet och att dessa anläggningar så långt möjligt föriäggs inom dess eget område. Parteraa skall också se till att gränsöver- 287 skridande transporter avavfall begränsas till det minimum som står i Prop. 1990/91:90överensstämmelse med en miljöriktig och effektiv hantering av sådant avfall ochsköts på ett sätt som skyddar mänsklig hälsa och miljön mot de skadligaverkningar som kan bli en följd av sådana transporter. Enpart får inte tillåta export av avfall till länder, speciellt utvecklingsländer,vilka i sin lagstiftning har förbjudit sådan import. Export skall heller intetillåtas om det finns anledning anta att avfallet inte kommer att hanterasmiljöriktigt. En part skall kräva att information om en föreslagen gränsöverskridandetransport av avfall skall lämnas till berörda stater enligt bilaga V A till konventionenför att klargöra den föreslagna transportens verkningar på människors hälsaoch miljön. Enligtp 5 skall part inte tillåta att avfall exporteras till eller importeras frånicke-part. Varje part skall vidare enligt p 7 bl. a, förbjuda alla personer somstår under dess nationella jurisdiktion att transportera eller slutligtomhänderta avfall såvida dessa personer inte är auktoriserade eller tillåtnaatt utföra denna typ av verksamhet. Parternaskall enligt p 13 åta sig att regelbundet granska möjligheterna att reduceramängden av och/eller föroreningspotentialen hos det avfall som exporteras tillandra stater, särskilt till utvecklingsländeraa. Enligtartikel 5 skall parterna för att underlätta genomförandet av konventionen utseeller inrätta en eller flera behöriga myndigheter och en samordnande myndighetsamt informera sekretariatet om detta efter det attkonventionen trätt i kraft för dem. Artikel6 behandlar gränsöverskridande transporter mellan parter. Sammanfattningsvisskall exporterande stat, enligt bilaga V A till konventionen, underrättaberörda stater om varje gränsöverskridande transport av farligt eller annatavfall på ett språk som kan godtas av den importerande staten. Denna stat skallskriftligen svara avsändaren genom att ge sitt medgivande till transporten medeller utan villkor, vägra tillstånd eller begära ytterligare information,(Denna bestämmelse skall gälla även för gränsöverskridande transport genom enstat eller stater som inte är parter, artikel 7). Den exporterande slaten skallinte tillåta att den gränsöverskridande transporten påbörjas förrän skriftligtmedgivande erhållits från den importerande staten och bekräftelse erhållits påatt kontrakt, som specificerar en miljöriktig hantering av avfallet i fråga,föreligger mellan exportören och avfallsmottagaren. Varjetransiterande stat som är part skall ofördröjligen lämna bekräftelse påmottagandet av underrättelsen till avsändaren. Den transiterande staten kansenare skriftligen svara genom att lämna sitt medgivande tilltransporten med eller utan villkor, vägra tillstånd eller begära ytteriigareinformation. Den exporterande staten skall inte tillåta att dengränsöverskridande transporten påbörjas förrän skriftligt medgivande erhållitsfrån den transiterande staten. Om en part emellertid beslutar att inte fordraskriftligt förhandsmedgivande, skall den informera övriga parter om detta ochom den exporterande staten i detta fall inte erhållit svar kanstaten tillåta exporten genom den transiterande staten. Varjegränsöverskridande transport av avfall skall täckas av försäkring, 288 borgeneller annan garanti som kan krävas av importerande eller Iransite- Prop,1990/91:90 rande stat som är part i konventionen. Nären gränsöverskridande transport av avfall till vilken medgivande lämnats intekan slutföras enligt kontraktet, skall den exporterande staten ansvara för attavfallet i fråga återförs till den staten om alternativa åtgärder för slutligtomhändertagande på ett miljöriktigt sätt inte kan vidtas {artikel8). Artikel9 behandlar illegal trafik. Varje gränsöverskridande transport av farligtavfall och annal avfall som sker utan underrättelse eller medgivande enligtkonventionen eller som resulterar i slutligt omhändertagande (t.ex. dumpning)som avsiktligt sker i strid mot konventionen och mot allmänna principer iinternationell rätt anses vara illegal trafik. Varje part skall införa lämpligalagar för att förhindra och straffa illegal trafik. Parterna skall samverka isyfte att uppnå målen för denna artikel. Parternaskall samarbeta med varandra om bl, a. utvecklande av miljöanpassad ochavfallssnål teknik {artikel 10). Enligtartikel 11 får parterna ingå bilaterala, multilaterala eller regionala avlaleller andra uppgörelser om gränsöverskridande transporter av avfall med partereller icke-parter som stipulerar åtgärder som inle är mindre miljöanpassade änvad som föreskrivs i konventionen. Parternaskall samarbeta i avsikt att anta etl protokoll om regler och förfarande inomområdet ansvar och ersättning för skada som uppkommit genom gränsöverskridandctransport och slutligt omhändertagande av avfall {artikd 12). Artikel13 behandlar vidarebefordran av information. Parterna skall bl.a. informeraberörda stater om en olycka inträffar under en gränsöverskridande transport. Enligtartikel 14 som behandlar ekonomiska aspekter skall parterna bl, a, övervägainförandet av en stående kassa för bistånd på interimsbasis i händelse av enkrissituation för att minimera skador som uppstår på gmnd av olyckshändelser isamband med transporter av avfall. Parterna skall upprätta en samarbetskonferens som skall sammankallastill ell första möte efter konventionens ikraftträdande. Därefterskall möten hållas med jämna mellanrum. efter konventionensikraftträdande och därefter minsl skall parternas samarbetskonferensutvärdera hur verkningsfull konventionen är och, om det bedöms nödvändigtöverväga införandel av ett totalt eller partiellt förbud mot gränsöverskridandetransporter a v farligt avfall och annat avfall (artikel 15). Ändringar avkonventionen regleras i artikel 17 och 18. Varje avtalsslutande part ikonventionen skall ha en röst, med undanlag för att organisationer för politiskoch/eller ekonomisk integration skall i angelägenheter inom sinakompetensområden utöva sin räll all rösta med etl antal röster som motsvararantalet medlemsstater i vederbörande organisation, vilka är parter ikonventionen eller i relevant protokoll (artikel 24). Enligtartikel 16 skall ett sekretariat upprättas som bl. a. skall sammanställa ochvidarebefordra den information som erhållits i enlighet med konventionen. Partsom har anledning tro att annan part åsidosatt sina förpliktelser 289 19 1990/91. enligtkonventionen skall underrätta sekretariatet och den part mot vilken Prop,1990/91: 90 anklagelserna riktas {artikel 19). Eventuellatvister skall parterna eftersträva att bilägga genom förhandlingar. Om dettainte uppnås skall tvisten, om parterna i densamma går med på det, hänskjutastill eller till skiljedom på de villkor som anges ibilaga VI till konventionen (artikel 20). Protokollet innehåller i övrigi sedvanliga bestämmelser om undertecknande,ratifikation, anslutning och ikraftträdande m.m. (artiklarna 21 23,25 och2829). Ingen reservation får göras med avseende på konventionen (artikel 26).Slutligen finns en regel om frånträdande (artikel 27). Inomavfallsområdet är det viktigt att såväl volym som fariighet minskar, samtidigtsom behandlingen av del avfall som ändå uppkommer förbättras. Detta gällerbåde nationellt och internationellt. har uppmärksamhetenriktals mot ökade internationella transporter av miljöfariigt avfall Iillutvecklingsländer och andra länder med små möjligheter att ta hand om det påett bra sätt. Detta är ett resultat av att industriländerna inte har hanteratsina avfallsfrågor på ett ansvarsfullt sätt. I vårt land är, som lidigarenämnts, utgångspunkten att vi själva skall ta hand om vårt eget avfall. När detär lämpligt skall vi självfallet samarbeta med andra länder för all nå den förmiljön bästa möjliga hanteringen. Föratt komma till rätta med detla växande internationella problem och effektivtkunna minimera och kontrollera de gränsöverskridandc transporterna ochslutliga omhändertagandet av avfall krävs ett starkt internationellt avtal.Det är mycket tillfredsställande all så många länder inom UNEPs ram kunnat enasom denna konvention. Det är viktigt att ratificerarkonventionen. Konventioneninnehåller krav på parternas lagstiftning i fråga om införsel och utförsel avfarligt avfall och annat avfall. Det är viktigt att den svenska lagstiftningenär så utformad att del tydligt framgår att är berett alt uppfylla sinainternationella åtaganden på området. Med stöd av lagen (1975:85) medbemyndigande att meddela föreskrifterom in- eller utförsel av varor fårföreskrifter meddelas om det är påkallat bl. a. av hänsyn till miljövården.Regeringen har tillämpat den lagen på miljöområdet för import ochexport av miljöfarligt avfall. Medhänsyn till de alltmer omfattande åtagandena på främsl kemikalie kontrollens område ger dock lag inte ett tillräckligt uttryck för beredskap att uppfylla de inlernalionella åtagandena på området. Regeringen beslutar därför denna dag också om en proposition med förslag till ändringar i bl.a. lagen (1985:426) om kemiska produkter. Propositio nen, som har utarbetats gemensamt inom miljö- och civildepartementen, innebär all regeringen får möjlighet att med stöd av lagen om kemiska produkter förbjuda eller kräva tillstånd i fråga om kemikalieexport. kemikalieexportör föreslåsockså bli skyldig all efter föreskrifter lämna de Prop. 1990/91: 90uppgifter som är nödvändiga från hälso- eller miljösynpunkt, om miljöfarligt avfall och andra fariiga kemikalier kommer därefteratt beslutas med stöd av lagen om kemiska produkter. Somframgår av propositionen är etl viktigt syfte att möta de krav pålagstiftningen som följer av Guidelines för utbyte av information omkemikalier som är föremål för internationell handel. Del följer av redogörelsenför innehållet i Bäselkonventionen att de föreslagna ändringarna i lagen omkemiska produkter behövs också med hänsyn till åtagandena i denna konvention. Bäselkonventionenomfattar emellertid ulöver miljöfarligt avfall sådant avfall som del finnsföreskrifter om i renhållningslagen (1979:596). I den lagen finns ingabestämmelser om införsel till och utförsel ur landet. Renhållningslagen bördärför kompletteras med en bestämmelse all regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer får föreskriva all hushållsavfall och annal avfall intefår föras in till eller föras ut ur riket ulan särskilt tillstånd. Den sombryter mot en sådan föreskrift kan dömas för brott mot lagen (1960:418) omsiraff för varusmuggling. Detta gäller även utan någon särskild regel irenhållningslagen. Regeringenbedömer att det inte finns behov av att göra någon ytterligarelagändring ulöver detta i anledning av godkännandet av . Regeringenvill för sin del betona att måste ses som ett första steg molmålet att komma till rätta med det internationella avfallsproblemet.Konventionen kommer alt behöva förstärkas med bl.a. regler om hur övervakningoch kontroll av omhändertagandet av avfallet i importlandet skall ordnas. Detär också viktigt att konventionen kompletteras med en reglering av ansvars-och ersättningsfrågor. kommer att fortsätta att driva dessa frågorinternationellt. InomOECD har sedan etl par år pågått arbete på en konvention för all reglerakontrollen över internationella transporter med avfall som kan hota människorshälsa och miljön. Detla resulterade i att OECDs miljöministrar vid sitt möte ijanuari 1991 enades om en rekommendation till medlemsländerna om begränsning avgränsöverskridande transporter av avfall. Rekommendationen, som ärindustriländernas uppföljning och vidareutveckling av de bestämmelser somgäller enligt Bäselkonventionen, innebär bl. a. att avfall som inle är föremålför återvinning och återanvändning i största möjliga mån bör omhändertas i delland där del uppslår, att medlemsländerna skall inventera mängder och arter avsådant avfall som inte kan omhändertas inom landet samt att de skall bygga uppen infrastmktur som möjliggör omhändertagande av avfallet inom landet. Prop, 1990/91:90 Regeringensställningstaganden i korthet: Utsläppskraven för svavel skärps generellt medbörjan i storstäderna och . Skärpningen skall varagenomförd i hela landet , Utsläppen från nya storaförbränningsanläggningar bör ligga betydligt under de generella kraven. Riktlinjernaför kväveoxidulsläpp från nya stora förbränningsanläggningar skärps kraftigt. Detär viktigt att undersöka förutsättningarna för all minska utsläppen frånvillapannor. Det gäller bl. a. att analysera möjligheterna att införa positivmiljömärkning, överväga system för obligatoriskt typgodkännande, system medutsläppsdeklaration och åtgärder som leder till bättre drift och underhåll.Det ligger inom ansvarsområde att i samråd med andra berördamyndigheter bedriva etl sådant arbete. Det är angelägetatt utnyttja de goda fömtsättningar för vindkraft som finns i vårt land. Denärmare förutsättningarna för lokalisering av storskalig vindkraft bör bedömasi kommuneraas fysiska planering. Miljöpåverkanfrån el- och värmeproduktionen i har minskal kraftigt under 1970- och1980-lalen. Svavelutsläppen från denna sektor har minskal med och kväveoxidutsläppenmed . Koldioxidutsläppen har minskat medca . Sektorn har bidragit till en förbättring av luften i våra tätorter,minskad försurning och minskad påverkan på det globala klimatet. 1 bilaga A Hurmår ? beskrivs el- och värmeproduktionens miljöpåverkan närmare. Ytteriigare åtgärderbehövs dock för all minska energisystemets miljöpåverkan. Ingen av de i dagglobalt sett dominerande metoderna för energitillförsel fossila bränslen,kärnkraft eller tredje världens utnyttjande av vedbränslen är långsiktigthållbar. En förändring av världens energisystem kommer all kräva slora insatseroch industriländerna måste vara föregångare. Den fortsatta omställningen ochmiljöanpassningen av det svenska energisystemet skall ses mol denna bakgrund.Miljömålen är ell energisystem utan kärnkraft där sektorns bidrag tillförsurning och klimatpåverkan minskar kraftigt och där de orörda älvarna intebyggs ut. En sådan omställning lar lid och kräver internationellt samarbete. Regeringenhar lidigare (avsnitt 2.1.3) redovisat en samlad strategi för all minskaklimatpåverkan. El- och värmeproduktionens utformning har stor betydelse föratt denna strategi blir framgångsrik. Regeringen kommer all föreslå riktlinjerför energipolitiken i en proposition till årets . Miljökonsekvensbeskrivningarbör användas i ökad utsträckning i den kommunala energiplaneringen. Förslagomdetla lämnas i kapitel 8. Regeringensställningstagande: Utsläppskraven för svavel skärps generellt med början år1993 i storstäderaa och . Skärpningen skall vara genomförd i helalandet . Som riktlinje förprövningen enligt miljöskyddslagen skall gälla att svavelutsläppen från nyaslora förbränningsanläggningar inte bör överskrida /MJ tillfört bränsle. Naturvårdsverketsförslag i rapporten 90: Överensstämmer i huvudsak med regeringensställningstagande. Verket föreslår dock inte skärpta riktlinjer för prövningenenligt miljöskyddslagen. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser som yttrat sig är positiva till de skärptasvavelkraven. Några remissinstanser bl. anser att ambitionerna är för låga. Kemikontoret menar att aktionsprogrammetborde ha tagit upp utnyttjande av återstods-oljor från raffinaderier ochåtgärder om tillgången på lågsvavliga råoljor begränsas. Skogsindustriernakonstaterar all de fastställda gränserna fömtsätter att lågsvavliga bränslenär tillgängliga. i anser all det saknas skäl fören regional differentiering av ikraftträdandet av de skärpta kraven. Regeringens överväganden:Utsläppen av svavel från el- och värmeproduktionen har minskat kraftigt desenaste 20 åren. har utsläppen minskat med . Densvavelskatl som infördes genom lagen (1990:587) omsvavelskatt innebär ytteriigare minskningar. För att minska nedfallet tilllångsiktigt hållbara nivåer behövs dock vissa kompletterande åtgärder iSverige och ulsläppsminskning-ar i hela . Regeringen har tidigare(prop. 1987/88:85) redovisat sin avsikt att ändra förordningen (1976:1055) omsvavelhaltigt bränsle så all utsläpps-kraven skärps med början i storstadslänenoch sydligaste . hade ingel all erinra mol vadregeringen anförde i denna fråga utom vad gäller utsläpp från nya koleldadeanläggningar (JoU 1987/88:23, rskr. Regeringen gör bedömningen att de nyakraven bör vara genomförda i hela , vilkel innebär entidigareläggning med jämfört med tidigare planer. De nya kraven innebäratt årsmedelvärdena för utsläpp av svavel från större anläggningar blir 50 mgsvavel per megajoule (MJ) tillfört bränsle och för mindre anläggningar 100 mgsvavel per MJ bränsle. Ulsläppsvärdena bör i princip tillämpas som genomsnittför samtliga förbränningsanläggningar i ett fjärrvärmenät eller en kraftstationeller för flera pannenheter inom en industri. Regeringen avseratt införa dessakrav genom en ändring i förordningen om svavelhaltigt bränsle. Kraven för nyakoleldade anläggningar har redan skärpts (SFS 1988:1084)svavel per MJbränsle, oavsett storiek. Prövningenenligt naturresurs- och miljöskyddslagen har på senare lid visal all utsläppenfrån nya stora förbränningsanläggningar kan minskas ytterligare. Som riktlinjeför den fortsalla prövningen enligt miljöskyddsla- gen bör därför nu anges,att utsläppen av svavel från nya förbränningsanläggningar med en tillfördeffekt över (MW) får uppgå till högst /MJ tillfört bränsle,räknat som årsmedelvärde. Den lagstadgade gräns som tidigare aviserats förriksdagen är /MJ, Genom utnyttjande av bästa tillgängliga teknik och enfortlöpande teknikutveckling bör utsläppen kunna nedbringas ytterligare. Detkan innebära att de i vissa fall kan sättas lägre än /MJ vid denindividuella prövningen enligt miljöskyddslagen. (1990/91: JoU 16) har konstaterat att ett uttalande omrättstillämpningen inte ändrar del gmndläggande förhållandet attprövningsmyndigheterna gör sin prövning från fall till fall med beaktande avsamtliga omständigheter i varje enskilt ärende. Regeringen delar självfalletdenna bedömning. Regeringen anser dock att riktlinjer för utsläpp av svavel ochkväveoxider är värdefulla för att ange statsmakternas ambitioner vad gällerulsläppsminskningar. Prop,1990/91:90 14.3 Skärpta riktlinjer för kväveoxidutsläpp Regeringensställningstagande: Som riktlinje för prövningen enligt miljöskyddslagen skallgälla att kväveoxidutsläppen från nya stora förbränningsanläggningar inte böröverstiga /MJ tillfört bränsle. Regeringensöverväganden: Utsläppen av kväveoxider har inte minskat i samma takt somsvavelutsläppen. De totala kväveoxidutsläppen har endast minskat medca , Utsläppen från el- och värmesektorn har minskal medomkring under samma lid. Ytterligare minskningar är nödvändiga för attutsläppen skall nå ned till långsiktigt hållbara nivåer. har tidigare(prop. 1987/88:85, JoU 23, rskr. 373) uttalat sig om riktlinjer förkväveoxidutsläpp vid tillämpningen av miljöskyddslagen. Prövning enligt dennalag och enligt nalurresurslagen har på senare lid visat att utsläppen från nyastora förbränningsanläggningar kan minskas ytterligare. Som riktlinje förprövningen av nya förbränningsanläggningar med en tillförd effekt över 500megawatt (MW) bör därför anges att kväveoxidutsläppen inte bör överstiga /megajoule (MJ) tillfört bränsle. Nuvarande riktlinje för denna typ avanläggningar är /MJ. Kraven bör baseras på bästa tillgängliga teknik.Det kan innebära att de i vissa fall kan sättas lägre än /MJ vid denindividuella prövningen enligt miljöskyddslagen. Vidtillämpningen av riktlinjer för kväveoxidutsläpp har frågan uppkommitom dessa även är tillämpliga för anläggningar som inte är förprövningspliktigaenligt miljöskyddslagen, dvs, anläggningar med en tillförd effekt under 10 MW,Detta är särskilt aktuellt för stationära motorer för olja och gas, därkväveoxidutsläppen utan rening kan uppgå till 500 /MJ, Regeringensuppfattning är att även anläggningar med en tillförd effektunder 10 MW bör omfattas av riktlinjerna. Det innebär att intervallet 100 /MJ bör gälla som riktlinje även för dessa anläggningar vid tillsyn,anmälningsärenden enligt miljöskyddslagen och i andra sammanhang där krav påutsläppen kan ställas. Det finns enligt regeringens bedömning inle behov avnågon undre gräns för riktlinjerna då små pannor oberoende av bränsle harutsläppsvärden som är belydligl lägre. Riktlinjerna bör dock lämpligen intetillämpas för motorer under (kW) som tagits i drift eller tidigare om detta innebär betydande svårigheter ellerkostnader. Regeringensställningstagande och tidigare ställningstagande av innebär attföljande riktlinjer för utsläpp av kväveoxider (NOJ bör gälla för prövningenenligt miljöskyddslagen: anläggningaröver 500 MW NO/MJ övrigakoleldade anläggningar NO,/MJ utsläppöver NO,/år NO.,/MJ övrigaanläggningar NO,i/MJ Befintliga anläggningarmed undantag av anläggningar i S, U, W, Y, Z, AC och BD län - anläggningarmed utsläpp över NO,/år 50-l00mgNO,/MJ100-200 mg NO/MJ 14.4 Åtgärder mot utsläpp från mindre anläggningar