prop · GE034 · 1990-12-31 00:00:00 — En anledning till närvaro vid en renräkning kan vara attföreträdare för andra areella näringar gör sannolikt att byns renantal är högreän det uppgivna. Föratt möjliggöra en effektiv kontroll måste den som förordnat gesrätt att få tillträde till område eller anläggning där renräkningen äger rum,liksom rätt att få upplysningar och ta del av de handlingar som behövs förkontrollen. Det bör enligt min meningfinnas möjlighet att meddela närmare föreskrifter om hur renräkning skall gå till.Sådana föreskrifter kan exempelvis avse det sätt på vilket räkningen skalldokumenteras eller färgmärkning av räknade renar. Det ankommer på regeringen,eller myndighet som regeringen bestämmer, att meddela sådana föreskrifter. Vad jag nu har anfört börföranleda vissa tilläggsbestämmelser i rennäringslagen. 3.8 Åtgärder mot s. k. strövrenar Mitt förslag:Länsstyrelsen skall vid vite kunna förelägga en sameby att driva bort renarfrån marker utanför renskötselområdet eller från mark inom detta område undertid då renskötsel inte får bedrivas där. Möjligheten för attförordna om slakt bör i fortsättningen kunna utnytQas endast i vissa fall. Lantbruksstyrelsensförslag: Överensstämmer med mitt, utom såvitt gäller befogenheten att förordnaom slakt, där styrelsen inte tagit ställning till om den möjligheten börbehållas oförändrad. Remissinstanserna:Förslaget om vite lämnas utan erinran eller tillstyrks Prop. 1990/91:4 av remissinstansema.Flera remissinstanser, bland dem berörda länsstyrelser, anser att möjlighetenatt förordna om slakt skall finnas kvar. anserdäremot att bestämmelsen om slakt skall upphävas och att de bakomliggandeorsakerna till att renar stannar kvar på vinterbetesmarkema bör klarläggas. Skälenför mitt förslag: I 3§ rennäringslagen anges var och renskötselfår bedrivas. Renar som uppehåller sig utanför renskötselområdet eller på markinom detta område under tid då renskötsel inte får bedrivas där brakar benämnasströvrenar. Andra areella näringar upplever förekomsten av strövren,tillsammans med vad som anses vara ett för högt renantal, som de störstaolägenheterna av dagens renskötsel. Somframgår av avsnitt 3.7 kan enligt 71 § rennäringslagen förordnaom slakt av renar som uppehåller sig utanför renskötselområdet eller inom dettaområde under tid då renskötsel inte får bedrivas där. En fömtsättning förbeslut om sådan slakt är att renarna vållar skada eller olägenhet av någonbetydelse. Länsstyrelseni har förordnat om slakt av strövrenar åren 1982 och 1989.Slakten har skett genom att utsedda jägare skjutit renar och levereratkropparna till kontrollslakteri. Kostnadema har varit avsevärda utan attantalet renar på otillåten mark egentligen minskat nämnvärt. 1 längenomfördes en sådan slakt i Bodens kommun och i Kalixkommun. Den senare slakten hade enligt god effekt förefterlevnaden av gällande bestämmelser. Förekomstenav strövren har flera orsaker. Det är givetvis oundvikligt att ett visst antalrenar blir kvar på vinterbetesmarkerna vid flyttningen . Det äremellertid en allmän uppfattning bland motstående intressen till rennäringenatt antalet strövrenar ökat starkt . Detta beror huvudsakligenpå att renantalet ökat på gmnd av goda betesförhållanden, att motståendeintressens markanvändning försvårar flyttningen, att renarna oftare transporterasper bil och att antalet verksamma i samebyarna minskar genom pågåenderationaliseringar. Intrången i renskötselmarkerna spelar ofta en stor roll.Transport med lastbil, som åtminstone delvis är ett resultat avsamhällsutvecklingen, gör renen desorienterad och leder till strövrensförekomst.Stora kalhyggen vid uppflyttningen till Qällområdet försvagar eller kan t. o. m.helt släcka ut flyttningsinstinkten. Om en renhjord blir skrämd, om tillgångenpå bete är för dålig inom de områden hjorden flyttar till eller om hjordenstöter på allför besvärliga flyttningshinder är risken stor att den vänder. Enhjord som vänt är rent allmänt svår att hantera och mycket svår att få att återapptauppflyttningen. Förekomst av strövren kan emellertid också bero påunderlåtenhet från renskötarens sida. Det kan genom en utbyggnadav flyttningsvägarna, utslaktning av sär skilt strövningsbenägna djur, ökad tillskottsutfodring och intensifierad rådgivning vara möjligt att minska antalet strövrenar. Det är viktigt att särskilt samebyar med långa flyttningar kan upprätthålla ett väl fungeran de system av flyttningsvägar. Varje nytt hinder innebär ökad risk för strövren vilket måste beaktas i samhällsplaneringen. kanlindras genom kompletteringar av flyttlederna med övernattnings- Prop.1990/91:4 hagar kombinerade med stödutfodring. innebär detta ökade investerings-och underhållskostnader för renskötseln. Att få till stånd väl fungerandeflyttningar är emellertid särskilt besvärligt för Qällsamebyama i Västerbottensoch , som har mycket långa flyttningsvägar, . 1Norrbotten är området mellan lappmarksgränsen och odlingsgränsen i storutsträckning åretmntmarker för skogssamebyarna. Eventuellt kvarvarande Qällrenarblir därför i hög grad ett intemt näringsproblem. I framstårdäremot strövrensförekomsten enligt rennäringskommitténs betänkande som merauppenbart otillåten. Lantbraksstyrelsenhar föreslagit att det bör införas en möjlighet till föreläggande vid vite attdriva bort renama från mark där renskötsel inte får bedrivas. Huvuddelen av lantbraksverketsrepresentanter i rennäringsgrappen anser dessutom att möjligheten att förordnaom slakt bör finnas kvar till dess att man genom praktisk erfarenhet kunnatkonstatera att vitesföreläggande är ett mera effektivt medel än slakt. Detfordras enligt dessa ledamöter inte sällan snabba åtgärder vid en förekomst av strövrenar.Ett förordnande om slakt bör därför kunna tillgripas sedan det visat sig attett vitesföreläggande inte ger önskat resultat. Det bör kunna genomföras förstsedan tiden för vitesföreläggande gått ut eller återkallats. De övrigaledamöterna i grappen anser däremot att det inte finns anledning tro att ettvitesföreläggande skulle vara mindre effektivt och att det dessutom kan uppståpraktiska och formella komplikationer om man har två sanktionsmedel för sammaföreteelser, förutom att det kan uppfattas som inkonsekvent. Detbör enligt min mening även fortsättningsvis finnas möjlighet att tillgripatvång för att få bort strövrenar från otillåtet område. 1 första hand bör manemellertid försöka att komma till rätta med strövrensförekomsten i enlighet medlantbraksstyrelsens förslag om vitesföreläggande. En bestämmelse om sådantföreläggande bör föras in i rennäringslagen. Jag har i avsnitt 3.7 redogjortför hur vitesinstitutet bör användas inom renskötseln. Samebyn kan genomexempelvis intyg från polismyndighet visa att renarna bortförts från otillåtenplats. Detkan emellertid förekomma fall då ett vitesföreläggande inte visat sig fungeraeller är mindre lämpligt av andra orsaker och därför ett beslut om slakt börtillgripas i stället. Ett sådant fall kan vara att renar riskerar att skadaexempelvis grödor eller skogsplanteringar i större omfattning. Ett annat skälatt förordna om slakt kan vara att tidigare vitesföreläggande mot en samebyinte visat sig ha haft erforderlig verkan. Det kan också bli nödvändigt attförordna om slakt då det inte kan avgöras till vilken sameby renarna hör.Rennäringslagen bör ändras i enlighet med vad jag nu har anfört. Liksomhittills bör gälla för såväl vitesföreläggande som för beslut om slakt attbeslutet endast får meddelas om samebyn underiåter att inom skälig tid efter anmaningta hand om renarna. Detta under förutsättning att det är känt till vilkensameby renarna hör. 3.9Begränsning av rösträtt i vissa fall för renskötande medlem i sameby Mittförslag: Renskötande medlem skall i frågor som rör renskötseln inte få rostaför fler renar än han enligt samebyns beslut får inneha. Lantbruksstyrelsensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran. Skälenför mitt forslag: Enligt 59 § rennäringslagen har varje myndig medlem i samebynen röst i fråga som rör utseende av ordförande på bystämma eller revisor,beviljande av ansvarsfrihet för styrelsen eller ändring av vissa föreskrifter isamebyns stadgar. Enligt samma paragraf har endast renskötande medlem rösträtti övriga frågor. Rösträtten är då graderad på det sättet att den renskötandemedlemmen har en röst för varje påbörjat hundratal renar som enligt gällanderenlängd innehas av honom. Detta innebär att en sådan medlem kan få beräknasitt antal röster på fler renar än som samebyn med stöd av 35 § kan ha beslutatatt han får inneha. Jagdelar lantbraksstyrelsens uppfattning att renskötande medlem inte bör få röstaför fler renar än vad han tillåts inneha enligt samebyns beslut. Förslagetföranleder en ändring i 59 § rennäringslagen. 3.10 Företagsregister för rennäringen Mitt förslag: Ettföretagsregister för rennäringen skall införas. Registret skall bygga påsamebyns fastställda renlängd. En sameby skall därför vara skyldig att lämnakopia av sin renlängd till lantbraksnämnden eller till annan myndighet somregeringen bestämmer. Lantbruksstyrelsensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran. Enligt utgör renlängden ett tillräckligt underlag för företagsregistret. Skälenför mitt förslag: Det föreslogs i förarbetena till rennäringslag (prop.1971:51) att ett företagsregister inom rennäringen skulle införas. Det skullebli ett värdefullt hjälpmedel i rationaliseringsverksamheten. Sedan riksdagengodtagit förslaget förordnade regeringen att ett företagsregister skulleupprättas och att det skulle ankomma på lantbraksstyrelsen att utfärda närmareföreskrifter om registret. Frågan om utformningen av registret har därefterdiskuterats mellan lantbraksstyrelsen och rennäringsutövaraa utanatt frågan har lösts. Lantbraksstyrelsenföreslår nu att ett företagsregister upprättas som baseras på innehållet irenlängderna. De uppgifter som i sammanhanget är mest viktiga, såväl isamhällsplaneringen som i diskussioner med t. ex. länsmyndigheter,kommuner och skogsföretag samt vid stödgivning är Prop. uppgifterom samebyns samlade renantal, fördelningen av antalet renar på deolika företagen och åldersstrakturen inom samebyn. tillräckligtatt uppgiftema redovisas i grapper (I 100, 101 200, 201 300renar etc). Möjligheten att identifiera de enskilda företagen skall så Deuppgifter som behövs för ett sådant register finns enligt lantbraksstyrelsen iallmänhet tillgängliga i renlängderna. Även om renlängdema inte innehåller allade uppgifter som ett företagsregister bör innehålla, skulle det kunna varatillräckligt att lantbraksnämnden fick del av längderna, i likhet med vad somgällde . Uppgiftema i renlängden kan dock behöva kompletteras t.ex. med uppgifter om företagamas födelseår. Sådana uppgifter torde lätt kunnainföras som standard i renlängdema. flesta fall där rennäringens intressen skall redovisas torde det enligt lantbraksstyrelsenräcka att uppgiftema om antal renar och antal företag tas fram. I en del fallkan mera preciserade uppgifter behövas. kan då sammanställa uppgiftemaså att exempelvis antalet renskötare i ett visst åldersintervall redovisas. Självgör jag följande bedömning. Rennäringen är den enda av de areella näringama förvilka det saknas tillförlitliga uppgifter om verksamheten. Det är mycket angelägetatt rättvisande uppgifter finns tillgängliga om samebyamas renantal ochföretagsstruktur. Detta gäller inte minst för samebyama i diskussioner medskogsföretag om intrång och för lantbraksnämnden i olika delar avsamhällsplaneringen. är det önskvärt att företagsregistret kan byggasut med fler uppgifter. Jag tänker då närmast på att det i samhällsplaneringenär viktigt att rennäringens sysselsättningseffekt och dess regionalekonomiskabetydelse kan dokumenteras genom ett relevant material. I dessa och liknandefrågor som kan röra konkurrensen om marken kan ett utbyggt företagsregister fåett stort värde både för samebyn och för samhället, bl. a. på så sätt attfrågor om intrång bör kunna bedömas enklare och säkrare. Eftersomrenlängdema i sig innehåller identifierbara personliga uppgifter är detviktigt att de hos myndighetema skyddas från den offentlighet som gäller förmyndighetemas handlingar. I och med att renlängderna lämnas in för att användasför myndighetens verksamhet för framställning av statistik kommer de attskyddas av den sekretess som gäller för statistiskt material enligt 9 kap. 4§sekretesslagen (1980:100) på samma sätt som t. ex. lantbmkets företagsregister.Som lagrådet har påpekat kommer samma sekretessregler också att skydda ettföretagsregister för rennäringen. Med sekretessen följer också tystnadspliktför den som i Qänsten tar del av uppgiftema. Renlängden bör också, liksom ,kunna användas i samband med ärenden om statligt stöd. Där finns sekretesskyddenligt sekretessförordningen (1980:657). Uppgifterna får då inte lämnas ut tillandra verksamhetsgrenar inom lantbraksnämnden. Sekretessen måste därmed ansesvara betryggande. Varje sameby bör varaskyldig att till myndighet som regeringen bestäm mer överlämna en kopia av den fastställda renlängden. Det bör ankomma på regeringen eller på myndighet som regeringen bestämmer att meddela när- 49 4 1990/91. mare föreskrifter om dettaoch om skyldigheten att lämna ytterligare uppgifter till företagsregistret.Ett bemyndigande att meddela sådana föreskrifter bör tas in i rennäringslagen.Jag har i avsnitt 3.7 föreslagit att en sameby skall kunna föreläggasvid viteatt upprätta renlängd och att överlämna kopia av den till myndigheten. 3.11 Upplåtelse av rätt till jakt och fiske på statensmark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen Minbedömning: Nuvarande system för upplåtelse av rätt till jakt och fiske påstatens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesQällen bibehålls.Upplåtelse av sådan rätt bör emellertid kunna ske i betydligt större omfattningän . De personer somlever i utpräglad glesbygd bör få företrädesrätt till jakt- och fiskeupplåtelser.Upplåtelserna bör i övrigt ske så att de främjar service och sysselsättning iglesbygd. Lantbruksstyrelsensförslag: Lantbruksstyrelsens förslag, såvitt avser efter vilka riktlinjerupplåtelserna bör ske, överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Lantbruksstyrelsens förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran. Skälen for mitt förslag:Medlem i sameby har enligt 25 § rennäringslagen rätt att jaga och fiska påutmark inom de delar av byns betesområde som hör till renbetesQällen ellerlappmarkerna, när renskötsel är tillåten där. Jakten och fisket får ske även tillavsalu. Medlem i sameby har enligt paragrafens andra stycke dessutom rätt attjaga och fiska för husbehov när han tillfälligt uppehåller sig inom annansamebys betesområde om han vistas där med anledning av renarnas skötsel. Påsådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbaradisposition och på renbetesQällen får enligt 32 § nyttjanderätt upplåtas om detkan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. Avser upplåtelsen rätt tilljakt eller fiske krävs dessutom att upplåtelsen är förenlig med god jaktvårdeller fiskevård och kan ske utan besvärande intrång i samebymedlemmarnas rätt tilljakt och fiske. beslutar enligt 1 § rennäringsförordningen(1971:438) om dessa upplåtelser i sin rennäringsdelegation. Nedanförodlingsgränsen och utanför renbetesQällen samt på privatägd mark ovanförodlingsgränsen gäller inte de angivna bestämmelserna för nytQanderättsupplåtelser. Inkomsterna av jakt ochfiske är för många samebymedlemmar viktiga. Inkomsterna av upplåtelserna på renbetesQällenoch ovanför odlingsgränsen fördelas mellan samebyn och samefonden.Upplåtelseavgifterna utgör en viktig inkomstkälla för åtskilliga samebyar. Jaktoch fiske på egen mark eller efter upplåtelse av lantbruksnämnden utgör ävenför många andra som är bosatta inom området ett viktigt bidrag till derasförsörjning. 1986/87:58 om jaktlag, m.m. betonar föredragande statsrådet denstora betydelse jakten och viltvården har som rekreationskälla. Det är Prop.1990/91:4 därför önskvärt att möjligheterna till jaktutövning tas till vara.Föredraganden konstaterar att ytterligare upplåtelser a v jakt kan ske genomatt nya jägare tas in i etablerade jaktlag eller genom att jakt erbjuds i formav korttidsupplåtelser. Som exempel på marker för ytterligare upplåtelser angesi propositionen de stora arealer där enbart älgjakt bedrivs. Jag vill mot denbakgrunden ta upp ett förslag från () och till ny policy och organisation för småvilQakten på statensmark inom renskötselområdet. Förslagetinnebär att all statens mark ovanför odlingsgränsen eller på renbetesQällenskall vara öppen för jakt efter småvilt. Jägarna föreslås indelade i trekategorier. De som är bosatta inom en kommun i dessa områden skall ha rätt attlösa ett årsjaktkort som innebär rätt till jakt efter småvilt på all statligmark inom den del av kommunen som är belägen ovanför odlingsgränsen eller på renbetesQällen.Övriga svenska medborgare skall efter ansökan hos kunna lösa ettdag- eller veckokort som gäller inom vissa delar av denna statliga mark. Förutländska medborgare föreslås slutligen att det nuvarande systemet medupplåtelser består. och anför att syftet med förslaget är attge ett större antal jägare tillgång till småvilQakt i Qäll-och Qällnäraområden. Enligt de båda organisationerna är småvilQakten inom dessa områden iSverige, jämfört med liknande områden i våra grannländer, kraftigt underutnytQad.I ett läge där efterfrågan och behovet av rekreation och naturupplevelser iform av jakt är i ökande, kan det därför inte vara riktigt att så dåligt utnytQaden jaktliga resurs som dessa statligt ägda marker har att erbjuda. Ett ökatjakttryck inom dessa områden kommer enligt förslaget inte att medföra någranegativa konsekvenser för viltstammarna. Avskjutningen av ripa i äruthålligt ca tio gånger större än i trots att ripjaktarealen är mindre.Den föreslagna nyordningen kommer enligt organisationerna inte att innebäranågot inträng eller någon inskränkning i den jaktutövningsrätt som tillkommer samebymedlemenligt 25 § rennäringslagen. Med stöd av såväl norska och finska som svenskaerfarenheter kan också fastläggas att det inte finns någon risk för att denföreslagna nyordningen skulle utgöra någon avsevärd olägenhet för renskötseln. De flesta remissinstanserna anför att viltreproduktionenär betydligt större än uttaget och att jakten är av mycket stor betydelse förglesbygdsbefolkningen och för sysselsättningen i berörda kommuner. Samtligatillstyrker också en utökad jakt. Instanserna påpekar emellertid också riskenför störningar och olägenheter av olika slag för renskötseln. Själv gör jag följandebedömning. Småvikjakten ovanför odlingsgränsen och på renbetesQällen är en dåligt utnytQad resurs. Möjligheterna att öka jakttrycket begränsas emellertid av de nämnda bestämmelserna i rennäringslagen. Enligt min uppfattning har LRF och i sitt förslag inte i tillräcklig utsträckning beaktat den i renskötselrätten ingående jakträtten för samebymedlemmarna. Ett främjande av jaktintres set får således enligt min mening inte leda till att andra viktiga intressen 51 Jag kan därför inte biträda LRF: s och Prop.1990/91:4 förslag.Däremot anser jag att upplåtelse av bl. a. rätt till jakt bör kunna ske ibetydligt större omfattning än utan att renskötselintresset träds för när.Lantbruksnämnderna har vanligen en mycket god kännedom om hur renskötselnbedrivs inom det område där upplåtelse önskas. därförvara möjligt att, eventuellt efter inskränkningar av det område eller dentid ansökningen avser, i betydligt större grad än upplåta rätt till Deområden som upplåts till jakt och fiske anges i lantbruksstyrelsens rapport havarit i stort sett desamma . Genom en större flexibilitet ochanpassning till renskötselns skiftande förhållanden bör möjligheter finnas tillbetydligt utökade upplåtelser. Detta kan ske genom att korttidsupplåtelser förjakt lämnas inom särskilt avsatta större eller mindre områden ochupplåtelsetiden anpassas efter bl.a. renskötselns förutsättningar. Förutsättningarnaför att öka upplåtelserna är enligt rapporten störst i fråga om upplåtelser försportfiske och korttidsupplåtelser för småvilQakt,särskilt jakt på ripa. Även om nyttjanderättsupplå-telser i vissökad omfattning sker genom utarrenderingar till jakt- och fiskeorganisationer,turistorganisationer eller samebyar för underupplåtelser kommer ändå merpartenav upplåtelserna att ske genom lantbruksnämnden, som ju har att svara för deövergripande avvägningarna gentemot rennäringsintressena. Jag anser det varaen lämplig ordning att handläggningen av upplåtelserna ligger kvar hosrennäringsenheten och rennäringsdelegationen, varigenom man även säkerställerett samiskt inflytande i beslutsprocessen. Föregen del vill jag anföra följande vad gäller frågan om till vem jakt-ochfiskeupplåtelse skall ske. Samhällsutvecklingenhar medfört att behovet av tillgång till jakt och fiske för befolkningensförsörjning är mindre . Jakt och fiske har sitt största värde somrekreation och som en av förutsättningarna för utveckling av en sysselsättningsskapandeturism. Detfinns emellertid en mindre grupp personer som i större eller mindre omfattningär beroende av jakt och fiske för sin försörjning. Det gäller t. ex. fiskesameroch Qällägenhetsarrendatorer samt sådana personer som bor i väglöst land ellersom behållit en livsföring utan större påverkan av utvecklingen i samhället.Det är i första hand dessa personer som bör ges företräde till upplåtelser.Enligt 34 § rennäringslagen skall avgift utgå för upplåtelserna om det intefinns särskilda skäl för avgiftsfrihet. 1 förarbetena till lagen (prop. 1971:51)anges som exempel på fall när det kan vara befogat med avgiftsfrihet attupplåtelsen sker till en fiskesame som är beroende av fisket för sinförsörjning. För den kategori personer det nu är fråga om bör, om upplåtelseinte skall ske avgiftsfritt, avgiften ofta kunna sättas lägre än vad som gällervid upplåtelse till andra. Detär enligt lantbruksstyrelsens rapport svårt att avgränsa denna grupp med entydiga kriterier. Avgränsningen bör emellertid grundas på ålder, inkomst, bostadsort, tillgång till egna jaktmarker och fiskevatten m. m. En generell beskrivning kan medföra att gruppen endera blir för liten eller 52 vidgaspå ett inte önskvärt sätt. Möjlighet måste ges till en flexibel bedöm- Prop.1990/91:4 ning fri från krav på vissa rättigheter med hänvisning tillpersonliga förhållanden som bostadsort m.m. Den grapp det är fråga om tordeinte omfatta något större antal personer inom renskötselområdet. Depersoner som skall kunna få företrädesrätt till upplåtelse av rätt till jaktoch fiske, i den mån det är förenligt med andra övergripande mål, föreslås irapporten definierade som utpräglad glesbygdsbefolkning boende i områdetovanför odlingsgränsen eller på eller i anslutning till renbetesQällen. Jagdelar lantbraksstyrelsens uppfattning att denna personkategori i första handskall ha tillgång till upplåtelser av rätt till jakt och fiske på statens mark. Statsmaktemahar i olika sammanhang uttryckt det angelägna i att det ges ökade möjligheter tilljakt och fiske som rekreation för breda befolk-ningsgrapper. Sedan denutpräglade glesbygdsbefolkningens behov tillgodosetts ankommer det på lantbraksnämndemaatt undersöka möjligheterna till vidare upplåtelser till övriga ortsbor ochandra. Vid upplåtelser bör särskilt beaktas möjligheterna att inom ramen förrenskötselns intressen främja service och sysselsättning i glesbygd. Övrigaortsbor bör kunna ges upplåtelser med i huvudsak samma villkor och avgift sompersoner bosatta utanför området och turister. De bör dock ha företräde framförandra om begränsningar måste göras, t. ex. i antalet upplåtelser. Förhållandenaär emellertid olika i de tre berörda länen vad gäller boende- och markägarstmktur.Upplåtelser till ortsbor har därför kommit att få olika omfattning ochinriktning beroende av de krav och resurser som förelegat.