prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — Detta gäller i princip även ompatienten är underårig eller har en förvaltare eller god man förordnad för sig.En eventuell vårdnadshavares, förvaltares eller god mans inställning tillvården är inte avgörande i detta hänseende. En föreskrift om att den som harfyllt har rätt att själv föra sin talan i mål och ärenden enligt lagenhar tagits in i 44 §. Enallvarlig psykisk störaing kan tänkas leda till att patienten är oförmögen attuttrycka någon i verklig mening egen vilja i fråga om vården. I punkt 3 har medhänsyn till sådana fall tagits in en föreskrift med innehåll att tvångsvård fårges om patienten till följd av sitt psykiska tillstånd uppenbart saknar förmågaatt ge uttryck för ett gmndat ställningstagande i vårdfrågan. Dennakompletterande bestämmelse innebär att det finns visst begränsat utrymme foratt besluta om psykiatrisk tvångsvård även om patienten inte motsätter signödvändig vård, om det på grund av patientens psykiska tillstånd finns starkaskäl för detta. En sådan möjlighet behövs för att den planerade vården i häravsedda fall inte skall äventyras. Det kan bli aktuellt att tillämpabestämmelsen i vissa fall när det framstår som klart att patientens godtagandeav erbjuden vård med hänsyn till hans psykiska tillstånd inte kan anses varaallvarligt menat och att han kan väntas undandra sig nödvändig vård påvårdinrättningen. Det kan också vara så att patienten är helt avskärmad frånverkligheten och inte kan ge uttryck för en egen vilja i vårdfrågan. Dennasituation kan uppkomma t.ex. som följd av ett omfattande missbmk av droger. Somhar framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.1.3) gäller bestämmelsenendast i uppenbara fall. Den skall inte tillämpas t. ex. om det först efterundersökning framkommer att patienten saknar rättslig handlingsförmåga. Detskall föreligga ett orsakssamband mellan patientens allvarliga psykiskastörning och hans oförmåga att ge uttryck för ett grundat ställningstagande ifrågan. Ett tillstånd som innebär att patienten är helt avskärmad frånverkligheten bmkar i regel inte pågå . Om patienten fårtillbaka sin förmåga att uttrycka en egen vilja, skall frågan tas uppom beslut skall fattas om tvångsvårdens upphörande. Underbegreppet psykisk störning faller i och för sig också psykiskutvecklingsstörning. I andra stycket görs emellertid ett undantag i fråga ompsykisk utvecklingsstörning. Enbart hämning i förståndsutvecklingen skallsåledes oavsett graden inte utgöra gmnd för tvångsvård enligt lagen. Psykiskutvecklingsstörning kan inte i sig ge upphov till ett psykiatriskt vårdbehov.Att tvångsvård inte får ges i ett sådant fall följer därför redan i och för sigav första stycket punkt 2. En person kan emejlertid med en psykiskutvecklingsstörning lida av en annan kvalificerad psykisk störning som gerupphov till ett så oundgängligt psykiatriskt vårdbehov att den föreslagnalagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård kan bli tillämplig. Påpekas bör att depsykiskt utvecklingsstörda omfattas av den straffrättsli- gasärreglering för psykiskt störda lagöverträdare som chefen för justitiede- Prop. 1990/91:58 partementet behandlar (bil. Tillden nya omsorgslagen hänförs förutom psykiskt utvecklingsstörda också två andragrupper, nämligen personer som har fått en hjärnskada som lett till ettbetydande och bestående begåvningshandikapp samt personer med barndomspsykos.Som har framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt 3.1.1.) är det inteuteslutet att personer som tillhör dessa gmpper, till skillnad från de psykisktutvecklingsstörda, i exceptionella fall kan ges tvångsvård med hänsyn till singrundstöming, om den är allvarlig nog och övriga förutsättningar är uppfyllda.En sådan tillämpning förutsätter bl. a. att alla möjligheter att tillgodosebehovet av psykiatrisk vård i samband med omsorgsverksamheten är uttömda. Enligttredje stycket skall vid bedömning av patientens vårdbehov vägas in ompatienten till följd av sin psykiska störning är fariig för annans personligasäkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa (se avsnitt 3.1.2). Bestämmelsenavser, såsom lagrådet förordat, enbart skyddet för närstående och andra iomgivningen. Frånsett att farlighetsbedömningen skall ske som ett led iprövningen enligt punkt 2 i första stycket har bestämmelsen formulerats enligtlagrådets förslag, som anknyter till hittillsvarande reglering i LSPV. Enfarebedömning är naturligtvis av särskild betydelse beträffande dem somtidigare har gjort sig skyldiga till våldsbrott. För tillämpning avbestämmelsen gäller att det skall vara fråga om risk för någon annans hälsaeller personliga säkerhet till följd av patientens psykiska tillstånd. Farankan avse såväl den fysiska som den psykiska hälsan. Med uttrycket annanspersonliga säkerhet avses liksom enligt gällande rätt dennes kroppsligaintegritet. Psykiska lidanden som personer i patientens omgivning kan utsättasför genom t. ex. hot och trakasserier kan också utgöra gmnd för tvångsvårdenligt lagen. Däremot avses inte risk för skada på egendom eller någon annanekonomisk skada i sig. för patientens eget liv eller dennes hälsa beaktasdirekt enligt punkt 2 i första stycket. Somhar påpekats från läkarhåll under lagstiftningsärendets beredning är det enhögst vansklig uppgift att förutsäga framtida farlighet hos personer som liderav en psykisk störning. Från vetenskaplig synpunkt råder här sålunda storosäkerhet. a. är ju en persons farlighet beroende av i vilken social miljödenne befinner sig och i vilka situationer denne hamnar. Tidsfaktorn, typ avaggressivitet och antalet tidigare begångna handlingar av liknande slag geremellertid viss vägledning vid en generell bedömning för framtiden. Detsammagäller mot vem som tidigare våldshandlingar har riktats. 4§ Ett beslut om intagning på en sjukvårdsinrättning för tvångsvård får inte fattas utan att ett läkarintyg (vårdintyg) har utfärdats, av vilket det framgår att det finns sannolika skäl för att förutsättningaraa för tvångs vård av patienten är uppfyllda. Vårdintyget skall gmndas på en särskild läkarundersökning. Enundersökning för vårdintyg får företas endast om det finns skälig Prop.1990/91:58 anledning till det. Undersökningen utförs av en legitimerad läkare.Om Bilaga 1 undersökningen inte kan utföras med patientens samtycke, fårpatienten tas om hand för undersökning. Beslut om sådant omhändertagande fårfattas endast av läkare som enligt beslut av landstingskommunen har befogenhettill det. Vårdintygfår inte utfärdas för den som är intagen på en sjukvårdsinrättning förfrivillig psykiatrisk vård. Bestämmelsernai 4 6 §§ reglerar förfarandet vid intagning för psykiatrisk tvångsvård.Reglerna, som har behandlats i avsnitt 3.2, överensstämmer till stora delar medgällande rätt. Sålunda har systemet med s. k. tvåläkarprövning vid intagningeni princip behållits oförändrat i lagförslaget. Detta innebär att behovet avtvångsvård som huvudregel skall avgöras efter en självständig bedömning av tvåolika läkare. Till skillnad från vad som gäller enligt LSPV finns det dock intenågot formellt krav på oberoende mellan de två läkarna. Intagningför psykiatrisk tvångsvård gmndas enligt lagförslaget på ett vårdintyg. Enbestämmelse om att intagning för sådan vård inte får beslutas utan att ettvårdintyg har utfärdats har därför tagits in i första stycket. Ett vårdintyg ärett läkarintyg, av vilket det skall framgå att det finns sannolika skäl för attfömtsättningarna för tvångsvård av patienten är uppfyllda. Det skall gmndas påen särskild läkamndersökning. Ett tillägg härom har gjorts i förhållande tilllagtexten i lagrådsremissen. Bedömningen av om ett vårdintyg skall utfärdasutgör det första ledet i tvåläkarprövningen. Enligtden nya lagstiftningen skall liksom vem som helst kunna initieraatt en läkamndersökning för vårdintyg kommer till stånd. Initiativ till ensådan undersökning kan således komma från t.ex. läkare i den öppna vården,, polisen eller anhöriga till patienten. Till skillnad från LSPVinnebär lagförslaget ingen skyldighet för polisen att föranstalta omläkamndersökning för vårdintyg. Som närmare kommer att framgå av 47 § skallpolisen emellertid ha en skyldighet att lämna biträde för att undersökningenskall kunna genomföras. Ensärskild fråga är i vilken utsträckning en läkare eller någon annan är skyldigatt ta initiativ till att ett förfarande för intagning för psykiatrisktvångsvård påbörjas. 1 detta sammanhang kan hänvisas till allmänna läkarinstmktionen(1963:341), enligt vilken det åligger varje läkare att i överensstämmelse medvetenskap och beprövad erfarenhet meddela en patient de råd och, såvittmöjligt, den behandling som patientens tillstånd fordrar samt att då intygeller utlåtande utfärdas iaktta synnerlig omsorg och samvetsgrannhet (3 § 1 och4). Sjukvårdshuvudmannens ansvar för att en god hälso- och sjukvård erbjudsframgår av 3 § HSL. Vidare bör påpekas att en kommun har ett yttersta ansvarför att de som vistas i kommunen får den hjälp och det stöd som de behöver (3 §socialtjänstlagen). Det hör alltså till uppgifter att vidbehov hjälpa en enskild att få kontakt med sjukvården. befogenhetbehandlas i anslutning till 47 §. Enligt vad som harframhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt Prop. 1990/91:58 3.2.1) kan enläkamndersökning för vårdintyg anses innebära ett ingrepp i Bilaga 1 denundersöktes personliga integritet. En bestämmelse om att en sådan undersökningfår företas bara om det finns skälig anledning till det har därför tagits in iandra stycket första meningen. Bestämmelsen har sin motsvarighet i LSPV. Regelninnebär att en undersökning inte får påbörjas, om inte omständigheterna gerviss gmnd för att undersökningen kommer att mynna ut i ett vårdintyg. Detligger i sakens natur att det här inte kan krävas någon högre grad avsannolikhet, utan det åvilar den läkare som i så fall skall utföraundersökningen att pröva om det finns tillräckligt fog för den. Undersökningför vårdintyg skall enligt andra stycket andra meningen utföras av en legitimeradläkare. 1 vissa delar av landet kan det av praktiska skäl vara nödvändigt atttillåta läkare med utländsk examen som tjänstgör där eller s. k. AT-läkare attutfärda vårdintyg. En föreskrift om rätt för regeringen eller, efterregeringens bemyndigande, att medge undantag från kravet på attdet skall vara fråga om en legitimerad läkare har därför tagits in i 40 §.LSPV innehåller i huvudsak motsvarande regler. Detkan påpekas att paragrafen inte innehåller någon motsvarighet till dennuvarande regeln i 6 § LSPV om att vårdintyg i vissa situationer får utfärdasendast av läkare med specialistkompetens inom gmppen psykiska sjukdomar. Andrastycket tredje meningen innehåller en föreskrift om omhändertagande förundersökning för vårdintyg. Avsikten är inte att vårdpersonalen särskilt skallfråga patienten om han går med på att låta undersöka sig. Ger emellertidpatienten på något sätt uttryck för att han motsätter sig undersökningen fårprövas om ett beslut om omhändertagande skall fattas. Beslutet skall inte kunnaöverklagas. Ettomhändertagande för vårdintygsundersökning mot den omhändertagnes vilja är enfrihetsberövande åtgärd. Det har därför bedömts lämpligt att införa enbegränsning i fråga om vilka läkare som får fatta beslut om omhändertagande försådana undersökningar som inte kan utföras med patientens samtycke.Bestämmelsen i andra stycket jjärde meningen innebär att ett sådant beslut fårfattas endast av läkare som enligt beslut av sjukvårdshuvudmannen harbefogenhet till det. Somhar framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2.1) är avsikten attifrågavarande befogenhet i första hand skall ges till en överordnad läkareinom primärvården eller den psykiatriska verksamheten. Av praktiska skäl kandet på vissa platser i landet och särskilt med avseende varanödvändigt att göra avsteg från denna princip. 1 regel skall den läkare sombeslutar om omhändertagande för läkamndersökning för vårdintyg också utföraundersökningen. Detta följer av att beslutet får anses innebära ettställningstagande till att undersökningen skall genomföras. Som lagrådetanmärkt kan dock praktiska skäl i ett enskilt fall motivera att en annan läkaregenomför undersökningen. Befogenhetenatt besluta om läkarundersökning i här avsedda fall behö ver inte avse en viss läkare utan kan knytas till innehav av bestämda 245 Läkare ur denkrets som ges denna befogenhet skall också vara Prop. behöriga att begärapolishandräckning för att genomföra undersökningen Bilaga 1 eller för att föra enpatient till en sjukvårdsinrättning sedan ett vårdintyg har utfärdats (47 § andrastycket 1 och 2). Det kan därför vara lämpligt att sjukvårdshuvudmannenunderrättar vederbörande polismyndighet om sitt Detär självfallet ytterst angeläget att ett omhändertagande för undersökninggenomförs så hänsynsfullt och skonsamt mot patienten som omständigheteraamedger i det enskilda fallet. Det bör så långt möjligt vara personal frånprimärvården eller den psykiatriska verksamheten som ombesörjeromhändertagandet. kan det vara lämpligt att personalen tar tillsin hjälp personer från eller andra människor som patientenkänner och har förtroende för. Det bör framhållas att det inteär tillåtet för vårdpersonal att utöva våld mot patienten i detta sammanhang.Om det blir nödvändigt får polis anlitas. Men om polisen måste anlitas börnaturligtvis vårdpersonalen vara närvarande vid omhändertagandet. Föreskrifterom platsen för vårdintygsundersökningen har inte bedömts nödvändiga. finns inte heller i LSPV. Som har framhållits i den aUmännamotiveringen (avsnitt 3.2.1) bör man emellertid försöka undvika att föra enpatient med tvång till en vårdinrättning för undersökning. Som uttalas vid 47 §kan det i många fall i stället vara lämpligt att undersökningen utförs ipatientens eget hem. Somnärmare kommer att framgå under 11 § skall det inte krävas något vårdintyg föratt den som redan är frivilligt intagen för psykiatrisk vård på envårdinrättning skall få ges tvångsvård där (konvertering). I dessa fall görssåledes undantag från tvåläkarprövningen. Beslut om konvertering skall dockföljas av en snar domstolsprövning (12 §). Det skall inte heller krävas någotvårdintyg vid beslut om övergång från rättspsykiatrisk vård till tvångsvårdenligt 14 §. 1 tredje stycket i förevarande paragraf har tagits in enbestämmelse om att vårdintyg inte får utfärdas för den som är intagen på ensjukvårdsinrättning för frivillig psykiatrisk vård. Bestämmelsen har ansettsbehövlig för att klargöra att ett beslut om konvertering får fattas endast i desituationer som anges i 11 §. 5§ Vårdintyget får utfärdas endast i omedelbar anslutning till undersökningen.Det skall, utöver ett uttalande enligt 4 § om fömtsättningaraa för tvångsvårdav patienten, innehålla en redogörelse för den psykiska störningen och deomständigheter i övrigt som ger upphov till vårdbehovet. Vidutfärdande av vårdintyg gäller bestämmelseraa om jäv i 11 och I2§§ förvaltningslagen(1986:223) även för läkare som utövar yrket en-skih. Denläkare som har utfärdat vårdintyget skall se till att det kommer tillden sjukvårdsinrättning där frågan om intagning för tvångsvård skall prövas. enligtförsta stycket första meningen får vårdintyg utfärdas endast i ome delbar anslutning till en läkamndersökning. Som följer av 4 § första styc ket skall det finnas sannolika skäl för att den undersökte får ges tvångs- 246 vård.Detta överensstämmer med gällande rätt. Uttrycket sannolika skäl Prop. 1990/91:58 har vahs för att markera att sådana faktiska omständigheter skall ha Bilaga1 framkommit vid läkamndersökningen att man kan förmoda att förutsättningarför att ge tvångsvård föreligger. En högre grad av sannolikhet krävs av naturligaskäl för att få utfärda vårdintyg än för att få påbörja undersökningen. Somhar nämnts under 4 § ingår bedömningen av om ett intyg skall utfärdas i detförsta ledet i tvåläkarprövningen. Enligtförsta stycket andra meningen skall ett vårdintyg innehålla ett uttalande attdet finns sannolika skäl för att förutsättningaraa är uppfyllda för att ge denundersökte tvångsvård samt en redogörelse för den psykiska störningen och deomständigheter i övrigt som ger upphov till vårdbehovet. Några närmare föreskrifterom vad som dämtöver skall stå i intyget ges inte i lagen. Det bör ankomma påsocialstyrelsen att fastställa formulär för vårdintyg. Förstastycket har jämkats redaktionellt i förhållande till lagrådsremissens förslag. Iandra stycket anges att jävsbestämmelserna i 11 och 12 §§ förvaltningslagen(1986:223) gäller även för läkare som utövar yrket enskilt. En motsvarighetfinns i 6 § LSPV. Syftet med jävsregleraa är att garantera en objektiv ochopartisk handläggning. De täcker alla situationer då det finns någon särskildomständighet som är ägnad att rubba förtroendet för opartiskheten hos den somskall handlägga ett ärende. Den som känner till en omständighet, som kan antasutgöra jäv mot honom, skall självmant ge det till känna. Den som är jävig fårinte handlägga ärendet, men får vidta åtgärder som inte någon annan kan vidtautan olägligt uppskov. Enligttredje stycket åligger det den läkare som har utfärdat ett vårdintyg att setill att det kommer till den sjukvårdsinrättning där intagningsfråganskall prövas. När intyget kommer till inrättningen, får ett ärende omifrågasatt intagning av den undersökte anses anhängiggjort. Bestämmelsen harsin motsvarighet i 4 § tredje stycket LSPV. 6§ Frågan om intagning för tvångsvård skall avgöras skyndsamt efter undersökningav patienten, timmar efter patientens ankomst till vårdinrättningen.Patienten får efter beslut av tjänstgörande läkare hindras att lämnavårdinrättningen tills frågan om intagning avgjorts. Ett beslut om intagning fårinte grundas på ett vårdintyg som är äldre än . Besluti fråga om intagning fattas av en chefsöverläkare vid en enhet för psykiatriskvård. Beslutet får inte fattas av den läkare som har utfärdat vårdintyget. Paragrafenslydelse har ändrats redaktionellt i förhållande till lagrådsremissens förslag. Iförsta stycket första meningen har tagits in en föreskrift om att intag ning för psykiatrisk tvångsvård skall avgöras efter en undersökning av patienten. Den bedömning av vårdbehovet och övriga förutsättningar för tvångsvård som sker vid intagning utgör det andra ledet i tvåläkarpröv ningen. Intagningsfrågan skall avgöras skyndsamt och inte senare än efter patientens ankomst till vårdinrättningen. Detkan krävas för att få tillfredsställande underlag för bedöm- Prop.1990/91:58 ning av fömtsättningarna för tvångsvård. En föreskrift har därförtagits in Bilaga 1 i första stycket andra meningen om att patienten efterbeslut av tjänstgörande läkare får hindras att lämna vårdinrättningen tillsfrågan om intagning avgjorts. Ett sådant beslut gäller alltså tillsintagningsprövning har skett, dvs. inte längre än . Under denna tidges intagningsläkaren möjlighet att i anslutning till undersökning avpatienten göra en självständig bedömning av patientens psykiska tillstånd ochförutsättningarna i övrigt för tvångsvård samt att inhämta kompletterandeuppgifter av den läkare som har utfärdat vårdintyget. Eventuellt behöver enkurator kopplas in eller kontakt tas med anhöriga till patienten. Om patientenhar förts till vårdinrättningen med hjälp av polis och motsätter sig vård, kandet bli nödvändigt att polisen stannar kvar på inrättningen tills ettkvar-hållningsbeslut har fattats. Ettbeslut om kvarhållande kan behöva fattas under stark tidspress. Det kan därförinte krävas att ett sådant beslut föregås av någon mer ingående prövning. Ettvårdintyg och en förmodan att patienten inte frivilligt stannar kvar påvårdinrättningen tills frågan om intagning har avgjorts bör i princip kunnautgöra tillräcklig gmnd för beslut. Någon möjlighet att överklaga ett beslut omkvarhållande har inte införts. Somhar framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2.2) får patienten integes behandling mot sin vilja med stöd av enbart ett kvarhåll-ningsbeslut.Tvångsbehandling med t. ex. ett neuroleptikum måste föregås av ett beslut omintagning för psykiatrisk tvångsvård. Inte heller andra tvångsåtgärder än somföljer av kvarhållningsrätten får vidtas. Bestämmelserna i om nödfår självfallet tillämpas i utpräglade nödsituationer. Ettbeslut i fråga om intagning får enligt första stycket tredje meningen integmndas på ett vårdintyg som är äldre än . Ett intagningsbeslut pågmndval av ett vårdintyg får alltså fattas senast efterdagen för intygets utfärdande. Detta innebär i enlighet med vad som har anförtsi den allmänna motiveringen en avsevärd förkortning av vårdintygetsgiltighetstid jämfört med nuvarande ordning. Ettbeslut i fråga om intagning för tvångsvård skall enligt andra stycket förstameningen fattas av chefsöverläkaren. Han skall enligt 39 § kunna delegerauppgiften till en annan erfaren läkare med specialistkompetens inom någon grenav psykiatrin. Det innebär att denne i princip skall vara specialist ipsykiatri, bara- och ungdomspsykiatri eller rättspsykiatri. Det finns intenågot hinder mot att samme läkare beslutar både om kvarhållande och intagning.Intagningsbeslutet får dock enligt andra stycket andra meningen inte fattas av sammeläkare som har utfärdat vårdintyget. Något särskilt krav på oberoende mellan debåda läkarna skall däremot inte gälla. Närett beslut om intagning för psykiatrisk tvångsvård fattas skall natur ligtvis fömtsättningarna för sådan vård vara uppfyllda. punkt är det således inte längre tillräckligt att det föreligger sannolika skäl för att den undersökte har behov av psykiatrisk tvångsvård. Beslutet om intagning innebär myndighetsutövning mot en enskild. Förvaltningslagens regler om bl. a. tolk (8 §), beslutsmotivering (20 §) och underrättelse om 248 beslut(21 §) blir härigenom tillämpliga när läkaren handlägger frågan om Prop.1990/91: 58 intagning för tvångsvård. Jag avser att återkomma till regeringenmed Bilaga 1 förslag till verkställighetsföreskrifter som innebär attintagningsbeslutet och skälen härför skall dokumenteras i patientens journal. Tvångsvårdefter beslut av rätten 7§ Om chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas finner att denne börges tvångsvård utöver för beslutet om intagning, skallhan före utgången av fyraveckorstiden ansöka hos länsrätten om medgivande tillsådan vård. 1ansökan skall anges vilka omständigheter som utgör gmnden för tvångsvården ochvilka överväganden som har gjorts rörande vård i annan form för patienten. Tillansökan skall fogas en redogörelse för det stöd och den behandling som planerasför patienten under och efter vistelsen på vårdenheten. Tvångsvårdpå grund av ett vårdintyg och läkares intagningsbeslut får enligt lagförslagetpågå endast . Denna tid har av skäl som angetts i den allmännamotiveringen (avsnitt 3.3) bestämts . Bedöms det underdetta skede att en patient bör ges tvångsvård utöver förbeslutet om intagning skall chefsöverläkaren före utgången av fyraveckorstidenskriftligen ansöka hos länsrätten om medgivande till sådan vård. En bestämmelsehärom har tagits in i Bestämmelsen innebär att obligatorisk domstolsprövning skall ske innanett frihetsberövande får fortsätta utöver den inledande vårdperioden. Dennämnda tiden utgör en maximitid. Det finns således inget hindermot att ansökan om medgivande till tvångsvård görs i början av dennatidsperiod. Detta kan vara lämpligt i vissa situationer, t.ex. om patientenvid tidpunkten för intagningen för tvångsvård getts sådan vård. Åtgärdenatt ansöka hos länsrätten om medgivande till tvångsvård skall kunna delegerastill en erfaren specialistkompetent läkare men inte till någon annan läkare (se39 §). Det förtjänar att påpekas att ansökan skall ha kommit in till länsrätteninom den nämnda tiden . Sker inte detta upphör tvångsvården (se28 §), och patienten får inte längre hållas kvar på vårdinrättningen mot sinvilja. Iansökan skall enligt andra stycket anges vilka omständigheter som utgör gmndenför tvångsvården. En fyllig redovisning är av vikt för att länsrätten skall fåett fullgott beslutsunderlag vid sin prövning.