prop · GE0318 · 1990-12-31 00:00:00 — Integreringenav bidragen för vissa elevresor bör göras så att resurserna fördelas såfaktiskt som möjligt i enlighet med kommunernas behov. Jag avser att tillämpaföljande fördelningsprinciper. Utgångspunkten förberäkning av primärkommunernas bidrag är det faktiska bidraget ett visst år,basåret. Kommunernas bidrag för basåret beräknas med länet som beräkningsgrund.Samtliga kommuner inom varje län tilldelas en andel av det bidrag som utgåtttill länet. Kommunernas andel beräknas utifrån antalet gymnasieelever som harmer än sex kilometers resväg till skolan i kommunen och totalt antalgymnasieelever med mer än sex kilometers väg till skolan i länet. Brister ibefintligt statistikunderlag medför i vissa fall att proportionella beräkningarfår användas. De kommuner som har en storandel gymnasieelever, som har mer än sex kilometers färdväg till skolan, kommerpå detta sätt att erhålla ett större bidrag än kommuner med mindre andel. Detför kommunen framräknade beloppet skall tillsammans med övriga resurser utgörabasen i beräkningsmodellen för gymnasieskolan och i fortsättningen beräknas ienlighet med denna modell. Mittförslag: Kommun som anordnar gymnasial utbildning skall ansvara för planeringensåvitt avser vilka studievägar som skall finnas och antalet platser på dem. Nuvarandegymnasieregioner skall bestå och nuvarande gymnasieorter skall bibehållas, ominte de kommuner som ingår i regionen kommer överens om förändringar. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser är positiva till att elevens val i ökad utsträckningskall styra dimensioneringen av gymnasieskolan och att dagens planeringssystemavskaffas. Ett stort antal hyser dock farhågor inför en förmodad utveckling medökat antal nya små gymnasieskolor som kommer att konkurrera sinsemellan. Manmenar att det finns risk för ett överutbud av "billiga" teoretiska utbildningar, attyrkesutbildningar och studie- Prop. 1990/91:18 vägar som är kostsamma ellerendast efterfrågas av få inte kommer att anordnas och all elevernasutbildningsutbud och valmöjligheter blir sämre. Man ser också en risk i attuppbyggda skolors lokaler, lärare och utrustning inte kommer att utnyttjas ochatt samverkansavtal och förhandlingar om interkommunal ersättning kommer attleda till ökad administration. Del stora flertalet remissinstanser serdet därför som nödvändigt att staten åtminstone under en övergångstid behållerkontrollen över nyetablering av gymnasieskolor. Att gymnasieregioner bör bibehållas under en övergångstidtillstyrks av majoriteten. Några bl.a. SÖ anser dock att de kan avskaffas ochall det i första hand är elevområdena som bör bibehållas. Flertaletremissinstanser delar åsikten att nuvarande elevområden bör bibehållasövergångsvis. Skälen för mitt förslag: Det nuvarande planeringssystemetanger en ram för gymnasieskolans omfattning genom att antalet årselevplatserläggs fast. Systemet har tidigare reglerat studievägsutbudet och platsernasfördelning (sektorsramarna) inom utbildningssektorerna. Detaljregleringen avstudievägarna slopades 1982, och sektorsramarna togs bort 1989. De åriigabesluten om dimensioneringen på riksnivå liksom länsskolnämndernas organisationsbeslutpå länsnivå har dessutom visat slor följsamhet till skolhuvudmannens förslag.Systemet har inte fyllt någon annan funktion än att ge staten en viss kontrollav kostnaderna. Det finns i planeringssystemet i sig inte något motiv tilletl effektivt resursutnyttjande. Ett sådant har däremot skapats genomförenklade timplaner och statsbidragets utformning för de studie-förberedandelinjerna. Resurstilldelningen för dessa linjer har under de senaste tre årenskett i form av elevrelaterade resurser till skolhuvudmännen. Jag kankonstatera att schabloniseringen starkt bidragit till ett förbättratkapacitetsutnyttjande. Detta har inte gällt yrkesinriktad utbildning, därbidragsgivningen i huvudsak är klass- och grupprelaterad. Ett effektivtresursutnyttjande synes således vara en fråga om studievägarnas utformning ochstatsbidragets konstruktion. Jag har tidigare aviserat en reformering av gymnasieskolansom kommer att innebära en struktur med färre och bredare studievägar än förnärvarande. Utbildningsinnehållet skall moderniseras och relationerna mellanskola och arbetsliv förändras. En sådan reform kommer att ligga väl i linje meddet schabloniserade statsbidrag som jag nu föreslår. Samverkansmöjligheter över skolformsgränser ger ännu enmöjlighet till ett effektivare resursutnyttjande. 90-talets situation medminskande ungdomskullar och etl ansträngt samhällsekonomiskt läge skärperkraven på samverkan mellan olika utbildningsformer. Jag anser, attgymnasieskolan har de bästa förutsättningarna att fungera som ryggraden i densamverkansprocess som nu Här finns ett över hela landet sprittbasutbud av stu- Piop. 1990/91:18 dievägar. Lokaler och utrustninganpassas successivt till det moderna arbetslivets krav. Denna ulveckling måstefortsätta, men den är kostsam och den förutsätter att flera utbildningsanordnare samverkar. Anpassningen av utbud, organisation och resurser av olikaslag måste ske lokalt. Det är viktigt att därvid en avvägning görs mellanelevernas sökandeinlresse, arbetsmarknadens behov av utbildade och etteffektivt resursutnyttjande. En gymnasieort erbjuder ett urval av studievägar försökande från ett för skolan naturligt upptagningsområde. Detta område utgören gymnasieregion. För varje studieväg i en gymnasieskola finns ettelevområde. Kommunen som anordnar gymnasieskola är elevområde för samtligastudievägar vid skolan. I elevområdet kan även en eller flera andra kommuneringå, om de saknar gymnasieskola eller om någon studieväg inte finns vid denegna gymnasieskolan. Kommuner som ingår i en gymnasieregion tillhör normaltelevområdet för gymnasieortens studievägar. Gymnasieregionen har alltså en planeringsfunktion, medanelevområdet värnar om elevernas möjligheter att söka varje förekommandestudieväg. Kravet att alla ungdomar skall ha lika tillgång tillutbildning inom det offentliga skolväsendet medför, att alla skall ha möjlighetatt söka varje förekommande studieväg i gymnasieskolan. Kommunerna har därfören skyldighet alt erbjuda sina 16-19 åringar utbildning i gymnasieskolan.Erbjudandet bör omfatta såväl utbildning som anordnas av kommunen i dess egenregi som utbildning som anordnas i annan kommun genom samverkansavtal. Det skall inte vara nödvändigt att i förväg upprättasamverkansavtal om alla förekommande studievägar. Det är tillräckligt omsådana avtal träffas i fråga om de av kommunens ungdomar mest söktastudievägarna. För övriga studievägar kan avtal träffas efter elevernas val avutbildning. Av behöriga sökande till en studieväg vid gymnasieskolanskall huvudsakligen de som tillhör elevområdet för studievägen tas emot. Jaganser dock att med dessa bör likställas de som har personliga skäl att få gå iden gymnasieskola till vilken de har sökt. En intagningsnämnd för gymnasieskolans studievägar bör finnasi varje kommun. Genom en sådan erhålles även överblick över de ungdomar, somför tillfället skall vara föremål för uppföljningsåtgärder. Den enskilde skallendast behöva lämna in en ansökan, oavsett antal sökta alternativ ochutbildningsorter. Jag förutser att vissa kommuner kommer att inrätta engemensam intagningsnämnd. Därigenom skapas stabilitet i avtalsfrågor och ennaturlig planeringsbas för samverkan mellan kommunerna. En gemensamintagningsnämnd för gymnasieskola och utbildning för vuxna kan ocksåunderlätta samverkan mel- När samverkansavtal mellan kommuner före- Prop. 1990/91:18kommer, bör frågor om antagning genom bestämmelse i avtalet kunna hänskjutastill den anordnande kommunens intagningsnämnd. Vid en bidragsgivning till samtliga primärkommuner stärksinflytande över utbildningen för de kommuner som inte är gymnasieorter.Skolans huvudmänn å andra sidan kommer att möta en efterfrågan, som de måsteanpassa sig till för att trygga den ekonomiska basen för sin gymansieskola. Demindre kommunernas intresse för att köpa utbildningsplatser för sina ungdomarblir beroende av en lång rad faktorer som alternativkostnaden för att ommöjligt ordna utbildningen i egen regi samt påverkansmöjligheter i samarbetetmed gymnasieorten. Jag förutser att ett sektorsbidrag till samtligaprimärkommuner kan stimulera en utveckling mot nyetablering av skolenheter ochstudievägar på nya orter. Vid en ansvarsfull och rationell resursanvändningbegränsas möjligheterna att nyetablera gymnasial utbildning, särskilt omelevunderlaget minskar. Trots detta kan det dock vara frestande för kommuner,som saknar gymnasieskola, att välja ut enstaka attraktiva studievägarsom bas för en ny skolenhet. Många remissinstanser har också uttryckt oro för en sådanutveckling. Det finns risk för att organisationen vid de gamla skolornaskulle tunnas ut och hitintills gjorda investeringar utnyttjas sämre. Elevernasvalfrihet skulle begränsas såväl vid gamla som nya skolor. Flera instanserrekommenderar mot denna bakgrund en statlig etableringskontroll. Skulle det nuvarande systemet med gymnasieregionerupplösas nu innebär det med stor sannolikhet att en komplicerad och utdragenförhandlingsomgång måste starta med det enda målet att övergångsvis återskapaett regionsystem med basutbud, varvid gamla centralorter blir självklaragymnasieorter av transporttekniska skäl. Mot denna bakgrund anser jag att nuvarandegymnasieregioner skall behållas som planeringsregioner och att gymnasieskolorpå nya orter inte skall etableras. Om alla berörda kommuner är överens böremellertid avsteg kunna göras. Jag avser att återkomma till dessa frågor isamband med förslaget till en ny gymnasiestruktur. 6 1990/91. 1 sami Nr 18 kommunalutbildning för Prop. Mittförslag: Sektorsbidraget skall ersätta huvuddelen av dagens bidragsdelar. Iberäkningsmodellen skall de kommuner som har ett särskilt behov av vuxenutbildninglyftas fram, genom att kommunernas andel av vissa i lagstiftningen särskiltprioriterade målgrupper beaktas. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:En majoritet tillstyrker huvuddragen i beräkningsmodellen för kommunalutbildning för vuxna. En stor grupp opponerar sig dock mot deomfördelningseffekter som modellen ger och efterlyser förslag för att mildraövergången, såsom införande av en aktivitetsfaktor, garantiresurs eller andraövergångsregler. Skälen för mitt förslag:Inför /88 infördes ett nytt styrsystem vad gäller tilldelningen avresurser till den kommunala utbildningen för vuxna (prop. 1986/87:100 bil. 10,s. 165 ff, UbU22, rskr. Regeringen fastställer för varje redovisningsårfem olika timramar (riksramar). De fördelas av SÖ på länsramar, somlänsskolnämnderna sedan fördelar på kommunramar. Kommunerna får vid behov göramindre omfördelningar mellan sina kommunramar. Det hittillsvarandesystemet för resurstilldelning till vuxenutbildningen ersätts av en förenkladoch till kommuninvånarnas behov relaterad beräkning som baseras på ett antalstrukturella kriterier. För vuxenutbildningens delkan detta principbyte snarare ses som en utveckling av än som ett radikaltbrott mot den rådande ordningen. Vid fördelningen av tillgängligaundervisningstimmar har SÖ som utgångspunkt använt enberäkningsmodell byggd på skilda strukturella faktorer som lagts fast i enförordning och är relaterade lill målen och målgrupperna för den kommunalautbildningen för vuxna. Genom den föreslagnaberäkningsmodellens utformning betonas även i statsbidragstermer den starkaprioriteringen av korttidsutbildade vuxnas behov av utbildning. Det nya statsbidragetskall ersätta följande av dagens bidragsdelar -särskilda lönekostnadsbidrag, -lokal skolutveckling, -vissa handikappåtgärder. -bidrag tilltilläggspensionsavgifter samt Prop. -sjukförsäkrings-och folkpensionsavgifter. Däremot exkluderas tills vidare i det nya bidraget dedelar av vuxenutbildningsbidraget som avser särvux. Landstingskommunerna är huvudmän för särvux. har föreslagit att huvudmannaskapetskall föras över till primärkommunerna. Jag avser att i denna fråga återkommatill regeringen i annat sammanhang. Jag vill även erinra om attsärskolekommittén har motsvarande uppgift att utreda huvudmannaskapetför särskolan. Den på detta sätt definierade resursen /89 totalt ca 1 100 milj.kr. Beräkningsmodellen omfattar två beräkningssteg.Startpunkten för beräkning av primärkommunernas bidrag är det totala faktiskastatsbidraget ett visst år, basåret. Primärkommunernas bidrag för basåretberäknas genom att kommunen tilldelas en andel av det totala bidraget förbasåret. Kommunens andel beräknas mot bakgrund av fem kriterier som fångar uppde strukturella förhållandena i kommunen. Det bör ankomma på regeringen att närmare besluta om kriterieroch viktning men för information vill jag närmare presenteraföljande. De fem kriterier jag avser att använda är dels en behovsvariabei. - antalet invånare i åldern dels fyra viktningsvariabler. -andeleninvånare i kommunen med enbart grundutbildning, dvs. nioårig grundskola ellerkortare, -andelenutländska medborgare () kyrkobokförda i kommunen 1980 eller senare,danska och norska medborgare ex-kluderade, -andelenarbetssökande i kommunen, personer i arbetsmarknadsåtgärder exkluderade samt -andelen 20-64åringar per km2. För de fem kriterierna fastställs för varje kommun en sammanvägdfaktor. Faktorn uttrycker kommunens andel av kriterierna i relation tillgenomsnittet för riket. Valet av kriterier har gjorts mot bakgrund averfarenheterna av bl.a. SÖ:s nuvarande fördelningsgrunder. Kriterierna börsinsemellan viktas med hänsyn till en bedömning av deras betydelse somschabloniserade behovsindikatorer. Vid sammanvägningen avser jag att gebehovsvariabeln en vikt på . För de fyra viktningsvariablerna avser jag attge andelen lågutbildade , andelen utländska medborgare , andelenarbetssökande och andelen 20-64 åringar per km2 en vikt på . En kommun som har höga andelar av lågutbildade, utländskamedborgare, arbetssökande och få 20-64 åringar per km2 i förhållande tillriket får en större faktor och därmed ett högre bidrag änen kommun med lägre andelar av någon viktningsvariabel. Kommuner med störreandel lågutbildade, utländska medborgare m.m. i förhållande till genomsnittetför riket bör ha ett större statsbidrag för att kunna tillgodose behovet avvuxenutbildning. Kommunernassammanvägda faktor bör beräknas bl.a. av det skälet atl andelenarbetssökande snabbi kan förändras. Sedandet totala bidraget till kommunen framräknats kommer beloppet slutligen aujusteras enligt de principer som föreslås gälla för kostnadskompensaiion iskolsektorn (se avsniu 6.10). Denschabloniserade behovsrelaterade beräkningsmodellen för statsbidrag lill vuxenutbildningkan schematiskt sammanfattas i följande figur. Figur3 Beräkningsmodell - utbildning för vuxna - antalet 20 - 64 åringar -20- 64åring/km2 Vktx9nutbikininQsbidng / kr - kommun Detnya statsbidragssystemet innebär en omfördelning av tillgängliga resurser.Somliga kommuner får elt högre bidrag än tidigare och andra får elt lägre.Detta är en självklar effekt av förslaget att statsbidraget i fortsäUningenskall betalas till hemkommunen och inte som till den anordnandekommunen. Därigenom betonas starkare än varje kommuns ansvar för attde egna invånarnas behov av vuxenutbildning tillgodoses. Hemkommunerna kanockså få ett större inflytande än över vilken vuxenutbildning som erbjudsde egna kommuninvånarna, även när vuxenutbildningen planeras regionalt ochgenomförs av någon annan. Desamlade resurserna för vuxenutbildningen skulle inte ut- Prop. 1990/91:18nyttjas effektivt om varje kommun eftersträvade ett mycket mångsidigtkursutbud. Vuxenutbildningens inriktning måste i viss utsträckning varieramellan kommunerna. Något system med elevområden eller liknande tillämpas inte idagens vuxenutbildning. Jag har tidigare i förslaget till skollag angett attmålet för den offentliga utbildningen för vuxna är att ge vuxna tillfälle attkomplettera sin utbildning utifrån individuella önskemål. Vuxenutbildningenskall därför liksom stå öppen för sökande oavsett bostadsort. Vuxnakan enligt min uppfattning själva bäst avgöra var de vill genomföra sinastudier. Menomfördelningen av resurser mellan kommuner är också en följd av den politiskamålsättning för vuxenutbildningen som tar sig praktiskt uttryck i mitt val avviktningskriterier och i den relativa vikt som jag avser att ge de olikakriterierna. 1förslaget till skollag har jag tydligt markerat att det främst är de som harfått minst utbildning tidigare som skall ges möjlighet att genomvuxenutbildning stärka sin ställning i arbetslivet och i det kulturella ochpolitiska livet. Regeringen har fastställt nya urvalsregler atttillämpas, när urval behöver göras vid intagning till komvuxkurser. Dessaregler har samma principiella utgångspunkt som mitt förslag till skollag.Företräde till komvux skall ges den sökande som har störst behov avutbildningen. Vid urvalet skall bl.a. följande behov särskilt beaktas: -behovet för sökande som har korttidigare utbildning, -behovet för sökande som är handikappadeller befinner sig i en socialt utsatt situation, -utbildningsbehovet för äldre samt -behovet av behörighetskomplettering. Jagavser att återkomma med förslag om bl.a. kommunernasskyldighet att aktivt verka för att vuxna med kort utbildning rekryteras tilloch deltar i vuxenutbildning. 6.7.1 Resurser för viss vuxenutbildning inom försvaret och kriminalvården Vissvuxenutbildning som anordnas speciellt för försvaret och för kriminalvården harhittills bedrivits som reguljär vuxenutbildning i regi med statligamedel över huvudtitel. Dennavuxenutbildning avser dels försvarets officerare och undervisning i allmännaämnen, dels kriminalvårdens klienter. Sedanbörjan av har resurser för dessa utbildningar tilldelats i särskildordning. SÖ har inför beräknat särskilda undervisningstimmar fördenna verksamhet. Dessa timmar har sedan lagts till resp. länsramar, somdärefter fördelats av länsskol- nämndentill kommunerna i länet med hänsynstagande till de särskilt beräknade timmarnaför försvaret och kriminalvården. Förkriminalvårdens del tillkommer ytterligare undervisningstimmar som genomkommunala beslut avsätts för utbildning vid lokala anstalter och i frivård. Mittförslag till nytt bidragssystem innebär att statsbidraget tilldelas samtligaprimärkommuner i form av ett sektorsbidrag. Detta bidrag är generellt ochanger det finansiella stödet till skolsektorn, dvs. inbegriper även stödettill den kommunala utbildningen för vuxna. Sektorsbidraget innehåller såledesinga öronmärkta bidragsdelar avsedda för viss verksamhet eller vissa utpekadekategorier ungdomar eller vuxna. En konsekvens av principerna försektorsbidraget är därför alt de här i resurstilldelningssyslemel specielltutpekade utbildningarna inom försvaret och kriminalvården inte kan tilldelasmedel på samma sätt som . Denvuxenutbildning det här är fråga om bedrivs under särskilda betingelser och ärriktad till de särskilda grupperna. För att underlätta möjligheterna förförsvaret och kriminalvården att även i fortsättningen riktautbildningsinsatserna mot dessa grupper bör medel anvisas direkt underförsvars- och justietiedeparte-mentens huvudtitlar. Försvaret ochkriminalvården har i fortsättningen möjlighet att tillgodose delta speciellautbildningsbehov genom samarbetsavtal med kommunerna. Jag avser att återkommatill regeringen i denna fråga i samband med budgetproposition. Jag har i denna fråga samrått med cheferna förjustitiedepartementet och försvarsdepartementet. 6.8 Specialdestinerade statsbidrag utanförsektorsbidraget Mittförslag: Den del av nuvarande SIS-medel (särskilda insatser inom skolområdet)som avser regionala undervisningsinsatser för elever med handikapp eller andrasärskilda behov, skall inte ingå i sektorsbidraget. Statsbidrag för dessaändamål skall beräknas och utbetalas i särskild ordning. Antaletstimulansbidrag i övrigt skall begränsas. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Att det vid sidan av sektorsbidraget finns behov av regionala medel för elevermed handikapp, för sjukhusundervisning m.m. verifieras av många. Värdet avandra typer av specialdestinerade bidrag såsom stimulansbidrag tillutvecklingsinsatser av olika slag är flera remissinstanser däremot tveksammatill. Skälenför mitt förslag: Från ett anslag, särskilda insatser inom skolområdet (SIS)kan kommunerna få bidrag till kostnader för undervisningsinsatsersom kommunen vidtar för elever med Prop. 1990/91:18 handikapp eller andrasärskilda behov i grund- och gymnasieskola. Bidrag ges för dels regionala,dels lokala insatser. Resurserfrån detta anslag utgår utöver vad som avsätts för skolans ordinarieresurser. Kostnaderna för handikappade elevers skolgång bekostas alltså endastdelvis med dessa medel. Med regionala undervisningsinsatser avses samordnadeutbildningsinsatser för elever med handikapp och andra särskilda behov, t.ex.särskild undervisning på sjukhus, som i stor utsträckning kommer även sådanaelever till del vilka inle är mantalsskrivna i den kommun som anordnarutbildningen. Kostnaderna för eleverna vid en regionalt anordnad utbildning ärsom regel betydligt högre än i den vanliga skolan. De elever som måste få sinskolgång anordnad på detta sätt är ofta i behov av extra stödinsatser, t.ex.personell assistans, undervisning i mindre grupper, särskilt anpassade lokaler,extra resurser vad gäller elevvårdsinsalser m.m. Enligtförordningen (1984:75) om regional samverkan i fråga om undervisning för elevermed handikapp är landet indelat i femplaneringsregioner. I varje region finns det en planeringsberedning, som skallsamordna och planera insatserna så att befintliga resurser utnyttjas på bästamöjliga sätt. Demedel för regionala åtgärder för elever med handikapp, planerade i samverkanmed planeringsberedningarna avser elever med synskador, hörselskador ochrörelsehinder i grund- och gymnasieskolan saml flerhandikappade elever isärskolan. Medlen kan också utgå till teckenspråksundervisning för hörande barnmed döva föräldrar eller syskon. Detär enligt min mening viktigt all verksamhet som bedrivs för elever medhandikapp kan fortsätta som . Medlen härför liksom de medel som avserandra regionala åtgärder för elever med särskilda behov, t.ex.sjukhusundervisning, bör därför inte ingå i det nya sektorsbidragel lillkommunerna utan anvisas separat. Jagvill också i detta sammanhang ta upp frågan om de särskilda s.k.stimulansbidragen. Dessa bidrag ingår inte i de nuvarande driftbidragen. Debidrag jag här avser är t.ex. bidrag till utveckling av skolansdataundervisning, pedagogisk utvecklingsverksamhet för finskspråkiga eleveroch sommarkurser i teknik för flickor. Bidragenär av mycket olika karaktär. Bidragen tilldelas kommunerna för närvarandehuvudsakligen efter ansökan. Bidragen är inte permanenta ulan avsedda att underen begränsad tid stimulera utvecklingen i skolan inom vissa speciella avstaten prioriterade områden. mål- och resultatorienterad styrning där statsbidraget är ett finansielltstöd till skolverksamheten och med en fri resursanvändning kan man ifrågasättaom man för längre perioder skall ha särskilda stimulansbidrag riktade tillhuvudmännen. bidragen är öronmärkta ochinskränker därför på den fria resursanvändningen. 1 det nya sektorsbidragettill skolan bör dessa bidrag i så stor utsträckning som möjligt inarbetas. Enligt min mening bör detdock finnas möjlighet att även ha vissa tillfälliga stimulansbidragför olika utvecklingsinsatser. Särskilda statsbidrag är ett verksamt medel föratt få i gång en utveckling inom områden som staten prioriterar. Jag anser atttillfälliga stimulansbidrag inte står i konflikt med de generella principernaför decentralisering och för det förslag till nytt sektorsbidrag som jag harförordat. Jag avser att återkomma till regeringen i denna fråga i 1991 årsbudgetproposition. Mittförslag: För vissa utbildningar skall särskilt verksamhetsstöd kunnautbetalas. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag.