prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — Om vägen inte bedöms vara lönsam från skogsbmkssynpunkt skall till stånd inte lämnas. Det skall betonas att punkten 2 i bestämmelsen bara gäller ansökningar som avser avverkning för skogsbilväg. Ansökan om tillstånd till avverkning för att bygga väg som motiveras av andra intressen som t. ex. jakt, fiske, bärplockning och turism får prövas enligt bestämmel serna i 19§. 1 anledning av vad lagrådet har anfört i sammanhanget bör 73 påpekas att detta ocksågäller i de fall skogsbmksintresset av en väg är Prop. 1990/91:3framträdande men endast i förening med andra intressen bär upp kostnaden förvägen. I övrigt hänvisas beträffande motiveringen till avsnitt 9. Den har behandlats i avsnitt 5. 1första stycket anges att den som ansöker om tillstånd till avverkning i fjällnäraskog i ansökan skall redovisa vad han avser att göra för att tillgodosenaturvårdens och kulturmiljövårdens intressen. Syftet med denna bestämmelseär, som angetts i avsnitt 5, att markera sökandens delaktighet i utredningenav naturvårdshänsynen på ett tydligare sätt än . Sökanden måste alltså,inom den ram som har angetts i avsnitt 5, innan ansökan sker bilda sig enuppfattning om vilka åtgärder skogsvårdslagstiftningens hänsynsregler kräverav honom. Denhänsyn som sökanden skall redovisa i samband med ansökan om avverkning bör iförsta hand avse den mer kvalificerade hänsyn som kräver utmärkning påkartskiss över avverkningsområdet och/eller särskilda preciserade anteckningarom sparande av trädsamlingar etc. Men även den mer vardagliga hänsynen somkommer till uttryck först vid åtgärdens utförande och som handlar om att sparabryn, lämna träd och träddungar för utveckling till framtida boträd, undvikamarkberedning och plantering på använda stigar, spara rönn och sälg för detvilda och liknande åtgärder bör särskilt anges om det inte i det enskildafallet kan anses obehövligt. Andrastycket innehåller en regel om att tillstånd till avverkning i fjällnära skoginte får meddelas om avverkningen är oförenlig med intressen som är av väsentligbetydelse för naturvården eller kulturmiljövården. Om ärtveksam om vilken inverkan en avverkning kan komma att få på naturmiljön ellerkulturmiljön måste myndigheten givetvis före sitt beslut samråda medlänsstyrelsens miljövårdsenhet resp. kulturmiljöenhet. Vidskogsvårdsstyrelsens tillståndsprövning gäller den ordningen mellan 19§, deföreskrifter som meddelas med stöd av 19a§ och det nu behandlade andra stycketi 19 b§ att först skall pröva ansökningen enligt 19§ ochenligt de föreskrifter som meddelats med stöd av 19a§. Om dessa bestämmelserinte utgör hinder mot avverkning skall ansökan prövas enligt andra stycket idenna paragraf Tillstånd till avverkning av skog på impedimentmark i detfjällnära skogsområdet kan bara ges enligt föreskrifterna med stöd i 19a§.Undantaget från tillståndsplikten i 19§ sista stycket gäller också i fjällnäraskog. 1tredje stycket har tagits in en erinran om att i sambandmed ett tillståndsbeslut också skall besluta villkor om hyggets storlek ochförläggning, tillåten avverkningsform och vilken hänsyn som i övrigt skall tastill naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen. Möjligheten att föreskrivavillkor av detta slag i ett tillståndsbeslut är ingen nyhet i förhållande tillgällande rätt. Genom denna bestämmelse framhävs dock betydelsen av attnaturvårdens och kulturmiljövårdens intressen blir iakttagna när det gälleravverkningar i fjällnära skogar. Vidprövningen enligt de nu behandlade bestämmelserna skall hänsyn 74 tasenbart till naturvårdens eller kulturmiljövårdens intressen. Humvida Prop.1990/91:3 ett beslut kan ge upphov till ersättning enligt 19c§ skall prövassärskilt när tillståndsfrågan är avgjord. Genom bestämmelsen i paragrafens sista stycke undantas ägama avfjällnära skog generellt från skyldigheten att slutavverka för att främja enjämn åldersfördelning av skogen på bmkningsenheten. Bestämmelsen har utformatsefter förslag av lagrådet. Paragrafen,som är ny, innehåller bestämmelser om ersättning. Paragrafen innebär att rätttill ersättning inträder om skada uppkommer till följd av vägratavverkningstillstånd eller på gmnd av föreskrifter i ett tillståndsbeslutenligt 19 b §. Genom en hänvisning i paragrafen har vissa ersättningsbestämmelseri naturvårdslagen som gäller vid beslut om bildande av naturreservat gjortstillämpliga på beslut enligt 19b§. De bestämmelser som avses är 25 §, 26 §första stycket första meningen, 27 § första meningen, 27a§, 31 § andrastycket, 32 §, 33 § första stycket, 34 §, 35 § första stycket första meningenoch andra stycket och 36 § naturvårdslagen. Ersättningsrättföreligger om beslut medför en sådan inskränkning attpågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten (26 §första stycket naturvårdslagen jämförd med 25 § samma lag). Begreppet avsevärtförsvårande av pågående markanvändning har behandlats i avsnitt 5.Ersättningsberättigade är markägaren och innehavare av särskild rätt tillfastigheten. Även borgenärer som har panträtt i fastigheten har under vissafömtsättningar rätt till ersättning. Fastighetsägarenkan begära att fastigheten inlöses om synnerligt men uppkommer i fastighetensanvändning. Detta framgår av 25 och 27 §§ naturvårdslagen. När det gällerbestämmandet av ersättning och inlösen hänvisas i 25 § andra stycketnaturvårdslagen till expropriationslagen. Bestämmelseni 31§ andra stycket naturvårdslagen medför att ersättningen under vissaföratsättningar får betalas ut med visst årligt belopp i stället för som enengångsersättning. I32§ första stycket naturvårdslagen föreskrivs att eller kommunen,innan beslut fattas som kan medföra ersättningsskyldighet, får förelägga densom vill göra anspråk på ersättning eller fordra inlösen av fastighet, att inomviss tid, , göra anmälan om detta till ellerkommunen vid påföljd att han annars skall ha förlorat sin talan. I förevarandeparagraf i skogsvårdslagen har tagits in en bestämmelse som innebär att det ärskogsvårdsstyrelsen som får utöva denna rätt när det gällerersättningsgrandande beslut enligt skogsvårdslagen. 1 annat sammanhang kommeratt föreslås en bestämmelse i skogsvårdsförordningen som åläggerskogsvårdsstyrelsen en skyldighet att på statens vägnar söka träffa uppgörelsemed sakägare som gör anspråk på ersättning eller fordrar inlösen av fastighet.Detta gäller även vissa andra bestämmelser som behövs för handläggningen aversättningsfrågorna. Redan gällandebestämmelser i skogsvårdslagen innebär att skogsvårds styrelsen måste bedöma vilka hänsynstaganden en fastighetsägare får tåla 75 utanrätt till ersättning. De erfarenheter som skogsvårdsstyrelsema därvid Prop.1990/91:3 förvärvat sammanställda med de allmänna råd för beräkning av naturvårdsintrångi skogsbraket som getts ut av bör innebära att det inte skallbehöva uppstå några allvarligare tillämpningsproblem när det gällerersättningsberäkningar. Vid behov får söka biträde frånlänsstyrelsen eller . Ettbeslut enligt 19 b § skogsvårdslagen varigenom tillstånd till avverkningvägrats gäller liksom t. ex. föreskrifter enligt naturvårdslagen även mot nyägare av fastigheten. Detta innebär t. ex. att en ny ägare inte har rätt tillersättning om ersättning har utgått till föregående ägare. Den nye ägarensrättigheter mot den föregående ägaren i anledning av att avverkning inte fårske bestäms av köpeavtalet och jordabalkens regler om fel i fastighet. Enligt32 § andra stycket naturvårdslagen gäller att vad som i fråga om ersättningeller lösen har avtalats eller uppenbarligen föratsatts gälla mellan statenoch sakägare skall gälla även mot den som efter det att rätten till gottgörelseuppkom har förvärvat sakägarens rätt i avseende på fastigheten. I33 § första stycket naturvårdslagen finns en bestämmelse som rör rätten försakägare att föra talan hos fastighetsdomstol i de fall där överenskommelse ifråga om ersättning eller inlösen inte kunnat nås. I34 § naturvårdslagen finns vissa bestämmelser till skydd för borgenär som harpanträtt i fastighet som berörs av en intrångsreglering. Enligt35 § naturvårdslagen kan en markägare under vissa fömtsättningar bli skyldigatt betala tillbaka en ersättning som har lämnats med anledning av enintrångsföreskrift eller en tillståndsvägran. I36 § naturvårdslagen finns en bestämmelse om rättegångskostnader. Paragrafemahar behandlats i avsnitt 7. I19d§ har tagits in en föreskrift om att en sameby som berörs av en avverkningskall beredas tillfälle till samråd innan avverkning sker. Samrådsskyldighetengäller renskötselns åretmntmarker. Omfattningen av dessa marker framgår av 3§rennäringslagen (1971:437). Paragrafen innehåller ett bemyndigande förregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifterför samrådet. Somframgått i avsnitt 7 innebär de nuvarande samrådsreglema att samråd barabehöver ske om avverkningen avser brakningsenheter på mer än 500 ha och hyggetöverstiger 20 ha produktiv skogsmark. Samrådsskyldigheten gäller också föravverkningar på mindre fastigheter i vissa fall. Avsikten med den nyabestämmelsen är inte att ändra på omfattningen av samrådsskyldigheten utan, som framgått i avsnitt 7, lagfästa den grand läggande skyldigheten att bereda berörd sameby tillfälle till samråd. Re kommendationen i avsnitt 8 om att hyggesstorlekarna i det Qällnära skogs området högst bör uppgå till 20 ha bör dock för detta område medföra en justering neråt av den gräns för hyggesstorleken på 20 ha som gäller för 76 samrådsskyldigheten.För övriga delar av åretrantmarkema bör den nuva- Prop. 1990/91:3 randegränsen kunna behållas. Enligt19e§första stycket skall den som ansöker om tillstånd till avverkning enligt19§ redovisa vad han avser att göra för att tillgodose rennäringens intressen.Paragrafen har sin motsvarighet i 19 b § första stycket när det gällernaturvårdens och kulturmiljövårdens intressen. Någon begränsning till detQällnära skogsområdet har dock inte gjorts här utan kravet på redovisninggäller hela det område som avgränsats som svårföryngrad skog och skyddsskog.Kravet kommer därmed att omfatta i stort sett hela området för renskötselnsåretmntmarker. Enligt19 e§ andra stycket får tillstånd inte meddelas om en avverkning får särskiltingripande konsekvenser för rennäringen. Bestämmelsen har kommenterats iavsnitt 7. I19 e§ tredje stycket föreskrivs att , när tillstånd enligt19 § ges, skall besluta om hyggets storlek och förläggning, tillåten avverkningsformoch vilka hänsyn i övrigt som skall tas till rennäringens intressen.Bestämmelsen motsvaras av 19 b § tredje stycket när det gäller naturvårdens ochkulturmiljövårdens intressen. När det gäller rennäringens intressen fårvillkoren inte avse annat än vad som uppenbart behövs med hänsyn tillrenskötselrätten. Motiven för bestämmelsen har utvecklats i avsnitt 7. Påinrådan av lagrådet har paragrafen ändrats så att kulturmiljövården nämnssärskilt. Iparagrafen, som är ny, har förts in en bestämmelse om den hänsyn som skall tastill rennäringen vid skötseln av skog. För att någon sanktion skall inträda vidbrott mot hänsynsregeln krävs att har meddelat ettföreläggande om vilka hänsyn som skall tas. Bakgranden till bestämmelsenredovisas i avsnitt 7. Paragrafen,som anger i vilka fall överträdelser av skogsvårdslagstiftningen föranlederstraffansvar, har kompletterats med bestämmelser om straff för den som brytermot föreskrift om samrådsskyldighet eller mot villkor som har meddelats medstöd av de nya bestämmelsema i 19b§ tredje stycket och 19e§ tredje stycket.Straffansvar inträder också vid underiåtenhet att iaktta föreläggande ellerförbud som har meddelats för att nya 21 a § skall efterlevas. I övrigt har enredaktionell ändring gjorts i första stycket 4. övergångsbestämmelserhar införts på förslag av lagrådet. förklarat sig inte hanågot att invända mot att de nya bestämmelserna skall 77 kunna tillämpas fullt utfrån och med dagen för ikraftträdandet och alltså i Prop. alla ärenden som intedessförinnan har avgjorts genom ett lagakraftvunnet Emellertidhar lagrådet påpekat att det kan tänkas uppkomma praktiska problem i ettavseende. En sökande kan inte utan vidare vara skyldig att iaktta de nyaredovisningskraven enligt 19b§ första stycket och 19e§ första stycket omansökan görs före ikraftträdandet. Med hänsyn härtill har lagrådet föreslagiten bestämmelse att en sådan redovisningsskyldighet skall gälla. Jag haranslutit mig till lagrådets förslag med den jämkningen att det bör överlåtastill tillståndsmyndigheten att avgöra i vilka ärenden en redovisning skall ske. 19 kap. 7§ vattenlagen och 14kap. 8§ plan- och bygglagenhar ändringar gjorts som en följd av de nya bestämmelsema i 19 b §skogsvårdslagen. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen delsatt anta förslagen till 1. lagom ändring i skogsvårdslagen (1979:429), 2. lagom ändring i naturvårdslagen (1964:822), 3. lag om ändring i vattenlagen (1983:291), 4. lag om ändring i (1987:10),dels att 5. bemyndiga regeringen att besluta föreskrifter omavgift i ärenden om upprättande av fördjupade verksamhetsplaner samt medge attregeringen överlåter åt förvaltningsmyndighet att meddela bestämmelser omsådan avgift. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 1990/91:3 Bilaga1 sammanfattning av rapporten ifjällnära skogar Skogsbruki fjällnära skog ingen ny företeelse Fjällnäraskog är ett i huvudsak sammanhängande skogsbälte längs fjällkedjan frånDalarna till norra . Gränsen i öster följer utom på några få ställendomänverkets skogsodlingsgräns som denna var dragen . Denfjällnära skogen består dels av produktiv skogsmark som till stora delar ärmöjlig att bedriva skogsbruk på och dels av icke produktiv mark. Den ickeproduktiva marken, i huvudsak fjällbjörk-skog och fjällbarrskog samtskogbevuxna myrar, är inte aktuell för skogsbruk. Husbehovshuggningar har dockförekommit och förekommer alltjämt i dessa skogar. Före1800-talets mitt utnyttjades de fjällnära skogarna ytterst extensivt. Närsågverks- och massaindustrin utvecklades snabbt under senare delen av1800-talet och blev dessa skogar en viktigråvarukälla. Avverkningen utfördes i form av s. k. dimensionshuggning, dvs.man högg de grövsta och värdefullaste träden. Stora arealer dimensionshöggs merän en gång. Skogen blev härigenom på många håll hårt exploaterad. Den blev glesoch oväxtlig och återväxten försummades. Frånslutet av övergick skogsbruket, i fjällnära skog liksom i övrigadelar av landet, alltmer till trakthyggesbrak, dvs. den gamla skogenslutavverkas och aktiva återväxtåtgärder sätts in. Efter det att domänverketupprättade skogsodlingsgränsen berörde statens skogsbrukendast vissa begränsade delar av det fjällnära området. dådomänverket avskaffade skogsodlingsgränsen har även domänverket slutavverkatpå olika håll inom området. Underett decennium med början ökade av olika skälavverkningarna i de fjällnära skogarna. kom en livlig debatt igång omhur dessa skogar borde utnyttjas . Förutom skogsbruket har framförallt naturvården och rennäringen starka intressen i området. Fjällskogsfråganbehandlades i , 1985 och 1987. Därvid uttalades att storåterhållsamhet bör iakttas med bedrivande av skogsbruk i de fjällnära skogarna.Den politiska behandlingen ledde fram till att föreskrifterna och de allmännaråden till skogsvårdslagen utökades. Detta innebar en skärpning av gällanderegler på bl. a. följande punkter: Ytterligt restriktiv användning av hyggesplöjning Begränsning och bättre planering av vägutbyggnaden Samrådsskyldighet med samebyar vid slutavverkningoch byggande av skogsbilväg inom renskötselns åretmntmarker. Ävenom betydande arealer i fjällnära skog berörts av skogsbruk och då framför alltdimensionshuggningar av varierande styrka så förekommer helt orörd skog ellerskog som endast marginellt påverkats av skogsbruk i relativt stor omfattning.Under de senaste ca 25 åren har av den produktivaskogsmarksarealen inte berörts av ingripande skogsbruksåtgär- Prop. 1990/91:3 der. 1fjällnära skog finns ca 1,6 milj. hektar produktiv skogsmark och ca 0,6 milj.hektar fjällbarrskog. Staten äger mer än hälften och privata ägare ungefar enfjärdedel av den produktiva skogsmarken. Antalet privata bmkningsenheter är ca4 300 och dessa har i genomsnitt produktiv skogsmark. Privataskogsägare har också del i de allmänningsskogar som ingår i gruppen övrigaallmänna ägare. Denna grupp och aktiebolagen äger tillsammans något mer än enfemtedel av den produktiva skogsmarken. Inomdet fjällnära området finns 9 nationalparker, 47 befintliga eller planeradenaturreservat samt 66 domänreservat. Den sammanlagda arealen av dessa är 3,7milj. Större delen av de skyddade områdena har avsatts 1987 ellerdärefter. Avsättningen av de planerade naturreservaten beräknas slutföras inomnågra år. En mycket stor del av de skyddade områdena ligger på statens mark. Närden planerade reservatbildningen slutförts kommer ca 0,6 milj. hektar produktivskogsmark och ca 0,4 milj. hektar fjällbarrskog att vara skyddad. Detta innebäratt skyddet i det fjällnära området kommer att omfatta av den produktivaskogsmarken och av fjällbarrskogen. De skyddade arealerna produktivskogsmark utgör 4,resp. av den totala arealen produktiv skogsmark ihela resp. hela landet. Defjällnära skogarna ligger inom det område som i skogsvårdslagen avgränsats somsvårföryngrat. Det innebär att skogsägaren måste ha skogsvårdsstyrelsenstillstånd för varje slutavverkning inklusive s.k. fjällskogsblädning. Isamband med att tillståndsfrågan prövas bedömer omföryngring kan ske och vilka åtgärder som behövs för att trygga återväxten. Förutsättningarnaför att skapa goda skogsföryngringar efter slutavverkning i fjällnära skog ärmycket varierande. Vissa områden har ett förhållandevis gynnsamt klimatisktläge och gynnsamma växtförhållanden i övrigt. Där kan man i allmänhet skapagoda föryngringar. Inom andra områden och då framför allt i närheten avbarrskogsgränsen är föryngringssvårighetema så stora att man efterslutavverkning inte kan få ny skog inom rimlig tid. Skogsstyrelsenhar gjort en utvärdering av 38 slumpmässigt utvalda föryngringar i fjällnära skog.De är såpass gamla () att endast en mindre avgång (dödlighet)kan förväntas . Föryng-ringarna representerar marker med varierandeföryngringssvårigheter, men de allra svåraste markerna saknas i materialet.Detta är också för litet för att man skall kunna dra entydiga generellaslutsatser. a. gett följande resultat: 80 Granplanteringarnauppvisar ett gott resultat. Tallplanteringarnaär sämre än granplanteringarna men är i genomsnitt Bilaga 1 acceptabla. Föryngringmed fröträd har i genomsnitt gett dåligt resultat men undan tag finns. Fjällskogsblädningoch beståndsföryngring är metoder för skogsföryng-ring som i vissa fall kantillgodose naturvårdens och rennäringens intressen. Kunskaperna om dessametoder är emellertid bristfälliga och behovet av forsknings- ochförsöksverksamhet är stort. De kan, med hänsyn till kravet på hög och uthålligvirkesproduktion, under överskådlig framtid bara användas i bestånd därplantuppslag redan finns och föratsättningarna i övrigt är gynnsamma. Sådanabestånd finns endast i begränsad omfattning. Skogsstyrelsenkommer att senast redovisa en översiktlig beräkning av dearealer i fjällnära skog, som kan föryngras med olika metoder. Även de arealerutanför de skyddade områdena som med dagens metoder inte bedöms vara möjligaatt föryngra kommer att redovisas. I dessa ingår även de områden som behövstill skydd mot fjällgränsens nedflyttande. Riksdagensintentioner i hög grad uppfyllda Enligtriksskogstaxeringen slutavverkades i fjällnära skog i genomsnitt 10000 hektarper år under andra hälften av 1970- och första . Dennauppgift är relativt osäker. Slutavverkningen under peri oden 19851988 varenligt i genomsnitt ca 4 700 ha . Trots osäkerheten iriksskogstaxeringens material kan man klart konstatera attslutavverkningsarealen minskat kraftigt. Statistikenöver medgivna tillstånd till slutavverkning ger en beskrivning av skogsägarnasavverkningsplaner för den närmaste framtiden. Den areal för vilken tillståndmedgivits minskade till . Denareal som borde kunna slutavverkas enbart med hänsyn till den långsiktigaskogshushållningen är betydligt större än tillståndsarealen . Blandannat följande faktorer har bidragit till att slutavverkningsarealen minskatunder perioden 1988: De skärpta reglerna för fjällnära skog som infördesår och 1987 Förbudet mot användningen av contortatall i störredelen av det fjällnära området som infördes Bristen på härdiga inhemska plantor av framför allttall. Enligtde regler som infördes bör hyggesstorieken normalt inte vara större än 40hektar. Den genomsnittliga storleken minskade till 14hektar 1988. är av storskogsbmkets hyggen större än 40 hektarmen denna andel har minskat kraftigt . Däremot förekommer det attfler hyggen, som vart och ett är mindre än , läggs ut med kvariämnadesmala skogspartier eller impediment emellan. Man uppnår då inte den mosaik avskog i olika utvecklingsstadier som eftersträvas. Hyggesplöjningenförefaller vara på väg att i det närmaste upphöra i 6 1990/91. fjällnära skog.Skogsbraket har på denna punkt i hög grad efterievt stats- Prop. 1990/91:3makternas intentioner. beviljades inget tillstånd till slutavverk- Bilaga 1 ning med efterföljande hyggesplöjning. Tillståndtill avverkning av våglinje för skogsbilväg medgavs för totalt 391 kilometerunder . Den åriiga vägsträckan har legat på ungefär sammanivå under alla de fyra åren trots att tillstånden till slutavverkning enligtovan har minskat kraftigt. En trolig förklaring till detta är följande. Vid engiven slutavverkningsareal ökar behovet av skogsbilvägar om hyggesstorlekenminskas och hyggena sprids på ett sätt som eftersträvas i fjällnära skog. Ungefären tredjedel av vägutbyggnaden stöds med statligt bidrag. Stödet är riktat motprivata markägare samt även mot övriga ägarkategorier i de fall samfälldaskogsbilvägar byggs. Deregler i skogsvårdslagen som gällde medgav en omfattande användningav contortatall i Qällnära skog. Därefter har reglerna skärpts och planteringav contortatall är nu tillåten endast i vissa begränsade delar av det fjällnäraområdet i , och . Den totala arealen medcontortatall i fjällnära skog är nu ca eller 0,av den totalaarealen produktiv skogsmark. planterades totalt medcontortatall. Detobligatoriska samrådet mellan skogsbraket och samebyarna leder i allmänhet tillöverenskommelse, i vissa fall efter kompromisser från båda håll. Vissa samebyaranser dock att samråden har fortfarande karaktär av ensidig information frånskogsbmkets sida och att kompromissvilja saknas. Utöver det obligatoriskasamrådet förekommer också ett omfattande frivilligt samråd mellanstorskogsbraket och samebyarna. Detfjällnära skogsbrukets betydelse för sysselsättning och ekonomi ifjällkommunerna Denfjällnära skogen utgör större eller mindre delar av skogen i 47 församlingar i18 kommuner från i söder till i norr. Skogsbmket i det fjällnäraområdet har därför varierande betydelse för kommunernas näringsliv, service m.m. och också för kommuninvånarnas utkomstmöjligheter. I de 47 församlingarnabor ca 100000 personer. Utredningenhar genom en modellstudie beräknats arbetskraftsbehovet vid två alternativbeträffande slutavverkningarnas omfattning. I alternativ 1 är den årligaslutavverkningsarealen . Detta alternativ innebär ett intensivtutnyttjande av de fjällnära skogarna. Det bedöms vara realistiskt åtminstoneunder en 10-20 årsperiod om man enbart tar hänsyn till den långsiktigaskogshushållningen och således ej beaktar krav på låg avverkning frånmotstående intressen. I alternativ 2 är slutavverkningsarealen 2 900 hektardvs. ungefär samma areal för vilken tillstånd till slutavverkning gavs år 1988.Detta altemativ kan betraktas som extensivt. Arbetskraftsbehovetuttrycks i antal hela årsverken och innefattar s.k. lokala spridningseffekter, dvs. sysselsättning i industri, handel, tjänstesek tor, offentlig service m.m. i de berörda kommunema. Altemativ 1 ger 850-910 och alternativ 2 ger 250-270 årsverken.