prop · GE03175 · 1990-12-31 00:00:00 — Föratt säkersfålla att hälsoaspekter fiims med innan beslut tas på olika områden,behöver beslutsunderlaget innehålla beskrivningar av hur olika alteraativaförslag påverkar bl.a. hälsan. I propositionen En god livs miljö (1990/91:90)har regeringen föreslagit lagändringar med krav påmiljökonsekvensbeskrivningar. Dessa skall ge en samlad bedömning av enanläggnings, verksamhets eller åtgärds inverkan på miljön, hälsan ochbushållningen med naturresurser. Liknandebedömningar behövs också inom andra områden och beskrivningar avkonsekvenseraa för hälsan skall så långt det är möjligt ingå i underlaget tillbeslut som tas fram på myndighetsnivå och inom . Metoderaaför hälsorelaterade konsekvensbedömningar är emellertid relativt outveckladeinom många sektorer. Ett långsiktigt utvecklingsarbete är därför av storbetydelse för att kunna säkersfålla att de hälsomässiga konsekvensernaav olika beslut och insatser kan belysas på ett tillfredssfållande sätt. Demetoder och synsätt som redan utvecklats inom t.ex.trafiksäkerhetsområdet är en intressant och konkret Prop. 1990/91:175illustration av hur hälsorelaterade konsekvensbeskrivningar kan användas vidbedömningen av olika handlingsalteraativ. Inomramen för den generella folkhälsopolitiken bör - som tidigare betonats -speciellt uppmärksammas de utsatta grapperaas situation. Med hänsyn till att destörsta sociala och yrkesmässiga skillnaderaa vanligen återfinns bland män haranalyser av klasskillnader i ohälsa ofta i första hand fokuserats påfolkhälsoproblem ur ett manligt perspektiv. Skillnaderna i hälsa mellankvinnor och män liksom utvecklingen mot ökande sociala skillnader i ohälsa ävenbland kvinnor samt insikten om hälsans olika villkor bland bara och ungdom göratt vi finner det angeläget att ägna speciell uppmärksamhet åt kvinnor samtbara och ungdomar folkhälsoarbete. Interaationelltsett är hälsans villkor för bara och ungdomar i mycket goda.Spädbarasdödligheten är bland de lägsta i världen. Detsamma gäller olycksfallbland bara både i trafiken och av andra orsaker. I båda fallen är det resultatav en långsiktig och medveten hälsopolitik och ett lokalt förankrat hälsoarbeteinom ramen för en allmänt sett förbättrad välfård. framträder emellertid allt tydligare en mörkare bild avbaras hälsa. Dessa förhållanden har speciellt analyserats inom ramen för folkhälsograppensarbete. Där har man bl.a. fiinnit att inom groppen 4-åringar har 15 till 30 %betydande hälsoproblem. I skolåldera är motsvarande andel . Blandde i ett bara- och ungdomsperspektiv största hälsoproblemen återfinns bl.a.allergi och annan överkänslighet som drabbar vart tredje skolbara. De störstahoten mot baras hälsa och välbefinnande ligger dock på det sociala planet ochär nära relaterade till föräldraraas levnadsvanor och livsvillkor. En radstudier har dokumenterat ett samband mellan en socialt imderprivilegieradsituation för familjen och en ökad risk för psykiska störaingar hos baraen.Olycksfall och andra skador är också vanligare bland socialtunderprivilegierade. En folkhälsopolitik som syftar till att förbättra hälsansvillkor för bam och ungdomar måste därför också i hög grad inriktas motfamiljen i dess helhet och därmed föräldraraas livssituation. speciell rapport till regeringens folkhälsograpp aktualiseras också vad sombetecknas som den nya sjukligheten bland bara. Termen utgör en samlandebeteckning för bl.a. psykosomatiska lidanden, sociala störningar samt läs- ochskrivsvårigheter. Dessa problem drabbar bara från arbetarhem än andrabara. Enligt rapporten har problemen en så nära koppling till misslyckanden iskolan att det är rimligt att anta att den avgörande faktora inte ärden sociala bakgmnden i sig, utan snarare att Prop. 1990/91:175 bara frånarbetarhem har svårt att komma till sin rätt i dagens skola. Samhälletsinsatser bör - vilket bl.a. framgår av lagstiftningen vad gäller socialtjänstenoch skolan - speciellt uppmärksamma bara med särskilda behov. Dessa insatservia t.ex. förskola och skola ses ofta som en väg att i någon mån kompensera förde problem och brister som präglar utsatta baras familjesituation. Verklighetenlever dock inte alltid upp till dessa ambitioner. visar att deskillnader i daghemsmiljöer som finns mellan hög- och låg-statusområden snarareförsfårker än tonar ner skillnader i baraens uppväxtvillkor. Motsvarandetendenser finns även i skolan. Bara från olika socialgrapper växer ofta upp -enligt (1990:3) - i olikaskolvärldar. Detta återspeglades, enligt rapporten, bl.a. i fler lärarbyten,mindre erfaraa lärare, och att specialundervisningen räcker till fårre av delågpresterande i de s.k. lågstatus-klasseraa än i högstatusklasseraa. Irapporten redovisas även en social skiktning vad gäller val av utbildning samtbetygsnivå. denna bakgrond anser regeringen att bara och ungdomar och då särskilt desom har eller riskerar att drabbas av ohälsa skall prioriteras ifolkhälsoarbetet . Deflesta av de samhällsinsatser som påverkar baras och ungdomars hälsa liggerinom konununeraas och landstingens ansvarsområde. Det gäller mödra- ochbarnhälsovården där det är viktigt att den höga kvalitet som uppnåtts iverksamheten bibehålls, och att utrymme skapas för att aktivt angripa"dagens" folkhälsoproblem bland bara och ungdom, problem som intesällan är av psykosomatisk karakfår. Det gäller också baraomsorg och skola därden fysiska miljön ofta kan behöva förbättras och den sociala segregationenminskas liksom åtgärder kan behövas för att skapa föratsättningar för en aktivoch stimulerande fritid. För att samhällets insatser för att stödja de utsattabaraen och ungdomaraa skall lyckas måste individen sättas i centram. Ett bara-och ungdomsperspektiv behöver utvecklas när det gäller samhällets insatser.Vidare måste strävan vara att gränseraa mellan de olika samhällssektoreraasansvarsområden överbryggas. Pånationell nivå bör ansvariga organ för bara- och ungdomsfrågor få i uppdrag attundersöka hur - inom ramen för en kärv samhällsekonomi - villkoren för en godhälsa hos bara och ungdom kan förbättras. Denna åtgärdsinriktade analys bör ejisoleras till specifika insatser för bara och ungdom utan även beakta behov avinsatser för att stödja familjen i dess helhet. Regeringenavser vidare att inom ramen för verksamhet initiera ettspeciellt program med inriktning mot bara och ungdom för att stödja i förstahand lokalt utvecklingsarbete och därigenom bromsa de processer som ökar riskenför ohälsa bland bara och ungdom från socialt utsatta familjer.I detta sammanhang bör invandrar- och flykting- Prop. 1990/91:175 baraenssituation uppmärksammas särskilt. Sjukdomspanoramatför kvinnor och män är - som framgått tidigare - i n\ånga avseenden olika.Risken för tidig död är betydligt större bland män än bland kvinnor liksomklasskillnaderaa i ohälsa. Detta återspeglar sig bl.a. i en betydligt längreförväntad medellivslängd vid födseln för kvinnor än för män (80,4 respektive74,). Samtidigtär sjukligheten ofta högre bland kvinnor än män. Detta gäller speciellt psykiskohälsa som oro, ångest och sömnsvårigheter liksom sjukdomar i rörelseorganen.Vissa kvinnograpper, särskilt äldre "okvalificerade arbetare",utsätts också för en extremt hög risk för fysisk sjuklighet. Kvinnoraassjukfrånvaro har ökat mer än männens, även om hänsyn tas tillförändringaraa i åldersstraktur och förvärvsfrekvens. Detta beror framför alltpå att de långa sjukskrivningaraa - - har ökat bland kvinnor. Specielltalarmerande är den mycket snabba ökningen av andelen kvinnor somförtidspensionerats på grond av sjukdomar i rörelseorganen. Andelen av dessakvinnor har varit högre än bland männen och har dessutom ökatunder . För kvinnoraa är denna ökning till och med så markant att denöverskuggar den minskning som inträffat av förtidspensioneringaraa till följdav andra sjukdomsorsaker. Den relativa frekvensen av förtidspensioneringar pågrand av sjukdomar i rörelseorganen är nu nästan dubbelt så hög för kvinnor somför män. Det finns anledning att förmoda att detta beror på dåligaarbetsmiljöer -såväl fysiskt som psykiskt - både inom de traditionellakvinnoyrkena och inom den tidigare mansdominerade tillverkningsindustrin. Somtidigare har beskrivits har kvinnor anammat ett manligt dryckes-mönster. Denökande alkoholkonsumtionen särskilt bland yngre kvinnor ökar risken föralkoholrelaterade skador också bland kvinnor. Även rökvaneutvecklingen blandkvinnor inger oro. Dessanegativa utvecklingstendenser vad avser kvinnors hälsa har enligt vår bedömninginte uppmärksammats tillräckligt. De analyser av hälsoutvecklingen som gjortsi ett kvinnoperspektiv har ofta begränsats till specifika kvinnosjukdomar,psykisk ohälsa och läkemedelskonsumtion. Undersökningar av hälsans utvecklingoch fördelning ur ett kombinerat köns- och klassperspektiv är mycketbegränsade. Regeringenkommer i det följande att förorda att ett av programinriktas mot utsatta kvinnor. Inom programmet bör dels en kartläggning göras avhälsa ur ett kvinnoperspektiv, dels strategiska insatser identifieras som iförsta hand kan förbättra hälsans villkor för de kvinnor som är utsatta för destörsta hälsoriskeraa. 8.4 Alkohol och tobak Prop. Alkohol-och tobakskonsumtionens negativa påverkan på hälsan och kraftigt bidragandeorsak till uppkomsten av flera av de stora folksjukdomaraa har redovisats i detidigare avsnitten. Ett fortsatt aktivt och intensifierat arbete måste således,enligt regeringens mening, bedrivas på alla samhällsnivåer för att minskakonsumtionen såväl av alkohol som av tobak. Pånationell nivå satsas betydande resurser för att genom forsknings-och utvecklingsarbeteytterligare klarlägga dels sambanden mellan alkohol- och tobakskonsumtion ochohälsa, dels hur olika riskfaktorer samvarierar. Forskning inom dessa områdenbör ges en fortsatt hög prioritet. Isyfte att minska konsumtionen av alkohol och tobak används flera olika medel,såsom bl.a. lagstiftning, tillsynoch uppföljning, prissättning, information ochopinionsbildning. Enligtvad som fastlades alkoholpolitiska beslut skall alkohol-priseraafölja den allmänna prisutvecklingen. En sådan anpassning har också skett genomsuccessiva höjningar av alkoholskatten. Någon motsvarande uttalad kopplingmellan priset på tobak och den allmänna prisutvecklingen finns inte men ävenhär har en fortlöpande anpassning skett genom höjningar av tobaksskatten. Såvälalkohol- som tobaksskatten höjdes senast . Regeringenanser, bl.a. med hänsyn till de krav på låga löneökningar och stabila prisersom finanspolitiken sfåller, att det inte nu finns tillräckliga skäl attföreslå en ytterligare höjning av alkohol- och tobaksskatten. Genom dehöjningar som gjordes följer priset på alkohol ochtobak i huvudsak den allmänna prisutvecklingen. Sambandet mellan prissättningenpå tobak och alkohol och konsumtionen bör dock noga följas, inte minst vadgäller tobak där vissa studier pekar på att ungdomar är mer känsliga för prisetän vuxna. Vi anser att prissättningen även fortsättningsvis skall utgöra enaktiv del av den samlade folkhälsopolitiken. Genomde ytterligare medel som vi i det följande kommer att föreslå bli avsatta förfolkhälsoarbete kommer information och opinionsbildande arbete vad avseralkohol och tobak att ytterligare intensifieras. Sverigehar en lång alkoholpolitisk tradition. Ett viktigt inslag i denna tradition harvarit att på olika sätt begränsa tillgången på alkohol. Det har skett genom enaktiv prispolitik, genom att det privata vinstintresset i alkoholhanteringenhar begränsats och genom att handeln med alkoholdrycker har omgärdats av enrad restriktioner. Detrestriktionssystem som kringgärdar alkoholhanteringen i vårt land innebär vissainskränkningar i människors handlingsfrihet. För att de skall varaverkningsfulla krävs det därför att det finns en bred uppslutning Regeringens bedömningär att det finns en sådan uppslutning Prop. 1990/91:175 bakom detalkoholpolitiska systemet. Detär regeringens åsikt att sådana styrmedel även fortsättningsvis kommer att varaav stor betydelse för att minska alkoholkonsumtionen, inte minst i förhållandetill ungdomar. Ytterligare insatser krävs dock också. Det gäller främst detförebyggande arbetet. Regeringenanser emellertid att det alkoholförebyggande arbetet bör utgå frånett mer uttalat folkhälsoperspektiv. Det innebär att de traditionellaalkoholpolitiska styrmedlen kompletteras med åtgärder som inte enbart syftartill att förändra dryckesvanoraa, utan som har en vidare koppling tilllivsvillkoren i stort och människors möjligheter att välja levnadsvanor sombefrämjar god hälsa. I korthet innebär det att det alkoholförebyggande arbetetsätts in i ett vidare sammanhang, där information, upplysning och socialtnätverksarbete får en mer framträdande roll. Dettablir möjligt genom den satsning på en medveten folkhälsopolitik som regeringenföreslår i det följande. I det föreslagna verksamhetkommer ett särskilt alkohol- och narkotikapreventivt program att ingå som enpermanent och betydande del. Härigenom kan de alkoholförebyggande insatsernages en större tyngd och en effektivare samordning. Frånfolkhälsosynpunkt är tobakskonsumtionen fortfarande oroande hög, trots attansträngningar gjorts för att minska denna. Regeringen anser därför att detfinns anledning att vidta ytterligare åtgärder för att motverka det utbreddabruket av tobak. Sådana åtgärder måste vidtas på olika plan. Flerastudier har visat att rökning är vanligare bland lågutbildade ochlåginkomsttagare än inom högre socialgrapper. En förklaring till detta kan varaatt dessa groppers livssituation är mera ansträngd och att de därigenom harmindre möjlighet att välja levnadsvanor som främjar en god hälsa. Åtgärder föratt förbättra dessa grappers livssituation generellt är ett viktigt led i denallmänna välfårdspolitiken. Föratt mera direkt angripa braket av tobak bör, som kommer att redovisas ikapitel 11, en särskild lagstiftning vad gäller tobak införas. I denna bör tasupp besfåmmelser om rökfria miljöer, t.ex. där bara och ungdom ofta vistas, påarbetsplatser, vårdinrättningar och lokaler för gemensamt brak. Reklam förtobaksvaror bör förbjudas främst i syfte att inte ungdomar skall lockas attbörja röka eller snusa. Genomde ökade satsningar på folkhälsoarbete som regeringen föreslår inom ramen förett nyinrättat folkhälsoinstitut kommer vidare bl.a. informationen om tobakensskadeverkningar att kunna försfårkas högst betydligt. INRÄTTANDE AV ETT FOLKHÄLSOINSTITUT Regeringensförslag: Ett statligt folkhälsoinstitut skall inrättas medhuvuduppgift att på nationell nivå driva folkhälsofrämjande ochsjukdomsförebyggande arbete av sektorsövergripande karakfår. Förbudgefåret1991/92 föreslås att 47,5 milj.kr. anvisas för att finansiera institutetsverksamhet. Förslag läggs också fram om riktlinjer för resursförsfårkningarunder perioden /93-1994/95. 9.1 Samordning och effektivare utnyttjande avsamhällets resurser för folkhälsa Denbeskrivning av folkhälsans utveckling som lämnats i de tidigare avsnitten visaratt folkhälsans genomsnittliga utveckling i befolkningen är positiv. Dettagäller oavsett om man mäter ohälsan som dödlighet, sjuklighet, symptom ellerexponering för olika risker. kan emellertid konstateras att mångamänniskor fortfarande drabbas av onödigt lidande och alltför tidig död tillföljd av sjukdomar som i princip kan förebyggas. Detta gäller speciellt desocial- och yrkesgrapper som erfar de största riskerna att drabbas av olikasjukdomar, eftersom deras överrisk i hög grad beror på faktorer som kan påverkasoch är relaterade till ur hälsosynpunkt ogyimsamma livsvillkor ochlevnadsvanor. Klasskillnaderaa i ohälsa kan därför också ses som en indikationpå folkhälsoarbetets potentiella möjligheter. Dereella möjligheteraa att genom en medveten folkhälsopolitik främja hälsa ochförebygga ohälsa är också väl dokumenterade. Detta gäller inte minst insatsersom gjorts för att förbättra arbets- och trafikmiljöer. Det finns dock samtidigten ökad insikt om behoven av en bättre samordning av folkhälsoarbetet såvälmellan olika samhällssektorer som mellan insatser som riktats mot individer ochsamhälle. Detta återspeglas också både i det utvecklingsarbete som bedrivitsunder senare år kring folkhälsoarbetets metoder och i en förändrad inriktningav det konkreta arbetet på fåltet. Tyngdpunkten har förskjutits frånmassmedialt präglade, landsomfattande kampanjer till samverkan och mobiliseringi lokalsamhället, över myndigheteraas sektorsgränser och i samarbete med folkrörelseroch föreningsliv. Ofta bedrivs verksamheten i programform. Ett framträdandeexempel i är arbetet med att förebygga olycksfallsskador. Man har tillexempel i genom en genomtänkt men inte särskilt resurskrävandesamhällsinsats fått igång ett förebyggande arbete som engagerar bådeallmänheten, och den kommunala förvaltningen, liksomolika frisfående organisationer. En utvärdering har visat att skadefrekvensenhar sätikts trots att redan tidigarelåg på en låg nivå. Metoden sprids nu fill andra Prop. 1990/91:175 kommuneroch landsting via ett nationellt program som genomför isamverkan med andra aktörer. Liknandearbetssätt prövas i olika lokala och regionala projekt varssyfte t.ex. är att påverka kost- och tobaksvanoraa för att minska hjärt-, kärl-och cancersjukligheten. Det finns även motsvarande projekt som inriktas påalkoholvanoma. Inspirationen kommer från internationell folkhälsovetenskapligforskning och metodutveckling. Samhällslivetstilltagande intemationalisering och inte minst strävandena till samordning iett Europaperspektiv sfåller krav på förnyelse av folkhälsoarbetet. Detraditionella hälsopolitiska instramenten med restriktiv tillgång på t.ex.alkohol och en aktiv prispolitik kan i högre grad behövakompletteras med ett vitaliserat och lokalt folkhälsoarbete. Programarbetesom arbetsmetod har visat sig vara en mycket lämplig form för att stimulera ochsäkersfålla såväl ett tvärsektoriellt samarbete som samverkan mellan olikasamhällsnivåer och med deltagande av frivilliga organisationer. Regeringenanser det väsentligt att denna typ av arbete vidareutvecklas och intensifieras.Utifrån ett nationellt perspektiv innebär detta dels att ta fram vetenskapligt välförankrat underlag för olika typer av folkhälsoproblem, dels att i ökadutsträckning stödja och stimulera processer och verksamheter i det lokalafolkhälsoarbetet. Ettnationellt stöd till olika lokala folkhälsoprogram förotsätter ofta etttvärsektoriellt perspektiv som inte primärt utgår från en viss sektor och somär frisfående från de myndigheter som har att utöva en aktiv uppföljning ochtillsyn. Regeringen föreslår därför att ett nationellt folkhälsoinstitutinrättas med uppgift att på nationell nivå - i nära samarbete med berördamyndigheter, lokala organ och folkrörelser - utveckla, stimulera och stödjaolika typer av hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbete. Genom attinrätta ett folkhälsoinstitut anser regeringen att grond-föratsättningaraa församspelet mellan de offentliga verksamheteraa, organisationer och enskildamänniskor avsevärt förbättras. Densamordnande roll som institutet föreslås få skapar en tydligareuppgiftsfördelning mellan olika aktörer och nivåer och ökar föratsättningaraaför ett effektivare utnyttjande av samhällets resurser. Institutet bör dessutomfå ett särskilt ansvar för att bidra till en hög vetenskaplig kvalitet på detunderlag som folkhälsoarbetet skall bygga på. 9.2 uppgifter, arbetsformer och Prop. Folkhälsoinstitutetshuvuduppgift skall vara att på nationell nivå driva hälsofrämjande ochsjukdomsförebyggande arbete av sektorsövergripande karakfår. En viktig uppgiftblir därvid att sprida kunskaper om det moderna folkhälsoarbetets metoder tillberörda instanser och att initiera försöksverksamhet. Enannan uppgift blir att utveckla ett tvärsektoriellt samarbete med myndigheterpä den nationella nivån, för att bl.a. göra det möjligt att påverkastrakturella förhållanden av betydelse i det lokala folkhälsoarbetet. Folkhälsoinstitutetskall omsätta hälsopolitiska initiativ till programarbete. Inom ramen för deolika programmen skall institutet producera, sfålla samman och sprida kunskap.Vad gäller kunskapsspridningen skall denna ske i nära samarbete med och genomfrivilliga organisationer, arbetsmarknadens parter, kommuner och landstingm.fl. Iinstitutets arbete bör huvudinriktningen vara att nå de särskilt utsattagrapperaa i samhället och att minska hälsans ojämlika fördelning genom attvidta åtgärder för att förbättra deras situation. Alkoholfrågoraa kommer att spela en väsentlig roll i institutets arbete. Institutetbör åläggas ett särskilt ansvar för att bidra till att det förebyggandefolkhälsoarbetet bygger på vetenskapligt väl förankrat underlag. Dettasäkersfålls genom att institutet följer och utvärderar aktuell forskning ochutveckling inom området, initierar vissa forsknings- och utvecklingsprojektinom de olika programmen samt bedriver visst eget forsknings- ochutvecklingsarbete. Den egna forskningsverksamheten, som bör vara en mindre delav institutets verksamhet, bör inriktas mot - förändringsprocessen i folkhälsoarbetet - hurtillgänglig kunskap om ohälsans omfattning, fördelning och orsaker kan omsättasi konkreta åtgärder och program, - metodik i lokalt förebyggande arbete, - tvärvetenskapliga analyser av orsaker till ohälsanssociala och yrkesmässiga fördelning, - makroanalyser av hälsans och ohälsansbesfåmningsfaktorer som syftar till ökad försfåelse för de krafter som påverkarhälsoutvecklingen samt - hälsoekonomiska och välfårdspolitiska analyser föratt klarlägga potentiella hälsoeffekter av t.ex. olika ekonomiska strategieroch generella välfårdspolitiska insatser. Vadgäller att sfålla samman och sprida kunskap är det en viktig uppgift attöverföra resultat från forsknings- och utvecklingsverksamhet till praktisktillämpning samt att förmedla kontakter mellan forskare och praktiker.Institutet skall också förse politiker, myndigheter, organisationer m.fl. medplanerings- och diskussionsunderlag i folkhälsofrågor samt utgöra eninformationskälla till massmedia. Det statliga stöd somutgår till hälso-, alkohol- och drogupplysning bör Prop. 1990/91:175 istörre utsträckning än kunna kopplas till de olika folkhälsoprogram somföreslås bedrivas. Genom att lägga ansvaret för dessa bidrag påfolkhälsoinstitutet bör denna utveckling kunna komma till stånd. Institutetbör sätta upp tydliga mål för bidragen samt svara för att det sker enkontinuerlig uppföljning och utvärdering i enlighet med vad regeringen tidigareuttalat om nya principer för det totala statliga stödet till folkrörelseraa. Folkhälsoinstitutetskall inte ha något tillsynsansvar, utan detta åvilar liksom hittillsrespektive sektorsmyndighet. Regeringenkommer senare att tillkalla en särskild organisationskommitté, vars uppgiftblir att i samverkan med berörda myndigheter, organisationer m.fl. förberedainrättandet av institutet. Kommittén skall närmare preciserafolkhälsoinstitutets uppgifter, arbetsformer och organisation samt läggaförslag om alteraativa lokaliseringar. Arbetet bör bedrivas skyndsamt så attvissa av institutets program skall kunna starta redan den 1 januari 1992.Målsättningen är att institutet skall kunna verka med full kraft från och medbudgetaret 1992/93. Detprogramarbete som initieras och drivs av kan och bör kuimaha olika inriktning beroende på aktuella föratsättningar och målgrapper vilketinnebär att programmen kan skifta från till en annan. Programmen kanformuleras efter flera olika dimensioner, exempelvis som program motfolksjukdomar, mot olika riskexponeringar eller för att stödja särskilt utsattagropper. Programmen kan vara dels permanenta, dels tidsbegränsade, och skallutgå från tydliga målformuleringar. Utifrån nu kända förhållanden ocherfarenheter bör institutet inledningsvis starta med program om alkohol ochdroger, tobak, olycksfallskador samt program mot särskilda grapper - till attbörja med bara och ungdom samt utsatta kvinnor. Programom alkohol och droger Statensinsatser inom droginformation och annan drogförebyggande verksamhet ärsplittrade på olika huvudmän.