prop · GE0364 · 1990-12-31 00:00:00 — På samma sättsom i fråga om vidaresändningarna genom etern får frågan om gmndlagsskyddetsomfattning i det nu aktuella hänseendet bedömas även med hänsyn tillönskemålet om en överskådlig reglering. Samma gmndläggande regler om skydd föryttrandefriheten som kan tillämpas på eterburna vidaresändningar bör dock iprincip kunna gälla även i fråga om samtidig och oförändrad vidarespridninggenom tråd. Närdet sedan gäller vidaresändning av program från satelliter i fast trafik bör givetvis de hänsyn som bär upp lagen om lokala kabelsändningar beaktas när man bedömer frågan om en tillämpning av TF:s principer. De synpunkterna hänför sig i första hand till etableringsfriheten. 1 det avseen det föreslår jag i avsnitt 6.2 att det nu gällande tillståndssystemet skall ersättas av en principiell sändningsfrihet. Gmndlagen skall dock lämna 55 utrymme för att inom vissaramar lagstifta om vidaresändningarna. 1990/91:64 revision avkabelsändningslagstiftningen som pågår kommer enligt vad jag har erfarit attleda till förslag om sådan lagstiftning. 1övriga avseenden bör vidaresändning i tråd av programkanaler från satelliter ifast trafik när det gäller skyddet för yttrandefriheten kunna bedömas på sammasätt som övriga vidaresändningar. Samtidig och oförändrad vidaresändning böralltså i vart fall inte inordnas under alla delar av det tryckfrihetsrättsligamönstret. Vidaresändning i andra fall bör kunna behandlas på samma sätt som"ursprungliga" sändningar. Deslutsatser som jag drar av det anförda är följande. Detkan starkt sättas i fråga om rättsliga distinktioner rörande satellitanvändningenlängre kan bygga på uppdelningen i direktsändning och fast trafik. Det uppdragsom radiolagsutredningen har fått genom tilläggsdirektiv innebär ocksåatt den bör föreslå en så utformad kabelsändningslagstiftning att regler förvidaresändning av satellitprogram blir tillämpliga oberoende av från vilkenkategori av satelliter programmen sänds ut. av satellitsändningar i trådnät bör då bli desamma oavsettolika egenskaper hos satelliterna. De gmndlagsföreskrifter genom vilka dettryckfrihetsrättsliga mönstret överförs till satellitsändningarna bör medtanke på detta avfattas så att de kan tillämpas generellt. Som fömt framgåttbör de så långt möjligt tillämpas på alla vidaresändningar som äger mmomedelbart och utan ändring av innehållet, oavsett om vidaresändningen sker ietern eller genom tråd. Satnmanjattningsvisanser jag alltså att upplänkningar som utgår från kan ges ettfullständigt gmndlagsskydd enligt de tryckfrihetsrättsliga principerna medundantag för att det inte går att gmndlagsfästa en fri tillgång tillradiofrekvensspektmm. Det bör dock öppnas en möjlighet att genom vanlig lagundanta upplänkningar som är avsedda väsentligen för en utländsk publik frångmndlagens tillämpningsområde. Vidare bör skyddet mot censur gälla även ifråga om samtidig och oförändrad vidaresändning av satellitförmedlade programgenom eter- eller trådsändning. En i gmndlag fastställd frihet att sändaprogram till allmänheten genom tråd bör omfatta även vidaresändningar. Därtillbör rätten till domstolsprövning avse frågor om vidaresändningar såväl i etemsom genom tråd. 5.2 Vissa nya elektroniska medieformer Ocksåi denna del kräver ämnet en ganska ingående behandling. 1det föregående har antytts att vissa nya medieformer bjuder särskilda Det gäller användningen av datorer 56 Den nya tekniken kan användas i former som delvis Prop.1990/91:64 liknar den traditionella rundradion men också har drag av en meraavgränsad kommunikation från person till person. Dejramväxande medierna bryter mönstret Teknikenför radio- och trådsändning kan som förut har framgått användas för trafik avflera olika slag. Väl kända är å ena sidan rundradiosändningarna, åden andra medel för en mera personligt riktad kommunikation, främst telefonen.I ett följande avsnitt (6.2.2) beskrivs vad som i teknisk bemärkelse avses medtermerna radio- och trådsändning. Skillnadernamellan de angivna huvudtyperna av radio- och trådmedier är lätta att se.Olika regler har också utvecklats för medietyperna. För rundradio ochjämförbara trådsändningar gäller föreskrifter som, bortsett från tillståndskravet,ansluter till TF:s mönster. De rättsliga föreskrifter som berör telefon ochliknande trafik företer större likheter med vad som gäller i fråga omkommunikation från person till person genom posten. Dehuvudtyper av radio- och trådmedier som angetts har vuxit fram ur detekniska och ekonomiska förutsättningar som varit för handen under olikaskeden. Behovet av rättsliga regler rörande verksamheten har visat sig efterhand och tillgodosetts genom föreskrifter som anslutits till de former förutnyttjande av radio- och trådsändningstekniken som utvecklats. Deninvanda typindelningen mbbas nu av den nya utveckling som äger rum inomelektroniken. Den har gått i riktning mot mindre komponenter med flerfunktioner och större kapacitet. Nya möjligheter till kommunikation har blivitmera allmänt tillgängliga för tillämpning i större skala. Denya tillämpningar av tekniken för radio- och trådsändning som utvecklingenframbringar kan skapa medieformer för enkelriktad sändning men kan också medgeen mer eller mindre utvecklad dubbelriktad kommunikation. Nya möjligheter attkombinera skilda tekniker kan uppstå. Terminologin på området framstårknappast som stabiliserad. Väsentligen likartad trafik torde kunna förekommaunder olika benämningar. Den begreppsbildning som har kommit till stånd har ivart fall till väsentliga delar andra ändamål än att möjliggöra rättsligadistinktioner. Efterfråganpå nya tjänster som förmedlas genom elektroniska medier har till stordel gällt kommunikation inom gmpper, mer eller mindre fast sammanhållna. Detkan röra sig om kommunikation inom företag. Det kan också vara fråga omkommunikation inom delar av befolkningen som förenas av något gemensamt behoveller intresse, t. ex. handikappade eller pensionärer. Gmppernas storlek kanskifta inom vida ramar. Tekniken sätter knappast några gränser för vilkasamband som kan upprättas. Denya kommunikationsformerna kan bestå av gmpptelefoni, datamö ten, telefaxnät m. m. De är svåra att klassificera enligt gängse uppfattning ar om olika medietypers kännetecken. Frågan uppkommer om trafiken 57 skall anses som förmedladfrån person till person eller om den i rättsligt Prop. 1990/91:64 hänseendeskall jämställas med massmedierna. Idet följande beskrivs de tillämpningar av tekniken för radio- och trådsändningsom har kommit att framstå som de viktigaste nya kommunikationsformerna. Debehandlades av YFU under benämningarna text-TV, teledata och telefaksimil. Somnyss antyddes förekommer emellertid också åtskilliga andra varianter ochbenämningar. Såhär fungerar de nya mediejbrmerna Text-TVärett elektroniskt sätt att presentera text eller enkel grafik på en TV-skärm.Informationen förmedlas i en riktning, från sändaren till mottagaren.Mottagning kan äga rum hos många . Det som distribueras hämtas frånen dator och förmedlas genom radio- eller trådsändning. 1 regel användsoutnyttjat utrymme i TV-signalen, det s. k. bildsläckningsin-tervallet. 1 andrafall kan en hel kanal eller delar av en sådan tas i anspråk. Sändningsformenanvänds på två sätt. Ett avser information som är avsedd att underlätta försärskilda grupper att följa det vanliga TV-pro-grammet. Det kan gälla t. ex.hörselskadade eller personer med bristande språkfärdigheter. Informationenbestår då av programtextning, översatt eller på samma språk som det talade.Också andra upplysningar kan lämnas genom text-TV på detta sätt. Informationenpresenteras hos tittaren som den vanliga TV-sändningen och på sammaskärm. Den uppfattas alltså som integrerad i TV-programmet. Men den särskildasignal som förmedlar text-TV kan väljas bort av tittaren. Då presenterasendast det vanliga TV-programmet på skärmen. skiljer sig på detta sättfrån vanlig programtextning av TV-program som förmedlas genom samma signal somprogrammet i övrigt och därför inte kan väljas bort från mottagningen. Detandra sättet att använda text-TV är att sända information oberoende av devanliga TV-programmen. Informationen distribueras då i form av friståendetextsidor som fyller hela TV-rutan. De framträder alltså inte som en del av detvanliga TV-programmet. Denna variant benämns ibland egentlig text-TV. Mottagningav text-TV sker som regel med hjälp av en speciellt utrustad meden minnesenhet, en dekoder och en knappsats för sidval m.m. Dekodern omvandlarsignalen till tecken och sammanställer dessa till informationssidor. Såvälegentlig text-TV som den tillämpning som består i programtextning m.m. formastill sidor. Sidorna sänds i ett cykliskt förlopp, tidsmässigt efter varandra.Tittaren får tillgång till den information han önskar genom att välja sida. Programtextningenframkommer genom att tittaren väljer den text-TV- sida som kompletterar den vanliga TV-sändningen. Den sida som innehål ler programtextning återkommer mer frekvent än andra i den cykliska sändningen. Den sänds med förtur och kräver i praktiken inte någon väntetid innan den presenteras hos tittaren. Eftersom dess innehåll förnyas under sändningens gång framstår sändningen för tittaren som ett kontinuerligt förlopp, integrerat i den vanliga TV-sändningen. Vidmottagning av egentlig text-TV lagras den sida, som tittaren har Prop.1990/91:64 valt, i mottagarens minne och presenteras på bildskärmen så längeanvändaren önskar. Överföringssättet innebär att användaren väljer bland desidor som sänds ut. Tittaren påverkar inte sändningen. Detsom YFU avsåg med teledata benämns numera vanligen videotex. Därmed avsesöverföring av databaslagrad information i form av text och andra grafiskameddelanden via speciella ledningar eller det allmänna nätet av telefontrådeller andra kablar, radiolänkar och satelliter. Mottagarna är vanligen billigadatorterminaler. Det kan också vara vanliga TV-mottagare, försedda med en visstillsatsutrustning. I är det än så länge främst somtillhandahåller nättjänster för videotex. Antalet privata system växer dock.Genom videotex får abonnenten tillgång till mycket stora informationsmängder,som han efter fritt val kan söka sig fram i. Också tjänster av annat slag änpresentation av information kan förmedlas i videotexsystem. Viktiga exempel ärbeställning av varor och tjänster samt förmedling av personliga meddelanden. Möjlighetentill dubbelriktad trafik skiljer videotex från text-TV. I videotexkommunicerar användaren med en eller flera datorer. Både sändare och mottagarekan påverka kontakten. Kommunikation av detta slag benämns ofta interaktiv. Telefaksimilinnebär att man kan framställa en kopia av en handling på annan plats än dendär sändaren och originalet befinner sig. Utrustningen består av apparater somär konstruerade för att sända och ta emot information på papper. Teknikenbenämns numera ofta telejax. Entelefaxapparat kan normalt både sända och ta emot dokument. Innehavaren avtelefaxapparaten ringer upp den avsedda mottagaren med en telefon till vilkentelefaxapparaten är kopplad. Mottagaren behöver inte vara närvarande och svara.Mottagarapparaten kan nämligen ställas in för automatisk mottagning. När uppkopplingenär klar placerar sändaren sin förlaga i sändarapparaten. Dokumentet kaninnehålla bild såväl som text. Överföringen kan förmedlas till flera mottagaresamtidigt. EnligtYFU:s mening var det uppenbart att den för rundradiosändningar gällandeansvarsordningen borde införas i en yttrandefrihetsgrundlag i fråga om sådanasändningar som i dagligt tal avses med radio och TV, dvs. överföringar avprogram som är avsedda att tas emot av allmänheten. Sändningar med annanadressat var enligt YFU inte offentliga framställningar och borde därför inteomfattas av yttrandefrihetslagstiftningen. YFUkonstaterade att även vissa överföringar genom ny teknik kan vara att anse somrundradiosändningar. Det gällde enligt kommittén närmast det vi nu talar om somtext-TV, videotex och telefax. YFUutgick i sina bedömningar från att det inte var klart hur de nya mediernaskulle komma att användas . Det gällde i varierande grad för alla dehuvudformer av nya medier som kommittén behandlade. EnligtYFU:s mening var det sannolikt att text-TV väsentligen skulle komma att utnyttjas som ett komplement till TV-programmen, även om 59 det också var möjligt atttext-TV skulle komma att sändas fristående, t. ex. Prop. 1990/91:64 viatråd. Oavsett hur utvecklingen blev borde text-TV enligt YFU inordnas i detyttrandefrihetsrättsliga mönstret. Såvittgällde videotex konstaterade YFU att stora delar av det tänkbaraanvändningsområdet avsåg intemkommunikation inom företag, institutioner ochdylikt samt överföring av meddelanden mellan enskilda eller privata meddelandenmellan en enskild och ett allmänt organ eller ett företag. Till den del medietfick sådana funktioner krävdes enligt YFU inte någon särskild reglering frånyttrandefrihetsrättslig synpunkt. Det var nämligen inte fråga om yttranden somriktar sig till allmänheten, offentliga framställningar med den terminologi YFUanvände. Beträffandede överföringar som riktar sig till allmänheten ansåg YFU att någonyttrandefrihetsrättslig reglering i och för sig inte behövdes för sådanverksamhet som i första hand bestod av en telefonupplysningstjänst idatabasform. Det kunde gälla information om tidtabeller för allmännakommunikationer, innehållet i telefonkatalogen, adressuppgifter, ledigaplatser, allmän samhällsinformation och liknande kortfattade meddelanden. Mendet kunde enligt YFU ingalunda uteslutas att mediet skulle komma att användasför att förmedla nyheter med kommentarer och andra mer eller mindreåsiktsbildande yttranden. YFU framhöll också möjligheten att få fram t.ex.ledare och recensioner i ett och samma ämne från olika tidningar. YFU:sslutsats blev att framställningar i videotex mycket väl kunde bli av den artenatt de hade betydelse för åsiktsbildningen och upplysningen i samhället. Ensärskild ansvarsordning och regler om anonymitetsskydd borde därför om möjligtinföras efter TF:s mönster. YFU kom fram till att en sådan reglering varmöjlig, både i fråga om databaser med uppgifter från en enda källa ochbeträffande sådana där uppgifter samlades från många håll. Det särskilda ansvarsom borde gälla skulle vara ett utgivaran-svar. 1 fråga om databaser meduppgifter från många källor fick utgivaren på samma sätt som på en stordagstidning förlita sig på sina medarbetare när det gällde tillsynen över vadsom publicerades. Beträffandetelefax fann YFU att det måste antas att uttrycksformen inte inom överskådligtid kommer att spela någon större roll som förmedlare av offentligaframställningar. Behovet av en särskild ansvarsordning för yttranden i denformen tedde sig därför mindre framträdande. Å andra sidan kunde det enligt YFUinte uteslutas att utvecklingen skulle leda fram till att telefax blev ettkomplement till den normala distributionen av dagstidningar. Omtelefax skulle komma i bmk som ett medel för kommunikation med allmänheten, vardet alltså enligt YFU:s bedömning troligt att det blev på ett område som ärsärskilt intressant från yttrandefrihetssynpunkt, nämligen för spridning avnyheter och åsikter. Med hänsyn till att de yttranden som framfördes i entidning om möjligt borde ha samma rättsliga skydd oavsett distributionsformenframstod det enligt YFU som motiverat att låta ensamansvaret och de därtillkopplade principerna om meddelarfrihet ochanonymitetsskydd gälla också framställningar i telefax, låt vara att en Prop. 1990/91:64 sådan ordning fick karaktär av lagstiftning för eventuelltframtida bmk. YFU:söverväganden mynnade ut i förslaget att alla program i eter- ellertrådsändningar till allmänheten skulle omfattas av det nya gmndlagsskyddet föryttrandefriheten. Detta förslag omfattade de moderna överföringsformer som harberörts i det föregående. I1986 års lagrådsremiss berördes möjligheterna att få till stånd ett yttrandefrihetsrättsligtskydd för de nya medier som är aktuella främst med tanke påansvarighetssystemet. Det föredragande statsrådet konstaterade att sändningar ide nya framställningsformer som åsyftades i YFU:s förslag kunde få betydelseför nyhetsförmedlingen och opinionsbildningen. Han fann därför goda skäl attlåta det speciella yttrandefrihetsrättsliga ansvarighetssystemet gälla för dem(prop. 1986/87:151 s. 82). Föredragandenfann också möjligheterna att genomföra det speciella ansvarighetssystemet godanär det gällde text-TV och telefax. I fråga om dessa medier kunde även behovetav ett yttrandefrihetsrättsligt skydd framträda särskilt påtagligt. Hankonstaterade att text-TV redan nu används som ett komplement till vanlig TVoch att sändningarna i sådana fall bör följa samma principer i fråga omansvarighet. 1 den mån text-TV fungerade som videotex borde enligtföredraganden framställningsformen följa samma regler som detta medium iövrigt. Beträffande telefax i form av föriagetrogna versioner av en periodiskskrift borde gälla detsamma som i fråga om motsvarande slag av radio- ochkassettidningar. Beträffandevideotex fann föredragande statsrådet det inte lika lätt att ta ställning förett ensamansvar. Mediet kunde enligt honom antas komma att till stor delanvändas för att ge allmänheten tillgång till sådant som normalt är utan störreintresse från yttrandefrihetssynpunkt, t. ex. tidtabeller, prisuppgifter ochadresser. 1den mån uppgifter i videotex sprids från mycket stora databaser kunde manvidare enligt föredraganden komma till en gräns där det inte längre var rimligtatt låta ansvaret bäras av en person ensam, även med hänsyn tagen till att enutgivare i praktiken ofta är hänvisad till att i ganska betydande utsträckningförlita sig på medarbetares kunskaper och omdöme när det gäller att undvikalagbrott i en publicistisk verksamhet. Som särskilt betänkligt framstod ettensamansvar för databaser där också utomstående får föra in uppgifter. Därtillkom att vissa svårigheter mötte i fråga om videotex också när det gälldebehovet av att i efterhand kunna ta del av vad som har förmedlats. Enskyldighet att för efterhandsgranskning bevara inaktuellt material i endatabas, vars innehåll förnyas med korta intervall, kunde medföra kostnader sompåtagligt skulle försvåra verksamheten. Sammantagnagjorde de nu anförda förhållandena att föredraganden inte fann förslaget attgenomföra det speciella yttrandefrihetsrättsliga ansvarighetssystemet förvideotex självklart. måste enligt honom erkännas att önskemålet attskapa goda förutsättningar för nyhetsförmedling och opinionsbildning varangeläget även i fråga om videotex. Med utgångspunkt iremissyttrandena och massmediekommitténs för- Prop. 1990/91:64 slagdiskuterade därför föredraganden möjligheterna att inordna videotex i detyttrandefrihetsrättsliga mönstret med ett ansvar för vad som förmedlades frånen databas som vilade på den som lämnat uppgiften till basen för spridningeller som var frivilligt. Hankonstaterade att en ordning som lade ansvaret på den som hade lämnat en uppgiftför spridning från databasen skulle leda till att en databas kunde få ett stortantal utgivare. I själva verket skulle man då ha avlägsnat sig frånensamansvaret i så hög grad att det blev oegentligt att tala om ett sådant ansvar. Ifråga om tanken på ett frivilligt ensamansvar kunde invändas att det gjordemeddelarskyddet mindre effektivt. Den som sitter inne med känsligaupplysningar kan tänkas dra sig för att meddela dem för publicering, om hanförst måste kontrollera att förutsättningarna för meddelarskydd är uppfylldabeträffande mediet. Man kunde inte heller bortse från risken att en meddelarefelaktigt förlitar sig på att ensamansvar gäller i fråga om en viss databas.Sådana misstag kunde undergräva hela videotexteknikens ställning somnyhetsmedium och kanal för förmedling av obekväma eller känsliga upplysningar. Deöverväganden om ensamansvaret för videotex som redovisades i lagrådsremissen år1986 ledde föredraganden till den slutsatsen att osäkerheten om hur medietskulle komma att användas var så stor att man inte då borde igrundlag låsa fast något visst ansvarssystem. Förslaget i lagrådsremisseninnebar följaktligen att videotexmediet lämnades utanför grundlagsregleringen.Möjligheten framhölls dock att ta upp frågan på nytt, om behovet gjorde detpåkallat, t. ex. genom att man kom att förmedla innehållet i tidningar genomvideotex. Lagrådsremissensförslag ifråga om videotex låg i Hnje med YFU:s förslag Somfömt framgått byggde YFU:s förslag på tanken att det konstitutionella skyddetför yttrandefriheten i eter- och trådsändningar skulle avse användningen avsådan teknik för sändningar till allmänheten. Andra sändningar borde enligt YFUinte omfattas av yttrandefrihetslagstiftningen. EnligtYFU:s förslag var ett program i eter- eller trådsändning en offentligframställning när sändning till allmänheten ägt mm. Det var alltså endastanvändningen av radio- och trådsändningsteknik för massmediala ändamål somskulle omfattas av det nya gmndlagsskyddet. Det förslag som lades fram i 1986års lagrådsremiss bars upp av samma tanke. Enligtdet lagförslag som lades fram i lagrådsremissen avsågs med offentligframställning bl.a. en framställning som sänts som ett program i eter-ellertrådsändning. Med program avsågs enligt förslaget innehållet i en sådan eter-eller trådsändning av ljud eller bilder som riktas till allmänheten och som äravsedd att tas emot av denna med tekniska hjälpmedel. Genomdenna avfattning av lagtexten särskildes de sändningar som skulle omfattas avgrundlagsskyddet från andra på två sätt. Detförsta var att sändningarna skulle riktas till allmänheten. menades att den sändandeutan särskild begäran från mottagaren riktar Prop. 1990/91:64 sändningen tillvem som helst som önskar ta emot den. Det typiska fallet var enligtlagrådsremissen givetvis mndradio. En sådan sändning kan tas emot av alla somskaffar sig en mottagare. På ett i princip likartat sätt riktas enligt remissenockså trådsända radio- och TV-program till allmänheten. 1 båda fallen är detden som sänder som svarar för den huvudsakliga aktiviteten. Mottagaren varkenkan eller behöver påverka sändningen. Hans medverkan kan begränsas till attkoppla på mottagarapparaten och välja kanal. Beträffandevideotextekniken framhölls i remissen (prop. 1986/87:51 s. 164) att den skiljersig från de typiska rundradiosändningarna genom att den som önskar ta del avsändningen själv tar kontakt med sändaren och begär en viss information. "Han har på så sätt en möjlighet att påverka sändningen genom att väljabland olika meddelanden som är tillgängliga för honom hos sammakälla. Det kan inte sägas att en sändning som på detta sätt styrs av mottagarenriktas till allmänheten på samma sätt som en mndradiosändning." På dettasätt klargjordes att de föreslagna grundlagsreglerna inte skulle blitillämpliga på överföringar genom videotex. Detandra sätt på vilket de grundlagsskyddade sändningaraa särskildes genom den ilagrådsremissen föreslagna lagtexten var att gmndlagens tillämplighet endastskulle omfatta sändningar som var avsedda att tas emot av allmänheten med egnatekniska hjälpmedel. Denna begränsning var avsedd att särskilja de skyddadesändningarna från andra som också kan begagna radio- eller trådsändningsteknikmen inte har sådan karaktär av massmedium att de behöver skyddas av ettdetaljerat gmndlagssystem med utgivaransvar m.m. Vad som åsyftades var bl.a.användningen av högtalaranläggningar på estrader och idrottsarenor ochanvändningen av TV-monitorer för att en estraddebatt eller ett scenframträdandeskall kunna följas av en publik också utanför den lokal där framträdandet ägermm. Innebördenav lagrådsremiss kan sägas ha legat väl i linje med vad YFU föreslog.Lagrådsremissens uppdelning i sändningar som riktas till allmänheten och sådanadär mottagaren medverkar genom att välja i ett material som är tillgängligt förhonom vid ett och samma tillfälle kan ses närmast som en precisering av YFU:stanke att gmndlagsskyddet skulle omfatta endast offentliga framställningar,dvs. sändningar till allmänheten.