prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Produktansvarskommitténtog i sitt förslag till produktansvarslag upp en inledande paragraf meddefinitioner av uttrycken "produkt", "producent","defekt" och "satts i omlopp". I EG-direklivet harsärskilda definitioner ocksä getts av de tre förstnämnda begreppen. det föregående behövs i lagen,förutom en definition av själva ordet Prop. 1990/91:197 produkt, en särskildbestämning av tittrycket "den skadegörande produkten". Lagrådet hari sitt förslag nedan tagit in en inledande paragraf med dessabegreppsbestämningar. Ett stort antal remissinstanser har förordat attansvarsreglerna utformas med hjälp av ordet defekt. Tanken har avvisats iremissprotokollet (se avsnitt 2.3.2) bl.a. därför att uttrycket kan ge intryckav ett mer konkret innehåll än som avses. Denna nackdel kan emellertid undvikasom man i stället använder ordet säkerhelsbrist (jfr 8 §) och bestämmer dettauttryck i överensstämmelse med 4 § i del remitterade förslaget. Lagrädet hartagit upp en sädan bestämning i den inledande paragrafen. Innebördenav uttrycket "satts i omlopp" är avgörande i flera avseenden för omett produktskadeansvar skall föreligga och kunna göras gällande (se 8 § punkt 1och 2, 11 § 2 st. och övergångsbestämmelsen). Alt en sädan ätgärd som att enkomponenttillverkare överiämnar sin produkt till en slultillverkare skallinnebära att produkten sätts i omlopp stämmer knappast med vad man normaltmenar med uttryckssättet och även i övrigt lämnar uttrycket utrymme förtveksamhet om innebörden. Att finna en bestämning som klart anger vad som avsesoch ansluter till EG-direktivets "put into circulation"tycks inte vara möjligt. Lagrädet skulle frän sina utgångspunkter föredra enbegreppsbestämning, som lämpligen anknyter till det i lagstiftningen väl kändabesittningsbegreppet. Med hänsyn till EG-direktivets utformning avstår lagrådetemellertid från ett förslag i denna del. Ifräga om innebörden av ordet produkt vill lagrädet tillägga följande. Begreppetlösa saker är i och för sig rättsligt känt och använt ocksäi lagtext (se bl.a. 1 § konsumentköplagen 1990:932). Att med frambringadeprodukter avses ocksä levande djur har emellertid, av skäl som lagrädet kan haförståelse för, ifrågasatts eller mött gensagor pä vissa häll vidremissbehandlingen av promemorieförslaget. Lagtekniskt är denna innebördemellertid vedertagen (se t.ex. 1 § konsumenttjänstlagen 1985:716).Förhällandet att uttrycket lösa saker -och därmed termen produkt - skallinnefatta bl.a. levande djur och uppenbarligen ocksä mikroorganismer liksomväxtlighet innan den skördals har fått särskilt aktualitet när det gällerproduktskador på grund av de gentekniska förändringar av levande material somnumera blivit möjliga. Lagrådetövergår slutligen till frågan om avgränsningen av vad som skall anses vara s.k.konsumentegendom i lagen. En sakskada är enligt 1 § andra stycket ersättningsgillbara om den träffar "egendom som är avsedd huvudsakligen för enskiltändamål, om den skadelidande vid tiden för skadan brukade använda egendomenhuvudsakligen för sädant ändamål". I artikel 9 av EG-direktivet uttrycksdenna förutsättning - i översättning -sä att dels den skadade egendomen skallvara "av en typ som normalt är avsedd för privat användning ellerkonsumtion" och dels egendomen "var använd av den skadelidandehuvudsakligen för eget bruk eller egen konsumtion". Såvitt lagrädet kanförstå blir det enklare all tillämpa bestämmelsen om den i närmare anslutningtill direktivet anges gälla "egendom som till sin typ vanligen är avseddför enskilt ändamäl, om den skadelidande vid tiden förskadan använde egendomen huvudsakligen för Prop. 1990/91:197 sädant ändamäl". Lagrådetföreslår att 1-5 §§ i det remitterade förslaget ersätts med följandebestämmelser och att 6-11 §§ därmed i stället får beteckningarna 5-10 §§.Rubriken reserveras i förslaget fördefinitionerna och bestämmelserna i 2 och 3 §§. 1§ Med produkter avses i denna lag lösa saker. En produkt som har infogats ellerpå annat sätt blivit en beståndsdel i nägon annan lös egendom eller i fastegendom skall alltjämt anses i lagens mening utgöra en produkt för sig. Enprodukt anses ha en säkerhetsbrbt om den inte är sä säker som skäligen kanförväntas. Säkerheten skall bedömas med hänsyn fill hur den kunnat förutses blianvänd och hur den har marknadsförts samt med hänsyn till bruksanvisningar,tidpunkt dä produkten satts i omlopp och övriga omständigheter. Medden skadegörande produkten avses, förutom den produkt som direkt föranlettskadan, ocksä varje produkt med motsvarande säkerhetsbrist som är enbeståndsdel i denna. 2 § Lagen gäller inte skador som omfattas avatomansvarighetslagen (1968:45). 3 § Avtalsvillkor som inskränker ansvaret enligtdenna lag är ulan verkan. 4§ Skadeständ enligt denna lag betalas för personskada som en produkt harorsakat pä grund av en säkerhetsbrist. Skadeständenligt lagen betalas ocksä för sakskada som en produkt pä grund av ensäkerhetsbrist har orsakat pä egendom som till sin typ vanligen är avsedd förenskilt ändamäl, om den skadelidande vid tiden för skadan använde egendomenhuvudsakligen för sädant ändamäl. Skador på själva produkten ersätts dockinte." Enligtparagrafen föreligger ersättningsskyldighet förvar och en som har tillhandahållit en skadegörande produkt som tillverkats, frambringats eller insamlats här i landet eller som imponerats utan att det framgär av produkten vem som är skadeståndsskyldig enligt 6 §. Den sålunda ansvarige kan emellertid befria sig från produktansvar genom att för den skadelidande anvisa sin leverantör eller någon i 6 § angiven person. Lagrädet vill päpeka att regleringen här går mycket långt när det gäller ansvarighet utanför tillverkarledet. Detta gäller särskilt med hänsyn till att ansvaret skall kunna omfatta ocksä obearbetade jordbruksprodukter som det mäste vara svårt eller omöjligt att hantera sä att ett ursprung kan fastställas. Förhällandet att utvecklingsskador tagits med kan också innebära en långtgående skadeständsskyldighet som i vart fall de mindre företagen i försäljningsledet kan ha svårt att skydda sig mot. Atl en anvisning måste vara av det slaget att den skadelidande kan identifiera den utpekade har påpekats i remissen. Det är emellertid också 324 väsentligt för säväl ersättningsberättigadesom ersällningsskyldiga att det Prop. 1990/91:197 otvetydigt anges inomvilken tid anvisningen skall lämnas. Anvisningenskall enligt den föreslagna lagtexten ske "inom en manad efter begäran avden som kräver ersättning". Enligt vad som anges i specialmoliveringenskall detta uppfattas sä att också ett krav på ersättning utgör en begäran omuppgift om andra ansvariga. Den utformning som den föreslagna lagtexten fåttkan emellertid inle anses ge ett klan uttryck för denna tolkning utan ledersnarare lill uppfattningen att den skadelidande skall själv aktivt agera föratt fä anvisningen. Enligt lagrådets mening bör paragrafen därför ges följandelydelse: "Framgärdet inte av en skadegörande produkt som är tillverkad, frambringad ellerinsamlad här i landet vem som är skadesiåndsskyldig enligt 6 §, är var och ensom har tillhandahållit produkten skyldig att betala skadeständ enligt dennalag, om han inle inom den i tredje stycket angivna tiden anvisar nägon som hartillverkat, frambringat eller insamlat produkten eller marknadsfört den som sineller tillhandahållil den för honom. Framgärdet inte av en imponerad produkt som har orsakat skada vem som har importeratden, är var och en som har tillhandahällit produkten skyldig att betala skadeständenligt denna lag, om han inte inom den i tredje stycket angivna tiden anvisarnågon som har importerat produkten eller tillhandahållit den för honom. Anvisningenligt första eller andra stycket skall ges inom efter det att denskadelidande framställt krav pä ersättning eller pä annat sätt påkallat ensådan anvisning." Iremissprotokollet (se avsnitt 2.6.1) avvisas tanken pä en särskild regel omregressrätt för leverantören av en anonym produkt med hänvisning till att enleverantör har möjlighet att gå fri från produktansvar genom atl peka ut någonansvarig i ett tidigare distributionsled. Detta innebär all allmänna principerom den slutliga fördelningen mellan flera solidariskt ansvariga gäller även idetta fall. Hänsyn fär härvid tas till den omständigheten att leverantörensproduktansvar enligt 7 § vilar på att han inte pekat ut någon ansvarig i etttidigare distributionsled. Enligtförsta punkten i paragrafen fritas den från skadeståndsskyldighet som visar atthan inle har satt produkten i omlopp i "en näringsverksamhet" (seäven artikel 7 c i EG-direktivet). I rältsfallet NJA 1989 s. 389 ålade högstadomstolen ett strikt skadeståndsansvar för personskada som enlärare hade drabbats av genom att äta av den mat som hade serverats personaloch elever vid en skolbespisning i . I remissprotokollet (avsnitt2.5.7) anförs om detta rättsfall dels att med den föreslagna begränsningen tillnäringsverksamhet sådan offentlig verksamhet som avses i rättsfallet kommer allfalla utanför det strikta ansvaret enligt lagen, dels att lagstiftning omstrikt produktansvar inom offentlig verksamhet torde olägenhet kunna väntaytterligare någon tid, eftersom ett strikt ansvar pä i van fall en del av dettaområde redan har införts genom högsta domstolens praxis (se även promemorian s.134 Eftersom rättsfalletbygger pä ett rättsläge som inte föreligger, sedan Prop. 1990/91:197 produktskadelagenträtt i kraft, kan lagrädet inte instämma i att det kan ges en sä bestämdinnebörd utan en ny prövning. Enligtförsta stycket bestäms skadeståndet enligt 5 kap. skadeståndslagen (1972:207).När ersättning bestäms för sakskada avräknas enligt andra stycket ett belopp om3 . Lagrädet har inte nägot att erinra i sak mot paragrafen, somsaknar motsvarighet i promemorians förslag. Eftersom skadeståndslagen somhuvudregel skall tillämpas även beträffande produktskador (se avsnitt 2.10.1 iremissprotokollet), kan första stycket inte ha nägon självständig betydelseutan avses tydligen tjäna som en bakgrund till ersättningsbegränsningen i andrastycket. Det kan emellertid vara ägnat att vilseleda att det i lagen hänvisasenbart lill 5 kap. skadeståndslagen. Lagrådet förordar att första stycket iparagrafen får utgå. Iparagrafen behandlas ett särskilt fall av regressrätt, nämligen för den som harlämnat ersättning enligt 31 § konsumentköplagen (1990:932) eller 311 fjärdestycket konsumenttjänstlagen (1985:716). Liksom de angivna bestämmelserna i konsumentlagarnaär regressregeln tvingande rätt (se 3 § i förslaget). Den som gjortsregressansvarig enligt förevarande paragraf bör i sin tur ha regressrätt enligtde allmänna principer för fördelningen av ansvaret mellan flera enligt produktskadelagensolidariskt ansvariga som har diskuterats i remissprotokollet (se avsnitt2.6.1). Som komplettering till vad där anförs bör nämnas attförsäkringsrättskommittén i betänkandet (SOU 1989:88) Skadeförsäkringslagföreslagit en allmän regel i 6 kap. 3 § skadeståndslagen om den slutligafördelningen mellan flera solidariskt ansvariga (se betänkandet s. 73 och 140 ff). Detbör ocksä understrykas att den speciella regressregeln i förevarande paragrafinte utesluter regressrätt enligt berörda allmänna principer för den somlämnat ersättning enligt skadeståndslagen eller enligt skadeståndsrättsligspeciallagstiftning i den mån denna lagstiftning inte innehäller speciellaregressregler (se SOU 1989:88 s. 149 f). Enligtandra stycket skall talan om ersättning alltid väckas frän det att den som påstås vara skadeståndsskyldig satt den skadegörande produkten i omlopp. Enligt uttalanden i prop. 1976/77:5, s. 187 (jfr prop. 1979/80:119 s. 82 och 84) innebär en sädan reglering att preskriptionen skall anses avbruten inte bara efter ansökan om stämning utan även om den skadelidande vidtar annan rättslig ätgärd för alt få fordringen fastställd genom dom el. dyl., om den skadelidande åberopar sitt krav till kvittning i ett rättsligt förfarande mot den skadeståndsskyldige eller om .,., han bevakar fordringen idennes konkurs. Det påpekas i remissen att det Prop. 1990/91:197 förhållandetatt den skadeständsskyldige erkänner skulden skall ha sammapreskriptionsavbrytande verkan som att den skadelidande väcker talan. Vid depreskriptionsavbrott som kan ske vid tillämpning av produktskadelagen harbestämmelserna i 6och 7 §§ preskriptionslagen (1981:130) om ny preskriptionstidgUtighet (jfr 1 § preskriptionslagen). Med hänsyn till det anförda bör ordet"alltid" utgå ur andra stycket. övergängsbestämmelse föresläs att produktskadelagen inte skall tillämpas motnägon som har satt den skadegörande produkten i omlopp före ikraftträdandet.Regleringen kan diskuteras frän vissa synpunkter. Den första hänger samman medlagens ansvarssystem, som innebär ett solidariskt strikt ansvar i flera led nären slutprodukt består av successivt tillfogade detaljer eller halvfabrikat.Övergångsbestämmelsen betyder att en tillverkare - och även tillhandahällarenav en s. k. anonym produkt -kan bli ersättningsskyldig för exempelvis enutvecklingsskada som är hänförlig till en brist i en tidigare delprodukt utanatt han kan anställa återkrav regressvis enligt principerna i den nya lagen. Övergängsregle-ringeninnebär vidare, sett frän andra sidan, att en skadelidande inte kan åberopa nägonskadeständsrätt enligt lagen för skada av en produkt som exempelvis pä grund avlagerhållning i försäljningsledet kan ha kommit ut i allmänna marknaden längtefter det att lagen trätt i kraft. Övergångsbestämmelsenöverensstämmer med förslaget i promemorian och synes inte ha mött nägon gensagavid remissbehandlingen. Ocksä produktansvarskommitténs lagförslag är 1979innehöll en motsvarande övergångsreglering (se SOU 1979:79 s. 142 f) och mötte,såvitt remissammanställningen i promemorians bilaga 3 utvisar, inte någrainvändningar. Lagrädet anser bl. a. med hänsyn härtill att förslaget börgodtas. Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde . 2.1.1Behovet av en produktskadelag....... 2.1.2Huvuddragen i en produktskadelag . 2.1.3Disposifionen av den fortsattaframställningen 2.2 Tillämpningsområdetför en produktskadelag 2.2.3Undantag från tillämpningsområde... 2.5.4Undantag från importörsansvaret.... 2.5.5Den som utger sig som tillverkare... 2.6 Produktansvaretsfördelning mellan flera ansvariga ... 2.6.1Sohdariskt ansvar enligt produktskadelagen.. 2.6.2Säljarens ansvar vid konsumentköp. 2.7 Skadelidandes medvållande.................... 2.8.1Krav på bevis om orsakssamband.... 2.8.2Omkastad bevisbörda i vissa hänseenden 2.8.3Verkan av offenUiga föreskrifter..... 2.10 Förhållandet till andra skadeståndsrättshga regler.... 2.10.2 Skadeståndsrättshga specialregler.. 2.10.3 Regler om skadestånd i avtalsförhållanden ... 12 13 13 16 19 24 24 25 29 31 34 36 36 37 40 40 43 43 4447 49 51 52 54 57 57 59 61 64 64 67 68 69 76 76 78 79 2.11 HaagkonvenUonen om fillämphg lag vid produktansvar . 80 Prop.1990/91:197 2.12 Ikraftträdande m.m................................. 81 2.13 Kostnader och resursbehov...................... 81 2.13.1 Näringslivets kostnader................... 81 2.13.2 Statens och kommunernas kostnader ..... 84 3Upprättat lagförslag..................................... 84 Bilaga1 EG-direktivet om produktansvar (85/374/EEC) 127 Bilaga 2 Sammanfattning avpromemorian (Ds 1989:79) 136 Bilaga 3 Promemoriansförslag............................. 143 Bilaga 4 Sammanställningav remissyttrandena....... 146 Bilaga 5 Lagrådsremissenslagförslag .................... 317 Bilaga 6 Utdrag urprotokoll vid lagrådets sammanträde