prop · GE0339 · 1990-12-31 00:00:00 — Åtgärderför att främja effektiviteten i ekonomin är viktiga för inflationsbekämpningen.Effektiviteten kan öka genom att marknademas fimktions-sätt förbättras. När denprivata koncentrationen är alltför hög kan åtgärder för att förstärkakonkurrensen behövas. Olika typer av mark-nadsmisslyckanden kan också motiverabåde offentliga ingrepp och en ökad användning av ekonomiska styrmedel. Menibland är det just de offentliga regelsystemen som skapar problem med bristandekonkurrens och låg effektivitet. Välfungerande marknader är en fömtsättning för att konsumentemas önskemål skallkomma till uttryck i vad som produceras. Effektiva marknader är också en fömtsättningför en hög produktivitets- och reallönetillväxt. kan de bidra tillatt inflationen dämpas. Åtgärder för att förbättra marknadens fiinktionssätt -såväl på faktor- som vam- och tjänstemarknaderna - är därför ett gmndläggandeinslag i stmktur- och konkurrenspolitiken. Betydandedelar av dagens vam- och tjänsteproduktion är avskärmade från marknadenssignaler. Detta är ofta till nackdel för konsumenter och skattebetalare.Avsaknad av konkurrens lämnar utrymme för alltför höga priser och vinster. Detär regeringens bedömning att ökad konkurrens, är av avgörande betydelse förarbetet med att höja produktivitetstillväxten och ekonomins tillväxtöverhuvudtaget. Underde har ett omfattande arbete med att avreglera den svenskaekonomin inletts. De mest genomgripande förändringama har skett på definansiella marknadema. Men beslut av betydelse för hela ekonomin har ocksåfatlats avseende jordbmket, transportema och teko-industrin. har tillsatts (dir. 1989:12) med uppdrag att kartlägga konkurrenssituationeni och se över den svenska konkurrenspolitiken. Till de sektorer som äri särskilt behov av åtgärder hör livsmedelssektorn, bostads- och byggsektoremasamt trafiksektorn, speciellt inrikesflyget. Inom dessa sektorer ärkoncentrationen stor och olika regleringar hämmar en effektiv konkurrens. En avregleringbehövs som bl.a. kan medföra en förstärkt konkurrens från utländska företag. Konkurrenskommitténsarbete koinmer att följas upp av regeringen . presenterat tre delförslag för avreglering och ökad konkurrensinom livsmedelssektom, bostads- och byggsektorema samt trafikseklom. en analys avkonkurrensförhållandena på övriga områden. Här spelar Prop. 1990/91:39 konkurrenslagenoch dess tillämpning en avgörande roll. Kommittén har därför i uppdrag att göraen översyn av konkurrenslagen och överväga hur regelverket kan förstärkas såatt det mer effektivt kan användas för att förebygga konkurrenshämmande inslag inäringslivet, såsom t.ex. prissamverkan eller marknadsdelning. Utgångspunktenbör vara att förbudsprincipen tillämpas, inte att åtgärder måste påvisas varaskadliga för att föranleda ett ingripande. Koncentrationenär stark inom livsmedelsområdet när det gäller både insatsvaror,förädlingsindustri, distribution och detaljhandel. I detaljhandelsledetpåverkas konkurrensen av den prövning av etableringstill-stånd som kommunemagör enligt plan-och bygglagen. uppgift är bl.a. attklargöra hur denna prövning kan ske på ett sätt som gynnar ökad konkurrens inomdetaljhandeln, både i fräga om livsmedel och andra varor, utan alt servicenivånäventyras. Kommittén skall även mer generellt uppmärksamma den roll kommunalabeslut spelar för näringsfrihet och konkurrens. Kommittén skall i detta sammanhangockså t)elysa konkurrensmyndighetemas uppgifter och befogenheter. Konkurrenspolitikenomfattar också åtgärder som stärker konsumentens ställning på marknaden. Detsker bl.a. genom väl fungerande system för information om varomas kvalitet ochpris samt en effektiv övervakning av olika marknader. Påflera marknader försvåras konkurrensen av handelshinder mot utlandet. Redanblotta möjligheten att andra förelag konimer in kan ha en hälsosam inverkan påbeteendet på koncentrerade marknader. När prisbildningen skärmas av med tullar,tekniska handelshinder och andra gränsskydd reduceras derma möjlighet, ochdärmed utsätts konsumenterna ofta för en prisstegringstakt som är högre än på andraområden. Attså långt möjligt öppna gränsema för konkurrens är ett viktigt inslag iregeringens politik för att främja en effektiv ekonomi. Detta återspeglas i deförhandlingar som förs mellan EFTA-EG men också i beslutet alt avskaffa hindrenför tekoimporten och i de åtgärder som förbereds på byggmaterielområdet. Depågående förhandlingama inom det allmänna tull- och handelsavtalet ()syftar till att ytterligare öppna gränsema för konkurrens. Regeringen medverkaraktivt i förhandlingama för att få till stånd en framgångsrik uppgörelse. 4 Riktlinjer för reformer inom den offentliga sektorn 4.1 Den offentliga sektom i ekonomin Denoffentliga sektom har en nyckelroll i den svenska ekonomin. Den offentliga resursförbmkningeni form av konsumtion och investeringar uppgår till av BNP - den privatakonsumtionen och inveslering- ama utgör således ca 70 %av BNP. Den offentliga sektom har dämtöver Prop. 1990/91:39 en viktig inkomstomfördelandefunktion i ekonomin. De offentliga transfereringama, främst till hushåll ochkommuner motsvarar av BNP. Totalt motsvarar de offentliga utgiftemadrygt av BNP. Denoffentliga resursanvändningen har stor betydelse för möjlighetema att främjaden ekonomiska politikens mål. är den ekonomiska utvecklingenavgörande för möjlighetema att långsiktigt hävda välfärden. Detta samspel ärviktigt både för att stabilisera ekonomin på kort sikt och för att säkra en godoch rättvist fördelad tillväxt framöver. Detär väsenfligt att dra lärdom av de erfarenheter som gjordes under slutet av1970- och . Oförmågan att anpassa den offentliga sektomsåtaganden till den förändrade ekonomiska situationen -i förening med dyrbara, ihuvudsak uppehållande industristöd - ledde till en kraftig försämring av deoffentliga finansema. Den konsoliderade offentliga sektoms utgifter motsvarade1976 52 1/av BNP, men hade 1982 stigit till 66 1/. Gapet mellan avstaimandeintäkter och växande utgifter ledde till att den offentliga sektoms sparandesom andel av BNP vände från 1977 tiU -5,1983. Under1980-talet har de offentliga utgiftema minskat i förhållande till BNP ochunderskottet från decenniets början förbytts i ett överskott. Detta haråstadkommits genom en sträng prövning av utgiftema för den statligakonsumtionen men är också ett resultat av att tillväxten och löneinflationenhar ökat de offentliga inkomstema. Statensekonomi har påtagligt förbättrats imder . Statens finansiellasparande, som förändrades från 1 1/av BNP 1976 till -1982, beräknasför 1990 uppgå till av BNR Finanspolitikensavgörande betydelse i inflationsbekämpningen har berörts i det föregående. Möjlighetemaför olika sektorer och delar av den statliga verksamheten att bidra till enlångsammare utgiftstillväxt koinmer att behandlas i det följande. Viktenav att effektivisera den statliga verksamheten och att ompröva utgiftsprogramframgår bl.a. av de beräkningar som redovisades i vårens långtidsbudget. Enligtdessa l)eräkningar var det endast statsbudgeten som kimde förväntas ge ettpositivt bidrag till den offentliga sektoms finansiella sparande under denaktuella perioden. Mot denna bakgrund är det naturligtvis angeläget att ge aktpå och analysera stabiliteten i dessa överskott. Budgetutvecklingenär avhängig den allmäima ekonomiska utvecklingen. Inkomstsidans utveckling ärnära kopplad till ekonomins allmänna tillväxt. En mycket stor del av utgiftemastyrs av automatiska bindningar till konsumentprisindex, lönenivå ochränteutveckling. har vid olika tillfällen uppmärksammat denna utgiftsautomatik.Det är uppenbart att i perioder av avsaktande tillväxt uppmärksamheten måsteskärpas på de fmansieringsproblem som skapas av automatiskt stigande statligautgifter. Bostadsministems förslagsenare denna dag om ett nytt system för Prop. 1990/91:39 bostadsfinansieringskall ses mot denna bakgrund. Som en följd av stigande produktion av bostäderoch bostadsstödets koppling till den allmänna räntenivån har utgiftema förstödet över statsbudgeten ökat mycket snabbt imder senare år. Detnuvarande fmansieringssystemet som har fungerat , har med tiden fåttalltmer framträdande brister i fråga om neutralitet mellan olikaupplåtelseformer och paritet i fräga om utgifter för bostäder av olika ålder.Det nuvarande generella bostadsstödet kan också kapitaliseras när egnahem ochbostadsrätter byter ägare och således öka säljarens förmögenhet. Därtill kommerden kraftigt ökande belastningen på statsbudgeten. De automatiska kostnadsökningamaär detta budgetår . högre än föregående budgetår. Förslagetinnebär att nuvarande låne- och räntebidragssystem vid ny-och ombyggnad avbostadshus ersätts av ett syslem som bygger på en grundsubvention på somär lika för alla upplåtelseformer. Hela lånefinansieringen sker på den allmännalånemarknaden. En del av låneräntorna omfördelas över tiden med hjälp avräntelån. Meddetta nya system för lx)sfadsfinansiering skulle de statliga utgiftema förbostadsstödet minska. De statsfinansiella I>esparingar som görs på kort- ochmedellång sikt med det nya systemet innebär emellertid inte någonfinanspolitisk åtstramning. Sparandet i ekonomin som helhet kan inte hellerförväntas öka i detta tidsperspektiv. Tyngdpunkteni den offentliga verksamheten har förskjutits i riktning mot kommunema.Konsumtion och investeringar inom kommuner och landsting uppgår till ca300 miljarder kr., dvs. Omkring85 % av de totala kommunala utgiftema finansieras med skattemedel -kommunalskatt eller slalsskattefinansierade överföringar. Inte minst därför ärdet viktigt att sektoms tjänster utförs på ett professionellt och effektivtsätt. Inationalräkenskaperna fömtsätts produktiviteten i den offentliga sektom varaoförändrad år . Studier av olika delområden ger en sammansatt bild, ochdet finns inte några mått som speglar produktivitetsutvecklingenför sektom som helhet. Det är viktigt att kommuner och landsting utvecklar sinförmåga att mäta produktivitetsutvecklingen. Sådana mätningar måste bli ettbetydelsefullt hjälpmedel i förändringsarbetet. Kommuner och landsting har isamband med årets avtalsrörelse, tillsammans med vissa personalorganisationer,formulerat en gemensam målsättning om att förbättra produktiviteten år1990. ISvenska kommunförbundets och imderlag tilllångtidsutredningen redovisas en bedömning av kommunernas och landstingensutveckling. Den visar att verksamheten skulle behöva byggas ut med i genomsnittca för att uppfylla gjorda åtaganden. kalkyler visar vidare att de nuvarande finansieringskällomainte förslår för den t)eräknade volymut- Prop. 1990/91:39 vecklingen. Ikalkylerna har dock inte fullt ut t>eaklats möjlighetema tillproduktivitets- och effektivitetsförbättringar i verksamhetema. Regeringenhar i sin t>edömning av de samhällsekonomiska lesursemas fördelning vägt inden kommunala sektoms fömtsättningar att rationalisera och ompröva befintligverksamhet. En så kraftig utbyggnad av verksamheten som kommun- ochlandstingsförbunden räknat med är därför inte nödvändig för att tillgodose debehov som förbunden redovisat. En utbyggnad av den omfattningen skulle inteheller vara förenlig med samhällsekonomisk balans. Kommunemas och landstingenssammanlagda volymtillväxt måste tills vidare begränsas till högst . Enutredning har tillkallats för att t)elysa de kommunalekono-miskaproblemen. Utredningen skall bl.a. redovisa olika lösningar som innebär att kommunerasoch landstingens verksamhet kan finansieras inom ramen för en total kommunalutdebitering på högst . Utredningen skall behandla kommunemas samtligafinansieringskällor, däribland avgifter. Ökad avgiftstäckning kan vara en vägatt reducera storleken på de skattefmansierade offentliga utgifterna, ökaeffektiviteten i resursanvändningen och därmed skapa utrymme för en sänkning avskatterna. Denkommunala sektoms finansiella problem måste framför allt lösas genomomprövningar av befintlig verksamhet och förbättrad produktivitet.Skattehöjning är ingen framkomlig väg för 1990-falet. Föratt hävda välfärden måste tillväxten öka. Kommunema har ett l>etydandeansvar i detta sammanhang. Investeringar i utbildning och infrastmktur ärviktiga gmndstenar i den politik som krävs. Bamomsorg samt hälso- och sjukvårdär exempel på verksamheter som bidrar till att ge människor goda fömtsättningaratt delta i arbetslivet och samhällslivet i övrigt. Isitt stöd till förnyelsen av den kommunala verksamheten l>ör följande principervara vägledande: Kommunernaoch landstingen åläggs inte nya uppgifter utan att de samtidigtfår möjlighet att finansiera eventuella nya åtaganden med andramedel än höjda skatter. Ansvarsfördelningenmellan staten och kommunema resp. landstingen Staten formulerar övergripande mål och decentraliserar ansvaretför verkställigheten ytterligare. Statligariktlinjer som inte är nödvändiga för att trygga en likvärdig serviceför medborgama tas bort. Statsbidragenges en mer generell utformning. Statenkoinmer alltmer att övergå till målstyming av verksamhet. Samtidigtställs väsentligt större krav på uppföljning av resultaten. Genomde planerade reformema för bl.a. äldreomsorgen och skolan får kommunema heltnya fömtsättningar att bedriva en effektiv verksamhet. En ny kommunallag konuneratt ge kommunema bättre fömtsättningar att organisera sina verksamheter på ettändamålsenligt sätt. arbetsgmpp undersöker omdet finns stafliga regler eller normer som Prop. 1990/91:39 utgör hinder förutbyggnaden av bamomsorgen. Civilministemkommer att föreslå vissa ytterligare åtgärder för förnyelse av denoffentliga sektom. I ett planerat projekt i län skall samtliga kommuner,och den statliga regionala förvaltningen medverka för att pröva nyaformer för den offentliga sektoras organisation och verksamhet. Socialförsäkringarnasekonomi är av strategisk betydelse för den ekonomiska utvecklingen i ett längreperspektiv. Transfereringama till hushållen har svarat för del av de offentliga utgiftemas ökning, medan den offentliga konsumtionenoch framför allt de offentliga investeringama stagnerat. Försäkringamasutformning har också stor betydelse för arbetskraftsutbudet. Generellt settverkar anknytningen till förvärvsinkomstema stimulerande på arbetskraftsutbudet,men reglemas utformning och samspelet med andra ersättningar kan i viktiga fellmotverka den arl>etslinje som är grundläggande för välfärdspolitiken.Försäkringarna - inte minst det allmänna pensionssystemet - har också storbetydelse för det samhälleliga sparandet. Socialförsäkringssektornsutgifter beräknas öka som andel av BNP. Det finansiellasparandet inom sektom sker i stort sett i allmänna pensionsfonden samt arbetsmarknadsfonden.Frän 1982 till 1989 var pensionsutbetalningama större än avgiftsinkomstema, ochen del av AP-fondens avkastning har fått tas i anspråk för att täcka de löpandepensionsutgiftema. ATP-avgiften höjdes med två procentenheter.Trots detta balanserar inte avgiftsinkomstema och utbetalningama . Iett längre perspektiv pekar långtidsutredningens beräkningar på systemensväxande anspråk. Huvudorsaken är den demografiska utvecklingen. En åldrandebefolkning kommer att ställa stora krav på vård, omsorg och pensioner. Detökade avgiftsbehov som denna utveckling skulle medföra understryker behovet aven omprövning av de offentliga utgiftema, inkl. socialförsäkringssektomsresursanspråk. Denna utveckling understryker också behovet av att utveckla desocialförsäkringar som är knutna till arbetet. Det krävs både för att få tillstånd en bättre arbetsmiljö och en effektivare rehabilitering. 4.2 Reformer för ökad välfärd Denoffentliga sektom spelar en avgörande roll för välfärden. Regeringens ambitionär att hävda välfärden inom ramen för en politik som leder till att deoffentliga utgiftemas andel av BNP minskar. Detta ställer stora krav på ökadproduktivitet och effektivitet samt på omprövningar av existerande utgiftsprogram.Skolan, äldreomsorgen, bamomsorgen samt hälso- och sjukvården är stora och för medborgamaviktiga verksamheter som bedrivs i offentlig regi. Inom dessa verksamheter ochinom socialförsäkringsområdet pågår ett omfattande fömyelsearbete. kominer att få betydandeeffekter både på resursanvändningen inom den Prop. 1990/91:39 offentliga sektomoch för utvecklingen i hela ekonomin. ,gymnasieskolan och den kommunala utbildningen förvuxna är ett av de störstaverksamhetsområdena inom den offentliga sektom. Många medborgare är direktberörda, som elever, personal eller föräldrar. För dem blir skolans sätt attfungera ofta den mest påfagliga värdemätaren på hur den offentliga sektora fungerar. Utbildningär viktig för att uppnå en rad olika samhällsmål. Utbildning ger den enskilde ettrikare liv samt fömtsättningar för ett meningsfullt yrkesarbete och ett aktivtdeltagande i samhällslivet. Genom att ge alla människor tillgång till kimskaperoch fortbildning under olika skeden i livet bidrar utbildning till rättvisa ochutjämning. Den rörlighet, skicklighet och uppfinningsrikedom som gnmdas iskolning och kompetens är en fömtsättning för den svenska ekonomins möjligheteratt skapa välfärd i en allt hårdare intemationell konkurrens. Skolväsendettyngs av en omfattande och detaljrik statlig reglering. Skolpolitiken riskerardärmed att stelna i regler och former för hur verksamheten skall utformas.Administrationen av skolan kan lätt komma att framstå som viktigare än innehålloch resultat. Ansvarsfördelningeninom skolan är oklar. Många som arbetar i skolan, elever och föräldrar ställersig frågan vem som har ansvaret för förhållanden eller brister i skolan.Intresset för villkoren i skolarbetet fokuseras ofta allt för lätt på storlekenav och villkoren för det bidrag som staten beviljar för skolverksamheten. Desenaste åren har ett omfattande arbete pågått för att förändra styraingen avskolan. Syftet är att lägga ansvaret närmare verksamheten, hos kommunerna och iskolorna. Föräldrar, elever, lärare, skolledare och alla andra som arbetar iskolan skall få ett större inflytande, så att de kan bidra till att arbetet gerbättre resultat. Målen och riktlinjema skall vara nationellt giltiga ochgarantera alla en likvärdig utbildning. Stymingen skall vara mål- och resultatorienteradoch ansvaret för verksamheten skall vara tydligt. Reformarbetetskall höja kvaliteten i skolans arbete och göra verksamheten effektivare.Behovet av förändringar och förbättringar har länge kunnat tillgodoses genomexpansion. Denna väg står inte längre öppen. De resurser som redan finns måstedärför användas bättre. koinmer att anmäla ett antal förslag till åtgärder meddenna inriktning. Dessa omfattar bl.a. förändringar av skollagen, vilkatydliggör kommunemas ansvar, och ett nytt statsbidragssystem som får formen avett finansiellt stöd som inte styr skolans organisation. Förslagen omfattarockså riktlinjer för ett uppföljnings- och utvärderingssystem som skall geriksdagen och regeringen en samlad bild av skolan, vilka resurser som satsas påden och viUca resultat som uppnås. Dessutom föreslås förändringar av denstatliga skoladministrationen som innebär att kostnadema för denna halveras. Reformeringen avstatsbidragssystemet iimebär att man nu på lokal nivå Prop. 1990/91:39 koinmeratt kimna fatta mer rationella beslut om skolorganisationen.Statsbidragssystemet ger motiv till ett vardagligt rationaliseringsarbete påkommunal nivå. Fömtsättningarskapas för samverkan över skolforms- och kommungränserna som hindrenför att rationalisera den egna skolled-ningsoiganisationen och skolenhetsoiganisationenavlägsnas. Verksamhetsbeslutenkommer således att tas av verksamhetsansvariga politiker, rektorer, lärareeller andra tjänstemän som har möjlighet att beakta de lokala fömtsättningama.Ett sådant decentraliserat beslutsfettande leder till ett effektivare resursutnyttjande. Förslageniimebär genomgripande förändringar av den svenska skolan. Det kräver aktivainsatser från kommunema själva. Genom att skapa fömtsättningar för kommimemaatt förändra verksamheten och prioritera insatser blir resultaten bättre. SfetsrådetLindqvist har lagt fram förslag om hur ansvaret för långvarigservice och vård till äldre och handikappade skall fördelas mellan huvudmännen.Syftet med reformen är att skapa klara ansvarsförhållanden och ge organisatoriskafömtsättningar för att, i enlighet med de mål tidigare lagt fest förservice och vård till äldre och handikappade, utveckla samhällets insatser inomdessa områden. Samhälletsutgifter för service och vård till äldre och handikappade är stora. För år 1989beräknas de totala utgiftema för hälso- och sjukvård, hemtjänst, färdtjänst,kommunalt bostadstillägg m.m. till personer som är uppgå tillnärmare . Till detta belopp koinmer utgifterna för service ochvård till yngre handikappade. Genomatt kommunerna nu föreslås fä ett samlat ansvar för långvarig service och vårdtill äldre och handikappade skapas en mera ändamålsenlig organisation där denenskilde kan erbjudas vård utifrån sina behov. Genom att bygga ut stödet i detegna boendet bl.a. genom att kommunerna får en befogenhet att bedrivahemsjukvård i den enskildes hem, ges den enskilde möjlighet att bo kvar i detegna hemmet längre och flyttning till institution kan senareläggas eller imdvikas.Att bo kvar i det egna hemmet och undvika det uppbrott som en flyttning iimebärär ofta mycket positivt sett ur den enskildes perspektiv. Ur samhälletssynvinkel är vård i det egna hemmet dessutom oftast billigare äninstitutionsvård bl.a. som en följd av att den enskilde själv svarar för kostnademaför mat och boende och för övriga levnadsomkostnader. Samordningenav de olika insatsema för service och vård till äldre och handikappade bör ävenkunna bana väg för rationaliseringar och kostnadsbesparingar, t.ex. genomsamordning av inköp, mathållning, tvätt, fastighetsskötsel och övrigastödfunktioner. Likaså bör vissa rationaliseringar kimna göras inomadministrationen. Deföreslagna förändringama inom servicen och vården till äldre och handikappadeinnebär således både att servicen till den enskilde förbättras genom en ökad samordningav och kontinuitet i samhällets insatser och Prop. 1990/91:39 atttillgängliga resurser kan utnyttjas på ett mera effektivt sätt. Enav de viktigaste politiska uppgiftema inomsocialförsäkringsområdet är att förändra försäkringarna så att de underlättarför individema i deras strävan att delta i arbetslivet och leva ett aktivt liv.En annan mycket viktig uppgift är att bryta den snabba kostnadsutvecklingen. Genomen aktiv rehabilitering som minskar behovet av långa sjukskrivningar ochförtidspensioner kan utgiftema för socialförsäkringama t)egränsas. ohälsotalet (antalet ersatta dagar med sjukpenning, arbetsskadesjukpenningoch förtidspension i relation till antalet försäkrade) har en avgörandebetydelse för utgiftstrycket inom systemen. Ohälsotolet har ökat dramatisktunder , 1980 1989. Detta harinneburit att en växande andel av samhällets resurser används till utgifter försjuka och förtidspensionärer, viket har inneburit betydande välfärdsförlusterbåde för den enskilde och samhället. Regeringenär fäst besluten att bryta denna utveckling. Enviktig förändring imder 1989 är att sjuktalet har minskat, medan antaletförtidspensioneringar har fortsatt att öka. Reviderade prognoser pekar på enfortsatt nedgång i sjuktalet . Arbetsmiljökommissionenhar avlämnat sitt betänkande. Regeringen avser att återkomma tillriksdagen med förslag , där ocksårehabiliteringsberedningens förslag kommer att behandlas. Sjuk-och arbetsskadeförsäkringama reformeras så att de bättre medverkar till att gemänniskor hjälp att komma tillbaka till ett aktivt liv efter sjukdom ellerförtidspension. Ilagen om allmän försäkring fiims bestämmelser om att skallvidta åtgärder för rehabilitering av bl.a. personer som fått ersättning försjukhusvård imder . Denna 90-dagarsregel kan medverka till attdet kan dra ut innan rehabiliteringsinsatser sätts in. Socialministemkommer därför att föreslå regeringen att i proposition till riksdagenföreslå att denna regel tas bort. Därigenom koinmer möjlighetema till snabbtinsatta rehabiliteringsinsatser att förbättras.