prop · GE0390 · 1990-12-31 00:00:00 — 1 nalurresurslagen, som tillkomår 1987, talas i 2 kap. 6§ både om natur- och om kulturmiljön. Vidtillämpningen av NVL skall dock, som nämnts, begreppet naturmiljö ävenomfatta kultur- och odlingslandskapet. Del finns även mot den bakgrunden skälför ett förtydligande, så att det klart framgår all tillämpningsområdet förNVL även omfallar kulturvärden i den yttre miljön. Närdel gäller förslaget om ett tillägg till 2 § finns bland remissinstanser na vissa invändningar mot den laglekniska utformningen. Bl.a. påpekas att begreppet kulturmiljöer inte bör användas eftersom det innefattar ? objektsom skyddas genom lagen om kulturminnen m. m. Vidare påpekas att ettförtydligande inte bör införas i 2§, som behandlar naturvårdens organisation. Medhänsyn till dessa påpekanden och med beaktande av lagrådets synpunkter, sombehandlas i specialmotiveringen, föreslår regeringen att förtydligandet istället införs i 3a§, Utredningenhar vidare föreslagit att 7 § NVL kompletteras, så att det framgår att ettområde i odlingslandskapet kan avsättas som naturreservat, om det är avväsentlig betydelse för landskapsbilden. Regeringen finner alt en sådan ändringär onödig, om 3a§ ändras på det sätl som föreslås. Det kan då inle råda någontvekan om all kullurmiljövärden kan ha en avgörande betydelse vid bedömningenav om ell markområde bör avsättas som naturreservat. Förslagetinnebär således att NVLs betydelse som etl redskap för all tillvaratakulturmiljövårdens intressen markeras. Därav följer också ett ansvar förriksantikvarieämbetet, som central myndighet för kulturmiljövård, all följalagens tillämpning i aktuella hänseenden. En särskild reglering av detta ansvari NVL är obehövlig. Däremot bör del i naturvårdsförordningen anges, attnaturvårdsverket skall samråda med i frågor av vikt förvården av kulturmiljöer i landskapet. Ett sådant samråd kan vara motiveratbl.a, i överklagandefrågor. 16.5.3 Myndigheternasansvar för naturvården Regeringens förslag:Länsstyrelsen får möjlighet att efter regeringens bemyndigande överlåtabeslutanderätten i samrådsärenden och ärenden om naturminnen till kommun. Naturvårdslagsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna:Utredningens förslag tillstyrks av bl.a. , domänverket.Skogsindustrierna och flertalet länsstyrelser. Flera länsstyrelser ochkommuner anser att ytterligare ärendekalegorier bör kunna delegeras tillkommunerna. Många remissinstanser anser all ytterligare åtgärder krävs för attöka kommunernas ansvar för naturvården. Flertaletlänsstyrelser och kommuner anser all delegationen till kommunerna avsamrådsärenden bör avse gmpper av ärenden och inle bara enskilda fall. Deremissinstanser som företräder jord- och skogsbruksintressena har motsattuppfattning. Regeringensöverväganden: Enligt 2§ NVL är naturvården en såväl statlig som kommunalangelägenhet. Det regionala ansvaret vilar på länsstyrelserna medannaturvårdsverket har det centrala myndighetsansvaret. Paragrafen har i sak inleändrats sedan NVL kom till. Del kommunala engagemanget inom naturvården hardock ökal kraftigt, främst som en följd av det vidgade kommunala ansvaret förden fysiska riksplaneringen. Genom lagstiftning öppnades möjligheten altfrån länsstyrelse till kommun delegera bl.a. rätten att medge undanlag frånslrandskyddet. Möjligheterna till delegation av beslutanderätten i olikaärenden till kommunerna utvidgades ytterligare i samband med allnalurresurslagen och tillkom . Bl.a. infördes dåmöjligheten att inrätta kommunala naturreservat och naturvårdsområden.Beslämmelserna om delegation i 43 § NVL innehåller också en skyldighet förlänsstyrelsen alt samråda med kommunen innan beslut fallas om naturreservateller naturvårdsområde eller annal naturvårdsärende av vikl avgörs. Del kommunala ansvarel föröversiktsplaneringen enligt , varvid nalurresurslagen skalllillämpas, medför all kommunerna i större omfattning än tidigare behöver avsällaresurser för hanteringen av nalurvårdsfrågor. 1 många kommuner är intresset förnalurvårdsfrågor också myckel stort. I flera fall har särskilda s.k.kommunekologljänsler tillskapats. En ytterligare utveckling av den kommunalakompetensen på området är dock angelägen. Del är viktigt all de möjligheter somfinns att utvidga kommunernas verksamhet inom området tillvaratas, t.ex. genomatt länsstyrelserna och kommunerna gemensamt går igenom om det finnsoutnyttjade möjligheter alt delegera beslulskompetens. Det är också viktigtatt kommunerna så effektivt som möjligt bereds tillfälle alt dra nytta av dekunskaper i nalurvårdsfrågor som har byggts upp hos länsstyrelserna ochnaturvårdsverket. Nalurvårdslagsutredningenanser alt vissa ytterligare möjligheter till delegation till kommun börinföras. Regeringen finner i likhet med utredningen att de kommuner som såönskar bör kunna få befogenheten att besluta i frågor som rörnaturminnen. Förslaget om en delegationsmöjlig- Prop. 1990/91:90 het när det gällersamrådsärenden enligt 20 § NVL har fått ett blandat mottagande avremissinstanseraa. Länsstyrelserna och kommuneraa tillstyrker förslaget ochanser att praktiska skäl talar för att delegationsmöjligheten bör kunnaomfatta inte bara enstaka ärenden utan även ärendegmp-per. Företrädare förjord- och skogsbmket anser emellertid alt en delegation av samrådsärenden,annal än i enstaka fall, skulle strida mot de ställningstaganden som gjordesnär naturresurslagen tillkom och som innebär att del kommunala inflytandet närdet gäller användningen av jordbruks- och skogsmark skall utövas genomöversiktsplaneringen. Regeringenfinner att en delegationsmöjlighet när det gäller vissa samrådsärenden är etlnaturligt komplement till möjligheten att delegera beslutanderättenbeträffande ärenden om naturreservat och nalurvårdsom-råden.Delegationsmöjligheten bör inte begränsas till enskilda ärenden. Kommunerna börkunna ges möjlighet att besluta i samrådsärenden som exempelvis rör vissaangivna områden av intresse för friluftslivet i kommunen. Däremot bör inte engenerell delegation till kommunen kunna förekomma. En sådan begränsning börframgå av naturvårdsförordningen. Närdet gäller de invändningar som framförs av några remissinstanser bör detunderstrykas att kommunen givetvis har samma skyldighet som altvid prövningen av samrådsärendena beakta exempelvis skogsbrukets intressen.Dessutom föreslås all , liksom i fråga om naturreservat ochnaturvårdsområden, skall behålla sin beslutskompetens i de delegeradeärendena. I fråga om skogsbmket har det varit en strävan allförenkla markägarnas kontakt med myndigheterna i naturvårdsfrågor. Enligt 23 §andra stycket naturvårdsförordningen skall en anmälan till skogsvårdsstyrelsenom avverkning av skog anses som en anmälan om samråd enligt 20 § NVL, Enanmälan om samråd beträffande hyggesplöjning skall ges in tillskogsvårdsstyrelsen, I linje med det ökade sektoransvaret för naturvården angesi direktiven till den tillsatta skogspoliliska kommittén (dir, 1990:47)att en markägares kontaktbehov i fråga om skötseln av skogen skall kunnatillgodoses av en myndighet. Frågan om samrådet med skogsbruket utreds alltsåvidare. Remissinstansernahar föreslagit flera områden, där en delegation av beslutanderätten enligt NVLtill kommunerna bör vara möjlig. Om man bortser från möjligheten att meddeladispens i strandskyddsärenden har dock delegationsmöjligheteraa enligt 43 § NVLhittills utnyttjats bara i begränsad omfattning. Regeringen finner därför attdet finns skäl att avvakta med att fatta beslut om en ytterligare delegering avbeslutskompe-lensen enligt NVL, Regeringensförslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får beslutaatt arbetsföretag som kan skada naturmiljön inte får utföras inom sådanamindre mark- eller vattenområden (biotoper) som utgör livsmiljöer för hotadedjur- eller växtarter eller som annars är särskilt skyddsvärda. Markägare ellerannan med särskild rätt till fastigheten kan få ersättning om ett beslut ombiolopskydd innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Naturvårdslagsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna:En stor majoritet av remissinstanserna anser att ett biotopskydd enligt denmodell som utredningen föreslår är angeläget. Förslaget tillstyrks utan närmarekommentarer av bl.a. riksåklagaren, kammarrätten i , länsstyrelserna iGotlands, och , TCO, LO, ,samt flera kommuner. Naturvårdsverketanser att länsstyrelsema skall ges en lagstadgad rätt alt vidta åtgärder föratt vårda och skydda biotoperna. Skogsindustriernaanser att förslaget om ett nytt skyddsinstitut är alltför tidigt väckt. Fleraandra remissinstanser påpekar att det inte går att bedöma förslagetskonsekvenser innan biotoperaas omfattning har preciserats. Många understrykeratt kostnaderna i form av ersättning till markägare kan bli större än vadutredningen fömtser samt att hanteringen med särskilda beslut om avgränsningsom skall delges markägare kan bli administrativt tung. Regeringensöverväganden: Påverkan på naturmiljön genom mänskliga aktiviteter har ökatkraftigt under . En långt driven rationalisering inomjord- och skogsbmket, exploatering för andra ändamål och förorening av luftoch vatten har medfört att tidigare vanliga naturtyper blivit alltmersällsynta. Del gäller både kulturpräglade naturmiljöer, exempelvis hagmarker,och av människan mer opåverkade naturtyper som urskogar. Många djur- ochväxtarter, som är anpassade till särskilda livsmiljöer, hotas av dennaulveckling. Utarmningen av jordens biologiska resurser genom utrotning av växt-och djurarter innebär ett mycket allvarligt och ofta underskattat miljöproblem.Den nya jordbmkspolitiken syftar bl. a. till förändringar som innebär enbättre miljö, ett mer varierat odlingslandskap och en ökad genetisk mångfald.En motsvarande utveckling pågår inom skogsbmket. Isamband med miljöpolitiska beslut framhölls (prop, 1987/88:85 s, 58)att ett mål för det fortsatta naturvårdsarbetet bör vara att säkerställa allaförekommande naturtyper, såväl naturliga som kulturpräglade, i en sådan utsträckningoch på ett sådant sätt att de långsiktigt kan bibehållas i ekologisk stabilitetoch med bevarat artinnehåll. Ettsådant säkerställande kan ske på flera sätt, Nalurresurslagen innehål- ler bl.a, bestämmelser omskydd för mark- och vattenområden som är Prop. 1990/91:90 ekologiskt känsligaeller som har betydelse från allmän synpunkt på gmnd av naturvärden ellerkulturvärden. För vissa angivna områden av riksintresse är kravet på skyddsärskill starkt. Nalurresurslagen verkar dels genom en styrning av denkommunala planeringen, dels genom att lagens hushållningsbestämmelser skallbeaktas vid den prövning av olika åtgärder som skall ske enligt bl. a. plan-och bygglagen, vattenlagen, miljöskyddslagen och NVL. Beträffande åtgärder somulgör ell led i pågående markanvändning inom jordbrakel eller skogsbmket ärvisserligen naturresurslagen inte direkt tillämplig. Den är dock av betydelseäven i sådana fall när den kommunala planeringen anger allmänna intressen somskall beaktas vid beslut i markanvändningsfrågor. EnligtNVL kan mark avsättas som naturreservat eller naturvårdsområde. Möjlighetfinns också alt fridlysa hotade växt- eller djurarter. En samrådsskyldighetgäller för arbetsföretag som kan väsentligt ändra naturmiljön. För täktverksamhetoch markavvattningsföretag gäller tillstånds-plikt. I sammanhanget bör ocksånämnas de bestämmelser i skötsellagen och skogsvårdslagen som reglerar hänsynentill naturvårdens intressen i jordbruk och skogsbruk. Nugällande lagstiftning innehåller således flera olika former för skydd avutsatta mark- och vattenområden. har dock den uppfattningen oftaframförts att de möjligheter till områdesskydd som finns i NVL inte ärtillräckliga, särskill med hänsyn till den snabba utvecklingen inom jord- ochskogsbmket. Kritiken har bl. a. inriktats på att det finns ell behov av en nyform av områdesskydd. För sådana ofta små områden som behöver bevaras är detofta alltför ingripande att bilda naturreservat. Å andra sidan har såvälreglerna om naturvårdshänsyn i skogsvårdslagen och skötsellagen sombestämmelserna i om naturvårdsområde och fridlysning ofta visat sigotillräckliga. Naturvårdslagsutredningenföreslår mot den bakgrunden att en ny skyddsform införs i NVL för värdefullasmåbiotoper. Exempel på sådana biotoper är åkerholmar, våtmarker och mindreytvatten i jordbrakslandskapet, naturliga betes- och slåttermarker, källor ochkällkärr, klibbalskog och öppna rikkärr. Enligt utredningen gäller beträffandevissa av dessa biotoper all deras innebörd är så klar all skyddet för demdirekt kan anges genom bestämmelser i naturvårdsförordningen. I andra fallkrävs en avgränsning av det skyddade området genom ett särskiltmyndighetsbeslut. Utredningen föreslår att skyddet för de skogliga biotoperna skallhanleras av skogsvårdsstyrelserna och all länsstyrelserna skall ansvara förbiotop-skyddet i övrigt. Regeringendelar uppfattningen alt det i naturvårdslagstiftningen bör införas regler omett generellt skydd för vissa särskill angivna naturtyper. Ett sådant skydd harmed framgång tillämpats i . Jämfört med utredningsförslaget är dock detdanska systemet i viktiga avseenden utformat på etl annorlunda sätt. Skyddetavser där särskilt angivna naturtyper som överstiger en viss storlek och sominte får exploateras utan tillstånd. De danska reglerna uppvisar vissa likhetermed exempelvis slrandskydds- bestämmelsernai NVL eller skyddet för våtmarker genom kravet på Prop. 1990/91:90tillstånd till markavvattning. Vadsom skall skyddas enligt utredningens förslag är främst små mark-ochvattenområden, som kan bevaras utan stora ekonomiska uppoffringar formarkägaren. Detla innebär att värdefulla naturtyper, som riskerar att försvinnatill följd av en långtgående exploatering av naturmiljön, kan skyddas på ettenkelt och effektivt sätt. Regeringendelar också i huvudsak utredningens uppfattning när del gäller den lagtekniskautformningen av biotopskyddet. Således föreslår regeringen att det i NVL införsen ny paragraf, 21 §, i vilken det anges att arbetsföretag som kan skadanaturmiljön inte får utföras inom särskilt skyddsvärda mindre mark- ellervattenområden (biotoper). Någraremissinstanser har ifrågasatt användningen av begreppet 'biotop' i dettasammanhang. De anser bl.a. att det är oklart om med biotop avses endast en vissspeciell nalurtyp eller om ett markområde ulan särskiljande drag kan omfattasav skyddet enbart på den gmnden att området utgör hemvist för en hotad art.Dessutom påpekas att ett biotopskydd inte undanröjer det hot mot vissa artersom beror på de bmknings-meloder som tillämpas inom jord- eller skogsbmket.Exempelvis medför skogsbmket att träden avverkas när de har uppnått en vissålder. Gammal död eller döende ved, som är den viktigaste enskildaexistensfaktom för flera arter, blir därmed en bristvara. Hotel mot dessa arterkan enligt dessa remissinstanser inte undanröjas genom det föreslagna skyddet. Medbiotop avses i allmänhet en typ av livsmiljö som erbjuder gynnsammalevnadsvillkor för vissa djur eller växter. Regeringen finner det lämpligt attanvända ordet biotop som en sammanfattande benämning på objektet för den nyaskyddsformen. Medden definition av biotopbegreppel som utredningen föreslår kan det inte rådanågon oklarhet om att livsmiljöer för hotade djur- eller växtarter omfattas,även om del mark- eller vattenområde som skyddas i sig inte har några unikaegenskaper. Det bör dock understrykas att den nya skyddsformen bara skalltillämpas i de fall då ett generellt skydd är önskvärt och då det är möjligtatt klart avgränsa skyddsobjektet. Som påpekas av måste detdärför krävas att biotoperna fyller vissa krav på ekologisk stabilitet. Sådananaturvårdsproblem som mera allmänt beror på tillämpade brakningsmetoder inomjord- eller skogsbmket bör i första hand lösas med tillämpning avbestämmelserna om naturvårdshänsyn i skogsvårdslagen och skötsellagen. Biotopskyddetbör även kunna användas för att säkerställa kulturvärden inom de skyddadeområdena. Detta följer av vad som anförts om NVLs tillämpning när detgäller kulturpräglade delar av naturmiljön. Deområden som bör omfattas av biotopskyddet kan givetvis vara av varierandestorlek. I lagtexten bör anges att skyddet skall avse mindre områden. Om störremarkområden behöver skyddas bör de i stället avsättas som naturreservat eller,om mindre ingripande inskränkningar i förfoganderätten till marken ärtillräckliga, som naturvårdsområden. Ilagtexten bör tas in en bestämmelse om att den ansvariga myndigheten får vidta åtgärder för att biotopema skall vårdas. Regeringen föreslår att 393 ensådan bestämmelse införs som ett tredje stycke i den nya 21 §. Behov av Prop, 1990/91:90 vård finns särskill för de kulturpräglade biotopema iodlingslandskapet, som ofta måste hävdas för att bibehållas i ursprungligtskick. Bestämmelser av motsvarande slag finns för naturreservat(9 § NVL) och för vård av fornlämningar (7 § lagen om kulturminnen m, m,). Delnya områdesskyddet för biotoper kan i några fall komma att innebära attpågående markanvändning avsevärt försvåras. Främst gäller detta jord- ochskogsbrakets markanvändning. En möjlighet för markägare eller annan medsärskild rätt till fastigheten att få ersättning från staten i sådana fall bör,som utredningen föreslår, införas i 26 § NVL. Föreskrifterom den närmare utformningen av biotopskyddel bör som nämnts meddelas avregeringen. Genomförandet av skyddet kommer att ta och fömtsätter endel ytterligare analysarbete. Regeringen redogör i det följande för deriktlinjer som bör gälla för det fortsatta arbetet. En utgångspunkt bör, somutredningen angett, vara att en femårsperiod är tillräcklig för attförordningsvägen avgränsa de biotoper som skall skyddas och fatta de beslut sombehövs i de enskilda fallen. Behovet av utvidgningar eller ändringar av skyddetbör fortlöpande övervägas. Debiotoper som skall omfattas och den närmare definitionen av dem bör anges inaturvårdsförordningen. En ordning som innebär alt beslut i dessa frågor fattaspå regional eller lokal nivå skuUe vara olämplig. Däremot bör det vara möjligtatt i förordningen geografiskt begränsa omfattningen av skyddet, så att enviss biotop åtnjuter skydd bara i en viss del av landet. Utredningenredovisar ett underlag från om det pågående arbetet avseendehotade biotoper. Detta arbete bör fullföljas. bör i samrådmed andra berörda myndigheter lämna förslag om vilka biotoper som skallomfattas av skyddet. Arbetet bör ulföras så snabbt som möjligt. Regeringen kandärefter besluta om de ändringar i naturvårdsförordningen som krävs. bör det för flera biotoper vara möjligt att komma fram till en såexakt definition att det inte krävs beslut i varje enskilt fall om skyddetsomfattning. Skyddet för sådana biotoper bör framgå direkt avnaturvårdsförordningen. En sådan lösning skulle ha flera praktiska fördelar.Det kan dock vara svårt att nu överblicka konsekvenserna av en sådan ordning,särskilt mot bakgmnd av att skyddet skall kunna leda till ersättningsrätt försakägare. Regeringen föreslår därför att skyddet för en viss biotop inträderefter beslut i det enskilda fallet eller som en följd av generellaföreskrifter. Möjligheten att skydda biotoper genom generella föreskrifter börfrämst utnyttjas när det klarlagts med vilken exakthet biotoperna kandefinieras och när erfarenheter har vunnits genom ett antal enskilda beslut. Genomförandetav biotopskyddet kräver insatser från de naturvårdande myndigheternas sida. Beslut av myndigheter krävs i de fall en särskild avgränsning av de skyddade områdena skall göras. I vissa fall kan det bli aktuellt att besluta om ersättningar till markägare eller innehavare av särskild rätt till fastigheten. Inventeringar för att fastställa förekomsten av olika biotoper måste genomföras. Inte minst viktigt är att en utförlig 394 informationlämnas om skyddet till markägare och till allmänheten i övrigt. Utredningenhar föreslagit att ansvaret för de skogliga biotoperna skall ligga hosskogsvårdsstyrelseraa medan länsstyrelserna skall ha ansvaret i övriga fall.Bland remissinstanserna finns olika uppfattningar om denna ansvarsfördelning ärlämplig. Företrädare för skogliga intressen tillstyrker utredningens förslag,medan naturvårdsintressenterna anser att länsstyrelserna bör ha delövergripande ansvaret. Bland länsstyrelserna är meningarna delade. Hittillshar den regionala och lokala tillämpningen av NVL i första hand ankommit pålänsstyrelserna och kommunerna. Givetvis finns det ett långtgåendesamarbete mellan länsstyrelserna och skogsvårdsmyndigheterna när det gällernaturvårdsfrågor med anknytning till skogsbraket. I arbetet med det nya skyddetav skogliga biotoper måste också skogsvårdsmyndigheterna under allaförhållanden spela en viktig roll. Skogsvårdsstyrelserna har en ingåendekännedom om de skogliga miljöeraa och en nära kontakt med markägaraa. Dessutomomfattas de skogliga biotoper som bör skyddas redan till en del av deföreskrifterom naturvårdshänsyn som meddelats med stöd av 21 §skogsvårdslagen. Övervägande skäl talar för att skogsvårdsstyrelseraa fåruppgiften att när så behövs fatta beslut i de enskilda fallen ombiotopskyddets omfattning i fråga om skogsmark. Bestämmelser om detta börinföras i naturvårdsförordningen. Närdet gäller biotoper i jordbrakslandskapet bör motsvarande uppgifter ankomma påde nya länsstyrelseraa, där ju lantbraksnämnderna kommer att vara integrerade. Utredningengör bedömningen att antalet fall då ersättning till markägaren skall betalasut kommer att bli få, främst med hänsyn till att ett flertal av de aktuellabiotoperna redan omfattas av skötsellagarnas hänsynsregler. Utredningensslutsatser har ifrågasatts av flera remissinstanser. Särskilt påpekas attersätlningfall kommer att bli aktuella för vissa skyddsvärda skogsbiotoper. Regeringensbedömning är att de ersättningar som kommer att betalas till markägare ochinnehavare av särskild rätt till fastigheten troligen blir begränsade. Vidbeslut i det enskilda fallet om avgränsningen av en viss biotop kan detgivetvis beaktas, i vilken utsträckning den pågående markanvändningenförsvåras. 16.5.5Fridlysning av djur- och växtarter m. m. Regeringensförslag: Fridlysning av arter skall kunna ske även när det inte finns någotakut utrotningshot. En möjlighet införs att meddela föreskrifteromtillträdesförbud till område som innehåller en växtart som behöver särskillskydd. Föreskrifter skall också kunna meddelas som inskränker rätten tillfiske inom ett fridlyst område. Naturvårdslagsutredningensförslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna:Utredningens förslag tillstyrks i allmänhet av de Prop, 1990/91:90remissinstanser som behandlar förslagen, Bl.a. lantbruksstyrelsen, ,i . Skogsägarnasriksjörbund och för kulturlandskap avstyrker elleruttrycker tveksamhet inför förslaget att markägarens rätt att uppehålla siginom ett område som innehåller fridlysta växtarter skall kunna begränsas. Naturvårdsverketanser alt ell skydd enligt 14 § även skall kunna avse växtarter som kanförväxlas med sådana arter som behöver skyddas. Verket anser vidare attundantaget för djurarter som omfattas av bestämmelser om fiske skall tas bort.Fiskeristyrelsen, som tillstyrker utredningens förslag, har motsattuppfattning i den senare frågan. Regeringensöverväganden: Med stöd av 14 § NVL kan länsstyrelserna eller naturvårdsverketbesluta om fridlysning av djur- eller växtarter. Fridlysning av djurart enligtbeslämmelsen kan dock bara ske för arter som inle omfattas av bestämmelserna ijakt- eller fiskelagstiflningen. Enligt paragrafens tredje stycke kan tillskydd för djurlivet för vissa områden meddelas inskränkningar i rätten tilljakt eller rätlen att uppehålla sig inom området. Föreskrifter om sådanainskränkningar meddelas enligt 15 § naturvårdsförordningen av länsstyrelserna.De två första styckena i 14§ har i stort sell inle ändrats sedan NVL tillkom.Det tredje stycket tillkom genom lagstiftning men har sin motsvarigheti äldre bestämmelser.