prop · GE03123 · 1990-12-31 00:00:00 — anser alt frågan om ett generellt förbud bör övervägasnärmare. Bl.a. riksåklagaren ifrågasätter om inte även innehav av melallsökarebör förbjudas. Skälen tör mitt förslag: får metallsökaie intemedföras på fasla fornlämningar annal än vid färd på sådan väg som är upplåtenför allmänheten (18 §). Metallsökare får vidare inte användas inom Gotlandslän eller inom och kommuner i län eller inomområde där fornfynd av det slag som skall hembjudas lill staten har pålräffats(19 §). Vissa undanlag finns dock, metallsökare får sålunda användas i militärverksamhet och för all yrkesmässigt söka efter annat än fornfynd. Metallsökarefår vidare medföras och användas vid undersökningar av fornlämningar eller plat.serdär fornfynd har påträffats om undersökningen utförs avriksantikvarieämbetet eller av någon annan efter medgivande av länsstyrelsen.Vidare kan i annal fall ge lillslånd lill all medföra ochanvända melallsökare (20 8). 1984/85:128 s. 12 ff. diskuterade jag om ettförbud att medföra metallsökare på plats där fornfynd tidigare påträffatsskulle införas. Jag kom dock fram till alt detta skulle vara ell för stortingripande. lersom dessa platser inte finns utmärkta vare sig inaturen eller på den Prop. 1990/91:123 ekonomiska kartan och inte heller finnsi offrciella regisler skulle det inte gå att efterleva ell sådant förbud. Elt gener'clltförbud atl använda metallsökare inom infördes dock. Motiven fördetta var (len särskilda fyndtätheten inom och del akula hotel molde över hela ön utspridda arkeologiska fyndplatserna. fannsdel bara enstaka rapporter om att metall.sökare hade använts på andra håll i landelför all söka efter fornfynd. Av riksanlikvarieämbelets skrivelse framgår alt det numeraförekommer på flera håll i landet elt mer eller mindre planmässigt sökandeefter fornfynd, främst i ft)rm av metallföremål. Metallsökarna har tekniskt förbältrals.Vissa är försedda med särskiljningsfunktion, dvs. ger utslag endasl för ädelmetaller.Med hänsyn till den allvarliga vändningen .som utvecklingen har tagit an.scrjag det nödvändigt att ulvidga användningsförbudet för metall.sökare.Riksdagen har redan beslulal alt användningsförbudet skall omfalta ävenBorgholms och kommuner i län. Del planmässiga sökandet efterfornfynd förekommer tiock även på anilra fornfyndläla platser. ,, och är exempel på områden som är särskillfornfyndtäta. All avgränsa vissa områden av landet som .särskilt skyddsvärdamed hänsyn till deras fornminnen är dock svårl alt göra. Det är också svårt att- ulifrån del kända fynd- och fornlämningsmalcrialel - peka ul någol särskillområde i landel som inte skulle vara begärligt för plundrare. På grund häravföreslår jag att användningsförbudel skall omfatta hela landet. Lik.som bör vissa generella undantag från användningsförbudelkunna medges. Enligt min mening kan dock undantagen begränsas. De befintliga undaniagengäller militär verksamhel och yrkesmässig användning för alt söka efler annalän fornfynd. Del generella undanlagel för all yrkesverksamhet rimmar inte medriksdagens uttalade önskan om effektiva åtgärder mol skalllelning. Undanlageti den nuvarande omfattningen medger en tämligen vid användning av metall.sökarei markerna genom all all yrkesmässig användning, t.ex. för alla jord- ochskogsbrukare, är tillåten. Jag föreslår att de generella undantagen framdelesfår gälla enbart samt för militär verksamhet och myndighelersverksamhel i övrigl. Varken militären eller civila myndigheter har dock rällalt med stöd av undantagen söka efler fornfynd. Elt speciellt undanlag både från användningsförbudel ochfrån det existerande förbudet atl över huvud tagel medföra melallsökare påfasta fornlämningar bör givetvis - liksom - finnas för undersökningarav fornlämningar och plalser där fornfynd har påträffats som utförsav rik.sanlikvarieämbelet eller någon som fått medgivande av länsslyrelsen attgöra .sådan undersökning. Undantag från förbudet att medföra melallsökare bör ävengälla för militär verk.samhel. Skälet lill detta undanlag är alt del fmns fastafornlämningar inom militära skjutfält och del måsle självfallet finnas möjlig- hel atlanvända metallsökare över hela skjulfället för att leta efter blind- Prop.1990/91:123 gångare eller dyl. Detta innebär inte alt del skulle vara hell frillall använda metallsökare i militär verksamhet. Undantaget gäller endasl i denmån användningen är motiverad av verksamhetens arl. Liinsstyrelsen kan lämna tillstånd till attmedföra och använda metallsökare även i andra fall. Denna dispensmöjlighelanser jag skall kvarstå. Liinsstyrelsen bör dock vara iclalivi restriktiv med atlge tillstånd både i fall där yrkesmässiga behov åberopas och i andra fall.Bedömningen bör grundas bl.a. på vilka arkeologiska intres.sen som föreliggerinom det område som tillstånd söks för. Ett exempel på fall där disj)ens från förbudelalt använda melallsökare kan bli aktuellt är mi-neralprospcktcring där melallsökareibland är ett viktigt hjälpmedel. Del är dock vikligt alt dispens endaslmeddelas när det av omsländighelerna framgår atl den sökande är en seriös prospcklör.l-iämsl gäller detta de yrkesmässiga prospektörerna, vilka är ganska få tillantalet. Det gäller här de stora gruvbolagen eller prospcktcringsbolag somarbetar för deras räkning. Dispensen bör i sådana fall ges till föietagei, varsledning får bära ansvaret för hur de anställda agerar. Fn annan större gruppär de som deltar i den av samhället organiserade s.k. mincraljak-ten. Personersom har deltagit i mineraljaklen har då i allmän-hel skickat inmineralprover till organisatören av mineraljakten och finns därmed registreradehos denne och får därmed anses vara seriösa prospcklörer. Del bör i de härfallen vara förhållandevis enkell för länsslyrelsen alt göra prövningen om endispens skall kunna utfärdas. Del bör också noteras atl mineraljakten förnärvarande endasl arrangeras i och Bergslagen samt all uppgifterna omplundring av lorn-minnen med hjälp av melallsökare har avsett andra dclai-av l;in-det. Andra fall där dispens från både förbudel all medföra och löibuilclall använda metallsökaie kan bli aktuellt är för personer som önskar jö-rabegränsade undersökningar i samarbele med de arkeologiska organen. Genom dispensmöjlighetcnkan vidare medge att en jordbrukare får använda melallsökare på sinmark, om del finns ett rimligt skäl lill en sådan användning. Bl.a. riksåklagaren har ifrågasatt om inle innehav avmetallsökare skall förbjudas. Jag har övervägt frågan men funnit att detta intebör ske. Elt sådant förbud skulle medföra behov av ett inlö.scnförfarande ochett dispensförfarande för dem som innehar sådana apparater. Jag anser alldetta skulle medföra onödigt byråkratiskt krångel och framför allt koslnadersom ännu inle framstår som påkallade. All den legala användningen inskränks på de sätt som jaghar föreslagil innebär att hobbybruk av melallsökare inte längre blir tillåtel. f)e reella möjligheterna för de rätlsvåidandcmyndigheterna att ingripa mol den användning av melallsökare som innebär elthot mot fasla fornlämningar och fornfynd skulle sålunda beskäras avsevärt om etlså allmänt bruk av metallsökare vore tillåtet. Med hänsyn lill behovet allvärna de fasta fornlämningarna och fornfynden får intresset all använda metall.sökareför hobbybruk stå tillbaka. 2.4 Beslut om vem som skall utföra arkeologiska undersökningar m.m. Mitt förslag: I kulturminneslagen införs en uttryckligföreskrift om all det är som, i samband med alt den beslutar alten särskild utredning, en arkeologisk förundersökning eller en särskildundersökning skall ulföras, också skall ulse den som skall utföra utredningenresp. Skälen fSr mitt förslag: Frågan om vilken myndighet somskall besluta vem som skall utföra en arkeologisk förundersökning har varitföremål för regeringens prövning i några fall. Regeringen har härvid uttalat,alt det får an.ses åligga att besluta vem som skall utföra undersökningen.Skälet till detta är att det är länsslyrel.scn som beslutar om undersökningenoch som har ansvar för all den blir utförd på etl sätt som är objektivt ochvetenskapligt korrekt. För all skall kunna la ansvar för all ulredningen/undeisökningenblir rikligt utförd måsle det åligga den att avgöra vem som skall utförautredningen/undersökningen. annat skäl till all länsslyrelsen skall ulseden som skall ulföra utredningen/undersökningen är alt utredningen/undersökningenmåste ulföras av en person eller institution som inte står i ett .sådantberoendeförhållande lill byggherren all utredningens/undersökningens objcktiviielkan sältas ifråga. Jag anser all det finns skäl atl låta della förhållandeframgå direkt av lagen och föreslår därför alt lagtexten skall ändras så altdet i 11 och 13 §§ stadgas att det är länsslyrelsen som i sina beslul skallange vem som skall utföra en särskild utredning, en arkeologisk förundersökningresp. en särskild undersökning. I enlighet med det anförda har inom ulbildningsdeparlemenletupprättals förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kullurminnen m.m. Lagförslaget har granskals av lagrådet. 4Specialmotivering Prop- i990/9i:i23 Lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Om det behövs en särskild utredning för att ta reda på omen fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag som innef>är attett större markområde tas i anspråk, skall kostnaden för utredningen betalas avföretagaren. Som sådan exploatering räknas t.ex. anläggande av ullmän väg,större enskild väg, järnväg, flygfält, anläggning för energiförsörjning,större vattenföretag och mer omfattande byggande för bostads-, industri- eller handelsändamål. Beslut om särskild utredning fattas av . Länsstyrelsenskall i beslutet ange vem som skall utföra utredningen. Som villkor för tillstånd enligt 12 § får länsstyrelsenställa upp skäliga krav på särskild undersökning för att dokumentera fornlämningeneller särskilda åtgärder fiir att bevara den. I beslutet om tillstånd skallsåvitt möjligt anges den kostnad som åtgärderna t>cräknas medföra. innan prövar en ansökan enligt 12 §, får denbesluta om en arkeologisk förundersökning av fornlämningen, om det behövs föratt få etl tillfredsställande underlag för prövningen eller för att bedöma behovetav att ställa krav på särskild undersökning. skall i beslutet om arkeologiskförundersökning eller särskild undersökning ange vem som skall utföraundersökningen. Ändringarna i dessa paragrafer har behandlats i denallmänna motiveringen avsnitt 2.4. Apparat som kan användas för att på elektronisk väg spårametallföremål under markytan (metallsökare) får inte användas om inte annat angesi 19 eller 20 §. Metallsökare får inte heller medföras på fasta fornlämningarannat än vid färd på sådan väg som är upplåten för allmänheten, om inte annatanges i 19 eller 20 §. I första stycket ges först en definition av vad som är en melallsökarei denna lags mening. Denna definition är oförändrad sedan förbudet mol 2 1990/91. Vidare innefattar styckel elt generellt förbud mol Prop.1990/91:123 att använda metallsökare. Delta förbud är nyll såtillvida atl detnu har utvidgats till att gälla hela landet. Från della förbud finns det fleraundanlag vilka framgår av 19 och 20 §§. 1 andra styckel finns etl förbud all medföra melallsökarepå fasla fornlämningar. Delta förbud är oförändrat. Undanlag kan göras ävenfrån della förbud, vilket framgår av 19 och 20 S§. Förbudet i 18 § att medföra och använda metallsökare gällerinte riksah-tikvarieäml>etet. Utan hinder av förbudet i 18 § får mctallsökare modlörasoch användas i militär verksamhet fÖr att söka efter annat än fornfynd. Vidare får utan hinder av vad som sägs i 18 § förstastycket metallsökare användas i myndigheters verksamhet tor att söka eflerannat än fornfynd. I denna paragraf ges vissa generella undanlag frånförbuden i 18 §. Den har utformats i enlighet med vad lagrådet har förordat. I första stycket undantas riksanlikvarieämbelet från förbudelalt medföra och använda melallsökare. Detta är naturligt i och med all riksanlikvarieämbeletär den myndighet som har överinseendet över kulturminnesvården inom landel ochhar behov av atl kunna använda melallsökare dels vid undersökningar av fasla fornlämningaroch plalser där fornfynd har påträffats, dels ock på andra plalser förall l.ex. undersöka ev. förekomsl av fornfynd. Undantaget i andra slyckel avser rätt att medföra ochanvända metallsökare i mililär verksamhel. I gällande bestämmelser finns del ellundanlag från förbudet atl använda melallsökare avseende militär verksamhel. Undanlagelhar nu ändrals så all del även är lillålel all medföra melalLsökare på fasla fornlämningar.Om det l.ex. finns fasla fornlämningar inom mililära skjutfäll fårmetallsökare medföras och användas där. Användningsområdet begrän.sas genom alldel i bestämmelsen sägs alt metallsökare får användas i militär verksamhel förall söka efter annat än fornfynd. Metall.sökare får alltså i sådan verksamhetanvändas för all söka efter t.ex. minor men inle för alt söka efler fornfynd. Undanlagel i tredje slyckel avser myndigheters användningav melallsökare för all söka efler annat än fornfynd. Undanlagel avser inte förbudelall medföra melallsökare på fasla fornlämningar. Del förbudel gäller allt.såandra myndigheter än rik.sanlikvarieämbelet och sådana som inte faller underundanlaget för militär verksamhet i paragrafens andra stycke. Undanlaget i iredjestycket innebär en inskränkning i förhållande till vad som har gälltdå all yrkesmässig användning av metallsökare har varit tillåten. Genom undanlagelkan alla myndigheter .som behöver använda metall.sökare göra det. Om del inågot fall skulle vara så all en myndighel behöver använda en metall.sökare |)åen fast ft)rn- lämningkan den söka tillstånd till detta hos , vilkel fram- Prop.1990/91:123 går av 20 §. Utan hinder av 18 § får mctallsökare medföras och användasvid sådana undersökningar av fasta fornlämningar eller platser där fornfynd harpåträffats som efler medgivande av utförs av någon annan änriksantikvarieämbetet. får även i annat fall lämna tillstånd attmedföra och använda metallsökare, om skäl därtill föreligger. Denna paragraf motsvarar delvis vad som stadgas i 20§ andra stycket. Paragrafen har med en redaktionell ändring, ulformals i enlighelmed vad lagrådet har förordat. A\ första Slyckel framgår alt om länsslyrelsen har gellnågon lillslånd all utföra en undersökning av en fasl fornlämning eller en plalsdär fornfynd lidigare har pålräffats så har denne rätt all medföra och användametallsökare vid undersökningen. Av andra stycket framgår att länsslyrelsen, även i andrafall än som avses i förslå stycket, kan ge tillstånd till alt både medförametallsökare på fa.sla fornlämningar och använda mctallsökare. Det bör påpekas atllänsstyrelsen kan begränsa sill tillstånd på olika säll, t.ex. till att gällabara användande av metallsökare inom etl visst område. Iet får anses åligga länsslyrelsenatt bedöma vilken typ av tillstånd som sökanden har behov av att få. Tillståndfår lämnas endast om skäl därtill föreligger. Härav följer all en prövningalltid skall ske innan dispensen ges. Prövningen kommer, som har framhållits iden allmänna motiveringen avsnitt 2.3, bli olika i olika delar av landet medhänsyn till hur slor fornfynd-tätheten är i området. Till böter eller fiingelse döms för fornminnesbrottden som av uppsåt eller oaktsamhet 1.tillägnarsig eller eljest förvärvar, gömmer, skadar, ändrar eller avyttrar föremål somenligt 4 § skall tillfalla stålen eller hembjudas till staten eller 2.olovligenrubbar, tar bort, gräver ut, täcker över eller genom bebyggelse, planteringeller på annat sätt ändrar eller skadar en fast fornlämning. Om brott som avses i första stycket har begåtts uppsåtligenoch är alt anse som grovt döms för grovt fornminnesbrott till fängelse . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskill beaktas om gärningsmannenhar använt särskild utrustning eller annars visat särskild förslagenhet, omgärningen utförts vanemässigi, avsett fornfynd av större värdeeller omfattning eller medfört en omfattande förstörelse av ett Prop.1990/91:123 fornminne. För försök eller förberedelse till grovt fornminnesbrottdöms till ansvar enligt 23 kap. . I denna paragraf har de allvarligare brotten mot beslämmelsernai 2 kap. kulturminneslagen förts samman. Paragrafen har utformats i enlighetmed vad lagrådet har förordat. Första stycket punkiertia 1 och 2 avser gärningar som i alltväsentligt är straffbelagda. Straffmaximum för normalbrott har inleändrals ulan är böter eller fängelse i högsl . Brottet har dock fållen egen benämning, fornminnesbrott. Till skillnad från sägs detuttryckligen all även den som tillägnar sig etl fornfynd kan slraffas. I förslå slyckel punkten 1 behandlas olovliga förfarandenmed fornfynd. De fornfynd som del gäller är sådana som skall lillfalla staten,dvs. som hittas i eller vid en fast fornlämning och som har samband med denna,eller sådana föremål som skall hembjudas till staten, dvs. föremål som hittaspå andra ställen än vad som sagts ovan och som helt eller delvis beslår avguld, silver, koppar, brons eller annan legering med koppar eller fornfynd .sombestår av två eller flera föremål som kan antas ha blivit nedlagdatillsammans. finligt denna punkl kan den som tillägnar sig fornfynd slraffas.Fråga uppkommer här om inlc den .som har tillägnat sig ett fornfynd ocksåskulle kunna dömas för stöld. Defrnilionen av fornfynd (3 §) innebär dock bl.a.all del är fråga om ell föremål som när det hittas är utan ägare. Även omfyndel skall tillfalla staten, kan del ifrågasättas om upphitiaren gör sigskyldig till etl olovligt laganile när han för med sig fyndet från platsen. Omfyndet skall tillfalla u|)phittaren, om än med hem-bud.sskyldighel, synes detän svårare all göra gällande ett slöldansvar för upphitiaren. Vidare kan en person som förvärvar etl fornfynd straffas,givelvis under förulsällning att han inle har gjort etl godlrosförvärv. Om staten har avstått från inlösen eller i övrigt frånträttsin rätl lill elt fornfynd bör varken den som avyttrar eller den som förvärvarett sådanl föremål kunna straffas. När del gäller slraffbeslämmelsen i första styckel punkten2 kan fråga uppkomma om gärningsmannen skall dömas för skadegörelse i slällel.En sådan rubricering bör dock inle göras. Gärningen bör rubriceras enbart som fornminnesbrott. I andra stycket finns bestämmelser om grovt fornminnesbroll.Straffskalan är fängelse i högsl . I stycket anges de kriterier .somsärskilt skall beaktas vid bedömande av om brottet är grovt. Uppräkningen skall(lock inte anses vara uttömmande utan även andra fall skall kunna bedömas somgrova. Ä andra sidan kan del finnas fall då någon av de uppräknadeomständigheterna föreligger men gärningsmannen ändå på grund av mildrandeomständigheter inte skall fällas för grovt brott. förslag avlagrådet har del direki angetts atl det vid bedömande av om Prop. 1990/91:123 brollelär grovt särskill skall beakias om gärningsmannen har använl särskildutrustning. Såsom framhållits i den allmänna motiveringen är användning av enmer avancerad metall.sökare vid plundring av fornminnen exempel på användningav .sådan särskild utruslning som kan kvalificera brottet som grovl. Hat brollelutgjort ell led i l.ex. mera systematiska undersökningar på platser som ärkända för sin fyndtälhel såsom Golland kan detta föranleila atl brottet bedömssom grovt. Som exempel på särskild förslagenhet kan vidare nämnas atl personenifråga har skaffat olika typer av litteratur som visar var fornfynd har hitlalseller har anskaffat speciell utrustning - annan än metall.sökare - som hanbehöver bara för att söka just fornfynd och inte behöver för sin yrkesverksamheti övrigt. Beslämmelserna i iredje slyckel är hell nya. Genom dessa besiämmeiserkan även försök lill och förberedelse lill brolt slraffas. Det gäller dock endaslförsök och förberedelse till grova brott. Elt exempel på en sådan situation därnågon kan dömas för förberedelse till grovt fornminnesbrott är alt någonpåträffas med kartor med fornlämningar utmärkta, med lilleratur om olika fornlämningareller med melallsökare och andra redskap och där del slår klart alt avsiktenvarit atl söka efter fornfynd. Etl typiskl exempel på försök till grovt fornminnesbrollär om någon går omkring på en fasl fornlämning med en metallsökare på ettsådant säll all han uppenbarligen söker efter fornfynd. Vis.serligen är det ioch för sig straffbart redan att medföra metallsökare på en fast fornlämningmen detta brolt konsumeras av det allvarligare brottet försök lill grovt fornminnesbroll. Till böter eller fängelse i högsl döms den somav uppsåt eller oaktsamhet 1.inte anmälerfornfynd enligt 5 §, 2.inte gör anmälanenligt 10 § andra stycket eller 3.bryter mot 18 §. I denna paragraf har de lindrigar-e brotten samlats. Delrör sig om underlåtenhet all i vi.ssa fall fullgöra anmälningsplikt och vissabrott som gäller användning eller medförande av metallsökare men där gärningeninle har medförl någon skada. Den som gjorl sig skyldig till ett fornminnesbrollskall, om gärningen innefattar brolt även mot 21 a §, inle dömas lillansvar enligi den paragrafen. Ansvaret för fornminnesbrott får nämligen anseskonsumera ansvaret för brott mot 21a§. När del gäller beslämmelsen i punkl I, dvs. underlålenhel atlanmäla atl man har påträffat ett fornfynd, kan jämförelse göras med fyndförseelse,10 kap. 8 § . Fyndföiseelse kan dock inte bli aktuellt ef- lersomfyndförseelse avser underlålenhel alt anmäla hillegods eller an- Prop.1990/91:123 nans sak som man av misstag eller lillfällighel har fåll i sinbesittning. I 9 § lagen (1938:121) om hittegods stadgas atl denna lag integäller fornfynd. Vad avser "annans sak" förutsäller delta att delfinns en ägare till saken vilkel del inle finns lill fornfynd. Sammanfatlningsvisgäller således all den som inle anmäler all han har hittat ett fornfynd endastkan slraffas enligt kulturminneslagen. Bestämmelsen i punkl 2 avser den som vid grävningpåträffar en fasl fornlämning och avbryter grävningen men inleanmäler till länsslyrelsen all en fasl fornlämning har pålräffats. Anmälan tilllän.ssty-rel.sen skall ske . Del får i regel an.ses godtagbart omanmälan görs dagen efler del all forniämningcn påträffades. Bestämmelsen i punkt 3 avser de fall all någon olovligenmedför- eller använder melallsökare utan atl det rör sig om förberedelse ellerförsök lill fornminnesbroll och utan atl någon fornlämning kommer till skada. Fornfynd som har varit föremål fiir brott enligt dettakapitel, och som inte enligt 4 § törsta stycket ändå skall tillfalla staten,skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället förfornfyndet kan dess värde förklaras fiirverkul. Även annat utbyte av ett sådantbrott skall fiirklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Metallsökare som har använts vid brott enligt dettakapitel skall förklaras förverkad, om del inte är uppenbart oskäligt. Aiuuinutrustning som använts som hjälpmedel vid brolt enligt detta kapitel ullcr dessvärde får förklaras förverkat, om del är nödvändigt för att lörobygga brotteller del tinns andra särskilda skäl lill det. Bestämmelsen i förslå stycket är ny. IVar stadgas altfornfynd som inle skall lillfalla staten på grund av beslämmelsen i 4 § förstastycket skall kunna förverkas. De fornfynd som tillfaller staten enligt 4 §första slyckel är fornfynd som påträffas i eller vid en fast fornlämning ochhar samband med denna. Om etl fornfynd påträffas någon annanstans kan detsåledes förverkas om det är av sådan art alt del skall hembjudas staten. Vilkadessa fornfynd är framgår av 4 § andra stycket. Som exempel kan anföras föremålhell eller delvis av guld, silver, koppar, brons eller annan legering medkoppar. Förutom att själva fornfyndet kan förverkas kan, om densom har tillägnat sig fornfyndet sålt det, även utbytet vid försäljningenförverkas. Bestämmelsen om förverkande av fornfynd eller utbyte av fornminnesbrollär såtillvida fakultativ atl förverkande skall ske, om åtgärden inte framstårsom uppenbart oskälig.