prop · GE03138 · 1990-12-31 00:00:00 — Socialstyrelsenanför att bestämmelsema i nämnda lagram i praktiken innebär att tandläkare somfullgör allmäntjänstgöring (AT) i folktandvården vid sidan av sådantjänstgöring även kan vara verksam som privatpraktiserande tandläkare, vilketkan ske utan anslutning till tandvårdsförsäkringen. En AT-tandläkare kanenligt även få en s.k. fritidsetablering omallmäntjänstgöringen fullgörs på heltid. av godtagna propositionen (1978/79:41) om tandläkarnasutbildning m.m. anges att syftet med allmäntjänstgöringen är att ge tandläkamasådana praktiskt-kliniska erfarenheter som alla tandläkare behöver utöver dekunskaper och färdigheter som de har fått under grandutbildningen. Beträffandeverksamhet i enskild tandvård anges i propositionen att det bör vara möjligtför allmäntjänstgörande tandläkare att även få viss orientering om verksamhetenhos privatpraktiserande tandläkare. anser att det är angelägetatt de nänmda intentionerna med allmäntjänstgöringen följs upp och att endastlegitimerade tandläkare ges möjlighet att arbeta utan den handledning som ingåri allmäntjänstgöringen. Jaganser att den av föreslagna lagändringen bör genomföras. På såsätt blir det även en enhetlighet i regleringen av läkarnas och tandläkamasmöjligheter att yrkesmässigt bedriva enskild verksamhet. 5.2 Avgifter inom barn- och ungdomstandvården Mittförslag: Bam- och ungdomstandvård skall även i fortsättningen vara avgiftsfriför patientema. Landstingen skall däremot få ta ut en avgift när bam ochungdomar uteblir från ett avtalat tandvårdsbesök inom folktandvården. Bakgrundentill mitt förslag: i har hos regeringen hemställtatt landstingen medges rätt att inom folktandvårdens bam- och ungdomstandvårdta ut en avgift av patienten om denne uteblir från ett besök eller lämnar ettsent återbud. har vidare föreslagit att tillhandahållande av vissatandskydd avgiftsbeläggs enligt tandvårdstaxan. Landstingethar i sin skrivelse redovisat för nära Prop. 1990/91:138för besök där patienter inom bam- och ungdomstandvården uteblivit eller länmatett sent återbud. Detta motsvarar av vårdtiden inom samma patientgmppeller 3 milj. kr. i uteblivna intäkter. har tillagt att en heltavgiftsfri tjänst inte värderas och att enbart information inte hjälper för attkomma till rätta med uteblivandet. Enligt har vidare ett uppsvingskett i för olika idrotter där det krävs tandteknikerframställdatandskydd. Dessa tandskydd är avgiftsfria. Till följd av detta och atttandskydden enligt "tappas bort" har kostnadema förlandstinget ökat kraftigt. Liknande synpunkter har framförts även av andratandvårdshuvudmän. Skälenför mitt förslag: Genom folktandvården skall landstingen svara för regelbundenoch fullständig tandvård för bam och ungdomar till och med det år då de . Sådan tandvård skall vara avgiftsfri för patienten (7 §tandvårdslagen). Ipropositionen med förslag till tandvårdslag m.m. (prop.1984/85:79) betonades att samhällets ansvar är särskilt stort för att bamenskall få så goda startmöjligheter som möjligt i livet och att ansvaret för bamensoch ungdomamas tandhälsa kräver särskilt aktiva insatser från samhällets sida.Enligt min uppfattning bör folktandvårdens bam- och ungdomstandvård även ifortsättningen vara avgiftsfri för patientema. Landstingen har emellertid besvärlig ekonomisk situation med krav på kraftiga omprioriteringar för attmöta nya behov. Det är inte minst väsentligt att resursema utnyttjas så väl sommöjligt. Mot denna bakgmnd delar jag bedömning att det bör vara möjligtatt utkräva en avgift även inom bam- och ungdomstandvården när patientenuteblir från ett avtalat tandvårdsbesök. Principiellt innebär detta inte någotavsteg från uppfattningen att folktandvårdens bam- och ungdomstandvård skallvara avgiftsfri. Vid ett uteblivet besök sker ju ingen tandvård. Det bör kunnaöverlåtas åt landstingen själva att närmare kunna avgöra hur denna möjlighetbäst skall utnyttjas. Jag vill dock betona att möjligheten bör utnyttjas medvarsamhet. Frågan om att utkräva avgifter måste inte minst bedömas med hänsyntill vad jag nämnde om samhällets särskilda ansvar för bam och ungdomarstandhälsa. Närdet gäller de speciella tandskydden för idrottsutövning kan det enligt min meningstarkt ifrågasättas om det fiims en obegränsad sjcyldig-het för landstingen atttillhandahålla sådana skydd. För landstingens del torde dock kostnadema förbehandlingsåtgärder snabbt öka om tandskydd inte tillhandahölls i vissutsträckning. Det har från flera landsting pekats på de betydande kostnader somäven borttappade eller förstörda tand-regleringsapparaturer medför förtandvårdshuvudmännen. Jag är i detta sammanhang inte beredd att föreslå någraavgifter för tandskydd eller andra behandlingsåtgärder inom folktandvårdens bam-och ungdomstandvård. Det kan dock enligt min mening finnas skäl att se överfrågan om landstingens möjligheter att inom bam- och ungdomstandvården ta ut avgiftervid upprepat slarv från patientens sida avseende borttappade eller förstördaapparaturer m.m. 3 1990/91. 6.2 Ändring i vissa garantibestämmelser inom tandvårdsförsäkringen Mittförslag: Skyldigheten för en vårdgivare som är ansluten tilltandvårdförsäkringens ersättningssystem att enligt 2 kap. 3 § andra stycketlagen (1962:381) om allmän försäkring vara ansluten till en försäkring somtäcker kostnadema i särskilt angivna fall för behandlingar som behöver görasom avskaffas fr.o.m. . Skälenför mitt förslag: Mot bakgmnd av den allvarliga kritik som framförts mot dennuvarande utformningen av patientgaranti försäkringen anser jag att det ärangeläget med en ändring av regelsystemet. Ändringen bör ske i huvudsak ienlighet med förslag som utformats i samverkan medberörda vårdgivare. Jag vill särskiltframhålla att mitt förslag inte innebär någon principiell ändring itandläkarens ekonomiska ansvar för omgömingsgarantin. Detta har varit en viktigutgångspunkt för mitt ställningstagande. Garantin vid protesbehandling skallsåledes gälla oberoende av om patienten väljer att låta samma tandläkare svaraför omgömingen eller önskar få omgör-ningen gjord av annan tandläkare inomsamma eller annan sektor. Förslaget är från administrativ synpunkttilltalande, eftersom det i princip endast är när patienten väljer att få omgömingengjord av annan tandläkare än den som urspmngligen utfört det profetiskaarbetet som medverkan blir nödvändig vid bl.a. återkrav avutgiven tandvårdsersättning. Föreskrifter som innebär att fårmöjlighet att kräva tillbaka tandvårdsersättning eller göra avräkning motsenare utbetalning av sådan ersättning om behandlingen görs om av en annanvårdgivare än den som utfört den urspmngliga behandlingen bör tas in itandvårdstaxan. När det gäller deekonomiska konsekvensema av förslaget fömtsätter jag, med ledning av vad verketanfört, att ökningen av försäkringskassornas kostnader balanseras av minskadeförsäkringskostnader och att den gjorda ändringen innebär vissabesparingar för tandvårdsförsäkringen genom att kostnadsansvaret för omgömingartorde ha en gynnsam inverkan på både vårdgivamas terapiplanering och vårdenskvalitet. Jag fömtsätter därför att noga följerutvecklingen på detta område. Jaghar heller inget att erinra mot att en s.k. central bedömningsnämnd inrättashos dit kassoma vid behov kan vända sig för att få råd ibesvärliga fall. Medhänvisning till vad jag redovisat anser jag att den föreslagna ändringen i garantibestämmelsemainom tandvårdsförsäkringen bör genomföras. Jag utgår därvid ifrån att försäkringskassomakan handlägga förekommande ärenden inom ramen för nuvarande resurser. ning av att gersitt bifall kommer jag att föreslå rege- Prop. 1990/91:138 ringen deändringar i tandvårdstaxan som behövs för ett genomförande. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1) lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso-och sjukvården m.m., 2) lag om ändring i lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader,m.m., 3) lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125), 4) lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. Lagförslagetunder 1 gäller ett ämne som faller inom lagrådets granskningsområde. Förslagetär dock enligt min mening av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skullesakna betydelse. 8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighetatt utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. Iparagrafens första stycke finns gmndläggande bestämmelser om vad som krävs föratt få legitimation för vissa yrken inom hälso- och sjukvården i vidbemärkelse. kan legitimation enligt denna paragraf meddelas för bammorska,glasögonoptiker, logoped, läkare, psykolog, psykoterapeut, sjukgymnast,sjuksköterska och tandläkare. Ändringen innebär att även tandhygienister skallkunna få legitimation för yrket. Benämningen skall vara legitimeradtandhygienist. Skälet för denna ändring har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 3.4). Enligthuvudregeln skall den som genomgått sådan utbildning som leder tilltandhygienistexamen efter ansökan kunna få legitimation som tandhygienist.Även den som tidigare genomgått sådan utbildning skall kunna få legitimation.Något krav dämtöver på praktisk tjänstgöring har inte ställts upp. I likhet medvad som gäller för övriga yrken som omfattas av bestämmelsen kan även den sompå annat sätt visat att han förvärvat motsvarande kompetens efter ansökan fålegitimation. Legitimation får dock inte meddelas om sådana omständigheterföreligger att legitimationen skulle ha återkallats om sökanden varitlegitimerad. Av3 § följer att det är som prövar frågor om legitimation.Frågor om återkallelse av legitimation och om meddelande av ny legitimationefter återkallelse prövas däremot av hälso- och sjukvårdens utsträckning demyndighetsföreskrifter som tidigare nämnts innehåller Prop. 1990/91:138 åliggandenför hälso- och sjukvårdspersonalen gäller dessa alltjämt som socialstyrelsensföreskrifter (SOSFS 1990:9). Med hälso- och sjukvårdspersonal avses i dettasammanhang även personal inom tandvården. Enligt3 § förordningen (1985:796) med vissa bemyndiganden för attmeddela föreskrifter m.m. skall meddela föreskrifter bl.a. omåligganden för hälso- och sjukvårdspersonalen vilka behövs till skydd förenskilda eller för verksamhetens bedrivande i övrigt (jämför 3 § lagen 1980:11om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.). Föreskrifter omläkemedelshantering och om vilka utbildnings-mässiga och andra krav som skallställas på den som har att ta befattning med läkemedel är typiskt sett sådanaföreskrifter som behövs till skydd för enskilda. Denärmare regler som behövs om tandhygienistemas och barnmorskornas förskrivningsrättm.m. bör, i enlighet med gällande principer, meddelas avsocialstyrelsen såvitt gäller åligganden i yrkesutövningen och avläkemedelsverket såvitt gäller läkemedel i övrigt. Det författningsstöd sombehövs för denna ordning finns redan. 8,3 Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) Dentandvård som en landstingskommun eller en kommun som inte ingår i enlandstingskommun själv bedriver benänms folktandvård. I paragrafens förstastycke, som är oförändrat, ges föreskrifter om den tandvård som folktandvårdenskall svara för. Folktandvården skall svara för bl.a. regelbunden ochfullständig tandvård för bam och ungdomar till och med det år då de . Av paragrafens andra stycke framgår, liksom , att sådantandvård skall vara avgiftsfri för patienten. Enligt en ny bestämmelse i dettastycke får däremot avgift tas ut av patienten om kostnad uppkommer medanledning av att patienten uteblivit frän ett avtalat tandvårdsbesök inomfolktandvården. Den nya bestämmelsen har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.2). Enligtden nya bestämmelsen får landstingskommimen - eller den lands-tingsfriakommunen - bestämma grunderna för avgiftsuttaget. Patientema skall därvidbehandlas lika. Så som redovisats i den allmänna motiveringen bör möjlighetenatt utkräva avgift utnyttjas med varsamhet. En första fömtsättning för attavgift skall få tas ut är att kostnad uppkommit med anledning av uteblivandet.Det bör i stor utsträckning vara möjligt att organisera verksamheten så attdetta undviks, t.ex. genom att den tandvårdspersonal som skulle ha tagit omhand den uteblivne patienten har andra arbetsuppgifter att sysselsätta sig med.Även om så inte är möjligt bör inte varje uteblivande föranleda avgiftsuttag.Ett uteblivande kan vara föranlett av godtagbara skäl. Vid t.ex. hastigt påkommensjukdom, reseförseningar som den imge inte kan lastas för och andra oväntadesituationer bör någon avgift inte tas ut. Ett sent återbud kan var att jämställamed ett uteblivande. Också skälen för ett återbud kan dock vara Prop.1990/91:138 godtagbara. Vilka krav som skall ställas på patientema får närmareavgöras av landstingskommunen eller kommimen. Närdet gäller avgiftens storlek bör denna inte få överstiga den faktiska kostaadsom uteblivandet förorsakat. En viss generell bedömning måste dock av praktiskaskäl anses befogad. För tandvård som omfattas av bestämmelserna i 2 kap. 3 § AFLgäller enligt tandvårdstaxan (1973:638) att avgifter fär tas ut av patientenmed belopp som varierar mellan högst och högst516 kr om intäktsbortfall uppkommer med anledning av att en patientuteblivit från ett avtalat tandläkarbesök. De avgifter som får tas ut av bam-och ungdomar inom folktandvården bör vara väsentligt lägre än dessa belopp. Avgiftenfår enligt bestämmelsen tas ut av patienten. Eftersom flertalet patienter inom bam-och ungdomstandvården är omyndiga och inte själva råder över annat an möjligenbegränsade tillgångar kommer patienten vanligen att företrädas av den eller desom är hans vårdnadshavare. Enligten särskild bestämmelse i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) preskriberasfordran på vårdavgifter . Bakgrunden till denna bestämmelse är attdet i samband med tillkomsten av preskriptionslagen (1981:130) utalades attosäkerhet i vissa fall kunde råda om bl.a. avgifter i allmän sjukvårdpreskriberas som konsumentfordringar eller först (prop.1981/82:97 s 135). Mot bakgrund av högsta domstolens resonemang i avgörandenaNJA 1988 s 503 I och II har någon särskild preskriptionsregel inte ansettsbefogad i fråga om de avgifter som är aktuella. Bestämmelsen om treårspreskriptionbör enligt högsta domstolen ges en vidsträckt tillämpning varvid utgångspunktenför bedömningen bör vara hur rättsförhållandet uppfattas ur en konsumentsperspektiv. Sådana avgifter som avses i paragrafen torde därmed, även utansärskild reglering, omfattas av bestämmelsema i preskriptionslagen om treårigpreskription. Inteheller har någon särskild regel om överklagande av beslut om avgiftema ansettsbehövlig. Landstingskommunens beslut om gmndema för avgiftsuttag kan överklagasgenom kommunalbesvär hos kammarrätten. Tvister rörande avgiftema i desärskilda fallen prövas däremot av allmän domstol. 8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) omallmän försäkring Paragrafaisandra stycke skall upphöra att gälla. Skälet härför har redovisats i denallmänna motiveringen (avsnitt 6.2). Iparagrafens tredje stycke har endast, som en konsekvens av den redovisade ändringen,hänvisningen till andra stycket utgått. tionen 1984/85:79 medförslag till tandvårdslagen m.m. att en översyn Prop. 1990/91:138 även bordegöras av arbets- och ansvarsfördelningen mellan de olika Bilaga 1 yrkesgmpper,som är verksamma inom tandvården. Medutgångspunkt i detta uttalanden i direktiven skulle utredningsmannen se över bestämmelsemai 8 § behörighetslag och i 16 § behörighetsförordning.Bestämmelserna i dessa författningsram innebär, att översynen endast omfattar behörighetsreglemaför tandhygienister och tandsköterskor. Utredningen har betecknat sig T-ÖVA. Isocialstyrelsens föreskrifter (1986:24) för tandsköterskor och tandhygienistersamt för tandläkare vid anlitande av tandsköterska och tandhygienist, vilka iaugusti 1986 ersatte äldre, likartade föreskrifter (med ord-ningsnunuet SOSFS1981: lOOisocialstyrelsensförfattningssamling), finns bestämmelser omtandhygienisters och tandsköterskors behörighet och detaljerade förteckningaröver de arbetsuppgifter, som får tilldelas dem i deras biträde i vederbörandetandläkares kliniska verksamhet. Enligten bestämmelse i dessa föreskrifter är den behörig att utöva verksamhet somtandhygienist som erhållit av utfärdat behörighetsbevis/kompetensbevissom tandhygienist eller har vederbörligt bevis omgenomgångenfastställdtandhygienistutbildning.Bestämmelseninnebäratt tandhygienistema har ensamrätt till sitt yrke. Detfinns i dessa föreskrifter ingen bestämmelse som stipulerar viss kompetens förrätten att utöva verksamhet som tandsköterska. Däremot anges att tandsköterska somerhållitsocialstyrelsens behörighetsbevis/kompetensbevis som sådan eller som harvederbörligt bevis om genomgången fastställd tandsköterskeutbildning är attbeteckna som tandsköterska med formell kompetens. Detta innebär, att denformellt kompetenta tandsköterskan är behörig att fullgöra samtliga detandsköterskeuppgifter, som finns förtecknade i SOSFS 1986:24. Vissa av dessaarbetsuppgifter får endast utföras av formellt kompetenta tandsköterskor. Tillde uppgiftema kan dessa tandsköterskor sägas ha ensamrätt. Ifråga om den inom tandvårdens tillämpade principen för fördelning av arbetsuppgifter,som inte förändras genom tillkomsten av SOSFS 1986:24, fann behörighetskommittén,att den ensamrätt till yrkesutövning, som författningsenligt (1 § tandläkarbehörighetslag)tillkom tandläkare, genom generell delegering utsträckts till att omfattatandhygienister och tandsköterskor med erforderligt utbildningsbevis somsådana. Syftetmed bestämmelsema i 8 § behörighetslagen är att i första hand ge besked om attendast tandhygenistema och tandsköterskor med förskriven kompetens är behörigaatt biträda en tandläkare i dessas yrkesutövning. Bestämmelserna anger ocksåtandhygienistemas och tandsköterskomas yrkesställning i förhållande till tandläkama.Deras uppgifter är att biträda tandläkarna. Någon motsvarande generell regelavseende personal inom den övriga hälso- och sjukvården fmns inte. Pågrandval av behörighetskommitténs konstaterande att tandläkamas ensamrätttill sitt yrke genom generell delegering utsträckts till tandhygie- Prop.1990/91:138 nister och tandsköterskor samt med hänsyn till innebörden av bestämmel-Bilaga 1 sema i 8 § behörighetslagen och föreskriftema SOSFS 1986:24 har T-ÖVA fiinnit,att det inte finns något i egentlig mening självständigt tandhygienistyrkeeller tandsköterskeyrke. I själva verket utför tandhygienister ochtandsköterskor tandläkarappgifter inom ramen för tandläkamas ensamrätt tillsitt yrke. T-ÖVAföreslår att den formellt starka bindningen av tandhygienister ochtandsköterskor till tandläkama upplöses. Detta kan ske genom att 8 § behörighetslagenupphävs. Härigenom får tandhygienister och tandsköterskor formellt en egenyrkesidentitet liksom yrkesgrappema inom övrig hälso- och sjukvård. Tillföljd av denna lagändring försvinner gmnden för 16 § behörighetsförordningen.Denna paragraf måste därför också upphävas. Därmed faller det legala stödet förföreskriftema i SOSFS 1986:24 i vad dessa avser kompetensföreskrifter. Däremotberör lagändringen inte föreskriftemas giltighet i den mån de riktar sig tilltandvårdspersonalen och behövs med hänsyn till patientemas säkerhet i vården,eftersom styrelsen som stöd för SOSFS 1986:24 också hänvisat till 3 § 2.förordningen (1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddelaföreskrifter m m. Genomatt 8 § behörighetslagen upphävs försvinner också den ensamrätt till yrket, somenligt SOSFS 1986:24 tillkommer tandhygienistema. I lag stadgad ensamrätt tillyrke på hälso- och sjukvårdens område har endast tillerkänts apotekare, bammorskor,läkare, receptarier och tandläkare. Ensamrätt är i vart och ett av dessa fall gmndadbl.a. på förhållandet att yrkesutövningen inrymmer så betydande risker för patientema,att principen om näringsfrihet fått vika. T-ÖVA anser, att tandhygienistemas yrkesverksamhetinte innefattar risker för patientema av sådan betydenhet, att lagstadgadensamrätt till tandhygienistyrket är motiverad. Genomupphävande av 8 § behörighetslagen uppkommer sådana änringar av fömtsättningamaför yrkesverksamheten, att T-ÖVA funnit det nödvändigt att ta upp frågan omtandhygienistemas legitimation. Enligt regeringens proposition årsbehörighetslag (prop. 1983/84:179) skall bevis om legitimation förbehållassådana gmpper av yrkesutövare, som självständigt utför kvalificeradearbetsuppgifter med ett särskilt ansvar för patientemas säkerhet i vården.Särskild vikt bör tillmätas förhållandet att en yrkesgmpp i inte oväsentligutsträckning vänder sig direkt till allmänheten, t.ex. i egenskap av friayrkesutövare. 1981års behörighetskommitté prövade också frågan om legitimering av tandhygienistema.Kommittén fömekade inte att de har kvalificerade arbetsuppgifter med ettsärskilt ansvar för patientemas säkerhet i vården. Eftersom tandhygienistemafullgjorde en biträdesfunktion till tandläkama och inte kunde utöva sinverksamhet helt självständigt, fanns enligt kommitténs mening inte fömtsättningarför att införa bestämmelser om legiti- sigreell kompetens för, måste verka stimulerande för personalen. Natur- Prop.1990/91:138 ligtvis kan delegeringsmöjlighetema inte vidgas hur mycket somhelst. Bilaga 1 Gränser härför kan sättas - liksom för övrigt gjorts inom denövriga hälso-och sjukvården - genom att i formell ordning ange arbetsuppgifter,som inte kan bli föremål för delegering. har också möjlighetmeddela de föreskrifter till tandvårdspersonalen som behövs med hänsyn tillpatienterna säkerhet i vården. Eftersomfrågan om vidgade delegeringsmöjligheter inom tandvården berör patientemassäkerhet i vården ankommer det på att göra erforderligaövervägande i ämnet. - att 8 § lagen (1984:542) om behörighet att utövayrke inom hälso- och sjukvården m.m. upphävs, - att som en följd härav 16 § förordningen (1984:545)om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. upphävs, - att yrkesgmppen tandhygienister legitimeras, - att föreskrifter om behörighet till tjänst somtandhygienist inom folktandvården införs och - att åläggs meddela allmänna råd omkrav för behörighet till tjänst som tandsköterska inom folktandvården Förteckning över remissinstanser och "p- 1990/91:138 sammanställning av remissyttrandena över ' betänkandet (Ds S 1986:10) Behörighetsreglering förassisterande tandvårdspersonal Följanderemissinstanser har avgivit yttrande: Kammarrätten i , soeialstyreben,häbo- och sjukvårdens ansvarsnämnd, , universitets- ochhögskoleämbetet,, NO ,statensinvandrarverk, statskontoret, , länslandsting, , , landsting,kommun, , ,. i , , , ,och . AvskafTandeav 8 § behörighetslagen Kammarrätteni : Utredningen vill (bet. s 127 f) öppna möjlighet till att tilltandhygienist delegera uppgifter, för vilka denne har förvärvat reell mensaknar formell kompetens. Kammarrätten vill inte motsätta sig en sådan lösningmen fömtsätter att vid sin prövning av i vilken omfattningdelegation skall få ske iakttar den särskilda försiktighet som är motiverad avhänsyn till de risker som uppkommer för patientema om vederbörandetandhygienist inte skulle besitta den skicklighet som behövs för uppgiften. Ävennär det gäller tandsköterskor uttalar (bet. s 137 f) utredningen sig för attmöjlighet skall finnas att delegera arbetsuppgifter till sköterskor med sakligkompetens men utan formell utbildning. Kammarrätten intar i denna fråga sammaståndpunkt som när det gäller delegation till tandhygienister. Socialstyrelsen:Genom upphävande av 8 § uppnås en överensstämmelse med regler rörande delegeringför övrig hälso- och sjukvårdspersonal, vilken överensstämmelse socialstyrelsenfinner riktig. Härigenom lämnas möjlighet till ett bättre utnyttjande avpersonalen inom tandvården. För personalen kan derma förändring också komma attinnebära en förändring av arbetssituation och arbetsinnehåll vilket börupplevas positivt. Riksförsäkringsverket:Enligt utredningens mening bör fömtsättningama prövas för ökad delegering avarbetsuppgifter inom tandvården. Rationaliseringsvinster och ökad stimulansför berörda personalkategorier anförs som fördelar.