prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Om dessaläkemedel belastas med tillkommande kostnader eller kommer att utgöra ettstörre ekonomiskt risktagande för tillverkaren/importören är risken stor atl dekan komma att försvinna från marknaden, vilket skulle minska såväl bredden somkvaliteten inom den svenska läkemedelsterapin. Nuvarande förslag till produktskadelagkan leda till detta. Kostnademaför försäkring m m Försäkringsfrågornaspelar en väsentlig roll då man i promemorian diskuterar det närmare innehålleti en produktskadelag. Inspektionen vill starkt understryka att den föreslagnalagen i åtskilliga fall torde kunna komma att få avsedd effekt - att geersättning till en skadelidande - bara om ersättningsreglerna i praktikenstöttas av något slag av försäkring. En näringsidkare som sätter i omlopp varorsom kan tänkas ge upphov till person- eller sakskador mäste ha möjlighet attgenom försäkring säkerställa att han inte, i värsta fall, drabbas av ekonomiskruin pga omfattande skadeståndsanspråk. Och de personer som lagen är till föratt skydda - de människor som kommer i kontakt med produkterna i fråga -måstekunna lita på att ersättning för produktskador skall kunna utgå även i ett lägedä vederbörande näringsidkare har upphört med sin verksamhet eller kanske inteär anträffbar, eller när han inte har ekonomisk möjlighet att tillmötesgå skadeständsanspråksom grundas i lagen. Slutsatsenav detta blir atl det är väsentligt att lagen ges en sådan utformning att detgår att få lill stånd adekvata försäkringslösningar. Det är givelvis också avavgörande betydelse att kostnaderna för dessa, såsom de uttrycksi premierna,inte blir högre än att försäkringslösningarna blir ekonomiskt överkomliga förde berörda näringsidkarna. Ipromemorian utgår man frän att produktskadelagen kommer att leda tillkostnadsökningar för näringslivet, bl a genom högre försäkringspremier, ökningarnaantas främst bero pä att preskriptionstiden för personskada förlängs från tiotill . För vissa branscher kan även ansvaret för utvecklingsskadornaenligt promemorian antas medföra vissa ökade kostnader. Av promemorian framgärsamtidigt att det stöter pä stora svårigheter att geen närmare bild av hur stora kostnadsökningar Prop. 1990/91:197 som det kanbli fräga om. Detligger ocksä i sakens natur att det mäste vara i det närmaste ogörligt att bedöma kostnadseffekterna av förslaget pä , inte minst iförsäkringshänseende. Detta är ju något som är beroende av en mängd faktorersom inte kan värderas. En omständighet är hur produktskadelagen kantänkas komma att päverka näringslivets benägenhet att utöka forskningen pä produktskadeomrädet,liksom provningen och kontrollen av varor innan dessa släpps ut på marknaden.En utökad sädan verksamhet bör typiskt nedbringa risken för produktskador ochdärmed även försäkringskostnaderna. En annan skadeförebyggande faktor utgörproduktsäkerhetslagen (1986:1604). Tillämpas denna lag pä ett metodiskt ochkraftfullt sätt bör detta minska risken för skador och därmed hällaförsäkringskostnaderna nere. Enytterligare omständighet att nämna i sammanhanget är förhällandet mellan dentjugofemåriga preskriptionstiden ä ena sidan och kravet pä den skadelidande sombegär ersättning att, ä den andra sidan, bevisa att skadan har orsakats pä detsätt han påstår. Även om beviskraven inte ställs högre än som är rimligt medhänsyn tiU möjligheterna att utreda orsakssambandet i det enskilda fallet(promemorian s 154), förefaller det ändå sannolikt att det, ju som gärfrän det att nägon har tagit befattning med en viss vara, blir allt svårare attkomma fram till slutsatsen att just denna produkt har varit orsak till enuppkommen skada. För personen i fräga måste det ju typiskt sett bli alltsvårare att bland ett kanske stort antal i och för sig tänkbara skadebringandeprodukter erinra sig vilka han över huvud har tagit befattning med. Motbakgrund av vad som har sagts i det föregående finns det skäl att anta att ettproduktansvar endast i ett förhållandevis litet antal fall kommer attaktualiseras - med framgång för den skadelidande - långt efter det att enprodukt har satts i omlopp. Inspektionen delar den uppfattning som uttrycks ipromemorian, att det just i dessa senare fall av sociala och humanitära skälfinns anledning att ha ett i tiden utsträckt ansvar. Avdet som har anförts framgär att inspektionen inte för sin del kan göra nägonrealistisk bedömning av vilken påverkan pä försäkringskostnaderna som enlagstiftning i enlighet med förslaget kan få. En nägot sä när säker grund fören sädan bedömning torde finnas först sedan lagstiftningen har varit i kraft entid och närmare erfarenheter vunnits av det faktiska utfallet av den. Det kandock här finnas skäl att erinra om de farhågor som framfördes i samband medtillkomsten av konsumentförsäkringslagen (1980:38) om att den lagen skullemedföra allvarliga kostnadshöjningar för försäkringsbolagen och därmed försäkringstagarna.Det har emellertid senare visat sig att denna oro var överdriven. Med det somhar sagts nu vill inspektionen dock inte påstå att det skall uteslutas attvissa modifieringar i lagen kan bli nödvändiga när denna har varit i kraft nägontid. Inspektionenvill i sammanhanget betona vikten av att de försäkringslösningar som skapasinnebär att den skadelidande kan beredas ersätt- ningsä snart hans skada har inträffat och inte bara Prop.1990/91:197 underförutsättning att skadan också anmäls lill de försäkradeeller till försäkringsgivaren (dvs att det inte blir fråga om s k "claimsmade"-försäkringar). Det finns skäl alt här erinra om de problemsom har uppkommit för försäkringsmäklarkären alt få till stånd ett försäkringsskydd som uppfyller kraven i lagen (1989:508) om Medhänsyn till den hårda internationella priskonkurrensen är koslnads-stegringstakleni den svenska ekonomin alltför hög. NO anser därför attinförandet av ett skärpt skadeståndsansvar för produklskador, som förnäringslivet kan antas medföra kostnadsökningar som inte säkert kan uppskattas,måste kunna motiveras av klara behov. Detta gäller särskilt regeln om 25 årspreskriptionslid vid personskada saml i vissa branscher även ansvaret förutvecklingsskador. Ersättningsansvaret i förening med ökade försäkringskostnaderkan motverka företagens intresse av att utveckla nya produkter saml i någon månbidraga till atl företagen väljer att förlägga verksamheten utomlands i ställetför till . Vadgäller effekterna på kostnadsläget inom industrin lill följd av föreskrifternaenligt förslaget till produktskadelag utgörs dessa av industrins merkostnader irelation till vad som föreskrivs enligt skadeståndslagen. Dessamerkostnader är svårbestämbara och i betänkandet konstateras också alt"det visar sig vara svårt att fä fram någorlunda säkra uppgifter av deslag som sålunda erfordras". Uppgifter som återges i betänkandet indikerardock atl företagens kostnader för produktansvarsförsäkringar för närvarandeknappast överstiger av de totala försäljningsintäkterna. Enligtvissa företrädare för försäkringsbranschen skulle en lagstiftning i enlighetmed den i betänkandet föreslagna kunna medföra en höjning av premierna med istorleksordningen . Denna merkostnad för företagen uppkommer främst lillföljd av förslaget att höja preskriptionstiden vid personskada frän 10 till 25år. Bland annat av skäl som ovan redovisats är SPK starkt tveksamt tilllämpligheten av en sådan förlängning av preskriptionstiden. Kostnadsskäl synesge ytterligare stöd åt denna tveksamhet. Delframgår således vid en samlad bedömning av vad ovan anförts att den kortsiktigaeffekten på den generella prisnivån (KPI) är försumbar. SPKanser au de trendmässiga kostnadseffekterna på lång sikt av ett skärptproduktansvar enligt lagförslaget skulle av utredningen belysts bättre genomatt kostnader före och kostnader efter införandet av ett skärptskadeståndsansvar hade jämförts i sådana länder som redan infört en skärptlagstiftning. 20 1990/91. instämmeri promemorians bedömning "att kostnaderna för näringslivet för detutökade produktansvaret inte blir så höga att det finns anledning att avståfrån de väsentliga förbättringar av skyddet för de skadelidande sominförandet av de föreslagna produktansvarsreglerna innebär" (s. 232). Enligtlantbruksslyrelsens uppfattning torde lagförslaget inte medföra någon störrekostnadsökning för lantbruksföretagen för vegetabiliska produkter. Även fördjurprodukter kommer det au bli kostnadsökningar, bl.a. i form av större kravpå laboratorieresurser. Närdet så gäller påverkan av den föreslagna lagen på del allmänna kostnadslägetfinner kommittén det vara svårt atl med utgängspunkt frän promemorian beräknadessa. De ökade kostnaderna i industrin hänför sig lill höjdaförsäkringspremier. Höjningen av dessa torde i viss utsträckning bli beroendeav hur långt produktansvaret utsträcks. En rimlig prognos innebär dock atleffekten på prisnivån blir försumbar. Påvilket sätt kommer då förslaget att påverka svenskt näringsliv? Enviktig faktor är givelvis kostnadsutvecklingen. Förslaget kommer attytterligare öka kostnaderna för svenskbaserad industri. Varje enskildkostnadspost kan, sedd för sig, verka mindre betydelsefull men det viktiga äratt se till den totala effekten. Försäkringspremiernakommer att stiga. Det är uppenbart att ett strikt ansvar utan undantag förutvecklingsfel med den föreslagna preskriptionstiden blir avsevärt dyrare attförsäkra än både dagens ansvar och det ansvar som konkurrenterna inomexempelvis EG får bära. Som framgår i promemorian är det svårt att beräkna hurmycket premierna kommer att stiga men klart är att det för vissa branscher kanbli fråga om högst betydande belopp. Det kan i vissa fall även bli svårt att pårimliga villkor få försäkringstäckning om tillgången på riskvilligt kapital påförsäkringsmarknaden minskar. I en sädan situation är det synnerligen tveksamtvilket värde det omfattande ansvaret har för konsumenterna. Delfinns vidare ett antal kostnadsposter som inte täcks av försäkring och somkommer att påverkas. Denförsta är alla de anspråk som faller inom företagens självrisker. Eftersomkravfrekvensen kan antas komma att öka när informationen om lagstiftningen nårut kommer hanteringskostnaden för dessa "små" anspråk att stigakraftigt. En stor del av kostnaden är hänförlig till administration av kravenoch uppkommer alltsä även om kraven efter utredning visar sig oberättigade.Eftersom tillverkaren har flera pre- sumlioner mot sig kanutredningsinsatserna bli betydande. Vidare kommer Prop. 1990/91:197 denlånga preskriptionstiden göra att antalet "gamla" skador ökar. Dessaskador kostar ofta betydligt mer att utreda än "nya" skador. Belastningenpå svenska företag för den här typen av kostnader kommer att bli avsevärtstörre än den som drabbar EG-företag. Delfinns i detta sammanhang anledning att åter ta upp EG-direktivets"självrisk" vid sakskador. En sådan regel medför balans mellan deresurser som läggs på hantering av skadeärenden och ersättning som utgår. Det mästeockså betonas att skadelidande vid vållande hos tillverkaren alltid kan stödjasig på skadeståndslagen. Ett undanlag i enlighet med EG-direktivel innebär säledesinte något absolut hinder mot ersättning. Kostnadernaför att bevara produktdokumentation kommer också att öka kraftigt pga den längapreskriptionstiden. För importörer kan det bli fråga om att själv införskaffaoch bevara aktuell dokumentation från den utländske tillverkaren. Denne kannämligen antas ha föga intresse av sådan dokumentation sedan hans ansvar harpreskriberats. Detär således uppenbart atl svenskbaserad industri kommer atl drabbas av betydandekostnadsökningar som negativt påverkar konkurrensförmågan. Det konstateras ipromemorian att de föreslagna särlösningarna "kan i någon mån bidra tillatt förelag väljer atl förlägga verksamhet utomlands i stället för tillSverige". Det är högst anmärkningsvärt att departementels slutsats intekommit alt päverka utformningen av lagen. Detanförs atl förelagen kan pulverisera kostnaderna för ansvaret ochföra dem vidare lill köparna. Förutom det uppenbara . problemet atl det i deninternationella konkurrensen kan vara svårt att ytterligare belastaproduktpriserna med detta "ansvarspåslag" uppkommer problem såvittavser förutsebarheten. Ett av företagens starkaste och mest berättigadeönskemål är att kunna förutse ansvarets omfattning och med rimlig säkerhetberäkna kostnaderna för detta ansvar. Om förslaget genomförs omöjliggörs sådanabedömningar. Antalet okända och osäkra faktorer är alltför stort, något som bl.a.tydligt framgår i avsnittet nedan om den internationella tillämpligheten.Vidare kan man notera de uppgifter från försäkringsbranschen som återfinns ipromemorian. Angående den långa preskriptionstiden anförs bl a att "delbedöms vara nästan omöjligt atl ordna en reservavsättning för så läng tid: manskulle bli hänvisad till rena gissningar". Vidare anges atlförsäkringsbolagen inte ansett sig kunna bedöma vilken påverkan på produklansvarspremienen 25-årig preskriptionstid skulle kunna få. Det är alltså uppenbart atl inteens försäkringsbranschen, trots sin stora erfarenhet inom området, anser sigkunna överblicka konsekvenserna av förslaget. Vilken möjlighet kommer då deenskilda företagen atl ha? Ersätlningssskyldighelenskall enligt förslaget inte vara beloppsmässigi begränsad. Som skäl för att ejinföra ett tak sägs i betänkandet au "en sådan tenderar all medföraonödigt stora försäkringskostnader". Det anges inte på vilka grunderslutsatsen dras. Det hade varit värdefullt alldensiund de kontaktersom vi haft med företrädare för branschen anger Prop. 1990/91:197 detmotsatta. Vidare sägs att en ansvarsbegränsing åtminstone delvis kan uppnäs medtillämpning av 6:2 i SkL. Om detta är fallet sä saknas skäl varför ett tak ejkan införas. Såvittgäller jämkning vid skada bör produktskadelagen överensstämma med EG-direktivet.De regler som gäller enligt SkL innebär i praktiken alt medvällandealdrig kan göras gällande. I ett samhälle bör krav kunna ställas pä en vuxenindivid att den använder produkter med normal aktsamhet och efter övervägande. lakttagesinte detta och personen skadas eller sakskada uppstår därför han varit vårdslösbör självfallet jämkning kunna ske enligt EG-direktivets principer. Det innebärju inte att den skadelidande inte fär ekonomiskt skydd vid personskada. Försädana fall kan det utbyggda försäkrings- och sjukvårdssystemet utnyttjas. Överhuvudtagetställer sig Byggmaterialgruppen undrande till de slutsatser som dras ibetänkandet när det gäller möjligheten att teckna och vidmakthålla ettförsäkringsskydd. De försäkringssiffror som anges i betänkandet är av gammaltdatum och kan inte användas som underlag för en korrekt bedömning. Enansvarsförsäkring tecknas normalt i taget. Den kan sägas upp underförsäkringstiden om vissa omständigheter inträffar. Försäkringsgivaren kanvidare vid förlängning av en försäkring undanta vissa produkter frånförsäkringsskyddet. Det bör framförallt understrykas att försäkringsskyddetaldrig motsvarar ett fullständigt skydd för försäkringstagarensskadeståndsansvar - inte heller enligt nuvarande skadeståndslag. Varjeproduktansvarsförsäkring innehåller mer eller mindre omfattande undantag. Dessakan vara generella eller individuella beroende pä bransch, produkt etc.Undantag kan anges av försäkringsgivaren eller krävas av försäkringsmarknaden.Exempel pä det senare är asbest och PCB. Material som innehåller sådanasubstanser kan överhuvudtaget inte försäkras . (I betänkandet påstås dockannat. Det vore intressant om det här - liksom på flera andra ställen ibetänkandet - hade funnits källhänvisningar). Antag därför alt det finns en välanvänd produkt utan kända problem. visar det sig emellertid att denhar egenskaper som ingen räknat med och dessa leder till produktskador.Försäkringsgivaren utesluter dä produkten från försäkringsskyddet. Produktermed materialet kan dä inte försäkras oavsett premiens storlek. I det lägetskall tillverkaren stå för sädana skador trots att han förlitat sig pä etttidigare existerande försäkringsskydd. Försäkringsmarknadenär en kommersiell verksamhet, vilket innebär attkapitalet förs till eller dras från marknaden beroende på de faktorer somnormalt styr kapitalmarknaden dvs där investerarna tror sig kunna finnaden bästa avkastningen. Vid stora skadefall/höga skadestånd betyder dettaatt kapital dras från marknaden, vilket i sin lur leder till kraftiga premiehöjningar.En konsekvens av en sådan situation visade sig på ett synnerligentydligt sätt under aren 1984-1986. ,framförallt gällande asbest och läkemedel, utdömda belopp, m m medfördebrist på riskvilligt kapital vilket bl a resulterade i att försäk- ringspremiernaför svenska företag med internationell verksamhet på två Prop. 1990/91:197är i flera fall 10-15-faldigades. För vissa branscher blev det t o m omöjligtatt fä försäkringstäckning. Framtill 1984 gällde normalt den s k inträffandeleorin ("occurrence") somutgångspunkt för försäkringsansvaret. Avgörande för au försäkringen skall gällaär då att försäkringen var i kraft när skadan inträffade. Vid serieskadorinnebär detta au, oavsett när ytterligare skador inträffat, senare skadoralllid kan hänföras till den tidpunkt, då den första skadan inträffade. Starkakrafter inom försäkrings- och kapitalmarknaderna arbetade för attförsäkringar skulle baseras på den s k "claims made" principen.Principen betyder att avgörande för försäkringens tillgänglighet är att dengäller när kravet pä ersättning framställcs. En sådan försäkringslösning gerdärför ett skydd endast så länge företaget består och försäkringstäckning kanske. Vid en serieskada kan tidigare försäkringar ej utnyttjas. Detta betyderatt om en allvarlig skada av seriekaraktär inträffar kan det bli omöjligtteckna ny försäkring. Det blev lyckligtvis inget genombrott för "claimsmade" försäkringar 1984-1986 även om ett betydande antal företag tvangs -i brist på annat - att acceptera "claims made" principen somutgångspunkt för försäkringen. Kravet på sädana försäkringsformer kan mycketväl aktualiseras på nytt och då kanske utan något alternativ. Det säger sigsjälvt vad ett genombrott för "claims made" försäkringar skulle fåför konsekvenser i en situation som skisserats ovan. Orden"deepest pocket" är ett allmänt vedertaget begrepp i internationellaskadeståndssammanhang. Det betyder att när det flnns flera skadeansvarigariktas kravet i första hand mot den som har de största ekonomiska resurserna.Justitiedepartementet ansluter sig till att denna princip skall vara tillämpligför produktskadelagen (sid 138 ff). Detta vore olyckligt och skulle innebära bl.a.ökade försäkringskostnader. Del bör därför klart anges att frågan om vem somhar de största ekonomiska resurserna ej skall utgöra en faktor vid fördelningenav ett solidariskt ansvar. Betänkandetger en felaktig bild av försäkringssituationerna. Det finns med andra ord inte nägonsom med säkerhet kan ange om produktansvarsförsäkringar kan tecknas iframliden och i sådant fall till vilka . Konsekvenserna av detta kaninte överblickas. Detär mot den bakgrunden inte rimligt, som föreslås i betänkandet, att det införsansvar för utvecklingsskador och 25-årig preskriptions-(ansvars)tid. Ipromemorian föreslås att ansvaret skall vara strikt och även omfattautvecklingsskador. Det strikta ansvaret skall alltså omfatta även skador somberor på sådana säkerhetsbrister som inte ens den främsta vetenskapligaexpertis kunde förutse dä produkten sattes i omlopp. Dennabestämmelse i kombination med en preskriptionstid pä 25 är för personskador och10 år för sakskador måste anses vara mycket långtgående och risken fören avsevärd koslnadsfördyring för i sista hand Prop. 1990/91:197konsumenterna är betydande. mening har utredningen inte presenterat några tungt vägande skäl fören generell preskriptionstid pä , ulan EG-direktivets verkar vara enmera rimlig tid för den absolut övervägande delen av de produkter sommarknadsförs i . Däremot kan del enligt förbundels mening finnas skäl attöverväga en längre preskriptionstid i vissa fall och då framför allt förprodukter som är avsedda att bota eller lindra sjukdomar såsom läkemedel ochhandikapphjälpmedel. I sådana fall kan det anses vara befogat att gekonsumenterna ett extra skydd genom en förlängd preskriptionstid förpersonskador. Encentral fräga inför en skärpning av produktansvaret är hur storakostnadsökningarna blir för näringslivet och om de stär i rimligt förhållandetill förbättringarna för de skadelidande. Kostnaderna kan antas komma attdrabba tillverkare m fl väsentligen i form av höjda försäkringspremier. Frågankan därför ocksä formuleras som en fråga om ansvarsskärpningens påverkan påförsäkringspremierna. Kostnadsaspektenstod i centrum redan när produktansvarskommittén lade fram sitt belänkande 1979och från förbundets sida har vi - som ocksä nämns i promemorian - under senaretid bidragit med ytterligare information om nuläget och bedömningar aveffekterna av en ansvarsskärpning (s 223 f). Idetta yttrande ger förbundet viss kompletterande information om dagensproduktansvarsförsäkringar. Därefter ger förbundet sin syn på den föreslagnalagens effekter för premierna. En aspekt av alldeles särskild stor betydelseför det fall man i genomför en lag som är påtagligt strängare än vadsom gäller i omvärlden är hur detta påverkar skadekostnaderna. Förbundetutvecklar dessa internationella aspekter innan lagförslagets enskildabestämmelser kommenteras. Förbundets syn på ansvaret för utvecklingsskador ochden 25-åriga preskriptionstiden vid personskador redovisas under 8 resp 10 §. Någraexakta uppgifter om hur stor andel av som harproduktansvarsförsäkring flnns visserligen inte (s 55). En förnyad uppskattningsom förbundet har gjort med anledning av remissen bekräftar dock att de allraflesta - - har en sådan försäkring. Då produktansvaret inte ingår iföretagsförsäkringen torde det i de flesta fall ha sin grund i att denförsäkrade är ett icke producerande företag. Denmaximala ersättningen per skada är i allmänhet begränsad till och församtliga skador utgår som regel högst . Dessa belopp äri de allra flesta fall fullt tillräckliga för att täcka uppkomna skador. Riksförbundethar frän de medlemsbolag som kan sägas vara dominerande påproduktansvarsförsäkringens område inhämtat uppgifter om dessaförsäkringar och i vad mån de åberopats i anledning av inträffade Prop.1990/91:197 skadefall. Islutet av var i de aktuella försäkringsbolagen närmare 400 000företagsförsäkringar med produktansvarsskydd i kraft. Häri ingår försäkringarsom tecknats även av företagare med rätt begränsad verksamhet, t ex lantbrukare.Uppskattningsvis anmäldes sammanlagt omkring 500 produktskadefalltill bolagen. av de anmälda fallen utgjordes av personskador. Enbetydande mängd av de anmälda skadorna resulterade inte i någon ersättningberoende pä att man inte funnit någon vårdslöshet styrkt. Ersättning betaladesut för endast av de uppgivna personskadorna; rätt betydandeskillnader förekom mellan de olika bolagen. Ersättningen för sakskadornaöversteg markant personskadeersätlningen. Den genomsnittliga sakskadanersattes, myckel grovt uppskattat, med under det att ersättningenför en personskada uppgick till ungefär 50 Deuppgifter som lämnats är ganska osäkra men kan ge en ungefärlig bild avsituationen. Vad man emellertid närmast har att räkna med är att det förekommitflera produktskador än materialet ulvisar. Det finns nämligen starka skäl attanta atl en hel del produktskador kommit all ersättas, inte genomproduktansvarsförsäkringen, utan genom den egendomsförsäkring som gällt för delskadade objektet. Lagförslagets effekter för produktansvarsförsäkringen 1 promemoriangörs en analys av den föreslagna ansvarsskärpningens 2effekter för näringslivet (s 227 f). Den är i huvudsak relevant även sett från ren försäkringssynpunkt. Förbundet vill dock göra vissa påpekanden. Övergångenfrän culpaansvar lill strikt ansvar skall inle underskattas (jfr s 230). Detstrikta ansvaret kommer självfallet atl påverka produktansvarsförsäkringen.