prop · GE03146 · 1990-12-31 00:00:00 — Denna bygger pä principen att det behov av uttymmeför både långtids- cx;h korttidsparkering som normalt al-sttas av en fastighetav viss typ i första hand skall tillgodoses av den som äger fastigheten.UppränhåUande av denna princip mäste ske av hänsyn framför aUi till dem sombor och driver verksamhel pä fastigheten samt till trafiksäkerheten ochtrafikavvecklingen pä angränsande gator och vägar. Bestämmelsen är med hänsynhärtUI mycket konkret utformad såvin avser lokaliseringen avparkeringsutrymmet. Detta skall anordnas på tomten eller i närheten av denna.Den altemativa möjligheten att parkeringsuttymmet anordnas i närheten avtomten kan inte innebära nägot kvalitativt annorlunda än an utrymmet anordnaspä tomten. Del måste alltså fortfarande röra sig om ett uttymme av bestämdstorlek och bestämt läge. Ett avtal om parkeringsköp i viUcet lägel avparkeringsuttymmet inte är preciserat kan enligt min mening inte godiaseftersom fastighetsägaren med ett sådant avtal inte kan visa att utrymmetkommer att lokaliseras i närheten av tomien. dock inte något hinder motatt storlek och läge anges som en viss andel av en Prop. 1990/91:146 bestämdanläggning. Demotiv som ligger bakom bestämmelsen om anordnande av parkerings-utrymme lalarockså för att det av fastighetsägaren mäste krävas att han kan visa attparkeringsutrymmet kommer att iordningställas inom rimlig tid. Det avtal sompresenteras för , med vem det än har ingåtts, måste aUtsä ge enrimlig garanti för att utbyggnad av parkeringsanläggningen sker i takt med deväxande behoven av parkeringsutrymmen. bör dock kunna godta enviss eftersläpning med utbyggnaden av en parkeringsanläggning under fömtsätmingatt provisoriska platser anordnas . Ikravet pä anordnande av parkeringsutrymme måste slutligen ligga inte bara atlen anläggning med tillgängligt utrymme kommer till stånd utan även att utrymmetbibehålls till förmän för fastigheten. Fastighetsägaren mäste alltså visa uppett avtal som garanterar en viss stabilitet i förhållandet fastighet -bilplatser. Hur avtalet i delta hänseende skall vara utformat för att kunnagodtas mäste få avgöra från fall till fall. Kommunförbundetutarbetade på gmndval av bl.a. parkeringskommitténs belänkande ettförslag till normalavtal om parkeringsköp. I förslaget till avtal föreskrivsatt fastighetsägarens rättigheter och skyldigheter enligt avtalet skaU följaäganderätten till fastigheten cx;h gälla säväl nuvarande som varje framtidaägare av denna. Varje fastighetsägare är skyldig att vid överlåtelse ta in enbestämmelse i överlåtelseavtalet om att förvärvaren övertar överlåtarensrättigheter och skylcUgheter enligt avtalet om parkeringsköp. Fastighetsägaresom underlåter att ta in en sådan beslämmelse skall utge vite till kommunen medvisst belopp. I kommentaren till normalförslaget framhålls aufastighetsägarens rättigheter eventuellt kan säkerställas genom eu intecknatservitut Ettsädant avtal leder naturligtvis inle till samma fasla anknytning mellan fastighetenoch parkeringsutrymmet som den anknytning som kan åstadkommas genom t.ex.bildandet av en gemensamhetsanläggning. Vid bedömningen av om avtalet skallkunna godias fmns det emellertid anledning att beakta bestämmelsen i 3 kap. 16§ första stycket enligt vilken krav pä anordnande av parkeringsutrymmen kanhävdas även i förhållande till bebyggda tomter. Om fastighetsägaren i strid motvad som har fömtsätts vid bygglovet inte ser till att avtalet upprätthålls,riskerar han alltså atl få ett åläggande enligt 3 kap. 16 §.Visserligen är kravet enligt 3 kap. 16 § mindre sn-ängt än enligi 3 kap 15 §,men i nu åsyftade situationer finns det knappast anledning att göra nägonskillnad i delta hänseende. Med hänsyn till dessa överväganden anser jag auavtal av det refererade slaget är sådana att de får anses godtagbara föruppfyllande av kravet enligt 3 kap. 15 §. Vadjag nu sagt utgör en tolkning av vad som kan anses ligga i kravel på anordnande av parkeringsutrymme i de fall dä uttymmet skall anordnas i när heten av tomlen. I utredningen finns en redovisning av hur kommunema tUl- lämpar regeln i 3 kap. 15 § med avseende på parkeringsköp (s. 61 ff). Där ges exempel på faU där parkeringsköp godias trots att det inte fmns någon an- 32 knytning mellanfastigheten cx;h en speciell anläggning. Avsikten sägs i sädana fall vara attkommunen skaU kunna tillhandahålla platser i takt med uppkommande behov inomhela det område av kommunen där parkeringsköp till-lämpas. EnUgtden tolkning av kravel i 3 kap. 15 § som jag i det föregående har förespråkatbör sådana avtal om pariceringsköp inte gcxltas. I remissyttrande fränSveriges görs emeUertid gällande att det saknasanledning att upprätthålla ett strängt krav på knyming av bilplatsema tillfastigheten. Tankegången synes vara i huvudsak följande. Det gmndläggandesyftet med kravet pä anordnande av parkeringsutrymme måste anses blitillgodosett om i samband med bygglovsprövningen ser tfll attdet kommer tfll stånd ett visst antal bilplatser i närheten av tomten och attdessa platser inte behövs för att täcka den upplåtande fastighetens egna behovenligt kommunens krav. Hämtöver måste emellertid fömtsättas attparkeringsuttymmet inte omvancUas för annan verksamhet eUer päannat sätt försvinner som bilplaiser. Uppfyllande av denna fömtsättningbehöver dock inte ske genom au parkeringsutrymmet anknyts till fastigheten päett betryggande sätt utan kan i stället ske genom att man inför ett aUmänt kravpä bygglov att anordna och förändra antalet bilplatser på hela fastigheten cx;hinte bara utomhus. Av den tidigare nämndaredovisningen för kommunemas praxis framgår enUgt min mening inte att det förnärvarande finns något utbrett behov av en ordning som medger kommunenmöjlighet att anordna bilplatser utan anknyming till en viss fastighet. Jaganser därför att det inte finns anledning att efterge detta krav. Detta bördock inte ulgöra något hinder mot att bUplatsema genom justering av avialenflyttas alll eftersom parkeringsanläggningar byggs ut (x;h avtalen ändras cx;hregistreras för det tichgare givna bygglovet hos . 3.2.3 Behov av lagstiftning Minbedömning: Något behov av att föra in etl uttryckligt lagstöd för parkeringsköpföreligger inte. Departementsförslaget:Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Nästan alla remissinstanser instämmer i den bedömning som har gjorts idepartementspromemorian. Nägra remissinstanser anser dock att det skulle varavärdefullt med ett lagstöd för parkeringsköp. Skälenför mitt förslag: Utredningen konstaterar att tveksamhet rörande lagUgheten avparkeringsköp har uppkommit genom de uttalanden som gjordes i anslutning tifllagrädsremissen rörande PBL cx;h an man i vissa kommuner har blivitförsUctigare med att ingå parkeringsköpsavtal, särskill i 3 1990/91. formav s.k. friköpsavtal. Enligt utredningen är det dock fullt klart att regler- Prop. 1990/91:146 na i PBL innebär atl avtal om parkeringsköp kan ingås, (x;hför att undanröja den osäkerhet som har uppkommit föreslås atl systemet medparkeringsköp ges ett Uttryckligt lagstöd genom en tiUäggsbestämmelse i PBL. Mingenomgång i det föregående av nägra gmndläggande problem som hänger samman medparkeringsköp torde visa att det inte bör kunna råda någon tvekan om attkravet i 3 kap. 15 § på anordnande av parkeringsutrymme kan tillgodoses genomavtal om parkeringsköp. bör emellertid ha framgått all del måsleställas vissa krav på avtalen för att dessa skall kunna godtas. Om uttalandenai lagstifmingsärendel har stämt till eftertanke bettäffande de krav som mästeställas på parkeringsköpsavtal måste de anses ha haft en positiv effekt. Bestämmelsemai 3 kap. 15 § första stycket 6 vänder sig primärt till kommunema. Det ärbyggnadsnämndema som skall pröva om en av fastighetsägaren i bygglovsansökanföreslagen lösning av parkeringsfrägan är godtagbar eller inte. En uttryckligbestämmelse i lagen om att parkeringsköp skall anses vara en godtagbar lösningskulle alltså tjäna som en upplysning åt byggnadsnämndema. En så självklarförklaring av innebörden av bestämmelsen i 3 kap. 15 § synes emellertid varaöverflödig. Det är inte frågan om humvida parkeringsköp kan godtas eller intesom är problematisk, utan problemet gäller den närmare utformningen avavtalen. För att en bestämmelse om parkeringsköp skall vara meningsfull skulleden därför behöva innehälla en beskrivning av de krav som det finns anledningatt ställa på utformningen av avtalen. Jag anser emeUertid att det är olämpligtatt tynga lagen med föreskrif ter som dock inle skulle innehälla nägot utövervad som följer av en rimlig tolkning av kravet i 3 kap. 15 §. Jag föreslårdärför inte nägon lagreglering av frägan. Detkan emellertid finnas behov av en viss enhetiighel i landet när det gällerutformningen av avtal om parkeringsköp. Detta skulle inte minst vara underlättandeför arbetet inom byggbranschen. Enligt vad jag har erfarit kommer därförkommunförbundet att arbeta fram en reviderad utgåva att det förslag tillnormalavtal som har publicerats av kommunförbundet. Dethar mot systemet med parkeringsköp invänts att fastighetsägaren lätt hamnar ien beroendestäUning i förhåUande rill kommunen. Problemet hänger samman medkommunens dubbla roUer i sammanhanget. I sin myndighetsutövning ställerkommunen krav på fastighetsägaren att anordna parkeringsutrymme. Samtidigtuppträder kommunen i en annan skepnad och erbjuder sig atl genom avtal omparkeringsköp se till att fastighetsägaren kan uppfylla sina skyldigheter. Mankan urskilja tvä sidor av det här problemet. I de fall då fastighetsägarenförst i samband med bygglov får full klarhet om parkeringskraven kan sägas att han har berövatsmöjUgheten att lösa frågan på annat sätt än genom Denna sidaav problemet bör man kunna komma ät genom att Prop. 1990/91:146 gefastighetsägama möjUghet atl få besked om kraven i ett tidigt skede genomställningstaganden i samband med planläggning och eventuellt genom förhandsbesked.Sädana förslag skall läggas fram i det följande. Denandra sidan av problemet visar sig när avtal om parkeringsköp skall ingås,vilket i allmänhet torde ske i samband med bygglovsprövningen. Omfastighetsägaren då inte har nägon annan möjlighet att lösa parkeringsfrägan änatt ingå avtal om parkeringsköp får kommunen en dominerande ställning inte barasom myncUghetsutövare utan även som avlalsslutande part. Det som man i förstahand tänker pä här är fastighetsägarens begränsade möjligheter att påverkapriset. början bör emellertid uppmärksammas an det krav på anordnande avparkeringsutrymme som kan ställas står i ett visst beroendeförhållande tillkostnaden. Parkeringsutrymme skall enligt 3 kap 15 § första stycket 6 anordnasi skälig utsträckning. Innebörden härav mäste anses vara att man skall beaktade faktiska möjlighetema att till rimlig kostnad tUIgcxlose parkeringsbehovet.Om kommunerna skulle driva igenom eu oskäligt högt pris per bilplats bör dettaåterverka pä bedömning av hur stort par-keringsuttymmefastighetsägaren skall åläggas att anordna. Även om det ci-vih-äitsUga avialetom parkeringsköp bara kan jämkas eller ogUtigförklaras av allmän domstol så kanfastighetsägaren alltså fä tiU stånd en indirekt prövning av avtalet genombesvär över beslut i bygglovsärendet. Ettproblem är dcxk att fastighetsägaren ofta befinner sig i tidsnöd och därförcUar sig för en utdragen besvärsprocess. Det har därför framförts tanken på skulle kunna låta fastighetsägaren fä prisets skälighet prövad av någondomstolsliknande myndighet. Men även en sådan prövning skulle dra ut pä tidenoch enUgt min mening är problemet med fastighetsägarens beroendeställning inlesä betydande an det motiverar en speciell reglering för au möjliggöra prövningav paikeringsavtalens skälighet. anförde bör fastighetsägarens rättsskyddsbehov kunnatillgodoses i tilUäcklig mån, om man inom kommun som tillämpar systemet medparkeringsköp utreder de genomsniltiiga kostnadema för byggande avparkeringsanläggningar i inner- resp. ytterområden cx;h kommunens styrelseeller fullmäktige med ledning därav fattar principbeslut om det maximibeloppper bilplats som får begäras vid blivande förhandlingar om parkeringsköp. Detbör cx;kså beaktas att systemet med parkeringsköp bara är eU av flera altemativatt lösa parkeringsfrägan, varför marknadskrafterna torde sätta spärrar för enoskälig prispolitik. Enligtmin bedömning leder dessa överväganden till att det, när det gäller att kommatill rätta med problemet rörande fastighetsägarnas beroendeställning i sambandmed parkeringsköp, mäste anses vara tillräckligt att fömtsättningama förtidiga besked angående skyldigheten atl anordna parkeringsutrymmen förbättras. Avslutningsvis kanföljande anmärkas beträffande användningen av par keringsköp i samband med älägganden enligt 3 kap. 16 §. I dessa situationer finns del ju inte någon motsvarighet till den ovan nämnda tidsnöden för fas- 35 tighetsägama ochbesvärsinstitulet måsle dä anses ulgöra ett fullgott skydd mot oskäliga avtaltill följd av det ovan nämnda sambandet mellan omfattningen av skyldigheten auanordna parkeringsutrymmen och kostnaden för detta. 3.2.4 Parkeringsfrågornas behandling i samband med planläggning Mitt förslag:Bestämmelsen i 5 kap. 7 § första stycket 8 PBL kompletteras sä att det idetaljplanen fär meddelas bestämmelser om skyl-cUghet att anordna uttymme förparkering, lasming cxh lossning enligt 3 kap. 15 § första stycket 6. Vidareändras bestämmelsen så atl förbud mot användning av viss mark för parkeringutökas till att avse även användning av byggnader. Departementsförslaget:Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Tillstyrker i allmänhet förslaget. Skälenför mitt förslag: I 2 kap. PBL ges bestämmelser om allmänna inttessen som skallbeaktas vid planläggning och vid lokalisering av bebyggelse. Enligt 4 § förstastycket 4 skall bebyggelsemiljön utformas med hänsyn till behovet avtrafikförsörjning och gcxi ö-afikmiljö. 1 PBL-propositionen (s. 477) framhållerdåvarande departementschefen att därmed givetvis även bör beaktas behovet avväl urf"omiade och lokaliserade parkeringsutrymmen. Reglerom detaljplan återfinns i 5 kap. PBL. Alla detaljplaner skall enligt 3-5 §§ haeu visst minsta innehåll. Utöver detta minimiinnehäll kan kommunema ta inbestämmelser av sådant slag som anges i 7 och 8 §§. Bestämmelsema i 3-8 §§sätter m.a.o. gränsema för de förhällanden som kan regleras i en detaljplan. Parkeringsfrägoma nämns i5 kap. 7 § första stycket 8. Enligt denna punkt får i planen meddelasbestämmelser om placering och utformning av parkeringsplatser samt förbud attanvända viss mark för parkering. Enligt punkten 12 fär bestämmelser dessutommeddelas om principema för fastighetsindelningen och för inrättande avgemensamhetsanläggningar. I PBL-propositionenbehandlar dävarande departementschefen frägan om kraven pä anordnande avparkeringsutrymmen i dels den allmänna motiveringen (s. 245 ff), delsspecialmotiveringen till 3 kap. 15 § första stycket 6 (s. 518 ff). Ispecialmotiveringen sägs bl.a. följande (s. 519). IviUcen omfatming som utrymme för parkering skaU krävas vid bygglovsprövningenbör bestämmas med utgångspunkt i första hand i sådana allmänna riktiinjer förparkering som kommunen har antagit. An dra upp sådana principiella riktiinjerför hur parkeringen skall ordnas och att besluta efter vilka gmnder som behovelav parkeringsplatser skall bestämmas får anses tillhöra den normalanafikplaneringen i en kommun. Den närmare utformningen av sådana riktiinjer försärskilda områden kan lämpligen redovisas i översikts- RiktUnjema kansedan närmare utvecklas i efterföljande detaljplaner. I l>roD 1990/91' 146dessa bör klargöras hur marken skall disponeras för bl.a. parkeringsanläggningaroch om dessa skall vara gemensamma eller tillgcxlose enskilda fastighetersbehov. Om kommunen vill engagera sig i en anläggning i regi eUer genometl kommunalt bolag, bör även detta utredas och bestämmas i detaljplanen. Otnkommunen bestämmer sig för en kollektiv lösning av parkeringsfrägan för vissafastigheter inom planomrädet, ingår det som ett led i planarbetet att utredafömtsättningama för att bUda en sädan anläggning med tillämpning avbestämmelsema om gemensamhetsanläggningar i anläggningslagen. Sådanautredningar samt en närmare beskrivning av gemensamhetsanlägg-ningen bör tas ini planens genomförandebeskrivning. Om man redan vid planarbetet viU ha garantierför att gemensamhetsanläggningen senare kommer till stånd är det nödvändigtatt anläggningen regleras i en fastighetsplan som upprättas och antas samtidigtsom detaljplanen. I fastighetsplanen kan ställning tas till bl.a. omfatmingenav parkeringsanläggningen och vilka fastigheter som skall anslutas tiU denna. (s. 34 f) kan parkeringskraven visserligen komma till uttryck idetaljplanen, men ofta torde man fä utgå firän att planbestämmelsema inte angerde närmare kraven för varje särskild fastighet, varför fastighetsägama endasti stora drag kan fä klarhet om vilket antal bilplatser som kan komma att krävasför respektive fastighet. Bestämmelsema i detaljplan kan alltså enligtutredningen inte få sädan precisering att man uppnår någon be-svärsavskärandeverkan enligt bestämmelsen i 13 kap. 2 § andra styckel cx;h man fär därför utgåfrån atl de parkeringskrav som ställer vid bygglovprövningenskall kunna besvärsprövas i full utsnckning. Dessa överväganden har lett tUl attutredningen föreslår att det införs en möjlighet att lämna förhandsbeskedhumvida en åtgärd kan antas uppfylla krav i 3 kap. Förslagel begränsas alltsåinte till krav pä anordnande av parkeringsutrymme enligt 3 kap. 15 § förstastycket 6, utan gäller samtliga krav enligt 3 kap. Dävarandedepartementschefens överväganden i propositionen är fortfarande gUtiga ochinnebörden av dessa mäste enligt min mening anses vara att avsevän merapreciserade stäUningstaganden tUl kraven avseende anordnande av parkeringsutrymmenbör göras i detaljplan än ulredningen synes fömtsätta. Parkeringsfrägomaär av sådant slag att de måste bedömas i ett sammanhang för stöne områden, mensamticUgt synes deialjplaneområdena tendera an rrunska i omfång. När kollektivalösningar väljs, vare sig det sker i form av gemensamhetsanläggningar eller avkommunen drivna anläggningar, lorde det ofta bli så atl själva anläggningenregleras i en detaljplan som den betjänar fastigheter inom fleraandra detaljplaneområden. Det kan bli fråga om ett helt nätverk av inbördesberoende detaljplaneområden. Jag finner det således uppenbart att del krävs enområdesplanering som i stor utsträckning bör kunna leda till bindande cx;hdärmed besvärsavskärande ställningstaganden i detaljplan. Följden kan annarsbU att fömtsättningama för den över-siktUga parkeringsplanering, som ändå aUtidmåste bedrivas kan brista i samband med prövningen av ansökan om bygglov. Vidplanläggning för bebyggelse bör alltså kraven avseende anordnande avparkeringsutrymmen preciseras i möjligaste mån och dessa krav bör också kunna preciseras ibefintliga outbyggda detaljplaner genom att omrädesvisa bedömningar avparkeringskraven förs in i planema med bindande verkningar. Sädanakompletteringar av befintiiga planer bör kunna underlättas genom del föreslagtill förenkling av reglema avseende ändring av detaljplan som jag (avsnitt 4) kommer atl lägga fram. Genom att kraven beträffande anordnande avparkeringsutrymme anges i detaljplan kan alltså fastighetsägama fä tidigaöverklagbara besked i detta hänseende och de får därmed också bättre möjUgheieralt påverka valet av parkeringslösningar. JagvUl dock framhålla att det inte aUtid kan antas vara möjligt att ge en uttömmandeprecisering av kraven avseende parkeringsutrymmen i en detaljplan. Kravethänger nämligen samman med bl.a. det avsedda användningssättet för byggnaden,således uppdelningen på bostäder, kontor, butiker etc. Preciseringen av kravetpä parkeringsutrymmen mäste alltså anpassas till preciseringen bettäffandebyggnadens användningssätt. Denna oklarhet i bedömningsunderlaget bör dcx;kinte hindra att vissa ramar för kraven anges i planen. De bestämmelser som enligt5 kap. 7 § första stycket 8 får meddelas i en detaljplan är inriktade pä förhåUandenainom planområdet Vid tillsynen av att parkeringsunymme anordnas i enlighet med3 kap. 15 § första stycket 6 kan bestämmelser i planen meddelas om placering avparkeringsplatser pä tomten eller i närheten av denna. Som nämnls beröremellertid parkeringsfrägoma ofta flera planområden. I sädana fall däparkeringsuttymmet skaU anordnas i närheten av tomlen kan delta innebära attdet avsedda uttymmet är beläget inom elt angränsande planomräde. Det kan däfinnas anledning att i detaljplanen ta in en bestämmelse som görexploateringsrätten beroende av atl fastighetsägaren ser till att han fårtillgång till visst utrymme utanför planområdet Något stöd för att ta in ensådan beslämmelse i planen synes inte finnas. Jag föreslårdärför att 5 kap. 7 § första styckel 8 kompletteras så att det i planen färmeddelas bestämmelser även om skyldighet an anordna utrymme för parkering m.m.enligt 3 kap. 15 § första stycket 6. Enligt 5 kap. 7 § förstastycket 8 får i en detaljplan meddelas bestämmelser om förbud att använda vissmark för parkering. Jag delar bedömningen i departementsförslaget och föreslärdärför au det görs eu tillägg till bestämmelsen så att det bUr möjligt attmeddela förbud att anordna parkeringsplatser även i en byggnad. Mittförslag: Förhandsbesked enligt 8 kap. 34 § skall kunna avse humvida en åtgärduppfyller kraven på tillgänglighet i 3 kap. 7 § och pä anordnande avparkeringsunymme i 3 kap. 15 § första styckel 6. Departementsförslaget:I bestämmelsen om förhandsbesked i 8 kap. Prop. 1990/91:146 34 § förs in ettkrav på att det vid meddelande av tillstånd skall bestämmas de villkor sombehövs. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker förslagel eller lämnar det utan erinran.Många remissinstanser framhåller behovet av aii det i motiven preciseras viUcavUlkcn- som skaU bestämmas i förhandsbeskedet. Skälenför mitt förslag: Av min redogörelse i det föregående framgår attfastighetsägaren ofta kan fä fuU klarhet om parkeringskraven först då hansansökan om bygglov prövas. De risker för en beroendestälhiing som därmed kanuppkomma bör kunna begränsas avsevärt om kommunema redan i de-taljplanemapreciserar parkeringskraven. Man torde dock fä räkna med att det i vart fallunder en övergångstid kommer att finnas mänga detaljplaner med knapphändigaupplysningar om parkeringskraven. En möjlighet tiU förhandsbesked i dettahänseende skuUe därför kunna vara värdefull för fastighetsägaren. Päansökan skall enUgt 8 kap. 34 § ge förhandsbesked humvida enätgärd som kräver bygglov kan tillåtas pä den avsedda platsen. Behovet avförhandsbesked gör sig naturligtvis i vanliga fall starkast gällande utanfördetaljplan. Några begränsningar av tillämpningsområdet för förhandsbeskedfinns dock inte. Även under en detaljplans genomförandetid kan det finnas behovav förhandsbesked. Planen kan t.ex. vara så schematisk att fastighetsägarenönskar erhåUa närmare besked i vissa hänseenden innan han påbörjar projekteringen. Uttedningenhar föreslagit att det införs en möjlighet att lämna förhandsbesked humvida enätgärd uppfyller inte bara kraven bettäffande parkeringsutrymme ulan samtUgakrav i 3 kap. PBL. Enligidepartemenlspromemorian skuUe förhandsbesked med utredningens förslag börjalikna bygglov i sä hög grad alt institutet skulle bli alltför ohan-terUgt ochförlora sin självständiga betydelse. I8 kap. 34 § andra stycket stadgas att de villkor som behövs får Instämmas omdet sökta tillståndet meddelas. I departemenlspromemorian föreslås att sädanavillkor inte bara fär, utan skall bestämmas. Utgångspunkten är härvid attkravet i 3 kap. 15 § på parkeringsutrymme ulgör ett sådanl viUkor. Remissinstansemahar inte ifrågasatt denna utgångspunkt för förslaget, men frän många häll haryppats osäkerhet om hur långt kravet på angivande av viUkor skall sttäcka sig. Förhandsbeskedrör frågan humvida en åtgärd kan tiUåtas på den avsedda platsen. I vissa fallkan särskilda krav behöva ställas på utförandet av åtgärden för att den skaUkunna tiflåtas. I förarbetena (prop.