prop · GE03100 · 1990-12-31 00:00:00 — Länderna har oftast fört en ekonomisk politik som möjliggjortatt allvarliga makroekonomiska obalanser undvikits och alt ländernas omvandlingoch integrering i världsekonomin underlättats. Inte minst växande importoch investeringar har varit en drivkraft för den dynamiska utvecklingen iregionen. Republiken , och har haft entillväxt på , även om en viss avmattning ägt rum undersenare tid. I och även i har ekonomiska reformprogramhjälpt länderna att möta svåra strukturella problem och att öka tillväxten. snabba tillväxt har inneburit enförbättring av levnadsstandarden för en stor del av ländernas befolkningar.Bidragande orsaker till förbättringarna har i flera länder varit betydandesatsningar på hälsovård och utbildning, och även en politik som gynnatlantbmket. utsätts miljön i flera av länderna för ohållbart storapåfrestningar. En betydande del av befolkningen lever i fortsatt djupfattigdom, inkomstskillnaderna är stora och i många städer lever allt fler isvårt utsatta miljöer. De snabba förändringarna har ökat de politiskaspänningarna. I många länder har kraven på ökad demokrati vunnit snabbt gehör.Skall de östasiatiska ländernas snabba utveckling fortsätta på ett hållbartsätt, måste den nå också de fattigaste och bli socialt och miljömässigthållbar. Denna slutsats gäller i hög grad också Sydasien.Flera av de folkrika sydasiatiska låginkomstländema har under haften tillväxt i ekonomin som överstigit befolkningsökningen. Särskilt , menäven t.ex. , har haft en relativt god ekonomisk utveckling. Mångalångsiktiga och komplexa utvecklingsproblem kvarstår dock. Här lever större delen av fattiga, ofta på en mycket låg hälso-och utbildningsnivå och på en bräcklig ekologisk gmnd. 1 många delar av Asienär kvinnans situation särskilt utsatt. Religiösa och etniska motsättningar harvuxit. 1 flera länder har politiska konflikter och våld blivit ett allvarligtutvecklingshinder. snabba utveckling varresultatet av en genomgripande reformering av landets ekonomiska politik ochen öppning mot omvärlden. Efter det att kraven på demokrati slagits ner medvåld har reformprocessen stannat upp och landets ekonomiskautsikter blivit mer osäkra. I och har långtgående ekonomiska reformerlett till en snabbt ökad tillväxt. Hur de mycket olika asiatiska samhällena förmårhantera de svåra problemen blir avgörande för om den dynamiska utveckling somkaraktäriserat en stor del av kontinenten skall visa sig varahållbar och kunna fortsätta också . Deafrikanska ländernas stora ansträngningar att ta sig ur 1980-talets djupa kris har börjat ge resultat. Flera länder kan se tillbaka på med en ekonomisk tillväxt i nivå med eller överstigande befolk- 43 ningstillväxten,i många fall efter mer än med snabbt Prop. 1990/91: 100 fallandeper capita-inkomster. Detta är ett resultat både av den ompröv- Bil. 5 ning avtidigare utvecklingspolitik som genomförts och av ett ökat och samordnatinternationelU bistånd. långsiktiga problem är emellertid stora.Antalet fattiga ökar och den sociala infrastrukturen är svårt ansträngd. Enhårt ansträngd miljö har blivit ett allvariigt hinder för fortsatt ekonomiskutveckling. På flera håll omprövas nu också den politiska struktur som oftarått sedan det nationella oberoendet vanns. Kraven på mer demokratiskasamhällsformer har vunnit starkt gehör. Hur dessa frågor löses är avgörande förom återhämtningen kan bestå och på ge afrikanerna en höjdlevnadsnivå. Krisen i de afrikanska ländernas utveckling innebarsnabbt sjunkande inkomster . BNP per capita beräknasidag vara lägre än vid decenniets början. De fattigas antal har ökat ochuppgår till närmare 300 miljoner, två tredjedelar av de ca 450 miljonerinvånarna i de afrikanska länderna söder om . I genomsnitt har mer än100 miljoner människor inte säkrad tillgång till mat. Den ekonomiska krisen ochden snabba befolkningsutvecklingen har inneburit att undervisning, hälsovårdoch andra sociala tjänster allvarligt försämrats. har aids-epideminmedfört nya stora hälsoproblem med vittgående sociala och ekonomiska konsekvenser.Utvecklingen har inneburit en ännu mer ansträngd situation för redan svårtutsatta människor. De långsiktiga konsekvenserna av detta för Afrikasutveckling hotar att bli djupgående. De flesta , ungefär tvåtredjedelar, har mött krisen med omfattande ekonomiska återhämtningsprogram.Oftast utformade med stöd av och hardessa s.k. strukturanpassningsprogram syftat till att åstadkomma makroekonomiskbalans och till all underlätta strukturella reformer som kan skapa bättreförutsättningar för en höjning av produktionen. Till stöd för programmen hardet internationella biståndet till ökat. Inom ramen för det avVäridsbanken samordnade särskilda programmet för (SPA) har ett extraordinärtstöd kunnat mobiliseras från givarländerna till ett tjugotal av de fattigasteländerna. Genom betalningsbalansstöd, vambistånd och skuldlättnadsåtgärder, harde flesta av dessa länder kunnat tillförsäkras en importnivå som möjliggjort enåterhämtning av den ekonomiska tillväxten. Många har således under senaretid upplevt en begynnande ekonomisk återhämtning. Det tjugotal länder somingår i SPA-sam-arbetet har en genomsnittlig tillväxt på . För som helhet var tillväxten under år 1989ca , en siffra som på mycket överstegbefolkningstillväxten. Också andra uppgifter pekar på att en återhämtning ägerrum. Jordbruksproduktionen i söder om har enligt FNslivsmedels-och jordbruksorganisation (FAO) ökat under senaredelen av . En mer än femtonårig trend med sjunkande jordbruksproduktionper invånare synes därmed ha brutits. För att den begynnande återhämtningen skall beståkrävs fortsatt extra ordinära insatser såväl av de afrikanska samhällena som av det internatio- '* Långsiktiga satsningar krävs på många områden: investe- Prop.1990/91: 100 ringari infrastruktur, ett ökat sparande, satsningar på de sociala sektorer- Bil.5 na, på miljöfrågorna, påbefolkningsfrågorna och för kvinnans ställning, samt inte minst på attutveckla de afrikanska ländernas förvaltningar och samhällsinstitutioner.Förståelsen för dessa frågor har ökat. uttryck för detta är denomfattande perspektivstudie av utveckling banken för en fördubblingav biståndet till fram . Banken argumenterar ocksåför en fördubbling av ländernas och givarnas insatser för utbildningoch övriga sociala sektorer. Dessa frågor måste få hög prioritet om desenaste årens ekonomiska återhämtning skall kunna Eftermer än ett årtionde har de latinamerikanska länderna ännu inte kommit ur dendjupa ekonomiska kris som inleddes . BNP per capita äri lägre än den var 1979-81. Inkomst och konsumtionär än lägre. Efter en period av återhämtning i mitten på decenniet föllinkomsterna, räknat per capita, åter . Dessalåga tillväxtsiffror har inneburit ökade påfrestningar för mångafattiga och är en svår utmaning i många länder där demokratin fått fäste förstunder . Tillväxten har varit långsam trots att regionensexportinkomster nått rekordnivåer. Exportvolymen var högreän , medan importvolymen fortfarande inte nått upp årsnivå. Många länder har haft svårt att omvandla det stora handelsöverskottet ien ökad nationalinkomst, beroende både på höga räntebetalningar på utlandsskuldenoch på bristande förtroende för ekonomin. Detta har inneburit attinvesteringarna legat på alltför låga nivåer för att kunna bereda vägen för enekonomisk återhämtning. 1 många av länderna har den ekonomiska politiken varitalltför svag. Stora budgetunderskott har lett till mycket hög inflation och enbetungande inhemsk statsskuld. Resurser har inte mobiliserats i tillräckligutsträckning genom beskattning och sparande. Kapitalflykten har fortsatt. Denna övergripande bild av de latinamerikanskaländernas utveckling döljer stora skillnader mellan ländema och mellan olika länders ansträng ningar till ekonomisk anpassning och återhämtning. Flera länder har un der genomfört långtgående ekonomiska anpassningsprogram, bland dem , , , , , och . 1 dessa länder är utsikterna avsevärt bättre. Flera av dem har också haft fördel av betydelsefulla skuldlättnadsoperationer. Även på andra håll, i så skilda länder som , och , genom förs omfattande strukturanpassningsprogram. Det föreligger i Latin en utbredd enighet om behoven av denna typ av ekonomiska reformer. Det blir då också viktigt att ytterligare skuldlättnad kommer till stånd, framförallt genom överenskommelser med de kommersiella banker na och de internationella finansiella institutionerna. Reformarbetetäger emellertid rum mot en bakgrund av fmstrerade Prop. 1990/91: 100 socialaförväntningar. Inkomstskillnaderna är mycket stora i de flesta Bil. På landsbygden och i de växande slumområdena lever många människor isvår fattigdom och i en omgivning där miljöproblemen ofta är stora. Djupgåendesamhällsreformer är på många håll en förutsättning för att de allvarligafattigdoms- och miljöproblemen skall kunna bekämpas. Av största betydelse för möjligheteratt möta de svåra utvecklingspolitiska utmaningarna är det demokratiskagenombrott som ägt rum i nästan samtliga latinamerikanska länder. Särskiltunder 1980-ta-lets senare del ägde demokratiska förändringar rum i en lång radländer. har hållits och respekten för de mänskliga rättigheterna harförbättrats. Med ett förstärkt reformarbete och med ökat internationellt stöd iform av bl. a. skuldlättnad kan bli ett avsevärt ljusare årtiondeför . Medett bättre samarbetsklimat mellan världens länder och med en bättreutvecklingspolitik i många fmns förutsättningar för att de externaresurserna för utveckling i skall kunna öka. har denlångsammare utvecklingen av världsekonomin och följderna av konflikten iPersiska viken skapat en mindre gynnsam ekonomisk omgivning. Viktigasteresurskälla för är större handelsinkomster, men ökad finansieringför utveckling inkluderande direktinvesteringar, kapitalflöden och bistånd är likaledes nödvändig. Skuldkrisen är det tydliga uttrycket för bristerna idessa resursflöden. Åtgärder i både i- och krävs för att flödena återskall kunna öka och för att utvecklingen skall förbättra de fattigaslevnadsvillkor. Inte minst krävs ett ökat internationellt bistånd. Världshandelnssnabba utveckling under större delen av avtog till . Takten i ökningen förväntas ytterligare minska under 1990 och 1991.U-ländernas exportexpansion, som varitsnabbare än väridshandelns ökning, avtog också . Det gäller inteminst flera av de industrivaruexporterande länderna som tidigare dragit mestnytta av exportexpansionen. över har u-ländernaemellertid stärkt sin position avsevärt på väridsmarknaden. Deras andel avvärldshandeln har ökat, liksom också andelen industrivaror i deras export.Flera , bland dem Republiken , , och , finnsidag bland väridens 20 största exportörer. Många av de fattigaste har emellertidblivit allt svagare på världsmarknaden. andelar av såväl världens som tota la export har fallit . Skälet är i hög utsträckning att den ekonomiska politiken i många länder missgynnat export. Om de afrikanska länderna söder om hade behållit sina marknads- 46 andelar vadgäller export av andra råvaror än olja hade Prop. 1990/91:100exportinkomsterna varit högre , Bil.5 vilket ungefär motsvarar det bistånd då fick. De fattigaste ländernas svårigheter beror också påatt de flesta råvampriser har fallit . De reala priserna påandra råvaror än olja sjönk fram till åren 1986-87 till de lägstanivåerna . Medan flera råvaror, bland dem många metaller ochmineraler, har hämtat sig , har kaffe- och kakaoprisemafortsatt att sjunka. Tillsammans med de kraftigt ökade oljepriserna har dettaskapat stora svårigheter framför allt för många ansträngningartill ekonomisk återhämtning. Handelns betydelse för tillväxt, investeringar ochteknologiöverföring är stor. De flesta har genomfört reformer iriktning mot en mer öppen handelspolitik. skapar i-ländernashandelshinder stora svårigheter för . För industrivaror har andrahandelshinder än tullar vuxit snabbt . harberäknat att i-ländernas protektionism minskat nationalinkomst medett belopp omkring dubbelt så stort som det totala internationella biståndet.Särskilt stora vinster finns att göra på jordbruks- och textilområdena.Möjligheterna till framsteg finns på båda dessa områden i deGATT-för-handlingar som avsågs slutföras men som kommer attfortsätta under år 1991.1 den s. k. Uruguay-mndan diskuteras också andra frågorav stor betydelse för , bl. a. tjänstehandel och immaterialrätt.U-länderna har deltagit på ett betydligt mer aktivt sätt i Umguay-run-dan än itidigare förhandlingar. Ett framgångsrikt fullföljande skulle vara av storbetydelse för . Föratt investeringar och tillväxt skall öka krävs inte bara attexportinkomsterna ökar utan också att kapitalflykten hejdas samt att ländernastillgång till nytt kapital förbättras. Den kraftiga minskningen avresursflödena, framför allt av lån och direktinvesteringar från privata källor,har lett till att som gmpp kommit att betala mertill utlandet i form av amorteringar och framför allt ränta än de fått in iform av nya lån. Dessa s. k. nettotransfereringar har varit negativa sedan år1984. De beräknas ha ökat till ca . Biståndoch direktinvesteringar uppgår sammanlagt till ett något större belopp, menbilden av kraftigt fallande resursflöden har inte förändrats. totala skuld har legat påca . Skuldsättningen ser olika ut i olika länder. Ianalyser skiljs vanligtvis på svårt skuldsatta medelinkomstländer(huvudsakligen latinamerikanska länder) och svårt skuldsatta låginkomstländer(huvudsakligen ). Åtgärder för skuldlättnad måste se olika uti dessa båda grupper. De 19 mest skuldsatta medelinkomstländerna hade vidutgången av en utestående skuld på ca , huvudsakligen till 47 kommersiella banker iutlandet. Nettotransfereringarna från denna gmpp Prop. 1990/91:100 länderberäknas ha uppgått till . 5amorteringar och räntor som betalades uppgick till av exporten. De lågaoch sjunkande andrahandsvärdena på ländernas skulder ger en uppfattning omländernas svårighet atl klara skuldtjänsten. uppnåddes ettgenombrott vad gäller möjligheter till skuldminskning för dessa länder. Enighetnåddes om att de dittillsvarande skuldlättnadsåtgär-derna inte varittillräckliga. Nya metoder har utarbetats. Dessa innebär att frivilligaöverenskommelser om skuld- eller skuldtjänstminskning ingås mellan skuldländeroch banker. och sätter av särskildaresurser för att stödja sådana operationer. Omförhandlingar med de kommersiellabankerna på gmndval av denna skuldstrategi har genomförts av CostaRica, , och . En betydande skuldlättnad haruppnåtts. För många skuldsatta länder förblir dock svårigheten att dra till sigkapital för nya investeringar ett överhängande problem. För några av länderna i kategorin svårt skuldtyngdamedelinkomstländer togs ett särskilt initiativ för skuldlättnad.Det gäller ett femtontal s. k. lägre medelinkomstländer som har en stor skuldtill bilaterala offentliga kreditorer. Sådana fordringar, huvudsakligenstatsgarante-rade exportkrediter, omförhandlas inom ramen för den s. k.Parisklubben. kom överens om att ge förmånligarevillkor vid skuldomförhandlingar med dessa länder. fortsätter attöverväga hur eventuella ytterligare åtgärder för länder inom denna kategorikan utformas. De 34 fattigaste länderna i hade vidutgången av en total skuld på ca , huvudsakligentill offentliga fordringsägare. Skulden är betydligt mindre än denlatinamerikanska men är avsevärt mer betungande, vilket illustreras av att denär ungefär lika stor som dessa länders sammanlagda BNI och motsvarar fem gångervärdet av deras export. Medan länderna hade en kontraktsenlig skuldtjänst på ca50 % av exporten, var de faktiska betalningarna i genomsnitt mindre än hälften.För de fattigaste ländema utgör biståndet i stort sett den enda källan tillutländskt kapital. Biståndet till samtliga länder i söder 1989 till ca , en ökning från av dettotala biståndet tili är 1989. För de fattigaste länderna har ett antalskuldlättnadsinitiativ tagits un der . har varit pådrivande i detta arbete. De svenska förslagen redovisades samlat vid FNs generalförsamlings särskilda session om ekonomiska frågor . skrev av biståndskrediterna tili dessa länder, något som flera stora i-länder utlovat göra först och ännu bara delvis genomfört. har också verkat för mjukare villkor vid dessa länders omförhand lingar i och framfört att även de koncessionella s. k. Toron- to-villkoren är alltför betungande för många länder. I avvaktan på att överenskommelse kan nås om mer realistiska villkor har regeringen beslutat alt med hjälp av biståndet ge ett antal full räntefrihet under bilaterala skuldkonsolideringsavtal. Även när det ° gällerde fattigaste ländernas skuld till kommersiella långivare har framsteg Prop.1990/91: 100 gjorts, framför allt genom s. k. skuldåterköp, som innebär altandrahands- Bil. 5 marknadens mycket låga värdering av fordringarnautnyttjas. Genom ett svenskt förslag har också en betydelsfull lättnadåstadkommits när det gäller viss Väridsbanksskuld. Avgörande för att olika typer avskuldlättnadsåtgärder skall kunna bidra till en bestående återhämtning är attde förstärker en stark nationell ekonomisk politik. För att deåterhämtningsprogram som många av de fattigaste länderna är engagerade i skalllyckas krävs också ett ökat resursflöde. I dessa ansträngningar harVäridsbanken och kommit att spela viktiga roller.Innan de krisdrabbade länderna har återvunnit sin kreditvärdighet är det demultilaterala organisationerna och biståndsgivarna som är ländernashuvudsakliga källa till nya resurser. Ett ökat internationellt bistånd ochsamarbete är av stor betydelse för dessa länders utveckling. Deminskade totala resursflödena till har inneburit att biståndetkommit att utgöra en allt större andel, av de totala flödena år1989 jämfört . Världens bistånd har stagnerat under1980-talet på en nivå av ca . har dettotala biståndet till och med minskat något varie år. biståndhar dock ökat för att utgöra av dettotala biståndet. Biståndet från de länder som är medlemmar i (, DAC) minskade till46,från . Den genomsnittliganivån föll till av BNI från . Enligt DACberor detta huvudsakligen på att utbetalningarna till olika multilateralaorganisationer var ovanligt stora . Under det gångna årtiondet harnivån legat på ca 0,34 . Detta har inneburit en real ökning av biståndsanslageni takt med DAC-ländernas BNP-ökning. antogs i samband med deklarationen om FNsandra utvecklingsårtionde 0,7-procentmålet för utbetalningar av offentligtbistånd. Ännu har endast tre andraOECD-länder - . Nederiänderna och - uppnått målet. , somunder 1980-lalet har ökat sitt bistånd snabbt, kommer sannolikt attuppnå 0,7-procentmålet. De svenska biståndsutbetalningarna uppgick år 1989till av BNI, en betydande ökning jämfört medar 1988. Huvudskälet till det lägre biståndet frånDAC-länderna är minskade biståndsutbetalningar. bi ståndsnivå hade sjunkit till 0,15 %av BNI, den lägsta nivån bland alla DAC-länder. Förutom har även bl.a. Storbri tannien och minskat sina biståndsansträngningar under 1980-ta Iet. Dessa minskningar har varit särskilt allvarliga eftersom det rör sig om tre traditionellt stora givare. En viss ökning i det tyska biståndetregistrera- 49 4 1990/91. Biståndets andel av BNI (%) Biståndets storlek (milj. USD) (1989) 1990/91:100 Bil. DAC-länder totalt(l) (1)DAC () är . Medlemsländerna ärde som anges i tabellen. (2)Exkl. bistånd till departement ochterritorier utanför landets gränser (s.k.DOM/TOM). Det biståndet ingår dock i totalbeloppet förDAC-länderna. (Källa: DAC 1990) Somen följd av minskade biståndsvolym blev världensstörsta biståndsgivare med ibistånd. Genom det ökade biståndet, liksom genom förändringarna i dessinriktning som t.ex. en viss avbindning och en vidare geografisk spridning, harJapan kommit att bli en allt viktigare partner i det internationellautvecklingssamarbetet. Två andra länder som ökat sinabiståndsansträngningar avsevärt är och . Även som inteär medlem av DAC har inlett ett bistånd. Biståndet från andra länder än harunder senare tid genomgått stora förändringar. De arabiska länderna, främstSaudiarabien och , var tidigare en betydelsefull källa till bistånd. Avolika skäl har detta bistånd minskat avsevärt . Konflikteni minskar nu ytteriigare de arabiska ländernas utvecklings- Några tidigareu-länder, bland dem Republiken , har inlett Prop. 1990/91:100 ett bistånd som kan komma att bli av betydelse. Omvälvningarna i och de östeuropeiskaländerna innebär stora förändringar i det bistånd som dessa |änder ger. Efteratt tidigare ha stagnerat kommer biståndet framöver att minska och också ändralandinriktning och karaktär. För vissa mottagarländer, särskilt de som fått ettbetydande sovjetiskt stöd, kan detta få stora konsekvenser. Det enade Tysklandförväntas överta en del av den tidigare Tyska Demokratiska Republikens bistånd.Några av de central- och östeuropeiska länderna, särskilt och ,mottog betydande bistånd. har gjort bedömningen att DAC-ländernasbistånd endast långsamt kommer att öka, sannolikt i en lägre takt äntillväxten i givarländernas ekonomier. Därmed skulle givarländerna komma änlängre från FNs 0,7-procentmål. I DAC har en strategi för utvecklingssamarbetetpå 1990Ttalet diskuterats. Vid DACs högnivåmöte tog tillsammansmed de övriga nordiska länderna, och initiativ till enökad biståndsvolym. DAC-länderna gjorde här förnyade utfästelser om attväsentligt öka biståndsvolymen. Ett långsiktigt utvecklingssamarbete i en föränderligvärld Desenaste årens världspolitiska förändringar, de stora skillnaderna i u-ländernasutveckling under loppet av och de växande ömsesidiga beroendenamellan u- och i-länder har ställt det internationella samarbetet inför svåraoch också nya utmaningar. 1 ekonomiskt hänseende har det handlat om attåterupprätta tillväxten i svårt krisdrabbade länder och om att få till stånd enmer öppen, stabil och gynnsam internationell ekonomisk omgivning. Imiljömässigt hänseende har det handlat om att hitta formerna för ett samarbetekring de globala och internationella miljöhoten, liksom för stödet till defattiga ländernas ansträngningar att skapa en miljömässigt hållbar utveckling.Det har också handlat om att i den avspänning som rått mellan stormakternastödja en utveckling mot fred och återuppbyggnad i områden som drabbats av krigoch konflikt, liksom en utveckling mot demokrati och frihet i länder därmänskliga rättigheter förtrampats. I den allt mer internationaliserade världsom nu tar form är det min övertygelse att biståndet kommeratt spela en allt mer betydelsefull roll. Målet för det svenska biståndet, som det så mångagånger formulerats av , är att "höja de fattiga folkenslevnadsnivå". Detta övergripande mål, formulerat ,liksom de fem mer specifika biståndspolitiska målen, äger alltjämt singiltighet. Jag vill särskilt framhålla att i den-mångfald av former som vårtbistånd tar sig är det solidariteten med de fattiga och förtryckta som är denyttersta drivkraften. Kampen mot fattigdomen har under de gångnadecennierna mött både framgångar oeh motgångar. över framstår framstegen tydligt, särskilt vad gäller social utveckling. Den förväntade livslängden i har ökat från 1960 till 1987. Andelen läskunniga har 51 Dessa siffror vittnar om en Prop.1990/91: 100 kraftigt vidgad utvecklingspotential i u-väriden. Inte desto mindre har antalet fattiga ökat. Omkringen miljard människor, var femte människa på jorden, lever i djupfattigdom. dör 40 000 barn av orsaker som kunde ha undanröjts. Under1990-talet kommer 1,5 miljarder barn att födas, den största generationennågonsin. Många kommer att växa upp i sociala och ekonomiska orättvisor ochförnekas rätten till ett liv i värdighet. av snabb ekonomisk tillväxt iu-världen innebar en djup ekonomisk kris för många . 1 storadelar av u-väriden, främst i och , samt även i några av defattigaste , har levnadsstandarden sjunkit för stora delar avbefolkningen. Där har den ekonomiska krisen slagit hårt mot den socialautvecklingen. Bara om den ekonomiska tillväxten återupprättas kan de fattigasinkomster åter öka och en social välfärd spridas. Det är möjligt även för de fattigaste länderna attvända nedgången.