prop · GE03124 · 1990-12-31 00:00:00 — Utgångspunkten bör vara alt förmedling av arbetskrafl är en fråga av central betydelse för relationen mellan parterna på arbetsmarknaden. En vidgning av möjligheterna alt bedriva icke förvärvsyftande arbetstonned- ling bör därför baseras på en gemensain bedömning av servicebehovet ulöver vad den offentliga förmedlingen kan ge. Om parterna inom elt avtalsområde kommer fram till en överenskommelse om att bedriva en gemensam förmedling bör den omständigheten vara ett tillräckligt skäl för alt konstalera att det föreligger ell arbelsmarknadspolitiskt behov av en sådan förmedling. Som villkor bör uppställas alt förmedlingen skall arbeta efter samma allmänna rikllinjer som gäller för arbetsmarknadspolitiken, l.ex. att främja jämslälldhet, atl motverka ulslagning från arbetslivet m. m. För dessa förmedlingar bör även gälla förbud atl ta ut avgifter av de arbetssökande. På en punkt är jag bereddatt vidga möjligheterna alt mol lillslånd Prop. 1990/91:124 bedriva privatarbetsförmedling i förvärvssyfte. Jag tänker här på sådan förmedling somuteslutande tar sikte på personer som får anses ha företags- och verksledandeeller därmed jämförlig ställning (s. k. head-hunting-verksamhet). Som tidigareredogjorts för får AMS endast ge tillstånd till sådan förvärvssyftandearbetsförmedling som innefattar förmedling av anställning till eller frånutlandet för musiker och sceniska artister. Enligt min mening torde delknappast finnas några bärande arbelsmarknadspoliliska skäl mol att öppna enmöjlighet även för den nu nämnda förmedlingsverksamheten all få bedriva sinverksamhet helt legalt. Av AMS remissyttrande framgår alt det uppenbarligenfinns ett behov av denna speciella form av förmedlingsverksamhet. Jag vill isammanhanget framhålla alt den berörda personalkategorin finns väl definieradsåväl i ansläll-ningsskyddslagen som lagen om offentlig verksamhet. Detnu föreslagna ändringarna står i god överensstämmelse med konventionens arl. 5som medger undantag för sådana i lag noggrant angivna personkalegorier förvilka tillfredsställande arbetsförmedling inte lämpligen kan anordnas inom denoffentliga arbetsförmedlingens ram. Ansvaretför verksamheten med arbetsförmedling i landet bör i enlighet med Sverigesåtaganden i inte splittras upp. Det bör även fortsättningsvis ankomma påarbetsmarknadsstyrelsen atl ha det samlade ansvaret för arbetsförmedling. Idetta ansvar ingår att bedriva den offentliga förmedlingen och att svara förtillsynen av all förmedlingsverksamhet. Sammanfattningsvisinnebär det nu sagda alt jag, när det gäller möjligheten atl bedrivaarbetsförmedling, föreslår dels en möjlighet alt bedriva privat vinstsyftandearbetsförmedling av platser för personer med förelagsledande eller liknandeställning, dels möjligheter för parter inom elt avtalsområde att under vissaklart angivna villkor bedriva arbetsförmedling. Mol denna bakgrund föreliggerinte heller något behov, vilkel ett par remissinstanser varit inne på, attrevidera eller säga upp konventionen. Bestämmelserna i övrigt i lagen äremellertid i stort behov av en språklig översyn och en bättre redaktionellutformning. Eltpar remissinstanser har påpekat att den i promemorian föreslagna 4 § andrastycket synes innebära en saklig förändring i förhållande till nuvarandeordning, trots alt en sådan ändring inte torde ha varil åsyftad. Jag delaruppfattningen att bestämmelsen fått en olycklig formulering i promemorian. Beslämmelsenreglerar möjligheten lill internationell arbelsfönnedling utan förvärvssyfte. Enligt nuvarande 2 § iredje styckel får tillstånd lill sådan arbelsfönnedling beviljas endast för de fall och på de villkor som regeringen efter överenskommelse med främmande stat bestämmer. Detta gäller dock inle internationell arbetsförmedling inom musiker- och artist- branschen. Kravet på överenskommelse kom till vid arbelsförmedlingsla gens tillkomst och grundade sig på bestämmelser i konvention nr 34, antagen . Denna konvention reviderades genom konven tion nr 96. konvention, som ratificerades av , avskaffades emellertid på svensk begäran förutsättningen atl utländsk föiinedling krävde bilaterala överenskommelser och den nya konventio- 30 nenförutsatte endasl lillslånd och medgivande av vederbörande myndighel (se prop.1950:188). Någon ändring i arbetsförmedlingslagen gjordes emellertid inte.Lagens stadgande all arbetsförmedling över gränserna förutsätter bilateralaöverenskommelser får mot denna bakgrund anses vara utan närmare betydelse.Såviu är känt har inle heller några sådana överenskommelser med främmandestater träffals av . Beslämmelsen kan därför enligt min mening tasbort. Jag haräven föreslagil vissa förtydliganden i förhållande till promemorianslagförslag. Jag återkommer närmare härlill i specialmoliveringen lill deenskilda paragraferna. 3.3 Krav på tillstånd alternativt fackligt samtycke förut- och inhyrning av arbetskraft Mitt förslag: Uthyrning av arbetskraft legaliseras ulankrav på myndighelslillslånd eller, som ett par remissinslanser föreslagil, kravpå fackligt samtycke för alt inhyrning skall få äga rum. Promemorians förslag: Enligt promemorieförslagel fåruthyrning av arbetskraft inte bedrivas. AMS får dock ge tillstånd tilluthyrning av arbetskraft lill den som bedöms lämplig alt driva verksamhetenoch om del finns ell behov av verksamheten frän arbelsinarknadspolitisksynpunkt. Enligi promemorian får tillstånd beviljas för högst är i sänderoch kan exempelvis återkallas om de arbelsmarknadspoliliska förutsättningarna ändras. Remissinstanserna: Remissyllrandena ulvisar en myckelsplittrad bild. Bland de remissinslanser som har lillsiyrki förslaget, helteller delvis, eller lämnai förslaget ulan erinran hör justitiekanslern (),domstolsverkcl, (). riksjörsäkringsverket,(), ar-beiarskyddsstyrelscn (.4SS) och tjänstemännenscentralorganisation (TCO). i Slockholms län har i ett av AMSbifogat yllrande i huvudsak lillsiyrki förslaget. Ett par remissinstanser har ulan alt varken tillslyrkaeller avstyrka förslaget pekal på vissa problem förslaget kan tänkas medföra urrättssä-kerhetssynpunkt främsl när det gäller gränsdragningen mellan laglig ocholaglig verksamhet, AMS tillståndsprövning och reglerna om överklagande. Hithör bl.a. , llngsräil. länsrällen i län.Juridiska fakulleisslyrelsens forskningsnämnd vid ocharbetsdomstolen. Remissinstanser som i en eller annan form representerareller företräder näringslivet inklusive arbetsgivarorganisationer har så gotlsom samtliga avstyrkt eller slälll sig myckel tveksamma lill en reglering ochkontroll av ulhyrningsverksainhelen på sätt som föreslagits i promemorian.Bland dessa remissinstanser kan nämnas kommerskollegium, slalens arbetsgivarverk(S.AV). näringsfrihelsombudsmannen (NO), statens pris- och konkurrensverk(SPK). svenska kommunförhundel, landstingsförbundet, SAF,arbetsgivarföreningen , småförelagens riksorganisation. kooperationensförhatidlingsorganisation, samt Prop. 1990/91:124yllerligare några intresseorganisationer inom kontors- och servicesektorn. Enligt de nu nämnda remissinstanserna saknas i promemorian argumentoch analyser som skulle lala för all ulhyrning av arbetskraft i de former som förekommer skulle vara skadliga för samhällslivet eller enskilda. Förslagetinnebär i stället ökad byråkrati, ökade kostnader saml minskad effektivitet inäringslivet. I vart fall krävs ytterligare ulredning och analys' innanförslaget kan ligga till grund för lagstiftning. Liknande synpunkter har ocksåframförts av riksåklagaren (), AMS, kammarrällen i Slockholm, ,riksrevisionsverkel (RRV), och i . Ellpar remissinstanser bl.a. AMS, LO och /SR har slälll sig kritiska lillförslaget därför atl del inle löser de problem som finns på arbelsmarknaden ochdärför föreslagit andra lösningar än de i promemorian framförda. AMSföreslår sålunda atl uthyrningsverksamheten bör avkriminaliseras medan enförutsättning för inhyrning skall vara atl arbetsmarknadens parter träffatavtal {lokall eller centralt) om del. I lagen bör anges hur lång lid som eninhyrning ska få äga rum och anställningsvillkoren för den uthyrda arbetskraften.Etl avtal om inhyrning bör anmälas till länsarbetsnämnden. Vidare börtillsynen ulövas av en partsammansatt nämnd, en slags etiknämnd, utanför AMS,som också, vid uppenbara missbruk skall ha möjlighet alt besluta om förbud motforlsalt inhyrning. EnligtM5 behövs ändringar i MBL och främjandelagen. En arbetsgivare som bryler motkrav på avtal om inhyrning eller mot innehållet i elt kollektivavtal skullekunna åläggas skadestånd enligt MBL till sin fackliga motpart. Vidare behövs otZ//.MSsanktioner i form avvitesföreläggande mot arbelsgivare som inte anmäler till länsarbetsnämnd ochmot sädana inhyrningar som, med eller ulan stöd i avial, innebär etl uppenbartmissbruk av lagstiftningen. EnligtLO skall inhyrning och uthyrning även i fortsällningen vara i lag förbjudet.Inhyrning skall dock kunna ske lill företag som har eller brukar hakollektivavtal och vars fackliga motpart, med stöd av centrala avtal, gellskriftligi samlycke lill inhyrning. De centrala kollektivavtalen skall regleravillkoren för inhyrning, dess omfattning och tid. Samma avial förpliktigar detinhyrande företagel alt i sill avtal med ulhyrningsföretaget föreskriva att deti sin lur inle använder andra företag än sådana som klart handlar inom gällandelagar, I undanlagsfall kan, om avlalsslutande parier saknas, AMS ge dispens, LOanser atl della förslag medför all in-/uthyr-ning kommer atl användasrestriktivt. Del fordrar nya skrivningar i arbetsförmedlingslagen och MBL (38§). Skälenför mitt förslag: Inledningsvis vill jag la upp en fråga som har ägnats slor uppmärksamhet av ell antal remissinstanser. Det gäller frågan om det verkligen finns något behov över huvud tagel av tillsyn och kon- troll över ulhyrningsverksainhelen. Enligi inånga remissinstanser saknas nämligen i promemorian argument och analyser som skulle tala för alt uthyrning av arbetskrafl skulle vara skadliga för samhällslivet eller enskil da och alt något egentligt behov av reglering av verksamhelen därför inte 32 Den föreslagnaordningen innebär islällel, menar inan, ökad byrå- Prop. 1990/91: 124krati, ökade koslnader och en minskad effektivilet i näringslivet. Jaghar lidigare närmare beskrivit uthyrningsföretagens verksamhet och de fördelarmen även nackdelar som kan anses förknippade med denna slags verksamhel (seavsnitl 2.5). Av redogörelsen framgår att det är viktigl atl försöka hålla isärsådan verksamhel som bedrivs på ett seriöst sätt och där förelagen tar sittansvar såväl gentemot sina anställda som mot samhället i övrigl och sådanverksamhel vars huvudsakliga syfte är att kringgå skallerättslig-,arbetsrättslig- och annan lagstiftning. Del är mol denna bakgrund man skall sepromemorians förslag att ulhyrning av arbetskraft även fortsällningsvis skallvara förbjudet, dock alt seriösa företag, efler en arbetsmarknadspolitiskbedömning, skall kunna erhålla tidsbegränsade lillslånd av AMS all bedrivasådan verksamhel. Somflera remissinstanser har påpekat medför emellertid ett syslem medtidsbegränsade lillslånd en ulökad regelstyrning av verksamheten, något som isig inte är önskvärt, speciellt inte om regelverket som i delta fall upplevssom tillkrånglat och tungrott i administrativt hänseende. Ett system som vilarpå all verksamhelen i lag skall vara förbjuden och endasl får bedrivas eflermyndighelslillslånd bör därför enligt min mening införas endast om della äroundgängligen nödvändigl för att syflel med regelstyrningen skall kunna uppnåsoch della syfte inle kan uppnås på elt annat, mindre ingripande sätt. Idetta sammanhang har bl. a. AMS och LO pekat på alt en framkomlig väg skullekunna vara att reglera och kontrollera uthyrningsverksamheten på inhyrarsidan.AMS och LOs förslag är visserligen sinsemellan olika men båda förslagen går istort ul på alt ul- och inhyrning av arbetskraft fortfarande skall varaförbjudet dock att ell företag skall ges möjlighet all hyra in arbelskraflunder förulsällning alt en facklig organisation, genom centrala eller lokalakollektivavtal, gell sill samlycke lill inhyrningen. Härigenom skulle det,enligt AMS och LO, i vart fall på den kollektivavtalsreglerade arbelsmarknadeninte behövas något krav pä alt ulhyrningsföretagen måsle hamyndighelslillslånd för atl kunna bedriva verksamheten. Denav AMS och LO föreslagna modellen är enligt min mening behäftad med vissanackdelar både av rättslig och mer principiell natur. För det första innebärett krav på fackligt samtycke (i praktiken en facklig vetoräll) i deltasammanhang överlämnande av myndighetsutövning till en facklig organisation. Delkan nämnas alt frågan om krav på kollektivavtal eller krav på fackligt samtyckei andra lagstiftningssammanhang har ansetts vara en mindre lämplig lösning Gfrprop. 1980/81:126 s. 137 I"), Härlill kommer att en facklig velorätt som iett enskilt fall tar sikte på om arbetsgivaren skall tillåtas få etl visstarbete ulfört av etl uthyrningsföretag eller om arbelel i slällel bör utföras iegen regi berör en fråga som traditionellt anses höra till arbetels ledningoch fördelning innefattande bl.a. sätlel för arbelets utförande, verksamhetensomfattning och valel mellan tillgängliga former för verksamhelens bedrivandem.m. I sådana frågor har arbetsgivaren enligt MBL en suverän beslulsrätl. Vidareförefaller det enligi min mening mindre lämpligt atl etl ulhyr- 33 3 1990/91. ningsförelag och dessanslällda måsle vara beroende av en annan facklig Prop. 1990/91: 124organisations medgivande för atl få ersättning för sina tjänster; en fackligorganisation som dessutom i många fall har ett med uthyrningsförelaget och dessfackliga organisation motstridiga iniressen. En ytterligare komplikation isammanhanget är hur de företag som inte är bundna av kollektivavtal skallbehandlas. LO pekar visserligen på att AMS i dessa fall skulle kunna träda iden fackliga organisationens slälle och ge dispens dock ulan atl närmare angevilka kriterier som skall vara avgörande vid en sådan prövning. Slutligenvill jag peka på all den konlroll på inhyrningssidan som AMS och LO förespråkarinte i något avseende lar sikte på omsorgen om de anslällda iulhyrningsföretagen vilket är etl av syftena bakom del nuvarande förbudel motulhyrning av arbelskrafl. I stället innebär den av AMS och LO förespråkadeordningen utesluiande elt förstärkt fackligt inflytande i den egna arbelsgivarensverksamhet. Enligt min mening är detta emellertid en fråga som i första handbör lösas inom ramen för MBL och inle genom ändringar i arbelsförmedlingslagensom i grunden är en offentligrättslig lagsliflning. Jag avser också i ettsenare sammanhang föreslå vissa ändringar i MBL jusl i syfte atl förslärka denfackliga organsialionens inflytande i samband med anlilande av icke anställdarbetskraft. Sammanfattningsvisleder del anförda till alt om man vill hilla ell fungerande system som tartillvara de fördelar som en seriöst bedriven uthyrningsverksamhet innebärsamtidigt som det så långt det är möjligt förhindrar uppkomsten av en oseriösverksamhet måsle man välja en annan väg än den som AMS och LO förespråkat Miltförslag lill lösning innebär all ulhyrning av arbetskrafl legaliseras utan krav på anmälningsplikt eller inyndighelstillständ eller krav på fack- ligl samlycke o. dyl. Verksamheten blir med förslaget en i lag tillålen verksamhel. På skäl som jag lidigare redovisal är del emellertid inte möjligt eller önskvärt från sociala och samhälleliga ulgångspunkter att helt slopa en offentligrättslig reglering och tillsyn över verksamheten. Del alternativ som förespråkats från ett par remissinstanser, nämligen au tillåta ulhyrningsverksainhelen helt utan begränsningar är således en ord ning jag inle vill förorda. Genom all legalisera uthyrningsverksamheten som garantier skapas så alt även arbelslagare anställda i ulhyr ningsförelag kan tillgodogöra sig de möjligheter och rälligheler som del arbetsrättsliga regel- och avtalssystemet avser att ge arbetstagare i allmän het, ökar också möjlighelerna att styra utvecklingen så det molsvarar samhällets krav. Som RSV påpekar talar exempelvis möjligheterna lill konlroll av att skaller och avgifter erläggs på ell räll och riktigt sätt fören reglering på området. Till detta kan också läggas risken för uppkomsten av en osund konkurrenssilualion för del fall den oseriösa delen av verksam heten ges möjligheter all, ulan begränsningar i övrigt, breda ul sig på bekostnad av de förelag som följer de på arbetsmarknaden uppställda spelreglerna. 1990/91: 124 Debeskrivna förhållandena inom uthyrningsbranschen, liksom behovet av en offenlligrätlsligreglering, är för övrigl inle någol unikt för del. Förhållandena ochproblemen är likartade över hela . Övervägande flerlalel av deväsleuropeiska länder som har ratificerat ILO-konvenlionen nr 96 menarvisserligen atl det inle kan vara fråga om arbetsförmedling i konventionensmening när arbetstagaren är anslälld i elt uthyrningsföretag. Delta innebäremellertid inle att verksamheten inle är föremål för offentligrällslig tillsynoch kontroll. Vanligtvis krävs någon form av lillslånd enligi de olikaländernas lagsliftning för all få bedriva uthyrningsverksamhet. De nationellareglerna ansluler emellertid inte lill besiämmeiser. Somexempel har i promemorian lämnats en redogörelse för den finländska och norskalagstiftningen på området. När del gäller den norska lagstiftningen är den f n.föremål för en översyn. Etl förslag har varil ule på remiss som i korthelinnebär all uthyrning av arbetskraft legaliseras (med undanlag för utövande avmyndighetsulövande uppgifter) men atl vissa krav ställs både vid etableringenoch driften av verksamhelen. (f d. ) har enoffentligrällslig lagstiftning som i vissa avseenden är mer restriktiv tilluthyrning av arbetskrafl än den i promemorian föreslagna. Ävenlidigare utarbetade förslag till EG-direktiv på områdel vilar på etl syslem medoffenlligrättsligt krav på myndighelslillslånd och konlroll avulhyrningsverksainhelen, (COM 84-159; OJ C 133/01/84). Enligt det senasteförslaget lill EG-direkliv (COM 90 228) föreslås dock en uppmjukning iförhållande lill lidigare förslag på så sätt alt verksamheten skulle kunnasläppas fri under förulsällning alt den uthyrda arbelskraften i olika avseendeninte behandlas sämre än "vanliga" arbelslagare. Delär av stor vikt för i det pågående inlegrationsarbetet, all förslagelom ny arbetsförmedlingslag så långl som möjligl kan anpassas till kommandeEG-rätt. Även om några bindande EG-beslul ännu inte har fallals ligger den nuföreslagna särregleringen av uthyrningsverksamheten väl i linje med det senasleutarbetade förslagel lill EG-direkliv på området. Mitt fiirslag:Mellan uthyraren och dennes anslällda skall finnas ell skriftligtanställningsavial som reglerar anslällningsformen saml löner och allmännaanställningsvillkor. Den normala anslällningsformen skall varatillsvidareanslällning. Vissa undantag föreslås från de möjligheter som följerenligt LAS all Iräffa tidsbegränsade anställningsavial om lidsbegränsningenföranleds av etl uthyrningsuppdrag. Vidare föreslås att en arbetstagare får,inom ramen för del enskilda uthyrningsuppdraget, ställas lill en beslällaresförfogande för en sammanhängande tid av högst . Inhyrningen måstevara föranledd av ett lillfälligl behov av arbetskraft. Genom kollektivavialfår avvikelser göras från de angivna bestämmelserna. Vidare föreslås regler somriktar sig till såväl uthyraren som beställaren, nämligen dels all enarbelslagare inte får hindras alt, om han så önskar, la anställning hosbeställaren efter uppdragels avslutande, dels att en arbetstagare som slutarsin anslällning och tar anslällning hos elt ulhyrningsförelag inte får hyrasut till sin tidigare arbelsgivare förrän förflulit frånanställningens upphörande. Promemoriansförslag: Avviker från mitt förslag enligt följande. Enligi promemorian får enlillståndshavare slälla en arbetstagare till en beställares förfogande förhögsl i sänder, dock sammanlagt högsl under två år.Genom kollektivavtal får avvikelser göras från den tidsramen. Vidare skallanställningsavtalet mellan tillslåndshavaren och de anslällda uppfylla de kravsom normall kan ställas på innehållet i etl anställningsavtal inom det eventuellayrkesområdet varvid löner och andra anslällningsvillkor inle får undersliga desom normall gäller inom branschen. Såväl lillslåndshavaren som beslällaren fårhyra ul resp. hyra in arbetskraft endast om delta föranleds av ell lillfälliglbehov av extra arbetskraft som inte lämpligen kan tillgodoses på annal säll. Remissinstanserna: Fleraremissinslanser har reagerat negalivt på promemorians förslag lilllidsbegränsning av varje enskilt uthyrningsuppdrag och anfört alt i vari fallmåste frislen göras mera generös. a. anförl all det börräcka all ulhyrningsförelagens anslällda arbelar på samma villkor som andraarbelslagare i motsvarande arbele. .40 har pekat på alt kravet alt uthyrningenskall vara föranledd av etl lillfälligl behov av extra arbetskrafl kanifrågasättas mol bakgrund av alt ulhyraren lorde ha svårl att kontrollera ellsådanl krav. .AD har även framhållit atl tillämpningsproblem kan uppslå närdel gäller kravel att löner och andra anställningsvillkor inle får understigade som normall gäller inom branschen. Skälenför mitt forslag: Enligt promemorian bör ell anlilande av ell ulhyrningsförelaglillgodose etl kortvarigt och tillfälligt behov av arbetskraft hos delinhyrande företagel. Tanken är här alt en beställare inle skall tillgodose sillsladigvarande och fortlöpande behov av arbetskraft genom alt hyra in sådanarbetskraft islällel för atl anställa denna arbelskrafl hos Mol denna bakgrundföreslås i promemorian en regel med innebörd Prop. 1990/91: 124 all enarbetstagare får ställas till en beställares förfogande isänder, dock sammanlagt högst under Ivå år och under förutsättningatt inhyrningen tillgodoser ell tillfälligt behov av exlra arbelskrafl som inlelämpligen kan tillgodoses på annal sätt. Fleraremissinslanser har reagerat negalivt på promemorians förslag i denna del.Invändningarna är av olika slag men sammanfattningsvis menar man attregleringen är för långtgående och skapar olika komplikationer vilket ledertill all branschen blir mindre effektiv med sämre service och högre kostnadersom följd. Tidsbegränsningsregeln är svår att motivera från den enskildesutgångspunkt, den är lätt atl kringgå och svår all upprätthålla förtillsynsmyndigheten. Närman diskuterar en evenluell begränsning av längden av de enskildauthyrningsuppdragen måsle man till en början slälla sig frågan vilka effekterpå det arbelsrättsliga regelsystemet en hell oreglerad in- ochulhyr-ningsverksamhet kan tänkas medföra. Detta system vilar i princip päförutsällningen all de möjligheter och rälligheler i olika avseenden som dearbetsrällsliga lagarna lillförsäkrar löntagarna och deras fackliga organisationerutövas i nära kontakt med arbetsgivaren och på den egna arbetsplatsen. Enligtmin mening föreligger en klar risk för att möjlighelen att tillgodogöra sigdessa rättigheter försvåras och urholkas om arbetslagaren under lång lid ärverksam på en annan arbetsplats än sin egen. Därför är det också viktigt all påsäll som föreslås i promemorian försöka upprätthålla principen att enbeställare inle skall lillgodose sill stadigvarande och fortlöpande behov avarbelskrafl genom all hyra in sådan arbetskrafl. Jag delar således promemoriansförslag all en förulsällning för atl anlita ell ulhyrningsförelag är atl detskall vara fråga om uppkomsten av ell kortvarigt och tillfälligt behov avarbetskraft hos beställaren. Anlitandet av ell ulhyrningsföretags tjänsterskall med andra ord för dessa speciella situationer kunna ses som ett smidigarealternativ till visslidsanställning. Närdet gäller den närmare utformningen av den i promemorian föreslagna laglextenpå denna punkt, är denna som framhållits av en del remissinstanser, inle helllyckad. Som AD påpekat saknar ulhyraren i realiteten möjlighet all avgöra ombeställarens behov är tillfälligt eller inte. Detta krav måste såledesuteslutande rikta sig mot beslällaren.