prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — Skyddsområdets omfattning bedöms individuellt från fall tillfall. Markberedande åtgärder och plantering inom ett fornlämningsområde kräverlänsstyrelsens tillstånd enligt KML. Länsstyrelsenföreslår att även röjning inför avverkning och gallring i den Qällnära skogenskall omfattas av tillståndsplikt. sker en röjning av den tilltänktaavverkningen utan att beslut om avverkning erhållits. Stora naturvärden kan dåha påverkats utan att haft möjlighet att påverka detta. Sammanfattningsvisanser att förslag stär ker natur- och kulturminnesvårdens möjligheter att på ett tidigt skede få en dialog med skogsbruksföreträdarna. Den naturvårdshänsyn som sedan 138 konkretkan bli utförd, kommer knappast att skilja sig från dagens situa- Prop.1990/91:3 tion, då kraven på markägaren ej får sträcka sig så långt attpågående Bilaga 3 markanvändning avsevärt försvåras. Sanktionsmöjlighetermot de skogsbrukare som ej följer bindande föreskriftermåste finnas. Länsstyrelsendelar uppfattning att hänsynen till naturvård och rennäring börbli mera systematiskt genomförd inom det Qällnära området. Deunder punkt 9.2 redovisade förslagen tillstyrkes av länsstyrelsen.Länsstyrelsen kan dock inte för varje enskild punkt avgöra om behövligaförtydliganden bäst sker genom tillägg i skogsvårdslagstiftningen eller genomatt statsmakterna gör motivuttalanden. vill dock allmänt förordaatt man använder sig av motivuttalanden i så stor utsträckning som möjligt. Iavsnittet 9.2.1 föreslås obligatoriskt samråd med berörd sameby föreslutavverkning och skogsbilvägbyggnad inom renskötselns åretmntmarker. Samerättsutredningenhar i sitt slutbetänkande föreslagit att samrådsplikten skall utökas till attavse även vinterbetesmarkerna och dessutom även andra åtgärder som t. ex.markberedning och skogsgödsling. avser att närmare utveckla sinasynpunkter i remissyttrandet över samerättsutredningen. I detta sammanhang villlänsstyrelsen dock ej motsätta sig förslag om obligatorisktsamråd inom åretruntmarkerna. Skogsvårdsstyrelsenföreslås under 9.2.4 i sin egenskap av tillsynsmyndighet av skogsvårdslagen fåbefogenhet att föranstalta om att naturvärdesinventering skall genomföras inomområde som anmäls för slutavverkning. Formuleringamager intrycket att dessa inventeringar skulle utföras avskogsvårdsorganisationen som sedan också skall besluta om avverkningstillståndpå grandval av sin egen utvärdering av inventeringen. Dettaförfaringssätt kan försvaga tilltron till att intresseavvägningen skettobjektivt. Ennaturvärdesinventering berör dessutom naturvårdslagstiftningens område förvilket inom miljövårdsenheten ansvarar. Miljövårdsenheten bör bl.a. få möjlighet att på ett tidigt stadium överväga om skyddsbestämmelserna inaturvårdslagen kan bli aktuella i det enskilda fallet. Länsstyrelsenhar i olika sammanhang begärt förstärkning av miljö- 139 vårdsenhetens resurser förnaturvärdesinventeringar. Befogenhet att för- Prop. 1990/91:3 anstalta omnaturvärdesinventering bör kopplas till naturvårdslagstift- Bilaga 3 ningenoch tillkomma . I den praktiska tillämpningen bör naturligtvis ettnära samråd ske mellan miljövårdsenhet och . Införnatur/kulturvärdesinventeringen skall myndigheten som utför inventeringen varaskyldig att ha samråd med ortsbefolkningen och lokala organisationer. Angåendebristfälligt kartlagda stora områden vad gäller naturvärden och kulturminnenskall vara skyldig att besluta om att ennaturvärdesinventering genomförs. Ettnärmare klargörande av begreppet "särskilda befogenheter" förskogsvårdsstyrelserna att föreskriva naturvårdshänsyn och hänsyn till rennäringensintresse efterlyses. Rennäringen får inte ges ett inflytande i denomfattningen, att den kommer att fungera som någon vetorättsinstans. Denredovisning av naturvårdshänsyn och återväxtåtgärder som den som villslutavverka åläggs måste biträda med. Naturvärdesinventeringeninnan tillstånd till avverkning prövas måste ske från den tidpunktden aktualiserades i annat fall leder tidsutdräkten till ekonomiskasvårigheter för den sökande. Införandetav föreskrifter till skydd för naturvård, kulturmiljövård och rennäring kanaccepteras. Den bevisning som föreslår i samband med prövning avtillstånd till slutavverkning får inte ges sådan utformning att enskildaskogsägare, på gmnd av ekonomiska förhållanden, inte kan fullfölja etttillståndsärende. Storskogsbraket torde redan ha sådan expertis och en sådanadministrativ kapacitet, att ett sådant förslag inte annat än marginellt skulleupplevas som onödigt störande i prövningsprocessen. Förslagom naturvärdes- och kulturmiljöinventeringar skall givetvis accepteras för attbättre underlag för hänsynstagande skall erhållas. Det bör dock beaktas atttillräckligt med resurser avsätts för att man skall kunna klara en sådanföreskrift. Med dagens resurser och i jämförelse med de arealer som är aktuellaför årliga avverkningar, är det omöjligt att införa en sådan föreskrift! harnyligen avlämnat sina förslag inom olika områden som rör bl. a. exploatering av mark och vatten för olika ändamål. Vissalångtgående regler föreslås beträffande skogsbruket i Qällnära områ- Prop.1990/91: 3 den. kommun för sin del är inte beredd att acceptera attBilaga 3 samebyarna ges ett sådant inflytande över skogsbruket att detsammaytterligare skulle förhindras eller försvåras. Att det i vissa lägen införs enobligatorisk samrådsskyldighet beträffande avverkning är vi beredda attförsvara, men regler och föreskrifter som närmar sig vetorätt för samerna,kommer vi inte att acceptera! Samrådsskyldighetskall ej föreligga om slutavverkning omfattar mindre än 20 ha skog, annat än omden ansluter till kalmark eller plantskog som sammanlagt, med den planeradeavverkningen, överstiger 20 ha på brukningsenheten. Samrådsskyldighet skall ejanses föreligga även om avverkningen avser hänglavbärande skog. Omavverkning på privat mark ej kan komma till stånd på grand avrennäringsintressen skall den private skogsägaren erhålla ersättning för denföriorade intäkten. bör kunna utföra sådan värdering ochmedel bör tas ur samefonden. Om sådan avverkning förhindras av naturvårdshänsyneller på grand av kulturminnesvård bör staten svara för kostnaderna. Kommunenställer sig bakom ett obligatoriskt utökat samråd med berörd sameby. beträffande hänsyn till naturvårdens, kulturmiljövårdens och rennäringensintressen som föreslås kunna utfärda bifalles underförutsättning att föreskrifterna inte, på grund av ekonomiska förhållanden,omöjliggör för enskilda skogsägare att fullfölja ett tillståndsärende. LRFoch Skogsägarna konstaterar att relationen mellan skogsbrak och rennäring harutretts av två statliga utredningar. Dessa anlägger emellertid tvåprincipiellt skilda synsätt på "avvägningen" mellan näringarna. Statenmåste rimligtvis hantera denna viktiga fråga i ett sammanhang varförriksförbunden anser att nuvarande föreskrifter i skogsvårdslagen tills vidarebör bestå. LRFoch Skogsägarna uppfattar förslaget att i samband med tillståndsärende isvårföryngrad skog kunna göra avvägningar mot naturvård, kulturminnesvård,friluftsliv och rennäring som ett fastläggande i föreskrifterna av nu gällandepraxis. Markägarna skall kompenseras om "pågående markanvändning avsevärtförsvåras". LRF och Skogsägarna tar bestämtavstånd från förslaget att en markäga re skall ha skyldighet att för uttömmande redovisa vilka hänsyn som är planerade till andra intressen. De anpassningar till 141 sådanaintressen som kan behöva föreskrivas efter en ansökan om avverk- Prop.1990/91: 3 ningstillstånd måste förbli en myndighetsuppgift. Vi förutsätter att Bilaga 3 har kapacitet att behandlasådana ärenden. Skogsstyrelsenföreslår befogenhet för skogsvårdsstyrelserna att genomföra s.k.naturvärdesinventering innan tillstånd till avverkning prövas inom områden därnaturvärdena är okända. En sådan inventering måste genomföras underbarmarksperioden och kan komma att försvåra planeringen och innebära enekonomisk belastning för markägaren. Riksförbunden kan dock tillstyrkaskogsstyrelsens förslag under förutsättning att naturvärdesinventeringenfinansieras med budgetmedel. Beträffandeförslaget att vid tillståndsansökan skall kunna kräva attsökanden visar att de åtgärder som planeras är acceptabla, vilket egentligeninte är något nytt, är vi från skogsföretagens sida positiva till en sådanmedverkan. Kompetens för sådana bedömningar finns givetvis inom företagen ochvi förutsätter att dokumentation och former i övrigt kan hållas inom ramen förden detaljerade planering som normalt förekommer. Vi noterar attskogsvårdsstyrelsen enligt förslaget också i fortsättningen har det slutligaansvaret för därutöver erforderliga utredningar samt beviljar tillståndet. Obligatorisktsamråd med berörd sameby inför slutavverkning och vägbyggen inom renskötselnsåretrantmarker. anser att samråd av föreslagen typ är enförutsättning för samplanering. Samråd främst i form av ömsesidig information får dock ej övergå i långsiktig blockering av verksamhet genom vetoliknanderegler. () skall ges befogenheter att meddela föreskrifter om hänsynstagande tillnaturvårdens, kultur- och miljövårdens samt rennäringens intressen, dock ej såatt pågående markanvändning avsevärt försvåras. uppfattarförslaget så, att i samband med tillståndsärenden i svårföryngrad skog skallSVS kunna göra avvägningar mot övriga intressen som ett fastställande iföreskrift av nu gällande praxis. Markägare måste kompenseras ekonomiskt, ompågående markanvändning försvåras avsevärt. SVSskall kräva av en markägare att denne redovisar vilka naturvårds-,kulturmiljövårds- och rennäringshänsyn som avses att tas i samband medavverkning. anser, att anpassningar till sådana intressen somkan behövas efter en ansökan om avverkningstillstånd är en myndighetsuppgift. Naturvärdesinventeringarkan komma att föranstaltas i vissa fall, då beslut skall tas iavverkningsärenden. anser, att sådana naturvärdesinventeringarbör bekostas av staten. a., att samråd skall föregå all slutav- 142 reglering omfattade endast Prop. 1990/91:3 svårföryngrad skog. anser förslaget rimligt. Haren månad gått efter samrådets avslutande och inget överklagande är gjort, fårskogsägaren söka tillstånd att avverka. anser, att tiden eftersamrådets avslutande intill tillstånd ges att avverka måste tidsbegränsas föratt förhindra vetoliknande överklagandeprocesser. Tillståndtill avverkning får ges, såvida det inte rubbar grundförutsättningarna för attbedriva renskötsel i den berörda samebyn. Med grundförutsättning avsestillgång till naturbete och möjlighet att flytta mellan olika betesområden.Råvaruföreningen önskar uppmärksamma regeringen på att tillgången på naturbetei hög utsträckning påverkas av antalet renar. Skall någon relevans finnas iförslaget, måste registrering och reglering av antalet renar förekomma. 9:1Det är inte sant att skog sparats av hänsyn till rennäring och naturvård ialltmer ökad utsträckning. avverkade ju domänverket inte alls ovanskogsodlingsgränsen. 9:2Eftersom det mest revolutionerande av dessa förslag är att förbjuda avverkningav impediment som ju inte ens är skogsmark i lagens mening ser vi dem somså urvattnade att de inte är värda ytteriigare kommentarer. Redovisningav tryggad återväxt och naturvårdshänsyn. Föreningen delar skogsstyrelsensuppfattning att det är rimligt att den som har den ekonomiska nyttan av enåtgärd också delar kostnaderna för nödvändiga utredningar med myndigheten.Skogsstyrelsen har i utredningsrapporten framhållit behovet av stor kunskapför att klara föryngringen. Detsamma gäller för att uppnå ekologisktmeningsfull naturvårdshänsyn. Skogsvårdsstyrelserna bör därför stärka sinkompetens på naturvårdssidan som inventeringsresurserna hoslänsstyrelsernas miljövårdsenheter stärks. Det är inte rimligt att i allt förstor omfattning överlasta dessa båda kompe-tenskrävande bedömningar på denenskilde markägaren. Föreningenser det som en självklarhet att en naturvärdesinventering görs innanskogsbruk/skogsbilvägbyggnad tillåts i områden där slutavverkning hittillsinte förekommit. Det är viktigt att inventeringen inte strikt styrstill enbart det sökta avverkningsobjektet utan även vid behov omfattarkringliggande marker. En sådan inventering måste göras av kompetent personalvad avser artkriteriebedömning och bör ske i länsstyrelsernas regi, inteskogsvårdsstyrelsernas. Föreningen har tidigareföreslagit att det till varje länsstyrelse i Qäll- skogslänen knyts fast inventeringspersonal som är kompetent att göra bedömningar i ett riksperspektiv. Inventeringar skall visa om skogsbruk i form av traditionell slutavverkning eller Qällskogsblädning/beståndsför- 143 yngring kan accepterasfrån naturvårdssynpunkt eller över huvud taget Prop. 1990/91:3 inte bör förekomma. Föreningensåsikt är att permanent skogsbilvägbyggnad inte bör tillåtas inom de aktuellaområdena. Utförsel av eventuellt virke bör endast få förekomma på tjälad ochsnötäckt mark eller på barmark med fordonstyper som inte ger beståendemarkskador. Om vägar trots allt skall byggas i dessa områden måsteovillkorligen ansökan om tillstånd åtföljas av avverkningsplaner. 6 Inventering av svårföryngrad skog Förslagetatt skall inventera och redovisa sådana områden där inteslutavverkning kan företas på grund av återväxtsvårigheter eller risk förQällgränsens nedflyttande är positivt från rennäringssynpunkt. Verkettillstyrker att skogsvårdsstyrelserna får till uppgift att inventera ochredovisa mark där godtagbar återväxt inte kan påräknas inom rimlig tid ellerdär slutavverkning inte kan genomföras på gmnd av risker för Qällgränsensnedflyttning. Deninventering och redovisning som krävs för produktiv mark som av biologiska skälinte bör slutavverkas bör bekostas av statliga medel och inte av den enskildeskogsägaren. Skogsstyrelsensförslag om inventering av marker som efter slutavverkning inte är möjliga att föryngra och den skog som inte bör slutavverkas för att den behövs som skydd mot Qällgränsens nedflyttande kan i och för sig 144 Det måste dockkonstateras att vi kontinuerligt får ny kunskap Prop. 1990/91:3 och nyametoder i takt med den forskning som bedrivs inom det skogliga Bilaga 3området. Den inventering som skall ske, får inte resultera i att vi trots alltskulle få en naturvårdsgräns eller högskogsgräns fastlagd för tid och evighet.Fömtsättningama måste kunna bedömas utifrån det kunskapsläge vi har från tidtill annan. Allt annat vore förkastligt! Iutredningen föreslås att får i uppdrag att inventera demarker som inte är möjliga att föryngra och den skog som inte bör slutavverkasför att den behövs som skydd för Qällgränsens nedflyttande. Kommunen har ingetatt erinra mot att erhåller ett sådant uppdrag men önskarpåpeka att resultatet av en sådan utredning inte får fastställas för alltid.Utvecklingen medför alltid att ny kunskap erhålles, även inom skogsområdet, ochdärför bör bedömningen om skogliga impediment etc. alltid göras utifrån detaktuella kunskapsläget. Detbör, enligt riksförbundens uppfattning, vara möjligt för skogsvårdsstyrelsenatt utifrån reglerna i SVL § 19 avgränsa mark där slutavverkning inte kanföretas på grand av återväxtsvårigheter eller risk för Qällgränsensnedflyttande. Vi vill kraftigt understryka att sådana framinventeradegränszoner inte får bli styrande för behandlingen av enskilda avverkningsansökningar.Den föreslagna inventeringen och redovisningen kan beräknas ta stora resurseri anspråk. Verksamheten måste därför inriktas mot terrängavsnitt, där detbedöms som särskilt angeläget att i förväg kunna fastställa en gränszon. Beträffandeförslaget att ge uppgift att inom ramen för § 19 inventera och redovisa mark där slutavverkning inom överskådlig tid inte skall få förekomma, inser vi att förslaget har vissa fördelar ur plane ringssynpunkt för andra intressenter. Sådana avgränsningar måste emel lertid utnyttjas mycket restriktivt och utan tvekan endast företas på grand av återväxtsvårigheter eller på grand av risk för Qällgränsens nedflyttande. Stor hänsyn till dokumenterad lokal erfarenhet och senaste kunskaper fömtsätts. Sådana avgränsningar får dessutom på intet sätt uppfattas som definitiva beslut beträffande markanvändningen utan endast som underlag för planering. Avgränsningarna måste också kunna omprövas och ändras om nya föratsättningar eller nya kunskaper tillkommer. Likaså måste risken för att denna avgränsningsmöjlighet används för att bereda plats för annan markanvändning undvikas. En sådan risk är uppenbar när ett visst intresse inom ramen för en översiktsplanering gör anspråk på viss mark. Vid sådana grannlaga förrättningar bör överväga att anlita neutral vetenskaplig expertis. 10 1990/91. SVSfår till uppgift att inventera områden, där klimatiska faktorer m. m. Bilaga 3 inte medger avverkning. anser att nuvarande skogsvårdslags§ 19 om avgränsning av mark, där slutavverkning inte kan företas på grand avåterväxtsvårigheter, är till fyllest. Skogsstyrelsenanser att den lokala får till uppgift att inventera ochredovisa mark där återväxtsvårighetema är sådana av klimatiska eller andraskäl att en godtagbar återväxt efter slutavverkning inte kan påräknas inomrimlig tid. Dettaär en mycket viktig och komplicerad fråga. Så komplicerad och kompetenskrävandeatt vi på goda gmnder kan hävda att den kompetensen saknarskogsvårdsstyrelsen. Till någon annan slutsats kan man inte komma när man serskogsvårdsstyrelsen ge tillstånd till avverkningar i kärva klimatlägen, kant ikant med 30-årig totalt misslyckade föryngringar, dvs. Detta omnågot visar att personal inte alls har den kunskap ochkompetens som man kunde kräva av dessa. Återväxtproblematiken är av sådandignitet att här krävs utlåtanden/tillstånd av forskare, klimatforskare. Ominte så anser vi att denna mycket viktiga fråga hanteras kortsiktigt,oansvarigt och alltför lättvindigt. Föreningentillstyrker förslaget men fömtsätter att hänsyn tas till aktuellaklimatförhållanden/-tendenser med nöjaktig säkerhetsmarginal. En sådanavgränsning har föreningen presenterat under benämningen "klimatiskhasardgräns". Denna gräns är emellertid inte geografiskt fastlagd på detstatiska sätt som antyds i i avsnitt 4.1. Utifrånriktvärdet, 200 m vertikalt under trädgränsen, måste ståndortsmässig anpassninggöras efter exempelvis lokalklimat, jordart, fuktighet etc. Skogsstyrelsenmenar att denna avgränsning av icke-föryngringsbara marker, tillsammans medredan skyddade marker (natur- och domänreservat samt nationalparker), iprincip skulle åstadkomma de begränsningseffekter på har eftersträvat genom förslaget till naturvårdsgräns. Detta är enfelaktig tolkning av föreningens Qäll-skogskrav. De mera produktiva marker somär en bristvara för naturvården kommer sannolikt inte att till någon nämnvärddel innefattas av en sådan avgränsning. 7 Avverkning markberedning föryngring Förslaget om s. k.Qällskogsblädning är ett klart framsteg. Någonerinran mot att §6 SVL avskaffas finns inte, men motiveringen är ""8 3 ytterst tveksam. Skyddade områden bör väljas ut från andrakriterier än från försumlighet att sköta skog. Desärskilda ransoneringsregler inom det Qällnära området som hademed i sitt första förslag har inte tagits med . Däremot föreslås atthuvudregeln en brakningsenhet per kommun bör tillämpas mer regelmässigt inomdet Qällnära området. För domänverkets förvaltningar kan detta geplaneringsproblem både när det gäller att upprätthålla avverkningsnivån och försysselsättningen av de anställda. Det är därför viktigt att dispens frånhuvudregeln inom det Qällnära området kan ges. Frågan får rimligtvis avgörasefter prövning från fall till fall så att konsekvensema härav kan överblickas. Verketär tveksamt till ett kategoriskt förbud mot hyggesplöjning. Använd på rätt platsär metoden bra och spåren obetydliga . Den ståndortsplanering somföregår all avverkningsplanering kommer dessutom att medföra restriktivitet iomfattningen av hyggesplöjning. Det visar också den kraftiga minskningen avansökningar om tillstånd till hyggesplöjning. Det är i sammanhanget olämpligtatt upphöja föreskrifter om markberedning till lag och förordning som föreslåsi § 19b. Här förekommer utveckling som är omständlig att följa uppmed ändringar i lagtexten. Begreppet "radikalamarkberedningsmetoder", måste dessutom definieras om det skall ingå ilagtext. Verketär också tveksamt till ett totalförbud mot inom det Qällnäraområdet. Vid t. ex. hjälpplantering kan Contorta i vissa sammanhang vara detöverlägset bästa alternativet för att åstadkomma ett godtagbartföryngringsresultat. Verket accepterar emellertid att Contorta-användningentills vidare förbjuds inom avgränsade delar av den Qällnära skogen. Seockså avsnitt 5. Förslagenrörande 6 och 14§§ i SVL under punkten 9.2.6 är bra. Det innebär en förenklingav lagens alla detaljbestämmelser om de tas bort i lagtexten för den Qällnäraskogen (eller helt då det gäller 6 §). Förslagetom förbud mot slutavverkning på impediment är bra och bör inskrivas ilagtexten. Närdet gäller förslaget om radikala markberedningsmetoder förordarnaturvårdsverket generellt förbud mot hyggesplöjning och andra mer radikalamarkberedningsmetoder. Verketförordar generellt förbud mot användning av utländska trädslag inom de Qällnäraområdena och att de inhemska genetiska resursema skall tillvaratas bättre.Förslagen om slutavverkning, som gränsar till tidigare hyggen resp.Qällskogsblädning och naturlig föryngring i tallskog är båda bra förslag, somförbättrar naturvårdshänsynen i skogsbmket. Förslagetom att maximera hyggesstorleken till 40 ha är ett steg i rätt 147 riktning.Det är dock tveksamt om det är tillräckligt med nuvarande Prop. 1990/91:3utformning, där den praktiska tillämpningen blir beroende av resp. Bilaga 3skogsvårdsstyrelses bedömning från enbart skogliga utgångspunkter. Se ocksåavsnitt 5. Iskogsvårdslagen omnämns att man kan spara 0,51 ha i samband med avverkning (21§ hänsyn). 1 de Qällnära skogarna borde spelrummet vara betydligt större. Föratt undvika extremt omfattande avverkning av vissa trakter börbrakningsenhetens storiek begränsas. Skogsstyrelsenhar i sin rapport beaktat vissa av förslag, bl. a. atthyresplöjning bör förbjudas. Markavvattningoch skyddsdikning bör begränsas. Möjligheter att begränsa axeltryck börtillskapas. Detmåste skapas klarare regler om ur hyggena skall läggas ut för att åstadkommaett mosaikartat skogstillstånd. Denstarka restriktiviteten mot radikal markberedning bör kompletteras medmotsvarande restriktivitet beträffande skyddsdikning. De Qällnära markerna ärofta finjordsrika, mer eller mindre starkt sluttande och rika på källor.Skyddsdikningen ger ofta även skador på nedanföriiggande myrar och vattendrag. Förslagetunder 9.2.3 om avverkningsförbud på impedimentmark bör utformas så att samernasoch ortsbefolkningens rättigheter till huggning av bränsle och husbehovsvirkeej omöjliggörs. Detta framgår enligt uppfattning ejtillräckligt klart av rapporten. Vidhyggesbehandling är huvuduppgiften att åstadkomma bra ny skog så snart sommöjligt. Valet av markbehandlingsmetod skall därför göras med tanke på detta. Attalldeles säkert avgöra när en föryngring är säkerställd är självfallet svårt.Risk för subjektiv och växlande bedömning föreligger med den föreslagna nyabestämmelsen. "Fjällgränsensnedflyttande". Att säkert kunna bedöma om en skogs vårdsåtgärd påverkar Qällgränsens sträckning är naturligtvis inte möjligt. Det är därför orimligt att ställa ett sådant krav på en skogsägare särskilt som det inte ens efter årtionden av observationer kommer att kunna avgöras vad som är orsak till eventuella förändringar. »'ga 3 Kommunenanser att maxstorleken på hyggen skall vara 20 ha i stället för 40 ha, men i görligaste mån undviker att kalhugga. Hyggesarealenskall begränsas till 30 ha. Bestraffning införs då inte skogsvårdslagenefterlevs. Ettuttryckligt förbud mot slutavverkning på impedimentmarker bör inte omfattaQällbjörkskog, där blädning bör få förekomma. Se också avsnitt 5.