prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:197 Regeringenförelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet för den åtgSrd och de ändamål som framgårav föredragandens hemställan. Ipropositionen föreslås en särskild produktskadelag som innefattar ett skärptskadeståndsansvar för produktskador. Förslaget bygger på ett EG-direktiv omproduktansvar som antogs . Detskärpta skadeståndsansvaret för produklskador skall omfatta skador som orsakasav lösa saker (produkter). Därmed avses såväl industriellt som hantverksmässigtframställda produkter och även naturprodukter oavsett om de har bearbetatseller ej. Ansvaret för en produkt skall inle upphöra därför att produkteninförlivas som en beståndsdel i någon annan lös egendom eller i fast egendom. Ersättningsskyldighetskall föreligga oavsett om någon har varit vårdslös eller ej (strikt ansvar).Det strikta ansvaret begränsas till atl gälla sådana fall där skadan harorsakats av atl produkten inte har varit så säker som skäligen kunnatförväntas. Produktens säkerhet skall bedömas med hänsyn till dess förutsebaraanvändning, marknadsföringen av produkten, bruksanvisningar, tidpunkten dåprodukten sattes i omlopp och övriga omständigheter. Detstrikta ansvaret skall omfatta även s.k. ulvecklingsskador, dvs. skador somberor på säkerhetsbrister som inte ens den främsta vetenskapliga expertisenkunde förutse då produkten sattes i omlopp. 1 1990/91. Skadeständsskyldighetenskall omfatta ersättning för personskador samt Prop. 1990/91:197 skador påkonsumenlegendom. När ersäilningen för en sakskada bestäms skall en självriskpå . Skadeståndsskyldigaskall vara i första hand den som har tillverkat den skadegörande produkten och,i fråga om en importerad produkt, den som har importerat den. Även den som harmarknadsfört produkten som sin genom att förse den med sitt namn ellervarumärke eller något annat särskiljande kännetecken skall vara strikt ansvarigjämte tillverkaren och importören. Om det inte framgår av en produkt vem somhar tillverkat eller importerat den, skall var och en som har tillhandahållitden skadegörande produkten vara ansvarig, såvida han inte pekar ut någon i etttidigare led i distributionskedjan som ansvarig för produkten. Detstrikta produktansvaret skall begränsas till skador som orsakas av sådanaprodukter som tillverkas eller tillhandahålls inom ramen för ennäringsverksamhet. mån någon är skyldig att ersätta en skada enligt produktskadelagen, skallden som har lämnat ersättning för skadan enligt konsumentköplagen (1990:932)eller konsumenttjänstlagen (1985:716) ha rätt att av den som är ansvarig enligtproduktskadelagen återfå vad han har betalat. Densom vill ha ersättning enligt produktskadelagen skall väcka talan inom tre årefter det att han fick eller borde ha fått kännedom om att fordringen kundegöras gällande. Som yttersta gräns skall dock gälla att talan om ersättningmåste väckas inom tio är efter det att den skadegörande produkten sattes iomlopp. Avtalsvillkorsom inskränker ansvaret enligt produktskadelagen får inte åberopas mot den somhar rätt till ersättning. Produktskadelagenföreslås träda i kraft . 1 §Skadestånd enligt denna lag betalas för personskada som en produkt har orsakat på grund av en säkerhetsbrist. Skadeståndenligt denna lag betalas också för sakskada som en produkt på grund av ensäkerhelsbrist har orsakat på egendom som till sin typ vanligen är avsedd förenskilt ändamål, om den skadelidande vid tiden för skadan använde egendomenhuvudsakligen för sådant ändamål. Skador på själva produkten ersätts dock inte. 2 §Med produkter avses i denna lag lösa saker. En produkt som har infogats eller på annat sätt blivit en beståndsdel i någon annan lös egendom eller i fast egendom skall alltjämt anses i lagens mening utgöra en produkt för sig. Omen skada har uppstått till följd av en säkerhelsbrist hos en produkt som utgören beståndsdel i en annan produkt, skall båda produkterna anses ha orsakatskadan. 3 § En produkt har en säkerhetsbrist, om produkten inte är så säker somskäligen kan förväntas. Säkerheten skall bedömas med hänsyn till hur produktenkunnat förutses bli använd och hur den har marknadsförts samt med hänsyn tillbruksanvisningar, tidpunkt då produkten satts i omlopp och övrigaomständigheter. 4 § Lagen gäller inte skador som omfattas av atomansvarighetslagen(1968:45). 5 § Avtalsvillkor som inskränker ansvaret enligt denna lag är ulanverkan. 6 § Skadeståndsskyldiga enligt denna lag är 1. den som har tillverkat, frambringat eller insamlat den skadegörandeprodukten, 2. den som har importerat produkten för all sälla den i omlopp här ilandet, och 3. den som har marknadsfört produkten som sin genom att förse den medsill namn eller varumärke eller något annat särskiljande känne- 7 §Framgår det inte av en skadegörande produkt som är tillverkad, frambringad eller insamlad här i landet vem som är skadeståndsskyldig enligt 6 §, är var och en som har tillhandahållit produkten skyldig att betala skadestånd enligt denna lag, om han inte inom den i tredje stycket angivna tiden anvisar någon som har tillverkat, frambringat eller insamlat produkten eller marknadsfört den som sin eller tillhandahållit den för honom. Framgårdet inte av en importerad produkt som har orsakat skada vem som har importeratden, är var och en som har tillhandahållit produkten skyldig att betalaskadestånd enligt denna lag, om han inte inom den i tredje stycket angivnatiden anvisar någon som har importerat produkten eller tillhandahållit den förhonom. Enanvisning enligt första eller andra stycket skall ges inom efter detatt den skadelidande framställt krav på ersättning eller på annat sätt påkallaten sådan anvisning. 8 § Skadesiåndsskyldig enligt 6 eller 7 § är inte den som 1. visar att han inte har satt produkten i omlopp i en näringsverksamhet, 2. gör sannolikt att säkerhetsbrislen inte fanns när han satte produkteni omlopp, eller 3. visar att säkerhetsbristen beror på alt produkten måste stämma överensmed tvingande föreskrifter som har meddelats av en myndighet. 9 §När ersättning för sakskada bestäms enligt denna lag avräknas ett belopp om . 10 §I den mån någon är skyldig att ersätta en skada enligt denna lag, har den som enligt 31 § konsumentköplagen (1990:932) eller 31 § fjärde stycket konsumenttjänsUagen (1985:716) har lämnat ersättning för skadan rätt att av honom återfå vad han betalat. 11 §Den som vill ha ersättning enligt denna lag skall väcka talan inoi:: från det att han fick eller borde ha fått kännedom om att fordringen kunde göras gällande. Talanom ersättning måste dock väckas från det att den som påstås varaskadeståndsskyldig satte den skadegörande produkten i omlopp. Densom inte väcker talan har inte rätt till ersättning. Denna lag träder ikraft . 2, Lagentillämpas inte mot någon som har satt den skadegörande produkten i omlopp före ikraftträdandet. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , ,, , R. , , , , G. ,, , , , , och Proposition om produktskadelag 1 Inledning Medproduktansvar avses det skadeståndsansvar som den som tillhandahåller enprodukt har för en skada som produkten orsakar. I svensk rätt finns ingasärskilda lagregler om produktansvar. Ansvaret för produktskador reglerasdärför i princip av skadeståndslagen (1972:207) och i vissa fall avskadeståndsrättslig speciallagstiftning. För skadeståndsskyldighet förutsättsenligt skadeståndslagen atl skadan har orsakats av någon genom vårdslöshet. Detrådande rättsläget har länge ansetts otillfredsställande. Redan är 1972 beslötregeringen att tillkalla sakkunniga för att utreda frågor om ersättning förproduklskador. De sakkunniga - produktansvarskommittén -lade Sr 1976 fram ettdelbetänkande (SOU 1976:23) Produktansvar I, Ersättning för läkemedelsskada.Kommittén föreslog här en lag om ersättning för läkemedelsskada. På grundval av kommitténs förslag infördes i stället från ochmed ett friviUigt försäkringssystem avseende ersättning förläkemedelsskada. lade fram sitt slutbetänkande(SOU 1979:79) Produktansvar II,Produktansvarslag. en allmän lag om produktansvar för personskador. Vid remissbehandlingenav förslaget motsatte sig de ftesla instanserna atl förslaget då genomfördes.Som motivering anfördes nästan genomgående atl man - av ekonomiska och handelspolitiskaskäl - borde avvakta utvecklingen i . har utarbetats en konvention rörande produktansvar för personskada.Konventionen öppnades för undertecknande är 1977 men den har inte trätt ikraft. EGsministerråd antog eii direktiv angående samordning avmedlemsländernas lagstiftning om produktansvar (85/3 74/EEC). Direktivetsgrundläggande princip är att den som tillverkar eller im- porteraren produkt skallvara strikt ansvarig för skador som orsakas av Prop. en defekt i produkten.Medlemsstaterna var enligt direktivet förpliktade att bringa sin nationellalagstiftning i överensstämmelse med direktivet senast den 30 juli 1988.Hittills har nio medlemsländer införlivat direktivets regler i nationellrätt. Direktivets engelska text bör fogas som bilaga 1 till protokolleti detta ärende. EFTA-ländernaoch EG befinner sig i en omfattande integrationsprocess. Måletär att skapa ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde, EES, där samtliga EGsoch EFTAs medlemsländer skall ingå. Ett led i denna process är attEFTA-länderna skall anpassa sin lagstiftning till de delar av somparterna gemensamt definierat som relevanta. Till sådan s.k. relevant"acquis communautaire" hör direktivet om produktansvar. Försvensk rätts del har rättspraxis utvecklats mot ett strängareansvar för i vart fall vissa typer av produktskador. i ett fall 1989 att strikt ansvar för tillverkare föreligger på livsmedelsområdet(NJA 1989 s. 389). Fråganom lagstiftning om produktansvar har beretts i . Underlagstiftningsärendets behandling har vid ftera tillfällen hållitsöverläggningar med företrädare för justitiedepartementen i de andra nordiskaländerna. hölls vidare en s.k. hearing med ett sjuttiotalföreträdare för berörda myndigheter och organisationer i . lade fram departementspromemorian(Ds 1989:79) Produktskadelag. Promemorians sammanfattning och lagförslag börfogas lill protokollet i detta ärende som bilagor 2 och 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstansernaoch en sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet sombilaga 4. Regeringenbeslutade dén att inhämta lagrådetsyttrande över förslag tillproduktskadelag som hade upprättats inom . Lagförslagetbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 5. Lagrådet har yttrat sig över förslaget. Yttrandet bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 6. Lagrådethar godtagit de sakliga lösningarna i det remitterade förslaget men har i någraavseenden föreslagit en annan lagteknisk lösning. Som framgår av det följandeansluter jag mig i allt väsentligt till lagrådets synpunkter. På ett parpunkter förordar jag dock att dessa synpunkter tillgodoses på ett annat sätt änlagrådet har föreslagit. Jag återkommer till lagrådets yttrande i den allmännamotiveringen (se avsnitten 2.3.2,2.4.2, 2.5.6, 2.5.7, 2.6.1, 2.6.2 och 2.7) ochi samband med att jag i specialmotiveringen behandlar lagens disposition ochutformning saml de enskilda paragraferna i mitt förslag (se specialmotiveringentill 1-5, 7, 9 och 11 §§). 2 Allmänmotivering Prop. 2.1.1 Behovet av en produktskadelag Skadorsom orsakas av produkter har under ägnats storuppmärksamhet i de flesta industrialiserade länder med marknadsekonomi. Ettskydd mot produktskador kan till en del åstadkommas genom förebyggandeåtgärder. För detta ändamål är det nödvändigt att det finns en effektiv,fungerande produktkontroll som kan förhindra att farliga och skadebringandeprodukter kommer ut på marknaden. InomEG pågår en utveckling som innebär att ansvaret för produktsäkerheten i ökadutsträckning läggs på företagen själva. Myndigheterna måste visserligen ävenfortsättningsvis ha möjlighet att ingripa tvångsvis när farliga produkterförekommer på marknaden, men den offentliga förhandskontrollen inskränks.Företagens egenkontroll får en mer framskjuten plats . Principenatt ansvaret för produktsäkerheten i första hand vilar på förjgen själva är påväg all vinna insteg även i den svenska lagstiftningen. Ett exempel på detta ärproduktsäkerhetslagen (1988:1604), som trädde i kraft . Iförarbetena till den lagen har detta synsätt redovisats (se prop. 1988/89:23 s.26 f.). Ävenom en förebyggande produktkontroll kan bidra till att riskerna förproduktskador minskas, är det inle möjligt att helt förhindra sådana skador.Bl.a. kan nya vetenskapliga rön komma att visa att kemiska och andra produkterinnebär skaderisker som vi inte har haft anledning att räkna med. Detkan inte anses rimligt att de som tillfogas sådana skador skall stå utanekonomisk gottgörelse för sina förluster och lidanden. Somjag har nämnt i avsnitt 1 finns det i inte några särskilda lagregler omett allmänt produktansvar. Ansvaret för produktskador regleras därför avskadeståndslagen och i vissa fall av skadeståndsräitslig speciallagstiftning.För skadeståndsskyldighet förutsätts enligt skadeståndslagen all skadan harorsakats av nägon genom vårdslöshet. Det nuvarande rättsläget redovisas ipromemorian på s. 29 f Idet moderna industrisamhället tillverkas och sprids en oöverskådlig mängdprodukter i sädana former att den enskilde konsumenten omöjligen kankontrollera de produkter han använder och förvissa sig om att de är riskfria.Konsumenterna tvingas att förlita sig på att all erforderlig noggrannhet ochförsiktighet har iakttagits när produkterna har tillverkats och distribuerats.Starka skäl talar för att näringsidkare som lillhandhåller produkter underdessa förhållanden bör åläggas ett strängare ansvar för produktskador än vadsom följer av skadeståndslagen. Ettsådant synsätt har också kommit till uttryck i rättspraxis. slog i rättsfallet NJA 1989 s. 389 fast att strikt ansvar skall tillämpas när det gäller personskador som orsakats av skadebringande g egenskaper hos livsmedel. Behovetav nya skadeståndsregler är avhängigt av de ersättningsmöjligheter som redanfinns. Av promemorian (s. 38 ff) framgår alt ersättningsmöjligheterna ärbetydligt bättre utbyggda när det gäller personskador än när det gällersakskador. Ifråga om personskado' ger den allmänna försäkringen ett grundskydd för alla somkommer till skada. Detta skydd täcker dock inte samtliga skador fullt ut. Inomolika delar av samhällslivet finns därutöver försäkringssystem som ersätterskador mer eller mindre fullständigt. Så är fallet med arbetsskador,trafikskador, läkemedelsskador och behandlingsskador inom sjukvården. Utanförde nu nämnda områdena är möjligheterna lill ersättning för personskador inte lika väl utvecklade. I situationer där inga särskilda ersättningsformer föreligger har den skadelidande endast allmänna skadeståndsrättsliga regler att falla tillbaka på när det gäller förluster som inte täcks av den allmänna försäkringen. Del skydd skadeståndsreglerna ger kan emellertid vara bräckligt bl.a. eftersom rätten till ersättning oftast förutsätter att skadan har orsakats genom vårdslöshet. Blandde sektorer av samhällslivet där möjligheterna till ersättning för personskadorär bristfälliga märks framför allt hem, skola och fritid. Del är främst här somett utvidgat ansvar för produktskador kommer att få praktisk betydelse när detgäller ersättning för personskador. Skyddetför de skadelidande är betydligt sämre i fråga om sakskador än i fråga ompersonskador. På några områden - t.ex. inom transportsektorn och beträffandemiljöskadorna - finns visserligen stränga ansvarsregler som gäller även försakskador och vilkas verkningar ibland är säkerställda genomförsäkringsanordningar. Förvissa avtalsförhållanden gäller också särskildaregler. I den nya konsumentköplagen, som gäller fr.o.m. , harsäljarens köprättsliga ansvar för skador på grund av fel i varan utsträcktstill att omfatta även skador som uppkommer på annan egendom som tillhör köpareneller någon medlem av dennes hushåll och är avsedd huvudsakligen för enskiltändamål. En liknande regel finns i konsumenttjänstlagen. I de flesta andra fallfår emellertid den som drabbas av en sakskada antingen själv sörja för att hanhar ett tillfredsställande försäkringsskydd eller nöja sig med den ersättninghan kan fä frän den som är ansvarig enligt de allmänna skadeståndsreglerna.Dessa regler ger dock inte något fullständigt skydd, eftersom de oftast inskränkeransvaret till fall av vårdslöshet. Närdet gäller sakskador är alltså möjligheterna till ersättning ofullständiga.Bättre ersättningsregler behövs enligt min mening i första hand för sådanasakskador som produkter orsakar i privatlivet. I fråga omnäringslivsförhållanden är däremot behovet av strängare regler om produktansvarför sakskador inle särskilt framträdande. Man bör nämligen kunna utgå från attden som driver en näringsverksamhet håller sig med ett sådant försäkringsskyddatt han i erforderlig utsträckning får ersättning för sakskador som uppkommer inäringsverksamheten. När det gäller rättsförhållanden mellan näringsidkarefinns det också allmänt sett mindre anledning för lagstiftaren att ingripa medtvingande lagregler än när det gällerförhållandet mellan en näringsidkare och en konsument. 1 det sist Prop.1990/91:197 nämnda fallet är styrkeförhållandet mellan parterna typiskt settsådant att konsumenten behöver stöd av tvingande lagregler. I förhållandetmellan näringsidkare kan det däremot i allmänhet lämnas åt parterna att fördelaansvaret på det sätt de finner lämpligast. Sakskador som uppkommer inäringsverksamhet omfattas inte heller av EG-direktivet om produktansvar. Iett specialfall finns det emellertid enligt min mening anledning all i ensvensk produktskadelag reglera även förhållandet mellan näringsidkare. Jagåterkommer till detta fall under avsnitt 2.6.2. Sammanfattningsvisanser jag således att nuvarande ersättningsregler uppvisar brister främst närdet gäller dels sådana personskador som drabbar enskilda personer i hemmet ochpå fritiden samt barn i skolan, dels sådana sakskador som drabbar enskildapersoner och som inte täcks av konsumentköplagen eller konsumenttjänstlagen.Det är i första hand på dessa områden som strängare produktansvarsreglerverksamt skulle kunna bidra till att förbättra de skadelidandes situation. Vadjag har anfört har rört ersättningsreglernas reparativa funktion. Jagvill emellertid framhålla att ett strängt produktansvar kan verka ocksåpreventivt, eller kanske snarare skadeförebyggande. Om skadeståndsansvaretskärps, skulle det kunna medverka till att antalet produktskador minskar,eftersom tillverkare får ett större intresse av au utveckla säkra produkter föratt undgå skadeståndsskyldighet eller hålla kostnaderna för ansvarsförsäkring nere.Det är enligt min mening naturligt att den centrala roll för företagensegenålgärder som bl.a. den nya produktsäkerhetslagen ger uttryck för skall varaförenad med ett strängt skadeståndsansvar. Givetvishar det också ett värde i sig, om den osäkerhet som råder i vårtland beträffande produktansvarets omfattning kan skingras genom lagfästaregler. Behovetav en lagstiftning om produktansvar har inte heller annat än undantagsvisifrågasatts under remissbehandlingen av promemorian. Fråganhuruvida det behövs en särskild produktskadelag i har underlagstiftningsärendets beredning kommit i ett nytt läge genomEES-förhandlingarna. inleddes formella förhandlingar mellanEFTA-länderna och EG om ett närmare och fastare strukturerat samarbete byggt påett gemensamt beslutsfattande och gemensamma institutioner i ett dynamiskteuropeiskt samarbelsområde, EES. Avsikten är atl ett avtal om ett sådantsamarbete skall träda i kraft /93, som EGs s.k. inremarknad fullbordas. Måletmed ett är att skapa ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde medfri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital inom helaEG-EFTA-området och att utveckla och bredda samarbetet på angränsandepolitikområden, såsom miljö, forskning, utbildning och konsumentskydd.Enhetliga regler skall gälla inom hela EG-EFTA-området, och basen förEES-avtalet är därför -"facquis communautaire".Relevanta EG-regler avses alltså på ett eller annat sätt bli integrerade iavtalet för all gälla också i EFTA-länderna och i relationerna mellan EG ochEFTA-länderna. hör direktivet omproduktansvar. Ettdirektiv är inom EG bindande i fråga om det resultat som skall uppnås men överlämnaråt medlemsländerna alt välja form och metod för detta. Inom EG har hittillsföljande medlemsstater införlivat direktivet om produktansvar i nationell rätt:Belgien, , , , , , ,och . I de övriga pågårlagstiftningsarbetet. Även flertalet av EFTA-länderna har lagstiftat omproduktansvar. I trädde en produktskadelag i kraft den 1 juli 1988.Även har fålt en produktansvarslag. Den trädde i kraft den 1 januari1989.1 har en ny lag antagits som träder i kraft den 1 september 1991.I träder en antagen lag i kraft . Denösterrikiska lagen överensstämmer med EG-direktivet. Den isländska lagenöverensstämmer i de flesta avseenden med den danska lagen. Närmare uppgifter ominnehållet i den norska och den finska lagen lämnas i den fortsattaframställningen. Även de lagarna ansluter nära till EG-direktivets regler. Pågrund av det anförda förordar jag att lagregler om produktansvaret nu skallinföras. Med hänsyn till vad jag anfört om det kommande innehålloch syfte bör dessa lagregler ges en utformning som stämmer överens medEG-direktivets krav. De nya reglerna bör tas in i en särskild lag, somlämpligen kan kallas produktskadelag. 2.1.2 Huvuddragen i en produktskadelag Medhänsyn till vad jag nu har anfört föreslår jag att den svenskaproduktskadelagen bör utformas på grundval av följande huvudregler somöverensstämmer med vad som skall gälla enligt EG-direktivet. Lagenskall ha ett vidsträckt tillämpningsområde och gälla för skador orsakade avprodukter i allmänhet, dvs. alla slag av lösa saker. Ansvaret för en produktskall emellertid inte upphöra därför alt produkten införlivas som enbeståndsdel i annan egendom. Ersättningskall utges dels för personskada, dels för skada på konsumentegendom. Detstrikta produktansvaret skall dock inte omfatta skador på själva denskadeorsakande produkten. Skadeståndsansvaretskall vara oberoende av vårdslöshet men i stället begränsas till skador somuppstår lill följd av atl en produkt inte har varit så säker som skäligenkunnat förväntas. Skadeståndsskyldigaskall vara i första hand den som har tillverkat den skadegörande produkten och,i fråga om en importerad produkt, den som har importerat den. Även den somutger sig för att ha tillverkat en produkt utan att ha gjort det skall i vissafall vara ansvarig. Om del inle framgår av en produkt vem som har tillverkateller importerat den, skall var och en som tillhandahåller produkten varaansvarig, såvida han inte pekar ut någon som ansvarar för produkten i etttidigare led i distributionskedjan. Del strikta ansvaret skall emellertid begränsas till När ersättningen försakskada bestäms skall ett belopp om . 1990/91:197 räknas av. Skadeståndsansvaretskall preskriberas enligt särskilda regler. Preskrip-lionsfristen skall sålundavara från det att den skadelidande fick eller hade bort få kännedom omatt fordringen kunde göras gällande. Som yttersta gräns skall dock gälla atttalan om ersättning måste väckas efter det att den skadegörandeprodukten sattes i omlopp. Produktskadelagenskall vara tvingande till den skadelidandes förmån. Itre avseenden ger EG-direktivet medlemsländerna rätt atl välja mellanalternativa lösningar. En av dessa valmöjligheter är huruvida produktbegreppetskall omfatta obearbetade jordbruksprodukter eller ej. Vidare fårmedlemsländerna utesluta en regel i direktivet som befriar den ansvarige frånskadeståndsskyldighet, om skadan beror på ett s.k. utvecklingsfel, dvs. enbrist hos produkten som det varit tekniskt och vetenskapligt omöjligt attupptäcka. Slutligen ger EG-direktivet medlemsländerna rätt att införa ettbeloppstak i fråga om ersättning för s.k. serieskador som utgör personskador.