prop · GE0310 · 1990-12-31 00:00:00 — 1§ Om någon gravsätts inom en bestämd gravplats på en allmän begravningsplatsoch gravplatsen inte kan upplåtas till någon med gravrätt, skall gravplatsenförbehållas den avlidne under . Ifråga om gravanordningar tillämpas 7 kap. 25-29 och 35-37 §§. Med gravrättsinnehavareavses därvid den som ordnar med gravsättningen. Somvillkor för att förse gravplatsen med en gravanordning får innehavaren avbegravningsplatsen bestämma att avgift för gravplatsen och kostnadema för dessskötsel betalas. Utförseloch införsel av stoft eller aska 2§ Föreskrifter om transport av stoft och aska till eller från fårmeddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Gravsättningoch kremering under krig 3§ Om är i krig, får stoftet efter en person vars död har orsakats av enkrigsåtgärd eller en smittsam sjukdom gravsättas eller kremeras trots att vadsom sägs i denna lag eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av lageninte kan iakttas. 9 kap. Ansvar, vite, överklagande 1 §Den som uppsåtligen bryter mot föreskriftema i 3 kap. 3 § eller 5 kap. 5 § dömstill böter eller fängelse , om gämingen inte är belagd medstraff i . 2§ Den som innehar en allmäneller enskild begravningsplats eller ett krematorium och inte fullgör sinaskyldigheter enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats medstöd av lagen får av vid vite föreläggas att fullgöraskyldigheterna. 3§ Den som underlåter attöverlämna aska för förvaring i enlighet med 5 kap. 17 § får av länsstyrelsenvid vite föreläggas att fullgöra sin skyldighet. 4 § En gravrättsinnehavare som har försett en gravplats med en grav- Prop.1990/91:10 anordning eller någon annan anordning i strid mot vad upplåtaren har beslutatfår av vid vite föreläggas att ta bort anordningen. Ettsådant föreläggande får meddelas även i andra fall, om det finns synneriigaskäl för det. 5 § Om gravrättsinnehavaren inte följer ett vitesföreläggande enligt 4 §, får tingsrätten besluta om handräckning för anordningens borttagande. Försådan handräckning finns föreskrifter i 17 § handräckningslagen (1981:847). 6 §Kyrkogårds- eller krematoriemyndighetens beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos . polismyndighetens beslut omtillstånd till gravsättning eller kremering enligt 4 kap. 9 §, och pastorsämbetets beslut om intygför gravsättning eller kremering enligt 4 kap. 10 § eller anstånd enligt 5 kap.10 § andra stycket. 7 §Länsstyrelsens beslut i ett överklagat ärende får överklagas hos kammarrätten. Hoskammarrätten får även överklagas beslut i ärende som avses i 5 kap. 4 §, om förfarande med aska enligt 5kap. 5 § andra stycket, om flyttning av gravsatt stofteller aska enligt 6 kap. 2 § andra stycket, och om överflyttning eller upphörandeav gravrätt enligt 7 kap. 34 §. 8§ beslut attförelägga vite enligt 2, 3 eller 4 § får inte överklagas. 9§ beslut i andraärenden enligt denna lag än som avses i 7 och 8 §§ får överklagas hosregeringen. Dennalag träder i kraft, i fråga om 2 kap. 2 § , och i övrigt . Genomden nya lagen upphävs lagen (1957:585) omjordfästning m.m., lagen (1963:537) om gravrätt m.m.och begravningskungörelsen(1963:540). Tillståndatt anordna enskild begravningsplats som har meddelats av regeringen enligt äldre föreskrifter gäller fortfarande. Detsamma gäller tillstånd till framtida gravsättning inom en sådan begravningsplats. Frågorom och på vilka villkor som ytterligare gravsättning får ske inom begravningsplatsenprövas efter den nya lagens ikraftträdande av . Ifråga om överklagande av beslut, gäller föreskrifterna i 9 kap.9 §. Tillståndför en enskild person, enskild sammanslutning eller stiftelse 16 attanlägga krematorium som har meddelats av regeringen enligt äldre Prop.1990/91:10 föreskrifter gäller fortfarande. Förett sådant krematorium skall det finnas en föreståndare. Vid tillämpningen avden nya lagen skall med krematoriemyndigheten därvid avses föreståndaren. 5.Vad som före den nya lagensikraftträdande kan ha blivit förordnat vid upplåtelse av gravrätt eller genomsenare skriftligt förordnande i fråga om övergång av gravrätt vidgravrättsinnehavarens död skall gälla utan hinder av vad som följer av 7 kap.15 §. 6.Den nya lagen innebär intenågon inskränkning i den rätt som kan tillkomma en innehavare av gravplats ikyrka enligt äldre författningar. 7.I fråga om förvaltning avmedel, som har betalats in för vård och underhåll av gravplats innan lagen(1963: 537) om gravrätt m.m. trädde i kraft , skallövergångsbestämmelserna till den lagen fortfarande tillämpas. 8.Äldre föreskrifter skallfortfarande tillämpas i fråga om överklagande av beslut som har meddelats föreden nya lagens ikraftträdande. 172 Riksdagen1990/91. Lag omändring i folkbokforingslagen (1967:198) Härigenomföreskrivs i fråga om folkbokföringslagen (1967:198)' delsatt 32 § skall upphöra atl gälla, delsatt 31 § skall ha nedan angivna lydelse. Föreskrifter om anmälan om dödsfall saml om dödsbevis och intyg om dödsorsaken finns i begravningslagen (1990:0000). Dödsfall anmäles skyndsamt till pastorsämbete. Anmälan göres av efterlevandemake eller annan anhörig, som sammanbott med den döde eller av annan anledningfinns på platsen. Om sådan anmälnlngsskyf dig ej Jinnes, bör husfolk, husvärd ellerannan som är närmast till det anmäla dödsfallet. Denna lag träder ikraft . ' Senastelydelse av lagens rubrik 1985:1121, 32 § 1970:314. Senaste lydelse 1970:314. 3 Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenomföreskrivs att 4 kap. 12 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall haföljande lydelse. 12 § Begravningsplatser enligt detta Begravningsplatser enligt detta kapitel är sådana områden eller ut- kapitel är sådana områden eller ut rymmen som avses i / § lagen rymmen som avses i / kap. 1 § be- (1963: 537) om gravrätl m.m. gravningslagen (1990: 0000). Bestämmelsemaom begravningsplatser omfattar också sådana byggnader på begravningsplatsensom inte är kyrkobyggnader samt fasta anordningar såsom murar och portaler. Dennalag träder i kraft . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministem , ordförande, och statsråden , ,, , , R. Carisson, , , , G-Andersson, Lönnqvist, , , , , , ,, , Proposition med förslag till begravningslag 1 Inledning Degrundläggande bestämmelsema om begravningsverksamheten finns i treförfattningar: lagen (1957:585) om jordfästning m.m. (ändrad senast 1982:378),lagen (1963:537) om gravrätt m.m. (ändrad senast 1988:956) ochbegravningskungörelsen (1963:540, omtryckt 1982: 519, ändrad senast 1988:1195). Under1970-talet och kom till regeringen in ett flertalframställningarom ändringar i begravningslagstiftningen. Många av framställningarnahade sin grund i att fömtsättningama för begravningsverksamheten på olika sätthade förändrats som den nuvarande lagstiftningen varit i kraft. Chefenför tillsatte en arbetsgrupp för att se överlagstiftningen. Några direktiv för översynen utfärdades inte. Avsikten var attarbetgmppen skulle pröva de framställningar som hade gjorts och även göra enmera teknisk översyn av begravningslagstiftningen. Arbetsgmppenavlämnade betänkandet (SOU 1987:16) Begravningslag. Arbetsgroppenssammanfattning av sitt betänkande och upprättade lagförslag bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 1 och 2. En förteckning över de remissinstanser som har yttratsig bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3. En sammanställningav remissvaren har publicerats av (Ds 1988:17). Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över lagförslag somutarbetats i ärendet. De till lagrådet remitterade lagförslagen bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 4. Lagrådetsyttrande bör fogas till protokollet som bilaga 5. Lagrådet har i alltväsentligt godtagit lagförslagen. 1de förslag som jag nu lägger fram har jag med undantag av en språklig avvikelse beaktat vad lagrådet anfört. Dämtöver har i lagtexten en del redaktionella ändringar gjorts. Isamband med att jag behandlar de enskilda paragrafer som berörs av Prop.1990/91:10 lagrådets yttrande tar jag upp lagrådets synpunkter. Dennuvarande begravningslagstiftningen har varit i kraft . Under dennatid har samhället på olika sätt förändrats. Fömtsättningama förbegravningsverksamheten är därför i många avseenden annorlunda än när dennuvarande lagstiftningen kom till. Nyaformer för familjebildning och den ökande frekvensen av flera äktenskap ellerandra samlevnadsformer under en persons livstid har fört med sig att det i daginte är lika naturligt som tidigare vem av de efterlevande som skall ombesörjabegravningen. Formerna för denna och var gravsättning skall ske kan föranledameningsmotsättningar. Anledningen härtill är bl.a. att nya seder och etiskavärderingar har vunnit insteg i vårt land och att medborgarna inte i sammautsträckning som har en fast ankytning till någon bestämd ort ilandet. Denya värderingarna har i olika hänseenden påverkat begravningsskicket. Sedanbörjan av har sålunda kremeringsfrekvensen för landet som helhetökat från till mellan . Ökningen är särskiltmarkant i tätorterna. På flera orter är kremeringsfrekvensen omkring 90procent. Detta har stälU krav på huvudmännen för de allmänna begravningsplatsemaatt anpassa verksamheten till nya behov när det gäller gravplatser och andragravområden, t.ex. minneslundar. Invandringen från länder med en annankulturtradition har vidare fört med sig att verksamheten på en del håll harfått anpassas så att den i möjligaste mån tillgodoser önskemålen från olika befolkningsgmppermed skilda trosuppfattningar. Dennuvarande begravningslagstiftningen utgår i viss mån från det kristnabegravningsskicket. Det gäller bl.a. kravet på invigning av begravningsplatser.Verksamheten som sådan bygger på traditioner som har en djup förankring i vårtland. Det är enligt min mening viktigt att slå vakt om dessa värden. Samtidigthar det emellertid kommit fram behov av att ha reglema så allmängiltigtutformade att de så långt som det är praktiskt möjligt ger utrymme åt var ochen att själv oavsett uppfattning i tros-och livsåskådningsfrågor bestämma ifrågor som har samband med en begravning. Befolkningensökade rörlighet i dagens har medfört betydande administrativa problemför kyrkogårdsförvaltningarna. Svårighetema att hålla gravböckema ochgravregistren aktuella blir alltmer märkbara. Kostnadsutvecklingen och detmoderna samhällets syn på miljö- och arbetarskyddet har lett till attbegravningsplatserna måste skötas på ett mer rationellt sätt än tidigare ochmed utnyttjande av stordriftens alla fördelar. Detär viktigt att fömtsättningama för kyrkogårdsmyndigheterna att driva sina verksamheter är goda. Å andra sidan måste också beaktas de 21 krav som medborgama kanställa när det gäller sådana inte lika mätbara Prop. 1990/91: 10 faktorersom pietet och respekt för religiösa och etiska värderingar. Jag anser att detfrån fall till fall måste göras en avvägning mellan dessa olika intressen. Detligger i sakens natur att de strikt rationella kraven därvid kan få vika. Begravningsplatsemautgör en viktig del av vårt kulturarv. Detta förhållande avspeglas på olikasätt i den nuvarande lagstiftningen. Begravningsplatsema åtnjuter sålunda ettsärskilt rättsligt skydd och det ställs särskilda krav på hänsynstagande tillkulturminnesvårdens intressen. Hänsynen till sistnämnda intressena kommer ocksåtill uttryck i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (ändrad senast 1990:428,kulturminneslagen). Enligt min mening är det nödvändigt att dessa intressen tasväl till vara också i fortsättningen. Anordnandetoch skötseln av de allmänna begravningsplatserna är en samhällsverksamhet somgenom särskild lagstiftning har anförtrotts kyrko-kommunema eller i några fallkommunerna. Denna specialreglerade verksamhet kompletteras av olikalokala insatser inom ramen för den allmänna kyrkokommunala och kommunala kompetensen.Jag anser att denna ordning bör behållas. Parallellt med de lagstadgadeuppgifterna bör huvudmännen alltså inom ramen för sin allmänna kompetens fåmöjlighet att engagera sig i begravningsverksamheten på det sätt som de självafinner lämpligt med hänsyn till de lokala förhållandena. Enligt min mening bör ävenden specialreglerade delen av verksamheten innehålla betydande inslag avkommunalt självbestämmande. Genom lagstiftningen bör därför möjligheter tilllokala variationer inte begränsas i andra fall än när det kan sägas föreliggaett starkt samhälleligt intresse av att så sker. Det kan gälla fall när detkrävs en samordning av verksamheten för landet som helhet eller garantier förenskildas rättssäkerhet. Avdet sist anförda följer att lagstiftningen i möjligaste mån bör innehållarambestämmelser för verksamheten. Regler som mera i detalj styr hur uppgiftemaskall fullgöras bör undvikas. En ny lagstiftning bör vidare vara så utformadatt den kan tillämpas av såväl stora som små förvaltningsenheter. Även ommånga frågor är gemensamma, är det nämligen påtagligt att fömtsättningama förskötseln av en begravningsplats är mycket skiftande mellan tätort ochglesbygd. Förhållandena varierar också mellan olika delar av landet. Skillnademaavspeglar sig bl.a. i att problem som uppträder på vissa håll kan vara heltokända på andra. Den1 trädde en betydelsefull reform på det kyrkliga området i kraft. Genom ändringar i övergångsbestämmelsema till rege ringsformen gäller från den angivna tidpunkten nya regler om formema för den kyrkliga lagstiftningen. Vidare har kyrkomötet reformerats genom lagen (1982:942) om (omtryckt 1988:1429, ändrad senast 1990:298) och lagen (1982:943) om kyrkomötet (omtryckt 1985:892, ändrad : 299). De nya reglema innebar väsentliga nyheter i fråga om normgivningen på det kyrkliga området. Kyrkomötet har numera kompetens att genom kyrklig kungörelse meddela föreskrifter i olika inom kyrkliga ämnen som t.ex. i fråga om sakrament, gudstjänst och övriga handlingar. När det gäller den nuvarande lagstiftningen på 22 begravningsområdet,innebär detta att de flesta bestämmelserna i del avsnitt i jordfästningslagensom rör jordfästning i ordning, numera omfattas av kyrkomötetsnormgivningskompetens. Den nya begravningslagstiftningen bör anpassas tilldessa ändrade konstitutionella förhållanden. Jag anser attarbetsgruppens förslag på de flesta punkter väl tillgodoser de krav som jagmenar bör ställas på en framtida begravningslagstiftning. Förslaget har också istort godtagits av remissinstanserna. Kritiken har främst riktats motenskildheter i förslaget. Arbetsgmppens förslag bör därför i sina huvuddrag kunnaläggas till grund för en ny lagstiftning på begravningsområdet. Jag återkommer i detföljande med närmare kommentarer till de enskilda förslagen. 2.2.1Huvudmannaskapet för allmänna begravningsplatser Mitt förslag:Allmänna begravningsplatser skall anordnas och hållas av pastoraten inomsvenska kyrkan. Regeringen får besluta att denna skyldighet i stället skallåligga en borgerlig kommun. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Arbetsgruppens förslag lämnas i allmänhet utan erinran. Statskontoret förordaremellertid att huvudmannafrågan avseende de allmänna begravningsplatsemautreds. Skälenför mitt förslag:.Gravsättning av stoft eller aska bör i likhet med vad som nugäller i princip få ske endast på en allmän eller enskild begravningsplats.Från samhällets sida måste man alltså se till att det finns allmännabegravningsplatser i tillräcklig omfatting. Enligl gravrättslagen liggerhuvudmannaskapet för de allmänna begravningsplatserna på svenska kyrkansförsamlingar och samfalligheter. Regeringen kan dock förordna att en borgerligkommun i stället skall ha ansvaret, men det har bara skett i begränsad utsträckning. Enligt min mening finnsdet inte någon anledning att göra några principiella ändringar beträffandehuvudmannaskapet för de allmänna begravningsplatserna. 1 förhållande till vadsom gäller och till arbetsgmppens förslag bör emellertid den ändringengöras att skyldigheten att anordna och hålla allmänna begravningsplatser skallläggas på pastoraten. Enligt församlingslagen (1988:180, ändrad senast1990:300) skall nämligen denna angelägenhet skötas lägst på pastoratsnivå, dvs.enförsamlings-pastorat eller pastoratssamfalligheter. För särskilda fall böremellertid regeringen liksom kunna besluta att ansvaret istället skall falla på en borgerlig kommun. Enligtgravrättslagen åligger det huvudmännen att hålla allmänna begravningsplatsermed erforderligt antal gravplatser. Vad som menas med erforderligt antal harinte angetts. Detta problem hänger samman med frågan om vilken krets avmänniskor som skall anses ha rätt att vid sin död få bli gravsätta på en vissbegravningsplats. Jag skall senare återkomma till denna fråga. 2.2.2Begravningsplatser för dem som inte tillhör något kristet trossamfund Mittförslag: Stiftssamfälligheterna inom skall anordna och hållaallmänna begravningsplatser med särskilda gravplatser för dem som inte tillhörnågot kristet trossamfund. Om regeringenbeslutat att en borgerlig kommun skall anordna och hålla allmänbegravningsplats, skall dock kommunen inom sitt område ha detta ansvar. Arbetsgruppens förslag:Arbetsgruppen berör inte frågan om begravningsplatser för dem som inte tillhörnågot kristet trossamfund. Bakgrund till mitt förslag:I betänkandet (SOU 1986:17 och 18) Framtid i samverkan lade 1982 årskyrkokommitté fram bl.a. förslag till en ny församlingslag. Kommittén föreslogatt det i denna lag skulle tas in en bestämmelse om att stiftssamfälligheterskulle ha kompetensen att anlägga och underhålla begravningsplatser för ickekristna tros-bekännare. Vid remissbehandlingen avbetänkandet tillstyrktes förslaget av en knapp majoritet av remissinstanserna.De flesta av de negativa remissinstanserna ifrågasatte av religionsfrihetsskäldet lämpliga i att organ inom skulle ha detta ansvar. ■ Kyrkokommitténsförslag på denna punkt ledde inte till någon lagstiftning. Dåvarandecivilministern uttalade i prop. 1987/88:31 Ny organisation på lokal- ochstiftsplanet i , m.m. följande (s. 101). "Jagansluter mig till kommitténs förslag i sak. Däremot finner jag det inte lämpligtatt i en ny lag som främst gäller församlingar skriva in enbestämmelse som avser förpliktelser mot icke kristna trosbe-kännare.Föreskrifter om stiftssamfälligheternas ansvar för denna uppgift bör såledesmeddelas i en särskild lag. Jag avser att återkomma med förslag till en sådanlag i ett annat sammanhang." Något särskilt uttalande idenna fråga gjorde inte vid behandlingen av propositionen (KU 1987/88:30, rskr. Att stiftssamfälligheternaskall få kompetens att handha begravningsplatser för icke kristna trosbekännarehar också tagits upp av stiftsstyrelsen i i en skrivelse tillcivildepartementet (RÄ 2115/89). Skälen för mitt förslag:Med den ökade invandringen i har det på flera håll i landet kommit attuppstå behov av särskilda gravplatser för i synnerhet icke kristna trosbekännare.Det gäller framför allt judiska trosbekännare och muslimer som av religiöstbetingade skäl har särskilda önskemål beträffande gravplatsernas läge ochutformning. I allmänhet kan dessa önskemål inte tillgodoses inom befintligaallmänna begravningsplatser som ofta präglas av det kristnabegravningsskicket. 1 de enskilda församlingarna eller pastoraten är det ickekristna befolkningsunderlaget i allmänhet för lågt för attmotivera anläggandet av särskilda begravningsplatser eller särskildaanordningar på befintliga begravningsplatser för dessa grupper. Som jag har anfört i detföregående bör huvudmannaskapet för begravningsplatserna ligga hos pastorat. Dessa har då ett ansvar för att de avlidnas önskemål ombegravning såvitt möjligt tillgodoses. Då det kan finnas svårigheter attåstadkomma tillfredsställande lokala lösningar på de aktuella problemen liggerdet med ett bibehållet kyrkligt huvudmannaskap närmast till hands att regionala organ får ett ansvar för denna del avbegravningsverksamheten. Detta kan som kyrkokommittén har föreslagit ske genomatt ansvaret läggs på stiftssamfälligheterna. Ansvaret bör därvid omfatta demsom inte tillhör något kristet trossamfund och inte bara, som kyrkokommitténhar föreslagit, de icke kristna trosbekännarna. Stiftssamfälligheterna börkunna lösa uppgiften på flera olika sätt. Sålunda bör de själva kunna anläggaoch hålla allmänna begravningsplatser avsedda för avlidna som inte tillhördenågot kristet trossamfund. De bör också kunna träffa avtal med en annan kyrkligkommun i stiftet att mot ersättning tillhandahålla särskilda gravplatser fördem som inte tillhör något kristet trossamfund på redan befintliga allmännabegravningsplatser. Jag vill i detsammanhanget framhålla vikten av att de särskilda begravningsplatserna ellerde särskilda områdena på allmänna begravningsplatser utformas i nära samråd medföreträdare för berörda trossamfund eller andra grupper, så att deras olikaönskemål kan tillgodoses. Om regeringen beslutat atten borgerlig kommun skall anordna och hålla allmän begravningsplats, börkommunen inom sitt område ha motsvarande ansvar. Mittförslag: Enskilda begravningsplatser får efter prövning av länsstyrelsenanordnas av trossamfund och stiftelser. Länsstyrelsensbeslut i ett tillståndsärende skall kunna överklagas hos regeringen. Arbetsgruppens förslag: Arbetsgmppenföreslår att endast trossamfund skall få anordna enskild begravningsplats ochatt beslut i en sådan fråga skall få överklagas hoskammarkollegiet i sista instans. Remissinstanserna:Arbetsgruppens förslag har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna.Ett tiotal remissinstanser är kritiska mot att endast trossamfund skall kunnafå anordna enskilda begravningsplatser. Ett par remissinstanser anser attregeringen även i fortsättningen skall pröva frågor om tillstånd. Enligtkammarkollegiet bör förutsättningarna för tillstånd preciseras. Skälen för mitt förslag:Enligt 2 § andra stycket gravrättslagen kan regeringen ge tillstånd tillanordnande av enskild begravningsplats. ningar om sådana tillståndhar varit sparsamt förekommande under senare Prop. 1990/91:10 år. Enligt arbetsgmppensredovisning kom det inte in mer än ett tjugotalansökningar. Anordnandeoch förvaltning av begravningsplatser är självfallet i första hand ensamhällelig uppgift. Begravningsplatser fömtsätts bestå . Kravenbeträffande vård och förvaltning måste ställas högt. Utrymmetför möjlighetema att anordna enskilda begravningsplatser blir därmed begränsat,vilket framgår av att endast ett fåtal ansökningar härom har bifallits. Häravkan man dock inte dra slutsatsen att det inte skulle finnas något nämnvärtbehov av regler som gör det möjligt för enskilda att anordnabegravningsplatser. Huvudmannaskapetför de allmänna begravningsplatsema skall enligt mitt förslag primärt ligga hossvenska kyrkans pastorat. Härvid fömtsätts visserligen att alla skall behandlaslika, oberoende av samfundstillhörighet. Det går emellertid inte att bortseifrån att medlemmar av andra trossamfund kan hysa föreställningar om attsvenska kyrkans intressen ges företräde. Andra trossamfund kan därför viljaanordna egna begravningsplatser. Sådana önskemål kan finnas även av andra skäl.Trossamfunden kan t.ex. vilja anordna begravningsplatser som är utformade helti enlighet med deras önskemål och behov. Jag menar därför att det även ifortsättningen bör finnas möjligheter för trossamfund att anordna egnabegravningsplatser. bör ges rätt att anordna egna begravningsplatser är detsvårt att motivera att samma rätt inte skall tillkomma andra enskilda subjekt.Från principiell synpunkt är det inte tillfredsställande att trossamfund ges ensådan särställning att möjligheten till gravsättning inom någon annanbegravningsplats än sådan som handhas av trossamfund blir nästan heltutesluten. Ett ökande antal människor föredrar att hålla sig utanför allatrossamfund och somliga kan ha starka önskemål om att kunna få bli gravsätta påreligiöst neutral mark. Det kan också vara så att samhällsgmpper som hållssamman av annat än en gemensam livsåskådning, t.ex. en släkt, vill anordnaegna begravningsplatser.