prop · GE03194 · 1990-12-31 00:00:00 — De nuvarandebestämmelserna i om framkallande av försäkringsfallet är dispositiva.Försäkringsbolagen kan alltså i försäkringsvillkoren ta in bestämmelser somavviker frän lagens regler. Försäkringsbolagen har dock nästan genomgåendeföljt de nuvarande lagreglerna i sina villkor för livförsäkring. De regler somjag nu föreslår innebär att rätten lill försäkringsersättning förverkas istörre utsträckning än tidigare för den som orsakat den försäkrades död genomett uppsåtligt våldsbrott. Å andra sidan införs en undantagsregel som innebäratt gärningsmannen i ömmande fall kan fä behålla arvsrätten. Folksamhar hävdat att det kan bli så svårt att tillämpa det i promemorian föreslagnaundantaget för psykiskt störda vid synnerliga skäl att undantaget inte kommeratt tas med i försäkringsvillkoren. uttalar dock attbolagen kommer att i sina villkor återspegla de i promemorian föreslagnalagändringarna. Som jag har anfört innebärinte de regler jag föreslår att försäkringsbolagen självmant måste ge sig inpå en bedömning av om det i ett visst fall skall anses föreligga synnerligaskäl. Om ett försäkringsbolag möter konkurrerande anspråk vid regleringen avett försäkringsfall, torde frägan om det föreligger synnerliga skäl för ettundantag från huvudregeln om förverkande i de flesta fall påkalladomstolsprövning. Med hänsyn härtill torde det inte heller finnas anledning förförsäkringsbolagen att i villkoren välja andra förverkanderegler än dem som jagnu föreslår. Något behov av att göra reglerna tvingande föreligger därför inte. Mittförslag: De nya principerna för förverkande av rätt att ta arv och testamenteskall tillämpas vid bodelning enligt och lagen om samborsgemensamma hem på den efterlevandes rätt att få del i den avlidnes egendomliksom på en efterlevande makes rätt att få behålla sitt giftorättsgods som sinandel vid bodelningen. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 51 f.). Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks genomgående. Skälenför mitt förslag: Enligt 12 kap. 2 § andra stycket skall 15kap. 1 och 3 §§ om förlust av rätt till arv gälla också i fråga omrätten för den efterlevande maken att vid bodelning fä del i den avlidnesgiftorättsgods liksom beträffande rätten för den efterlevande maken att fåbehålla sitt giftorättsgods som sin andel vid bodelningen. Enligt 12 § tredjestycket lagen om sambors gemensamma hem skall bestämmelserna om förlust av rätttill arv gälla också i fråga om rätten för den efterlevande sambon att vidbodelning få del i den Tillföljd av bestämmelserna i lagen om homosexuella Prop. 1990/91:194 samborgäller bestämmelsen i 12 § tredje stycket sambolagen också i homosexuellasamboförhållanden. Deskäl som anförts till stöd för de föreslagna ändringarna i fräga om förverkandeav arv gäller också beträffande bodelningsfallen. Om den ena maken har begåttnågot allvarligt uppsåtligt brott som innefattat våld på den andra makensperson och som orsakat dennes död, bör detta få samma konsekvenser förbodelningen som om det varit fråga om ett uppsåtligt dödande. Även när detgäller behandlingen av psykiskt störda gärningsmän gör sig samma övervägandengällande som har anförts beträffande arvsreglerna. Om det föreligger synnerligaskäl för att en gärningsman skall vara bevarad vid sin arvsrätt, bör dennabedömning slå igenom även vid bodelningen. 2.2Terminologin för personer med psykiska störningar 2.2.1Propositionen om psykiatrisk tvångsvård, m.m. Mångabestämmelser i civilrättsliga författningar innehåller särskilda regler ompersoner med någon form av psykisk störning. Det kan röra frågor exempelvis ommöjligheten att företa rättshandlingar i olika situationer eller om bundenhetenav ingångna avtal. Den terminologi som används för att beskriva denna personkretsvarierar. En del uttryck, såsom sinnessjukdom och sinnesslöhet, har inte längrenågon motsvarighet inom det moderna medicinska språkbruket. Fråganom att modernisera terminologin har behandlats i skilda sammanhang. Riksdagenhar förordat att de bestämmelser i , [gifterrnålsbalken] och ärvdabalkendär begreppen sinnessjuk och sinnesslö förekommer ses över i lämpligtsammanhang (se LU 1975/76:33, rskr. 397; se även LU 1988/89:9). Ocksåbeträffande annan civilrättslig lagstiftning har uttalats att det finns skälatt anpassa bestämmelserna till ett modernare språkbruk. Bl.a. har så skett iförarbetena till skadeståndslagen (1972:207), varvid anfördes att en övergång ny terminologi borde äga rum i ett sammanhang över hela linjen i den civil-och straffrättsliga lagstiftningen (se prop. 1972:5 s. 463 f.). 1990/91:58 om psykiatrisk tvångsvård, m.m. behandlas frågan om en nyterminologi inom den administrativa vårdlagstiftningen och straffrätten förpersoner med psykiska störningar. I propositionen föreslås en ny lagstiftningom psykiatrisk tvångsvård, som skall ersätta lagen (1966:293) om beredande avsluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV). Jämfört med LSPV bygger denföreslagna vårdlagstiftningen på en delvis ändrad syn på psykiska sjukdomar ochdärmed jämställd psykisk abnormitet. För att detta skall markeras används ettnytt, gemensamt sjukdomsbegrepp. I propositionen föreslås att sammasjukdomsbegrepp skall användas inom den straffrättsliga lagstiftningen när detgäller särregleringen för psykiskt störda lagöverträdare. När den nya lagstiftningenhar utarbetats har en grundläggande fråga Prop. 1990/91:194 varit vilkapsykiska tillstånd som skall omfattas av lagstiftningen och hur dessa skallbeskrivas där. InnanLSPV trädde 1967 gällde som förutsättning för att nägon skulle tasin i mentalsjukhus pä ansökan av annan att patienten led av sinnessjukdom ellersinnesslöhet. Intagning skedde även vid svårare neurotiska tillstånd och vidandra mera allvarliga insufficienstillstånd, som inte kunde hänföras tillsinnessjukdom eller sinnesslöhet. Vidare togs s.k. psykopater och alkoholisterin. Förutsättningarna för intagning avseende det psykiska tillståndet hadealltså utvidgats i praxis. ILSPV används "psykisk sjukdom" som samlingsbeteckning för allasjukdomar med psykiska symtom oavsett deras orsaker, alltså såväl psykoser ochneuroser som insufficienstillständ av olika slag. Med psykisk sjukdom jämställsi LSPV psykisk abnormitet som inte är att hänföra till psykisk sjukdom ellerutgörs av hämning i förståndsutvecklingen. Detförslag till lag om psykiatrisk tvångsvård som läggs fram i den nämndapropositionen innebär att "psykisk störning" används som grundläggandesjukdomsbegrepp men att detta begrepp kvalificeras genom ordet"allvarlig" när det gäller det medicinska kriteriet för psykiairisk tvångsvård.Avsikten med förslaget har varit att understryka att ett rent biologisktsjukdomsbegrepp inte längre får vara grundläggande när det avgörs ompsykiatrisk vård skall få ske med tvång. Det har ansetts viktigt att slå vaktom en helhetssyn på patienten och ta fasta på att psykiska störningar numera iregel kan återföras på säväl biologiska som psykologiska och sociala faktorer,vilka ofta samspelar och förstärker varandra. "Psykiskstörning" har redan stor användning som samlingsbeteckning inom psykiatrinoch det används som samlande begrepp i den officiella klassifikation avsjukdomar som gjorde . Bedömningenav om en psykisk störning är allvarlig måste enligt propositionen ske utifrånbåde störningens art och dess grad. En del typer av psykiska störningar ärallvarliga till säväl art som grad. Vissa psykiska störningar, t.ex.schizofreni, fär alltid anses som allvarliga till sin art men behöver däremotinte vara allvarliga till sin grad och kan ha ett tämligen lindrigt förlopp.Åter andra psykiska störningar, såsom depressioner, är inte alltid av allvarligart, utan här måste betydelsen av störningens grad bli mera omedelbartavgörande för bedömningen. En sammanvägning får göras i varje särskilt fall avarten av störningen och de symtom och yttringar i övrigt som belyser graden avstörningen. Tillallvarlig psykisk störning räknas i första hand tillstånd av psykotisk karaktär,alltså tillstånd med störd realitetsvärdering och med symtom av typenvanföreställningar, hallucinationer och förvirring. Till följd av en hjärnskadakan det vidare uppkomma en psykisk funktionsnedsättning av allvarlig art (demens)med störd realitetsvärdering och bristande förmåga till orientering. Tillallvarlig psykisk störning räknas också allvarliga depressioner med självmordstankar.Vidare hänförs dit svårartade personlighetsstörningar (karaktärsstörningar),exempelvis vissa invalidiserande neuroser och Prop. 1990/91:194personlighetsstörningar med impulsgenombrott av psykoskaraktär. Vidarekan en allvarlig psykisk störning föreligga när en krisreaktion är sådan attpåverkan pä den psykiska funktionsnivån blir så uttalad att den är av psykotiskart. Tillallvarlig psykisk störning hänförs ocksä alkoholpsykoser, såsom deliriumtremens, alkoholhallucinos och klara demenstillstånd. Detsamma gäller depsykoser som kan drabba narkotikamissbrukare. Även i andra situationer när enmissbrukare har kommit in i ett allvarligt förvirringstillstånd och det är enuppenbar fara för hans fysiska hälsa föreligger allvarlig psykisk störning. Ivissa fall kan vidare ett abstinenstillstånd vara så svårartat att det måste betecknas som en allvarlig psykisk störning. Enpsykisk funktionsnedsättning som beror på åldrande och som tar sig uttryck i s.k.åldersdement beteende kan vara så kraftig att begreppet allvarlig psykiskstörning är tillämpligt. Psykiskutvecklingsstörning räknas också som en psykisk störning, vilken i vissa fallkan anses som allvarlig. Det bör dock påpekas att en allvarlig psykisk störningav sådant slag inte skall kunna föranleda psykiatrisk tvångsvård, om den kan gerätt till särskilda omsorger enligt lagen (1985:568) om särskilda omsorger ompsykiskt utvecklingsstörda m.fl. Närdet gäller den straffrättsliga terminologin för den krets av lagöverträdare förvilka särskilda regler bör gälla med hänsyn till deras psykiska tillstånd pekasi propositionen på att begreppet "psykisk sjukdom" i LSPV är vidareän begreppet "sinnessjukdom" enligt (BrB) och att en"psykisk abnormitet" enligt LSPV kan föreligga även om den inte utgören "själslig abnormitet av så djupgående natur, att den måste ansesjämställd med sinnessjukdom" enligt BrB (det straffrättsliga jämställdhetsbegreppet).Vidare anförs att det i BrB använda begreppet "sinnesslöhet" sedanlänge är utmönstrat ur den särskilda vårdlagstiftningen på området. I lagen(1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingstörda m.fl., liksom dentidigare lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykisktutvecklingsstörda, talas i stället om "psykisk utvecklingsstörning"som är ett betydligt mer omfattande begrepp än sinnesslöhet. Del sistnämndabegreppet innebär en kvalificerad form av psykisk utvecklingsstörning. Ipropositionen uttalas att den bristande överensstämmelsen mellan den straffrättsligaregleringen och den administrativa vårdlagstiftningen när det gäller de nuaktuella personkategorierna bör undanröjas. Det sägs att den begreppsbildning somär avsedd att användas i den nya lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård ärväl ägnad att läggas till grund också för den straffrättsliga regleringen. Detsägs vidare att de förändringar i förhållande till gällande rätt som en sådananpassning innebär också från saklig synpunkt är motiverade. Därvid pekas på attbegreppet allvarlig psykisk störning är avsett att ha en något snävarebetydelse än det nuvarande begreppet psykisk sjukdomenligt LSPV men att i förhällande till uttrycket sinnessjukdom i BrB det nyabegreppet har en något vidare innebörd. En viktig konsekvens avatt en ny terminologi införs är att det straffrättsliga jämställdhetsbegreppetkan avskaffas. Detta begrepp har utsatts för en omfattande kritik. Ipropositionen uttalas att, även om det numera sker en mer restriktiv tolkningav begreppet än tidigare, det är en klar fördel att i fortsättningen kunnaundvara detta begrepp i lagstiftningen och att en del av de fall som åtminstonetidigare i rättstill-lämpningen har kommit att omfattas avjämställdhetsbegreppet inte kommer att falla in under uttrycket allvarligpsykisk störning. Det föreslås sålunda ipropositionen att begreppen "sinnessjukdom" och "sinnesslöhet"liksom jämställdhetsbegreppet ersätts med begreppet "allvarlig psykiskstörning". 2.2.2Ny terminologi inom civilrätten Mittförslag: Den begreppsbildning rörande personer med psykiska störningar somföreslås för lagstiftningen om den psykiatriska tvångsvården och straffrättenskall användas också inom civilrätten. Promemoriansförslag; Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 57 f.). Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna.Ett par instanser ställer sig dock tveksamma till förslaget med hänvisning tillatt det innefattar en utvidgning av den aktuella personkretsen. Några instanseranser att den föreslagna terminologin kan leda till tolkningsproblem ochrättsosäkerhet. Skälenför mitt förslag: Det framstår som angeläget att den terminologi som användsför att beskriva den krets av personer för vilka särskilda regler inomcivilrättslig lagstiftning gäller med hänsyn till dessa personers psykiskatillstånd anpassas till modernt språkbruk. nämnda propositionen om psykiatrisk tvångsvård, m.m. behandlas denmedicinska terminologin inom den psykiatriska tvångsvården. Förslagen ipropositionen innebär att uttrycket "psykisk störning" används sombeteckning på det grundläggande sjukdomsbegreppet men att detta begreppkvalificeras genom ordet "allvarlig" när det gäller det medicinskakriteriet för psykiatrisk tvångsvård. Förslagen innebär vidare att dennabegreppsbildning ocksä läggs till grund för den straffrättsliga regleringen. Närdet gäller de nuvarande civilrättsliga beskrivningarna av den aktuellapersonkretsen kan dessa något förenklat sägas vara av två slag. Å ena sidantalas om sinnessjuka eller sinnesslöa. Å andra sidan talas om personer medandra själsliga rubbningar eller abnormiteter. Ett begagnande av de uttrycksom kommer till användning i den nämnda propositionen skulle innebära attde nuvarande beteckningarna sinnessjukdom och sinnesslöhet ersätts medallvarlig psykisk störning medan sådana beteckningar som själsligabnormitet eller annan rubbning av själsverksam- Prop. 1990/91:194 hetenersätts med psykisk störning. Typisktsett innebär detta en viss utvidgning av personkretsen. Allvarlig psykiskstörning är säledes ett något vidare begrepp än sinnessjuk resp. sinnesslö.Likaså omfattar psykisk störning en nägot vidare krets än uttrycket själsligabnormitet resp. rubbning av själsverksamheten. Medhänvisning just till att personkretsen utökas har ett par remissinstanserställt sig tveksamma till förslaget i promemorian att använda uttrycken ocksä icivilrättsliga bestämmelser. Till detta vill jag först framhålla att det inteär självklart att förslaget leder till en förändring i sak. De flesta lagrumsom här är aktuella ställer nämligen upp ytterligare villkor för att reglernaom undantag med hänsyn till en persons psykiska tillstånd skall varatillämpliga. Det kan röra sig om krav på orsakssamband genom att vederbörandepå grund av sitt tillstånd skall vara ur stånd att vidta en viss åtgärd ellerinse ett visst förhållande. Om i sådana fall reglerna får omfatta personer somhar nägon form av psykisk störning, behöver denna utvidgning inte leda till attreglerna kommer till användning i fler fall än . Ivissa situationer kan det dock bli fråga om en förändring i sak. Men då ärförändringen föranledd av en delvis ändrad syn pä psykiska sjukdomar och därmedjämställd psykisk abnormitet och syftet är att den aktuella personkretsen skallbehandlas enhetligt såväl inom hela den civil-och straffrättsligalagstiftningen som inom den administrativa vårdlagstiftningen. Det är dessutomen enhetlighet som knyter an till ett internationellt synsätt;tidigare nämnda klassificering av psykiska störningar från år1987 är en svensk version av International Classification of Diseases, NinthRevision (ICD-9), som utgetts av (). Att mot dennabakgrund överväga en egen, annorlunda begreppsbildning för civilrättens del kanenligt min mening inte gärna komma i fräga. Tvärtom ter sig en samordning isakligt hänseende som påkallad. Atten samordning terminologiskt framstår som önskvärd behöver knappast särskiltframhållas. I likhet med majoriteten av remissinstanserna kommer jag därförtill uppfattningen att den begreppsbildning rörande den aktuella personkretsensom föreslås för den administrativa vårdlagstiftningen ochstrafflagstiftningen bör användas också inom civilrätten. Bestämmelserinom civilrätten som innehåller föreskrifter av det aktuella slaget förekommerpå skilda håll. I 4 kap. 3 och 5 a §§ samt i 2 kap. 3 §skadeståndslagen (1972:207) ges särskilda regler för den som är sinnessjukeller sinnesslö. Som framgått av framställningen i det föregående är begreppetallvarlig psykisk störning avsett att ha en något vidare innebörd änsinnessjukdom. Begreppet allvarlig psykisk störning innefattar också sådanakvalificerade former av psykisk utvecklingsstörning som enligt äldreterminologi betecknas som sinnesslöhet. Detsamma gäller beträffande även andraformer av intellektuell funktionsnedsättning som omfattas av begreppet psykiskstörning och som kan likställas med Dennuvarande terminologin i de aktuella paragraferna bör därför ersättas med"allvarlig psykisk störning". I 4 kap. 5 § föräldrabalkenoch i 48 § namnlagen (1982:670) talas om psykisk sjukdom, hämmadförståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annat slag. Dessa uttryckinrymmer såväl personer med allvarliga psykiska sjukdomar som personer medlättare psykiska störningar. Den nuvarande terminologin bör därför ersättas medbeteckningen för det sjukdomsbegrepp som i den förutnämnda propositionen ompsykiatrisk tvångsvärd, m.m. används som grundläggande, nämligen "psykiskstörning". Ett motsvarande utbyte bör göras i 11 kap. 4 § föräldrabalkendär särskilda regler gäller vid sjukdom, hämmad förständsutveckling, försvagat hälsotillståndeller liknande förhällande. I 10 kap. 4 § och 13 kap.2 § , lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits underinverkan av rubbad själsverksamhet, lagen (1946:805) med särskilda bestämmelserangäende vittne vid vissa rättshandlingar samt 2 kap. 3 § skadeståndslagen(1972:207) finns regler som omfattar - förutom sinnessjuka och sinnesslöa - varoch en som över huvud taget lider av en rubbning av själsverksamheten. Som nyterm i dessa paragrafer bör därför väljas "psykisk störning". Detsamma bör gälla i frågaom 17 § skuldebrevslagen (1936:81) och 18 kap. 3 § jordabalken, där det talasom handlande under inflytande av rubbad själsverksamhet. 2.2.3Ny terminologi inom processrätten Mittförslag: Den nya begreppsbildningen i fråga om personer med psykiska störningarskall användas också inom processrätten. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt (se promemorian s. 64 f.). Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna.Ett par instanser har dock, på samma sätt som när det gäller frägan om en nyterminologi inom civilrätten, ifrågasatt förslaget med hänvisning till att detinnebär att personkretsen utvidgas. Några instanser anser att den föreslagnaterminologin kan leda till tolkningsproblem. Skälenför mitt förslag: Om terminologin inom straff- och civilrätten ändras ienlighet med vad som har angetts i det föregående, bör det processrättsligaregelverket justeras på motsvarande sätt. Så har också i princip de flestaremissinstanserna sett på saken. De erinringar som har framförts tordeförutsätta att den begreppsbildning som är aktuell för lagstiftningen ompsykiatrisk tvångsvård och straffrätt inte följs för civilrättens del. Med mittförslag under föregående avsnitt torde någon annan lösning för processrättensdel än som jag nu föreslär inte komma i fräga. Ändringar behöver görasdels i , dels i lagen (1946:819) Prop. 1990/91:194 omupptagande av ed för rättighets tillvaratagande i utlandet. I rättegångsbalkeninnehåller 21 kap. 3 § och 46 kap. 15 § särregler för den som är sinnessjukeller sinnesslö. Som ny term bör nu väljas "allvarlig psykiskstörning". I 5 kap. 1 § samt 36 kap. 4 och 13 §§ gessärregler -förutom vid sinnessjukdom och sinnesslöhet - för den som lider avannan rubbning av själsverksamheten. I dessa paragrafer bör som ny term väljas "psykiskstörning". Detsamma gäller beträffande 2 § lag, som innehålleren motsvarande beskrivning av den aktuella personkretsen. Deföreslagna lagändringarna bör träda i kraft med reformen angåendepsykiatrisk tvångsvård och behandlingen av psykiskt störda lagöverträdare, dvs.den 1 januari 1992. Ipromemorian har övergångsbestämmelser föreslagits avseende de nya reglerna omförverkande av rätten till arv, testamente och försäkringsersättning. Därföresläs att 15 kap. 1 § ÄB i dess äldre lydelse fortfarande skall tillämpas omarvlåtaren har avlidit före ikraftträdandet. Vidare föreslås att äldrebestämmelser skall tillämpas i stället för de föreslagna nya reglerna i 100 a §FAL, om den försäkrade har avlidit före ikraftträdandet. Försäkringsförbundetanser, med hänvisning till skillnaderna mellan de äldre och de nya reglerna,att de nya reglerna i stället skall tillämpas bara när den gärning som lett tilldöden begåtts efter ikraftträdandet. Jag delar den uppfattningen. Jagåterkommer till den lagtekniska utformningen i specialmotiveringen till resp.övergångsbestämmelse. 2.4 Kostnader och resursbehov Deändringar som föreslås i avsnitt 2.1.3 och 2.1.5 leder till att rätten att taarv, testamente och försäkringsersättning kommer att förverkas i fler fall äntidigare. I de allra flesta fall kommer den straffrättsliga bedömning somligger till grund för prövningen av frågan om förverkande att göras inom ramenför ett brottmål. Dennya bestämmelsen om att förverkande skall kunna underlåtas om det finnssynnerliga skäl (se avsnitt 2.1.4) kan däremot antas ge upphov till tvister sommåste prövas i domstol. Eftersom huvudregeln skall vara att rätten att ta arv m.m.skall förverkas får det förutsättas att domstolsprövning aktualiseras endast ifå fall. För dessa fall erfordras inte någon resursförstärkning tilldomstolsväsendet. Motsvarandebedömning kan göras när det gäller de nya reglernas inverkan på försäkringsbolagensskadereglering vid försäkringsfall. Frågan om förverkande av rätten tillförsäkringsersättning kommer visserligen att aktualiseras i fler fall äntidigare. Som framhållits i avsnitt 2.1.5 bör det dock inte krävas attförsäkringsbolagen själva skall undersöka huruvida Prop. 1990/91:194 detföreligger synnerliga skäl för undantag frän huvudregeln. Om försäkringsbolagetmöter konkurrerande anspråk vid regleringen av livförsäkringsfall, torde fråganom undantag från huvudregeln i de flesta fall påkalla domstolsprövning. Medhänsyn till det ringa antalet fall finns det inte anledning att anta annat änatt de ökade utredningskraven kan tillgodoses inom ramen för befintligaskaderegleringsorganisationer. De terminologiska ändringar som föresläs iavsnitt 2.2.2 och 2.2.3 kan inte antas medföra några kostnader eller nägotresursbehov. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1.lag om ändring i , 2.lag om ändring i , 3.lag om ändring i jordabalken, 4.lag om ändring irättegångsbalken, 5.lag om ändring i lagen(1924:323) om verkan av avtal, som slutits under inflytande av rubbad själsverksamhet, 6.lag om ändring i lagen(1927:77) om försäkringsavtal, 7.lag om ändring i lagen(1936:81) om skuldebrev, 8.lag om ändring i lagen(1946:805) med särskilda bestämmelser angående vittne vid vissarättshandlingar, 9.lagom ändring i lagen(1946:819) om upptagande av ed för rättighets tillvaratagande i utlandet, 10.lag om ändring iskadeståndslagen (1972:207), 11.lag om ändring i namnlagen(1982:670). Lagrådet har granskat förslagen. 4.1 Allmänt om de föreslagna lagändringarna