prop · GE03157 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:157 om kommunala dispensavgifter i trafikärenden Regeringenöverlämnar denna proposition till . Föredragandevid regeringssammanträdet har varit statsrådet . Stockholmden På regeringens vägnar Ipropositionen föreslås att kommunema skall ges rätt att ta ut en avgift av densom söker dispens från en del trafikföreskrifter. Avgiften skall högst motsvarakommunens genomsnittliga kostnader i den aktuella sortens ärenden. Denya reglema, som skall tas in i lagen (1978:234) om trafiknämnd, avses träda ikraft den . Somett led i en försökverksamhet har denna proposition utformats på ett nytt sätt.Den nya utformningen syftar till att vinna erfarenheter för en eventuellövergång till en ändamålsenligare utformning av regeringens förslag m. m. tillriksdagen. Detregeringen vill att skall ta ställning till redovisas i propositionenunder mbriken Årendet till , som alltså motsvarar den tidigare mbrikenHemställan. 1 1990/91. 1 Inledning Prop. Kommunstyrelseni hemställde hos regeringen om förslag tilllagstiftning för att ge kommuner möjlighet att ta ut avgifter i samband medprövning av ansökningar om dispens från föreskrifter i vägtrafikkungörelsen(1972:603, ändrad senast 1990:1211) eller terrängtrafikkungörelsen (1972:594,ändrad senast 1990:1203). Trafiknämndeni anhöll därpå att hosstat-kommunberedningen (C 1983:02) skulle anhängiggöra frågan om kommunalaavgiftsuttag för dispensbeslut inom trafiknämn-demas kompetensområde. Stat-kommunberedningenbehandlade frågan om avgifter för trafik-nämndemas verksamhet i delbetänkandet(Ds C 1984:6) Avgifter inom verksamhet. Beredningen fann att starkaskäl talade för en rätt för kommunema att ta ut avgifter på området. Den enda av remissinstansema som uttalade sig i frågandelade beredningens uppfattning. Betänkandetoch remissyttrandena har lämnats över till kommunal-lagsgmppen (C 1986:A). Men gmppenhar i sina betänkanden (Ds C 1987:5 och 1988:52) inte tagit upp frågan. Fråganom särskilda avgifter för s. k. dispensfordon har också behandlats i ett annatsammanhang. I departementspromemorian (Ds K 1987: II) Dentunga vägtrafikens kostnader berörs sålunda behovet av sådana avgifter. Detföreslås där att frågan tas upp till särskild prövning mot bakgmnd avdispensfordonens särskilt deformerande påverkan på vägar och broar. Promemorianhar behandlats i propositionen 1987/88:50 om trafikpolitiken inför 1990-talet (TU20,rskr. I propositionen anförs att kostnader för vägslitage måste beaktasvid utformningen av kilometerskatten för tunga fordon (s. 193,402). Inom har i samråd med justitie- och kommunikationsdepartementenutarbetats promemorian Avgifter för kommunaladispensbeslut enligt trafiklagstiftningen. Den finns fogad till propositionensom bilaga 1. En förteckning över remissinstansema återfinns i bilaga2. En sammanställning av remissvaren har gjorts inom ochfinns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr RSII85/85, 768/87, 91/88). Regeringenbeslutade den 28 febmari 1991 att inhämta lagrådets yttrande över ett förslag lag om ändring i lagen (1957:259) om rätt för kommun att uttaga avgift förvissa upplåtelser å allmän plats, m.m. Det till lagrådet remitteradelagförslaget redovisas i bilaga 3. Lagrådethar yttrat sig över förslaget. Lagrådets yttrande framgår avbilaga 4. Idet förslag som läggs fram har regeringen beaktat vad lagrådet har anfört.Dämtöver har i propositionen förslaget i lagrådsremissen ändrats vad gälleröverklaganden. 2 Nuvarande ordning P'"°p-'- * liksom beslut om undantag från sådana föreskrifter kani viss utsträckning meddelas av kommuner. Det sker med stöd av 147 respektive 159§vägirafikkungörelsen eller 58 respektive 67 § terrängtrafikkungörelsen. Kommunemafår t.ex. meddela lokala trafikföreskrifter om att motordrivna fordon med vissbmttovikt eller med viss bredd efler längd på fordon får föras fram på vägarsom inte är enskilda (I47§ vägtrafikkungörelsen). Kommunemafår i vissa fall även medge undantag från bl. a. gmndfö-reskriftema i 106 eller107 § vägtrafikkungörelsen om högsta tillåtna vikt och bredd på fordon (159 §). skall inom kommunen beslutas av en trafiknämnd enligt lagen(1978:234) om trafiknämnd (ändrad senast 1986:1247). Beslutom dispens fattas av en kommun när frågan gäller bara kommunens område (159§ vägirafikkungörelsen).Om fordonet skall trafikera flera kommuner inom samma län, är det den statliga väghåflningsmyndig-heten,dvs. , som meddelar dispens (I59§). 1 de fall fordonet skafltrafikera mer än ett län beslutar om undantag (159§). Polismyndighetenpå orten får meddela lokala föreskrifter, om de hör till kommunensansvarsområde och om ett kommunalt beslut inte kan avvaktas utan olägenhet.Polismyndigheten får i så fall också medge undantag från sådana föreskrifter(147§ fjärde stycket respektive I59§ tredje stycket vägtrafikkungörelsen). Ocksålänsstyrelsema och trafiksäkerhetsverket får medge undantag från vägtrafikkungörelseneller terrängtrafikkungörelsen. får t.ex. meddela undantag frånföreskrifter enligt 147§ andra stycket vägirafikkungörelsen om transport avfarligt gods. Deolika statliga myndighetemas dispensbeslut är med ett par undantag avgiftsbelagdaenligt expeditionskungörelsen (1964:618, ändrad senast 1990:1250). Undantagenavser dispens från dels parkeringsföreskrifter, dels tillfälligabelastningsföreskrifter för en viss väg på gmnd av t.ex. tjällossning. Fördispensansökningar som prövas av trafiksäkerhetsverket betalas avgifter enligtförordningen (1972:648) med taxa för trafiksäkerhetsverket (ändrad senast1991:38). fl 1990/91. 1 saml Nr 157 3. l Kommunala avgifter i ärenden om dispens enligttrafiklagstiftningen Regeringensförslag: Kommunema skall ges rätt att av sökandena ta ut avgifter i sådanaärenden om undantag från föreskrifter om trafik på väg efler i terräng somregeringen med stöd av 2 § lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifterom trafik, transporter och kommunikationer har bemyndigat dem att pröva.Avgifterna skall få tas ut i förskoU. Promemoriansförslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinramot det. Skälenför regeringens förslag: Dispensprövningar förorsakar kommunerna inteobetydliga kostnader. Men det saknas författningsstöd för en avgiftsbeläggningav dispensärenden som handläggs av en kommun. Trafiknämndeni har till sin framstäflning i detta ärende fogat enutredning som visar på de kostnader som är förenade med dispensgivningen.Enligt denna utredning kan en hållfasthetsberäkning för dispensansökan när detgäller bestämmelser om fordons maximivikt t. ex. uppgå till med en genomsniUskostnadpå per ärende priser. Undersenare år har diskussionen om avgifternas roll i den kommunala ekonomin varitlivlig. Kommunema finansierar av sin verksamhetmed avgifter. För landstingens del är andelen . Avgifter inom detsociala området samt olika kultur- och fritidsaktiviteter täcker endasten mindre del av kostnaderna. Inom tekniska områden såsom vatten- ochavloppsverksamhet, energiproduktion och renhållning eftersträvas däremot oftafull kostnadstäckning. Iarbetet med att förnya och utveckla den offentliga verksamheten hårdeekonomiska frågorna en gmndläggande betydelse, inte minst med hänsyn till denya krav som ställs på den offentliga sektorn. Det finns en klar strävanatt ge avgifterna en större betydelse som finansieringskälla. För deua talar bl.a.önskemålet att undvika skattehöjningar och att sträva efter atl varjeverksamhet skall bära sina egna kostnader. Kommunernabör därför i likhet med t. ex. ges rätt att ta ut avgifter avsökandena i ärenden angående undantag från sådana föreskrifter om trafik påväg eller i terräng som kommunema får pröva med stöd av väg- eller terrängtrafikkungörelserna. Kommunernakan därigenom få en del av sina kostnader för dispensprövningen täckta. Pådet statliga området har godkänt nya riktlinjer för utformningen avavgifter i enlighet med regeringens förslag i prop. 1989/90:138 om ansöknings-och expeditionsavgifter vid statliga myndigheter (FiU 38, rskr.289).Riktlinjerna innebär bl. a. att principen om full kostnadstäck- ning bör sättas somekonomiskt mål, att avgifter för tillslåndsärenden tas ut i form avansökningsavgifter i stället för expeditionsavgifter och att gällandeavgiftsfrihet för bl. a. staten och kommunema slopas eller starkt begränsas. I likhet med vad som avsesgälla på det statliga området bör kommunerna få ta ut en avgift av sökandennär en ansökan görs i stället för vid expediering av beslutet. Frånkostnadssynpunkt saknar nämligen utgången av prövningen betydelse. En ansökansom avslås drar i regel lika stora handläggningskostnader som ettbifallsbeslut. 3.2 Vem skall bestämma avgiftemas storlek? Regeringensförslag: Kommunema skall bestämma avgiftemas storlek. Gmndemaför beräkning av avgifterna skafl anges i en taxa som beslutas avkommunfullmäktige. Avgifternafår inte vara högre än kommunens genomsnittliga kostnader i ärenden av det slagsom avgiften gäller. Promemoriansförslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna:En majoritet av remissinstansema stöder promemorians förslag. Trafiksäkerhetsverketär emellertid tveksamt till att varje kommun får fastställa avgiftens storlek.Verket anser att avgiftemas storlek bör bestämmas av regeringen för att uppnålikformighet med statliga myndigheters dispensprövningsavgifter. Fleraremissinstanser, däribland trafiksäkerhetsverket, ,och , anser att en samordning börgöras av avgiftsbeloppens storlek i fråga om avgifter som tas ut av statliga myndighetemaoch de som tas ut av kommunema. ,, och anser attdispensavgiftens storlek bör anpassas efter det bötesbelopp som gäller föröverträdelse av den bestämmelse i vägtrafik-kungörelsen som dispens kan lämnasför, eftersom det ini. kan uteslutas att den situationen uppstår att den mindrenogräknade avstår från möjligheten att söka dispens och i stället medvetetkalkylerar med riskema för böter. Några remissinstanser anser med hänsyn tillskillnaden i arbetsinsats mellan olika typer av ärenden att olika avgifter ut för enkla respektive komplicerade fall. anser vidareatt statliga myndigheter bör undantas från skyldigheten att betala avgift tillkommunerna. Skälenför regeringens förslag: När det gäller frågan om vem som skall bestämma avgiftemaför ett ärende om dispens, finns det två altemativ. Detena alternativet är att regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter omavgiftemas storlek. Det andra är att kommunema själva får bestämma avgiftemasstorlek. Ettskäl för det törsta altemativet är att man därigenom skulle kunna säkerställaatt avgiftema anpassas till vad som gäller i fråga om motsvarande statligaavgifter. Som fömt har redovisatshar godkänt nya riktlinjer för det statliga avgiftsområdet. Dessainnebär bl.a. att principen om full kostnadstäckning sätts som ekonomiskt mål.Till gmnd för avgiftssättningen skall det finnas schabloner baserade på engenomsnittlig handläggningstid för olika ärendetyper. Dessa schabloner börsedan bilda underlag för saktaxor, dvs. en fast taxa för varje ärendetyp. Kommunallagen (1977:179,ändrad senast 1990:787) innehåller inga särskilda regler om avgifter. Irättspraxis har dock den s. k. självkostnadsprincipen utbildats. Den innebäratt kommunerna inte får ta ut en högre avgift än som motsvarar kommunens egnakostnader för den prestation som avgiften avser. Regeringen har i prop.1990/91:117 om en ny kommunallag gjort bedömningen att självkostnadsprincipeninte bör skrivas in i den nya lagen eftersom principens närmare innebörd ochgränser övervägs av en särskild utredare (1990:09). Den genomsnittligahandläggningskostnaden hos en kommun i ett dispensärende torde rimligtvis intebli högre än motsvarande kostnad hos en statlig myndighet. Det finns därförenligt regeringens mening inte anledning att befara att de kommunalaavgifterna kommer att skilja sig i någon avsevärd utsträckning från motsvarandestatliga avgifter, när det nya statliga avgiftssystemet är i kraft. Med hänsyn till dessaomständigheter samt till den kommunala självstyrelsens princip anserregeringen att kommunerna själva bör få bestämma avgifternas storlek, liksomockså i vilken utsträckning avgifter skall tas ut. Några remissinstanserframhåller att dispensavgifterna bör bestämmas med hänsyn till de bötesbeloppsom gäller för överträdelser av den trafikföreskrift som dispensen avser.Enligt vår bedömning får man utgå från att kommunema inom ramen för dengenomsnittliga kostnaden även beaktar sådana faktorer vid bestämmande avavgiftemas storlek. I likhet med vad som äravsett att gälla på det statliga avgiftsområdet, anser vi att staten eller kommunemainte bör vara befriade från avgiftsskyldighet. 3.3 Överklagande av avgiftsbeslut Regeringensförslag: En kommuns beslut om avgift i ett dispensärende skall kunnaöverklagas hos kammarrätten. Promemoriansförslag: Avviker från regeringens förslag. Bedömningen i promemorian var attavgiftsbeslutet fick anses som en del av beslutet i dispensärendet och att detdärför inte behövdes någon särskild föreskrift om överklagande av entrafiknämnds beslut om avgifter. , som är den enda remissinstans somhar tagit ställning i denna fråga, avstyrker förslaget i promemorian. a. att det är tveksamt om trafiknämndens beslut att ta ut avgifter iett dispensärende kan anses utgöra ett led i själva dispensprövningen. Enligtkommunen kommer trafiknämnden i avgiftsfrågan att tillämpa hek andraföreskrifter än de som har med trafiken att skaffa, nämligen avkommunfullmäktige antagna gmnder för avgiftsuttaget. beslut omavgiftsuttag i det enskilda fallet bör därför enligt kommunen överklagas genomkommunalbesvär och inte genom förvaltningsbesvär. Skälenför regeringens förslag: Regeringen finner för sin del att en trafiknämndsbeslut om att ta ut avgift i ett ärende om undantag från föreskrifter om trafikpå väg eller i terräng inte kan anses utgöra ett led i dispensprövningen.Kommunens beslut om avgift kan således inte anses vara omfattade av reglema omöverklagande i 4 § lagen om trafiknämnd. Därförbör en uttrycklig regel ges om att en kommuns beslut om avgift i ettdispensärende får överklagas. Medhänsyn till avgiftsbeslutets art bör det ske genom förvaltningsbesvär.Eftersom beslutet rör en avgift som en enskild skall betala, bör beslutet få överklagashos domstol, lämpligen på samma sätt som i kommunalbesvärsmål hoskammarrätten. För att underlätta en prejudikatbildning läggs här tillskillnad mot vad som föreslogs i lagrådsremissen inte fram något förslag om fullföljdsförbudfrån kammarrätt. Inteheller föreslår regeringen nu att skall fungera som en instansmellan kommunen och kammarrätten. Kommunfullmäktigesbeslut om gmndema för beräkning av dispensavgifterna bör i likhet med vadsom i allmänhet gäller för fullmäktiges beslut få överklagas genomkommunalbesvär. Det behövs ingen särskild regel om det. Regeringensförslag: Rätten för kommunema att ta ut en avgift i ärenden om undantag frånvissa regler i vägirafikkungörelsen och terrängtrafikkungörelsen skall reglerasi lagen om trafiknämnd. Promemoriansförslag: I promemorian föreslogs att reglema skulle tas in i lagen (1957:259)om rätt för kommun att uttaga avgift för vissa upplåtelser å allmän plats, m. m. Remissinstanserna:Endast en remissinstans har yttrat sig över promemorians förslag omförfattningsteknisk lösning, nämligen kammarrätten i . Kammarrättenanser att en placering av en bestämmelse i lagen om rätt för kommun att uttagaavgift för vissa upplåtelser å allmän plats inte är lämplig, eftersom någotegentligt samband mellan de avgifter som avses i den lagen och de aktuella avgiftemainte föreligger. Lagrådet:Lagrådets förslag överensstämmer med regeringens. Skälenför regeringens förslag: Lagrådel har framhållit att den inledande bestämmelseni lagen om trafiknämnd är gmnden för trafiknämnderaas t2 1990/91. 1 saml Nr 157 behörighet att pröva justde ärenden som enligt förslaget skall kunna Prop. 1990/91; 157 avgiftsbeläggas.Enligt lagrådet hör regler om att avgifter för prövningen får tas ut naturligtsamman med den bestämmelsen. Regeringen kan instämma i lagrådets uppfattning. Regeringensbedömning: Förslaget att en kommuns beslut om avgift skall få överklagas börkunna genomföras inom ramen för befintliga resurser. Promemoriansförslag: Promemorian innehåller inte några synpunkter på kostnadema. Remissinstansernahar inte berört kostnadsfrågan. Skälenför regeringens bedömning: Regeringens förslag innebär att kammarrätterna fåren ny ärendegmpp. Eftersomavgiftema skall tas ut enligt en taxa som kommunfullmäktige har beslutat,saknas det anledning att befara att avgiftsbesluten kommer att överklagas inågon större omfattning. Under alla omständigheter kommer ärendena att varaenkla att avgöra. Den nya uppgiften bör därför kunna handhas inom ramen förbefintliga resurser hos varje enskild kammarrätt och hos regeringsrätten. 1enlighet med vad som har anförts har inom upprättatsförslag till lagom ändring i lagen (1978:234) om trafiknämnd. attriksdagen antar förslaget till lag om ändring i lagen (1978:234) omtrafiknämnd. 6Propositionens lagförslag p- - ' Lag omändring i lagen (1978:234) om trafiknämnd Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1978:234) om trafiknämnd deb att nuvarande 4 §skall betecknas 6 §, delsatt det i lagen skall införas två nya paragrafer, 4 och 5 §§, av följande lydelse,dels att den nya 6 § skall ha följande lydelse. 4§ I sådana ärenden omundantag från föreskrifter om trafik på väg eller i terräng som avses i I §andra stycket får trafiknämnden ta ut avgifter av sökandena. 5§ Grunderna förberäkningen av avgifter enligt 4§ skaU anges i en taxa som beslutas avkommunfullmäktige. En avgift fär inte vara högre än kommunens genomsnittliga kostnader iärenden av det slag som avgiften gäller Avgifterna får tas ut i förskott. beslut enligt I § får överklagas hos . Länsstyrelsensbeslut får överklagas hos trafiksäkerhetsverket. Verkets beslut i ärendet fårinte överklagas. Vägverketoch polismyndighetema får överklaga trafiknämndens eller beslutenligt I §. Regeringenfår föreskriva om inskränkningar i rätten att överklaga beslut enligt I §. En trafiknämnds beslut enligt 4 § får överklagas hos kammarrätten. Dennalag träder i kraft och gäller ärenden där ansökan har gjortsefter ikraftträdandet. Bilagal Prop.1990/91:157 Rättsenheten Dnr RS 1185/85, 768/87,91/88 Avgifter för kommunala dispensbeslut enligt trafiklagstiftningen Idenna promemoria föreslås att kommunema ges rätt att ta ut en avgift för beslutom undantag från vissa regler i vägtrafikkungörelsen (1972:603) och terrängtrafikkungörelsen(1972:594). En bestämmelse härom föreslås i lagen (1957:259) om rätt för kommunatt uttaga avgift för vissa upplåtelser å allmän plats, m. m. Promemorianhar utarbetats inom i samråd med justitie- ochkommunikationsdepartementen. Lag om ändring i lagen (1957:259) om rätt för kommun att uttagaavgift för vissa upplåtelser å allmän plats, m. m. Härigenomföreskrivs att det i lagen (1957:259) om rätt för kommun att uttaga avgift förvissa upplåtelser å allmän plats, m. m. skall införas en ny paragraf 3 §, avföljande lydelse. 3 § Kommuner får ta ut avgifter från sökandena i sådana ärenden om undantagfrån föreskrifter om trafik på väg eller i terräng som regeringen harbemyndigat kommunema att pröva. Avgifternafår tas ut med högst det belopp som motsvarar kommunens genomsnittliga kostnadför åtgärdema. Gmndemaför beräkning av avgiftema skall anges i en taxa som beslutas avkommunfullmäktige. Avgifternatas ut av sökandena och får tas ut i förskott. Dennalag träder i kraft den . Den28 hemställde kommunstyrelsen i hos regeringen om förslag till lagstiftning för att ge även kommuner möjlighet att ta ut avgifter i samband med prövning av ansökningar om dispens från bestämmelserna i vägirafikkungörelsen, terrängtrafikkungörelsen och från lokala trafikföreskrifter. I en skrivelse den I febmari1984 anhöll trafiknämnden i Prop. 1990/91; 157 kommun attcivildepartementet hos stat-kommunberedningen (C 1983:02) skulle anhängiggörafrågan om kommunala avgiftsuttag för dispensbeslut inom trafiknämndemaskompetensområde. Stat-kommunberedningen behandlade frågan om avgifter förtrafiknämndernas verksamhet i delbetänkandet (Ds C 1984:6) Avgifter inomkommunal verksamhet. Beredningen fann att starka skäl talade för en rätt för kommunemaatt ta ut avgifter på området. Den enda av remissinstansema som uttalade sig i frågan,nämligen i , delade beredningens uppfattning. Betänkandetoch remissyttrandena häröver har lämnats över till kom-munallagsgmppen (C1986:A). Gmppen har i sina betänkanden (Ds C 1987:5; Ds 1988:52 och 53) dockinte särskilt tagit upp frågan om avgifter för trafiknämndernas verksamhet. Underärendets fortsatta beredning i har synpunkter under handinhämtats från . Verket har därvid bl. a. betonat att det är av viktatt de avgifter som skall tas ut av statliga och kommunala organ inte skiljersig alltför mycket i storlek. Väg-och terrängtrafikföreskrifter liksom undantag från sådana föreskrifter meddelasi viss utsträckning av kommuner. Det sker med stöd av 147 respektive 159 § vägirafikkungörelsen(1972:603, ändrad senast 1989:670, VTK) eller 58 respektive 67 § terrängtrafikkungörelsen(1972:594, ändrad senast 1988:458, TTK). Det rör sig inte bara om lokala föreskrifter,utan också om allmänna trafikbestämmelser. Omregeringen har bemyndigat kommunen att meddela föreskrifter om trafik på vägeller i terräng, skall denna uppgift inom kommunen has om hand av entrafiknämnd enligt lagen (1978:234) om trafiknämnd (ändrad senast 1986:1247). Polismyndighetenfår enligt VTK och TTK meddela lokala föreskrifter och undantag från sädanaföreskrifter, om de hör till kommunens ansvarsområde och om ett kommunaltbeslut inte kan avvaktas utan olägenhet. Också andra statliga myndigheter , väghållningsmyndigheten, trafiksäkerhetsverket (TSV) ochvägverket får medge undantag från bestämmelserna i och TTK. I vilkenomfattning myndigheterna har "dispensbemyndigande" framgår avrespektive författning. När det gäller beslut om dispens som rör fordons vikteller storlek beslutar kommunen när frågan endast gäller kommunens område. Ombeslutet rör flera kommuner inom samma län är det den statliga väghåflningsmyndigheten,dvs. , som får besluta. I det fall dispensbeslutet rör mer änett län är det som beslutar. Destatliga myndigheternas dispensbeslut är med ett par undantag av giftsbelagda enligt expeditionskungörelsen (1964:618, ändrad senast 1989:563). Undantagen avser dispens från dels parkeringsföreskrifter, dels ' * tillfälligabelastningsföreskrifter för en viss väg på gmnd av t.ex. tjälloss- Prop.1990/91: 157 ning. Fördispensansökningar som prövas av TSV utgår avgifter enligt förordningen(1972:648, ändrad senast 1988:1178) med taxa för trafiksäkerhetsverket.Dispensavgiften enligt expeditionskungörelsen är . Detfinns inte något författningsstöd för en motsvarande avgiftsbeläggning avdispensbeslut som fattas av en kommun. Stockholmskommunstyrelses framställning avser en möjlighet för kommunerna att ta ut enavgift för dispensbeslut på samma sätt som de statliga myndigheterna.Stockholms gatukontors hemställan innehåller en utredning som visar på dekostnader som är förenade med dispensgivningen. Enhållfasthetsberäkning för dispensansökan när det gäller bestämmelser omfordons maximivikt kan enligt t. ex. uppgå till med ensnittkostnad på per ärende priser. Gatukontoretföreslår en fast avgift för att täcka en del av utredningskostnaderna på 500kr med möjlighet till halvering i enklare fall, t.ex. om saken gällerförlängning av tidigare dispens. Det framhålls att sökanden gör enekonomisk vinst genom sin dispens. Detskall här noteras att en fråga om särskilda avgifter för s. k. dispensfordonhar behandlats i ett annat sammanhang. I departementspromemorian (Ds K 1987: II) Den tunga vägtrafikens kostnader berörs sålunda behovet av sådanaavgifter. Det föreslås där att frågan tas upp till särskild prövning mot bakgmndav dispensfordonens särskilt deformerande påverkan på vägar och broar.Promemorian har behandlats i prop. 1987/88:50 om trafikpolitiken inför1990-talet (TU20, rskr.