prop · GE0388 · 1990-12-31 00:00:00 — De har pekatpå många tekniska och ekonomiska svårigheter och speciellt på problem medleveranssäkerheten i en mer utbredd elhandel. År1989 lade kommissionen fram direktivförslag rörande pristransparens, transiteringav el och informationsplikt beträffande investeringar. hardirektivförslag på de två första områdena antagits av ministerrådet, medanförslaget till investeringsdirektiv mött ett betydande motstånd inom EG. Beslutetom pristransparens innebär att beräknade genomsnittspriser även för störreförbrukare av el skall insamlas och publiceras. Syftet är att undanröjaomotiverad prisdiskriminering och alt förbättra marknadens funktion genom attstärka avnämarnas förhandlingsposition. Beslutetom transitering av kraft innebär att de företag som äger delar av deteuropeiska högspänningsnätet skall ha rätt och skyldighet att transitera elunder vissa villkor. Rätten begränsas till internationell handel mellan kraftproducenteroch transmissionsföretag och omfattar således varken distributörer eller storaslutanvändare. Förslagetom informationsplikt angående kraftinvesteringar syftar till att åstadkomma enförbättrad koordination av kapacitetsutbyggnaden inom EG och därigenom lägrebehov av reservkapacitet och lägre produktionskostnader. Förslaget förutsätterall kommissionen yttrar sig över investeringsplanerna men innehåller ingatvingande regler. Denämnda EG-direktiven är aktuella i de s. k. EES-förhandlingarna som förnärvarande pågår mellan EG och EFTA. Betydelsefullasteg har således tagits inom EG mol en öppnare marknad fbr el. Samtidigtkvarstår många problem och motsättningar innan de teoretiskt möjligakostnadssänkningarna av en friare handel kan utnyttjas i större utsträckning. Denutveckling, som jag nu i korthet har redovisat, kan få en stor betydelseför den svenska elförsörjningen. Följderna kan vara av mycket olika slag. Jagvill betona vikten av att man från svensk sida följer utvecklingen på elområdet i . Jag avser att senare föreslå regeringen att uppdra åt 31 statensenergiverk att följa elmarknaderaas utveckling i samt att Prop.1990/91:1 rapportera därom till regeringen. genomför en studie av den svenska elmarknaden. Förriksdagens kännedom kan noteras att regeringen avser att uppdra åt energiverketatt i samband med denna elmarknadsstudie särskilt utreda vissa frågor avseendestamnätets framtida organisation. Den framtida elmarknaden bör utredas även iandra avseenden. Utöver syftet att främja konkurrensen mellan aktörer påelmarknaden bör också åtgärder som kan stärka hushållningen med el utredas. Jaghar tidigare (avsnitt I) berört vissa kärnsäkerhetsfrågor. Jag avser att i detföljande behandla dessa frågor något mera utförligt. Jag har i dessa frågor samråttmed chefen för . 4.1 Säkerhet och strålskydd Påuppdrag av regeringen redovisade och statensstrålskyddsinstitut i en gemensam rapport det aktuella säkerhets-och strålskyddsläget vid de svenska kärnkraftverken. Rapporten har remissbehandlats.Ett sammandrag av rapporten tillsammans med remissinstansernas yttrandenåterfinns i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren och 1990. Enbärande princip i är att ansvaret för säkerheten åvilar den som hartillstånd att bedriva kärnteknisk verksamhet. Denna skyldighet har lagts fast ilagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. två myndigheternas rapport framhålls att det inte är möjligt att komma framtill ett entydigt kvantitativt jämförelsemått på säkerhetsnivån vid olikasvenska reaktorer. Myndigheterna har i stället sökt göra en i huvudsakkvalitativ bedömning i förhållande till de allmänna säkerhets-ochstrålskyddsmål som tillsynsmyndigheterna och kraftförelagen arbetar efter. Detprimära och gmndläggande säkerhetsmålet är att förebygga och förhindraomfattande skador på reaktorhärden ett härdhaveri som i värsta fall går sålångt som till en härdsmälla. Även med hög förebyggande säkerhet ingår det iden svenska säkerhetsfilosofin att inte utesluta att ett härdhaveri trots alltkan inträffa. Ett andra säkerhetsmål ärdärför att, för det fall ett svårt härdhaveri skulle inträffa, de radioaktiva utsläppen skall kunna begränsas kraftigt så att dödsfall i akut strålsjuka förhindras och endast mycket begränsade områden drabbas av restriktioner på grund av markbeläggningar av lång livade radioaktiva ämnen som t.ex. cesium. Det innebär att utsläppen vid ett härdhaveri i en svensk reaktor skall kunna begränsas till mindre än en tiondels procent av härdinnehållet av cesium 134 och 137. Detta motsva rar en mängd som är mindre än en tiondel av den mängd cesium som föll ned i efter haveriet i Tjernobyl. Regeringenlade fast dessa mål genom beslut om Prop. 1990/91:88 ytterligare villkor för drift av de svenska kärnkraftverken. Detgår inte att helt utesluta haveriförlopp som leder till större utsläpp genomatt de utsläppsbegränsande systemen inte fungerar som avsett. I enlighet med deriktlinjer som angavs i regeringens beslut skall de utsläpps-begränsande systemendärför vara utformade så att sådana förlopp kan bedömas ha extremt lågsannolikhet. Underde senasie åren har de tolv svenska kärnkraftsreaktorerna uppvisat högdriftstillgänglighet och tillförlitlighet. Antalet driftsstörningar som lett tillsnabbstopp eller oplanerade avställningar har varit lågt. Såväl personalstråldosersom utsläpp av radioaktiva ämnen till omgivningen ligger på en internationelltsett låg nivå. Enligttillsynsmyndigheterna går det inte alt urskilja några långsiktiga tendenser sompekar på skillnader mellan reaktorerna när det gäller störningar av väsentligbetydelse för säkerhet och strålskydd. Kärnkraftinspek-lionen understryker dockatt de senasie årens svenska och utländska driftserfarenheter visar attvaksamheten i säkerhets- och tillförlitlighetsarbetet måste vidmakthållas på enmycket hög nivå. Antalet mindre störningar och tillbud bör om möjligt bringasned ytterligare så att tillräckligt stora marginaler till allvarligarehändelser kan upprätthållas. Dentekniska livslängden hos större komponenter och system i kärnkraftverken ärtill stor del beroende av de möjligheter som finns att reparera eller byta utskadade delar. Möjligheter till reparation eller byte är i sin tur beroende avkostnaden för sådana arbeten, såväl ekonomiskt som i form av stråldos tillpersonalen. Reaktortankoch tillhörande primärkretsar i de svenska reaktorerna är ursprungligendimensionerade mot utmattning med sikte på en teknisk livslängd på minst 40 år.De delar av reaktortanken som utsätts för neutronbestrålning kommer attförsprödas. Den takt med vilken förspröd-ningen fortskrider beror på bl. a.materialet i reaktortanken och dess svets-fogar. Enligt kärnkraftinspektionensbedömning är det endast för reaktorn som försprödning på grund avbestrålning kan ha betydelse för reaktorns tekniska livslängd. Kärnkraftinspektionenpekar dock på två områden där osäkerheten är stor beträffande materialenslivslängd. Det ena avser s. k. spänningskorrosion i komponenter tillverkade aven speciell nickellegering, Inconel 182. Det andra avser s.k. bestrålningsinduceradspänningskorrosion hos bl.a. slörre interndelar i reaktorerna. Båda dessaområden är föremål för omfattande undersöknings- och uppföljningsprogram ochhar en hög prioritet inom inspektionens forskningsprogram. Somjag har anfört är kärnkraftsindustrins ansvar vid en eventuell kärn kraftsolycka enligt bestämmelserna i atomansvarighetslagcn (1968:45) begränsat till 800milj.kr. Den svenska lagstiftningen grundar sig på två internationella konventioner, konvention om skade ståndsansvar på atomenergins område () och 33 3 1990/91. konvenlionom supplerande statsansvar (tilläggskonvenlionen). 1990/91:88lionerna syftar till en regional västeuropeisk reglering av skadeståndsan- Bilaga 1 svaret vid kärnenergiolyckor. Enligtartikel 7 i kan anläggningsinnehavarens ansvar bestämmas till15 miljoner särskilda dragningsrätter, SDR (1 SDR = ca ). Beloppet fårdock sättas högre eller lägre än detta riktvärde, dock lägst 5 miljoner SDR. Pariskonventionensregler om anläggningsinnehavarens ansvar kompletteras av tilläggskonventionensersättningssystem. Enligt tilläggs-konventionen bär anläggningsinnehavaren delprimära ansvarel i enlighet med de nationella regler som fastställts pågrundval av bestämmelserna i . Därtill kommer enligttilläggskonventionen ett subsi-diärt ansvar för staterna. Detta bärs i förstahand av den stat där den skadeorsakande anläggningen finns (anläggningsslalen).1 andra hand ansvarar samtliga konventionsstater gemensamt. Dettorde inte vara förenligt med bestämmelseratt ålägga en anläggningsinnehavare ett obegränsat ansvar. Att skullelämna konventionen och därmed ställa sig utanför det ersättningssystem somgäller i bör inte komma i fråga. Jag förordar dock att regeringen,med hänsyn till frågans vikt, aktivt driver frågan om ett vidgat ansvar i ettinternationellt sammanhang. Etlobegränsat ansvar ryms inte inom de åtaganden en försäkringsgivare får göra.Enligt gjorda beräkningar är kapaciteten på försäkringsområdet såvittavser ansvarsförsäkringar ca I 200milj.kr. Eftersomansvarsförsäkringen som regel måste tecknas så alt den motsvarar avansvarsbeloppet skulle detta kunna höjas till ca 1 000milj. Jaghar i denna fråga samrått med chefen för och har därviderfarit alt frågan om en höjning av ansvarsbeloppet till 1 000 milj. kr. kommeralt tas upp inom . Regeringentillsatte en särskild arbetsgrupp med uppdrag all kartlägga ochredovisa dels personal- och kompetenssituationen vid kärnkraftföretagen, delskärnkraftsavvecklingens väntade direkta och indirekta sysselsättningseffekterinom berörda län och orter. Arbetsgruppensbelänkande, (SOU 1990:40) Kärnkraftsavveckling -kompetens och sysselsättning,har remissbehandlats. En sammanfattning av belänkandet tillsammans medremissinstansernas yttranden återfinns i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren1989 och 1990. Tillståndsinnehavarenhar det direkta ansvaret för säkerhet och strålskydd i kärnteknisk verksamhet.Däri ligger också ett ansvar för alt tillse all tillräcklig kompetens finnsinom den kärntekniska organisationen. Arbetsgruppenhar bl.a. pekat på behovel av återkommande uppfölj ning av kompetensnivån hos såväl de företag som bedriver kärnteknisk verksamhet som tillsynsmyndigheterna. Vidare understryker arbetsgrup pen betydelsen av all utbildningskapaciteten och utexamineringen inom 34 förkärntekniken viktiga områden inom högskolan vidmakthålls på en Prop.1990/91:88 nivå som är åtminstone lika med dagens. 1belänkandet behandlas också forskningens betydelse för att nödvändig kompetensi landet skall kunna långsiktigt bibehållas. Gruppen pekar i del sammanhangetpå behovet av att säkerställa att forskningsreaktorerna i Studsvik kan drivasvidare för såväl forskningsändamål som i kompetensuppbyggande syfte underöverskådlig tid. Regeringendelar uppfattningen att en fortsalt hög kompetensnivå inom det kärntekniskaområdet måste tryggas. Som arbetsgruppen framhållit kommer den generellaförstärkning som sker av teknisk utbildning inom gymnasieskolan,vuxenutbildningen och högskolan att innebära en väsentlig höjning avutbildningsnivån för framtida tekniker och ingenjörer på ett sätl som ocksåkommer kärnkraftsområdel till del. Ipropositionen (1990/91:87) om näringspolitik för tillväxt föreslår regeringenatt resurser tilldelas i för att fullfölja utvecklingenav en energiteknisk ingenjörsutbildning som påbörjats i Forsmark. Några direktaåtgärder utöver vad arbetsgruppen i övrigt har redovisat kring den pågåendeutvecklingen inom området är inte nu motiverade. Regeringen avser dock attfölja den fortsatta utvecklingen med uppmärksamhet, bl. a. för att så vitt påden ankommer se till att tillräckliga resurser behålls för den berördagrundläggande högskoleutbildningen och forskningen. Jag har i denna fråga samråttmed chefen för och med statsrådet . Jagvill i detta sammanhang erinra om att regeringen i sina direktiv till fördjupadanslagsframställning för budgetåren 1992/93 1994/95 har uppdragit åttillsynsmyndigheterna inom kärnkraftsområdel att särskilt beakla dekompetensfrågor och teknikområden som belyses i arbetsgruppens betänkande. Arbetsgruppenhar också behandlat de sysselsättningseffekter som kan uppstå påkärnkraftsorterna i anslutning till att kärnkraftverken läggs ned. Ibetänkandet lämnas bl.a. förslag till hur sysselsättningsfrågorna bör hanterasinför beslut om nedläggning av kärnkraftverk. Jaghar i denna fråga samrått med chefen för ochbedömer att del inte behövs ytteriigare åtgärder inom dettaområde. Regeringenbeslutade att uppdra åt statens kärnbränslenämnd attutarbeta förslag till ändringar av finansieringssystemet enligt lagen(1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m.(finansieringslagen). Ändringarna skulle enligt beslutet syfta till alt vidfastställande av avgifter enligt finansieringslagen göra det möjligt att låtareaktorinnehavarna solidariskt belastas med ökade avgiftsuttag som kan behövassom följd av de beslut som tas för att inleda kärnkraftsavvecklingen. Den29 överiämnade kärnbränslenämnden till regeringen en promemoria med förslag till sådana ändringar i finansieringssystemet. Förslaget har remissbehandlats.Domstolsverket, , statens pris- och konkurrensverk,kammarkollegiet, statskontoret, , statens vattenfallsverk.Forsmarks Kraftgrupp AB, , , , , Riksbank och har inkommitmed remissyttranden. Jag har av chefen förmiljödepartementet erfarit att det inte finns anledning att nu föreslåregeringen att genomföra ändringar i finansieringssystemet. Prop.1990/91: Bilaga 1 5 Program för effektivare energianvändning 5.1 Utgångspunkter Mittställningstagande: Ett nytt program för effektivare användning av energigenomförs. Programmet omfattar åtgärder som syftar till att stimuleraen effektiv energianvändning så att viktiga energi- och miljöpolitiska mål kannås, utnyttjaden potential för eleffektivisering som är ekonomiskt och tekniskt tillgängligunder , intensifieraoch bredda arbetet för en effektiv energianvändning och en ökadenergihushållning, tatill vara de långsiktiga möjligheterna att effektivisera och stärkaflexibiliteten i energianvändningen, utvidgaverksamheten med energieffektivisering till att omfatta alla sektorer avsamhället, stärka organisationen för all genomföra och årligenfölja upp programmet. Pågående program för elhushållning Riksdagenbeslöt om ett program för effektivare användning och ersättning av el (prop.1987/88:90, NU40, rskr. Programmet syftar bl.a. till all den potentialför eleffektivisering och elersättning som är ekonomiskt och tekniskt tillgängligtill skall utnyttjas. Vidare skall de långsiktiga möjligheterna atteffektivisera elanvändningen och ersätta el med andra energislag tas till varaframför allt inom uppvärmningsområdet och inom den elintensiva industrin. har följande uppgifter i programmet: altadministrera ett stöd för teknikupphandling och introduktion av eleffektiva ochelersättande produkter, processer och syslem, attsamordna informationsinsaiser och att med försöksprojekt ulveckla ocheffektivisera rådgivningsmetoder, attbevaka elmarknaden och att engagera elproducenterna och eldistributörerna i effektiviseringsarbelet. attta initiativ till överläggningar mellan statliga myndigheter. Lands- Prop.1990/91:88 tingsförbundet och samt andra större lokal- Bilaga1 förvaltare om möjligheterna all åstadkomma effektiviserad elanvänd ning, - attfölja upp, utvärdera och rapportera om hela elhushållnings- programmet. Ettkansli har inrättats vid statens energiverk med uppgift att åstadkommaupphandling och spridning av produkter och tillämpningar för en effektivareelanvändning inom olika sektorer av samhället, samordna effektiviseringsarbelethos sektormyndigheterna samt förmedla kunskap om energieffektivisering. Regeringenhar i proposition 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt föreslagit att encentral näringspolitisk myndighel inrättas. Avsikten är att den nya myndighetenbl.a. skall handha huvuddelen av de uppgifter på energipolitikens område somför närvarande ligger på statens energiverk. Ävenandra myndigheter har viktiga uppgifter inom programmet. För att stärkasamordningen av myndigheternas informations- och rådgivningsverksamhet m.m.inom elanvändningsområdet inrättades ett elanvändningsråd som knöts tillstatens energiverk. Det nyssnämnda kansliet är rådels sekretariat.Elanvändningsrådet skall bl.a. redovisa sektormyndigheternasverksamhet avseende elhushållning. Rådet har under år 1990lämnat rapporter till regeringen. I rapporterna redogörs för de aktiviteter sommyndighetema inom elhushållningspro-grammel har bedrivit under budgetåret1989/90 och för de överiäggningar avseende lokalseklorn som har genomförts. Elanvändningsrådetsrapporter har publicerats separat i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren1989 och 1990. Vidriksdagens beslut förutsattes att eldistributörer och elproducenter iframtiden skulle engagera sig i eleffekt i viseringsfrågor i större omfattningän vad som då gällde. Vid behov skulle åtgärder vidtas för att stimulerautvecklingen. Vidare betonades kommunernas ansvaratt planeravärmeförsörjningen så att den sker till rimliga kostnader för kommunernasinvånare. Irapporten för effektivare elanvändning redovisar statensenergiverk de fortlöpande insatser som görs för ökad eleffektivisering och elersättninghos i första hand statliga myndigheter och organisationer men även hoskraftbolag, forskningsinstitut m.m. Sådan verksamhet pågår, förutom inom detstatliga programmet, hos Uppdrag 2000, (),, m.fl. En sammanfattning avredovisningen återfinns i rapporten (Ds 1991:4) Energiutredningar åren 1989och 1990. Flerabedömningar av potentialen for elhushållning har gjorts . har haft regeringens uppdrag att konkret visa hur tillgängligt utrymme för effektiviseringar och hushållningsåtgärder m.m. 37 inomelanvändningsområdet skall kunna utnyttjas till mitten av 1990- Prop.1990/91:88 talet. Verket har redovisat utredningsuppdraget irapporten 1 Effektivare elanvändning. Den har remissbehandlats. Ensammanfattning av rapporten och remissinstansernas synpunkter återfinns irapporten (Ds 1991:4) Energiutredningaråren och 1990. Energiverketredovisar i rapporten bedömningar av de privat- eller företagsekonomisktlönsamma cffektiviseringsåtgärdernas omfattning vid två antagnaelprisutvecklingar. Som ett alternativ fömtsätts råkraftpriset stiga från ca 15öre per kWh till per kWh (penningvärde) vid mitten av1990-talet. Eleffektiviseringarna bedöms då motsvara ca 1,av den totalaelanvändningen , dvs. Vid en måttlig elprisökning till ca per kWh år1997 antas potentialen för effektivisering vara något lägre, . Utövermöjligheterna till effektivisering har bedömt prishöjningarnaseffekter i form av vamsubstitution (omfördelningar inom produktionen) ochkonvertering från el till andra energikällor. Med det lägre elprisantagandet blireffekterna små, totalt ca , medan de vid den högre prisnivån blirbetydligt större, ca . IElprognos för räknar Kraftsam med att eleffektiviseringar skall hagivit besparingar på drygt . Bland förutsättningarna förbedömningarna är en elprishöjning på och en BNP-tillväxt på 1,per år.Denna elhushållning förutsätter, enligt Kraflsam, att kraftförelagen ocheldistributörerna ägnar sig ål information, rådgivning och kampanjer rörande elhushållningutöver tidigare insatser. I ett högprisal-lernativ (högre elpriser år2000) beräknas effektiviseringarna komma att öka till . Vattenfallhar i projektet 2000 arbetat med elhushållning i lokaler, småhus och icke-elinlensivindustri. Den teknisk-ekonomiska potentialen för elhushållning inom dessasektorer har uppskattals vara . Mot bakgrund averfarenheterna från projektet gör bedömningen att är ettmöjligt hushållningsresultat . Då förutsätter man ett aktivtagerande från kraftindustrin. Deovan refererade bedömningarna är samstämmiga och visar en tekniskt ochekonomiskt realistisk elhushållningspotential i storleksordningen 10 15 TWhvid måttliga elprishöjningar . Även med etl framgångsrikt elhushållningsprogramkan det emellertid inte uteslutas att den totala elanvändningen ökar. Istudien som publicerades inför internationella konferensår om effektiv produktion och användning av el bedömdes ocksåhushållningspotentialens storlek. I ett referensalternativ anges en elanvändningår 2010 på 140TWh. Om vad som i studien betecknas som tekniskt och ekonomiskitillgänglig teknik utnyttjades där så är möjligt, skulle elanvändningen kunnasänkas till ca . Samma nytta skulle erhållas i form avmaskinarbete, ljus, kraft, etc. redovisar dock inle destyrmedel som skulle krävas för att nå denna låga elanvändningsnivå och inteheller de kostnader det skulle medföra. 5.2 Programmet i huvuddrag Prop. Bilaga 1 Jag harnyss (avsnitt I) redovisat de utgångspunkter och riktlinjer som jaganser bör gälla för det fortsalla arbetet med energihushållning. Eneffektiv användning av energi är nödvändig för att viktiga energi- och miljöpolitiskamål skall kunna nås. Påfrestningarna på miljön kan därmed minskas. Vidarefrämjar ett effektivt utnyttjande av knappa energiresurser den ekonomiskatillväxten. Delprogram för effektivare energianvändning som jag föreslår innebär attprogrammet för effektivare användning och ersättning av el förstärks på en radpunkter och utvidgas. Det nya programmet inkluderar åtgärder på både kort ochlång sikt. Sammantaget innebär programmet en förstärkning av insatserna förenergihushållning inom alla samhällssektorer. Enligtmin uppfattning är en lämplig tid för programmet. Jag bedömer medeisbehovetunder femårsperioden till sammanlagt ca 1000 milj. kr. Förslagettill program för effektivare användning av energi består av följande punkter. 1.Teknikupphandlingsprogrammelges ökade resurser och breddas till att omfatta hela energianvändningsområdet. 2.Etl stöd införs fördemonstration i större skala av ny energieffektiv teknik i statliga, kommunalaoch privatägda lokaler saml bosläder. 3.Statligt stöd införs förenergieffektiva demonstrations- och pilotanläggningar inom industrin. Den energiinriktadeinformationen till icke-energiintensiva företag utvecklas. 4.Arbetet med energideklaralionerav bl.a. hushållsapparater intensifieras och utvidgas. 5.Statens energiverk geskompletterande uppgifter utöver de nu aktuella avseende bl. a. samordning och ulvärderingav programmet. Jagutvecklar förslagen mer i detalj i de följande avsnitten (5.3-5.7). Ulöverdessa åtgärder bör en förstärkning ske av bl. a. den samhälls- och beteendevelenskapligaforskningen om implementering av ny energiteknik. Jag återkommer till dessafrågor i avsnitt 5.8. Möjlighetertill närmare harmonisering med för statsstöd och offentligupphandling har beaktats. Vad avser stödprogrammen (stöd-intensitet och-instrument, m. skall de regler som gäller för svenskt vidkommande lillämpaspå ett sådant sätl att snedvridning av handel eller konkurrensförhållanden o.d.inte uppslår i strid med internationella åtaganden. Relevanta mellanstatliganotifikationsordningar skall följas. 5.3 Stödtill upphandling och introduktion av energieffektiv teknik År1988 beslöt om ett program för effektivare användning och ersättningav el (prop. 1987/88:90, NU40, rskr.375). Programmet syftar till att utnyttjaden potential för eleffektivisering och elersättning som är ekonomiskt ochtekniskt tillgänglig . En del av programmet ärett statligt stöd för teknikupphandling av eleffektiva och elersättandeprodukter, processer och system. Det totala medelsbehovet för stödet beräknadestill 400 milj. kr. för en femårsperiod. Inledningsvis anvisades 150milj. Anvisningar för stödetfinns i förordningen (1988:806, ändrad 1990:33) om statligt stöd tillupphandling och introduktion av eleffektiva och elersättande produkter,processer och system. Stöd kan lämnas i form av bidrag och lån. Beslut däromfattas av siatens energiverk. Innan ställning tas till stödets fortsattaomfattning och inriktning bör, enligt riksdagsbeslut, en utvärderinggenomföras. För /91 harregeringen av bemyndigats att ikläda staten ekonomisk förpliktelse isamband med teknikupphandlings-stödet som innebär åtaganden om högst 50milj.kr (prop.1989/90:100, NU25, rskr.