prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — a. skyddetav en höjdzon 100 ä 200 m nedanför kalQälls/björk-skogsgränsen samt attbidragen till skogsbilvägar och andra skogsvårdsåtgärder inom de Qällnäraområdena skall användas mycket restriktivt eller helt slopas, för attriksdagens uttalande om stor återhållsamhet med skogsbruk i dessa områden skallkunna uppnås. Naturvårdsverketupprepar nu dessa förslag. Verket anser inte att det är rimligt att statsbidragutgår till ett högrationellt skogsbruk i detta område där ett särskilt skydd istället är motiverat, särskilt för den övre barrskogszonen. Iavsnitten 2.2 till 2.5 redovisas areal uppgifter över skyddade områden, inkl.områden som planeras skyddas som naturreservat. a. redovisas andelenproduktiv skog och Qällbarrskog. Dessa uppgifter är av stort intresse. a. att drygt en tredjedel (eller 585000 ha) av den Qällnäraproduktiva skogsmarken ingår i befintliga eller planerade skyddade områden(nationalparker, naturreservat och domänreservat). saknar idetta sammanhang en analys av och diskus sion av begreppet produktiv skogsmark inom de Qällnära områdena. exempelpå förhållandena här anges att av totalt 317000 ha barrskog Prop. 1990/91:3(produktiv skog och Qällbarrskog) på domänverkets marker var endast ca Bilaga 340000 ha indelade för skogsbmk. Med domänverkets skogsbraksmetoder ochprinciper för naturvårdshänsyn bedömdes alltså en mindre del vara av intresseför skogsbrak. Det finns inom de Qällnära områdena stora arealer av produktivskogsmark som av biologiska, ekonomiska eller andra orsaker ej är lämpade förskogsbruk och som sannolikt ej kommer att användas för skogsbrak inomöverskådlig tid. Dessa områden har inte heller tidigare berörts avstorskogsbrak. En närmare redovisning av dessa områdens arealer är av stortintresse och bör ingå i beslutsunderlaget för de Qällnära skogarnas användningoch utnyttjande. Vidskydd av områden, t. ex. enligt naturvårdslagen, aktualiseras i regelersättningsfrågorna. Det hävdas att pågående markanvändning därvid avsevärtkommer att försvåras. finner det ologiskt att kalla enverksamhet, som tidigare ej har förekommit i området, för pågåendemarkanvändning, som därvid skulle försvåras. Det strider mot en allmänmedvetenhet och mot gängse språkbrak. Närdet gäller ekonomisk ersättning till privata markägare anser naturvårdsverketdäremot att det är rimligt med ekonomisk kompensation för intrång i en pågåendeskogsbruksverksamhet. För att skydda samtliga från naturvårdssynpunktvärdefulla områden inom de Qällnära områdena är dock tillgängligt anslag (Markför naturvård), trots en ökning under innevarande budgetår, inte tillräckligt.Endast de största och mest värdefulla områdena (klass 1-objekt) kan skyddas pådetta sätt med tillgängliga medel. Möjlighetertill kompensation för försvårat skogsbruk måste tillskapas. Stödet bör utgåtill miljöanpassning som går längre än vad som ryms inom begreppet pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras. Sammantaget med de hushållningsregler somföreslås i rapporten skulle detta innebära att ökad lokal nytta erhålles avQällskogsbruket som miljövinster åstadkommes. Avsärskilt intresse från naturvårdens och rennäringens synpunkter är att avden produktiva Qällnära skogsmarken och praktiskt taget alla skogbevuxnaimpediment (Qällbjörkskog, Qällbarrskog, skogbevuxen myr, hällmark etc.) inteberörts av några skogsbruksåtgärder . Skogsstyrelsensbeskrivningar av rennäringens, naturvårdens och kulturminnesvårdens intressenför de Qällnära skogarna är mycket kortfattade men kännetecknas av enbetydande förståelse för dessa sektorvärden. Redovisningen avägandeförhållandena visar att antalet privata bruk ningsenheter är särskilt stort i . Mer än hälften av dessa finns i länet. är medelarealen förhållandevis liten. skogsbruket har också storregional politisk betydelse. Det är därför viktigt Prop. 1990/91:3 att skogsbruket kan bedrivas med rimliga lönsamhetskrav. Skogsstyrelsenhar ännu ej sammanställt siffror om de skyddade arealerna. För Västerbottenslän har dock , domänverket och räknat fram attnaturreservaten och domänreservaten inom Qällkommunerna totalt omfattar 816870ha och att ca 73000 ha härav utgörs av produktiv skogsmark. Detta innebärsåledes att av den skyddade arealen inom , , Vilhelminaoch kommuner är produktiv skogsmark. Atthyggesstorieken minskat starkt och att hyggesplöjningoch plantering med contortatall praktiskt taget upphört är positivt frånmiljösynpunkt. Av tillgänglig statistik framgår dock inte om skyddsdikningen,som från miljösynpunkt är minst lika kontroversiell, har ökat eller minskat. Möjlighetenatt upprätta naturvårdsinriktade skogsbruksplaner (NISP) bör ävenfortsättningsvis utnyttjas i områden som är av betydelse för t. ex.friluftslivet, rennäringen eller har geovetenskapliga värden. Instramentet ärdock självfallet helt otillräckligt beträffande större områden där naturvärdenaUr knutna till själva skogsbestånden, dess ålder, sammansättning och naturiigautveckling. Trotsatt gällande regler för skogsbrak i Qällnära skogar medfört en viss minskningav slutavverkningsareal och hyggesstorlek kvarstår konflikterna mellanskogsbruket och rennäringen naturvården. Skogsstyrelsensförslag innebär en mer mångsidig bedömning av skogsbruksåtgärderna inom detQällnära området och kan därigenom förhoppningsvis leda till minskadekonflikter. 1.21.3Redovisningen av Qällskogsområdets omfattning, tidigare skogsbruksmetoder m.m.är enligt egendomsnämndens mening en väl genomarbetad och noggrann beskrivningav verkliga förhållanden. Observerasbör uppgiften om att av arealen produktiv skogsmark i de Qällnäraskogarna inte berörts av några skogsbruksåtgärder . Detär därför naturligt att ett uppsamlat åtgärdsbehov nu föreligger. Hänglavsförekomstenhar stor betydelse som renbete vid ogynnsamma snöförhållanden. Dock torde renskötselns beroende av hänglaven numera ha reducerats något genom effektivare metoder för stödutfodring. Även om förekommande hänglavsskogar lämnas orörda torde behovet av en organisation för stödutfodring kvarstå för perioder av extremt ogynnsam väderlek. Av stor betydelse förbetestillgången är att verkligt antal renar inte tillåts Prop. 1990/91:3 överstiga det antal som renbetesmarkema långsiktigt kan försörja. Skogsbraketsbetydelse för turism, rörligt friluftsliv, jakt och fiske får ej glömmas.Flertalet naturintresserade människor har varken tid eller ekonomiska ochfysiska resurser att utnyttja de orörda ödemarkerna utan är beroende av vägar,kommunikationer, övernattningsställen m. m. 4.1 Egendomsnämndenvill betona utredningens konstaterande att det råder stor variation längs Qällkedjan beträffande klimat, topografi m. m. En geografisk avgränsning av Qällskogsområdet genom en sammanhäng ande gräns är därför mycket olämplig eftersom bevarandeintresset knyts till värdefulla objekt oavsett deras belägenhet i förhållande till någon konstraerad gränslinje. Utredningensantagande om ett oförändrat klimat förefaller rimligt. 4.2 4.4 Utredningen bekräftar de praktiska erfarenheterna om att kul- turema ger högre stamantal än självföryngringarna. Mot bakgmnd av att klimatet varit ogynnsamt och kanske under kommande årtionden normaliseras eller förhoppningsvis inte blir avsevärt sämre bör det bli minst lika goda föratsättningar för skogsodling inom överskådlig framtid. Därtill kommer att den efter årets kottplockning sensationellt förbättrade frösituationen för Qällskogsområdet säkerställer tillgången på lämpligt plantmaterial . 5.15.2Ändringen av skogsvårdslagen 1985 har uppenbarligen givit avsedd effekt.Utredningen konstaterar lägre total hyggesareal, mindre enskilda hyggen, bättreföryngringsresultat och minskad areal hyggesplöjning för perioden efter 1985.Någon ytterligare skärpning av skogsvårdslagen skulle mot den bakgrunden intevara särskilt nödvändig. Kommunenförordar altemativ 2 (beträffande avverkningsnivån) och tillstyrker i huvudsakutredningen med följande uttalanden och kompletteringar. Det är angeläget att det bedrivs ett hänsynsfulltskogsbrak i Qällnära omrden liksom i svårföryngrade områden. Förslaget om att inga avverkningar startas utan attnatur- och kulturvärdena är väl kända är synnerligen angeläget. En viktig fråga som inteaktualiserat är att hyggesrensning och/eller gallring absolut inte får skeförrän avverkningstillstånd meddelats. Det moderna skogsbruketsavverkningsmetoder får således inte styra tidpunkten för hyggesrensning ellergallring. Beträffande gränsen för Qällnära skog inom Malungskommun bör denna närmare läggas fast först sedan resultatet avskogsvårdsstyrelsens ochlänsstyrelsens nu pågående markanvändningsplanering för Trän- 96 Gränsen bör därefter redovisas i kommu- Prop. 1990/91:3 nens översiktsplan. Kommunenhar ingen erinran mot vad som sägs i utredning av Qällnäraskogar. Kommunenmotsätter sig en naturvårdsgräns såsom den är föreslagen av Svenska naturskyddsföreningen.Kommunen anser att de regler som finns i 8, 19 och 21 §§ skogsvårdslagen ärtillräckliga för att ge Qällskogarna det skydd som krävs. Kommunens uppfattningär dessutom att gräns för "Qällnära skog" bör få enbättre biologisk anpassning och att innanför denna gräns bör tillåtnahyggesarealer begränsas ytterligare från nuvarande 40 ha till ca 10 ha. Kommunenhar inte någon erinran mot förslag. Kommunenkonstaterar inledningsvis att utredaren noterat att skogsbraket i Qällnäraområden utvecklats i enlighet med vad statsmakterna ansett somönskvärt. Slutavverkningsarealen har sjunkit, hyggesstorleken har minskat,hyggesplöjningen har så gott som upphört och användningen av contortatallenminskat radikalt. Hänsynen till rennäringen och naturvårdens intressen harökat. Skogsvårdslagenär med av kommunen föreslagna ändringar och tillägg tillräcklig för att skyddade Qällnära skogarna under förutsättning att den tillämpas enligt sin anda. Föratt den skall kunna tillämpas på rätt sätt krävs: stora utbildningsinsatser påalla nivåer då miljö- och ekologifrågorna kommer att dominera i framtiden.Skogsvårdsstyrelsen bör lokalt samråda med lokalbefolkning ochnaturvårdsenheten. Kommunenställer krav på ett sammanhållet område med Qällnära barrskog längs helaQällkedjan. Kommunenanser rent generellt, att nuvarande lagstiftning om Qällnära skogar mer än väl täcker de intentioner som statsmakterna hade, då lagen tillkom. 7 1990/91. Kommunenhar tillsammans med övriga Qällkommuner i bilaga 3 noga följtutvecklingen inom det Qällnära skogsbmket. I flera olika sammanhang har vipåtalat behovet av en politik på området, som långsiktigt skall garantera bådeett livgivande och servicestärkande skogsbmk i den Qällnära skogen och ettbalanserat bevarande av natur- och kulturintressen. har utvecklingengått enbart den ena vägen, nämligen den som leder till utarmning avmöjligheterna till skogsbrak i Qällnära områden. Detta förhållande, kopplattill andra problem som vi brottas med, gör att vi känner stor oro införframtiden och vad som skall hända med den näring som fortfarande utgör enviktig förutsättning för att kommunen skall kunna upprätthålla bådesysselsättning och nödvändig service. Detkan konstateras att det, sedan riksdagsbeslutet beträffandeåterhållsamhet i det Qällnära skogsbruket, skett en påtaglig förändring iverksamheten. Avverkade arealer har minskat och hyggesstoriekarna har krympttill gott och väl acceptabla nivåer. Hänsynstagande till naturvård ochkulturmiljövård har också ökat, liksom samrådet med samerna i förhållande tillderas berättigade anspråk på mark och utrymme för sin näring. Det kanifrågasättas om tidpunkten för införande av ytterligare restriktioner i detQällnära skogsbmket är väl vald med tanke på den korta tid som förflutit sedande nya reglerna införts och någon heltäckande utvärdering inte kunnat göras. Kommunenförordar ett mångbrak i den Qällnära skogen .Att någonnäring eller verksamhet skulle ges ett alltför dominant utrymme i det Qällnäraområdet, kan vi inte acceptera. Det skulle på utarma stora områdensysselsättnings- och servicemässigt. Det gagnar varken kommun ellernationen i övrigt. Vad vi nu behöver är en gnutta lugn och ro för att vi skallkunna ta itu med överlevnadsfrågorna. För detta behövs en förståndig ochsolidarisk politik inom många områden, inte minst när det gäller den Qällnäraskogen. Kommunenönskar poängtera nödvändigheten av en politik inom skogsbrakets område somlångsiktigt garanterar ett livskraftigt skogsbmk bl. a. i de Qällnära områdenaoch ett balanserat bevarande av natur- och kulturvärdena. Skogenhar varit och är fortfarande en viktig näring inom kommunen och därmed en avföratsättningarna för att upprätthålla en fortsatt sysselsättning och därmedsammanhängande service i kommunen. Kommunenkonstaterar med tillfredsställelse att alltsedan beslut har en förändring av skogsbruket i de Qällnära områdena skett. Denna förändring har bl. a. medfört att de avverkade arealerna har mins kat, hyggesstorlekarna har krympt och hänsynstagandet till natur- och kulturvård har ökat. Samråd med samerna beträffande deras berättigade anspråk på mark för sin näring har också ökat. Detär således en relativt kort tidsrymd som förflutit och den Prop.1990/91:3 framtida utvecklingen kommer med största sannolikhet att resultera iatt Bilaga 3 berörda parter på ett ännu mer nyanserat och balanserat sättkommer att se på skogsbraket i de Qällnära områdena. Skogsstyrelsensförslag är, om det leder till beslut, en garanti för övriga intressen attskogsbruket måste ta större hänsyn än . Kravetpå att aktuell skogsbruksplan skall upprättas inom område därskogsbilvägbyggnad aktualiseras, kommer sannolikt att i praktiken göra detomöjligt aktualisera avverkning inom många områden. InomJokkmokks kommun har mycket stora områden av produktiv skogsmark undantagitsfrån skogsbruk. Detta har fått till följd att hundratalet arbetstillfällenförsvunnit. Ytterligare beslut om begränsningar inom skogsbruket bör kombinerasmed beslut att kompensera bortfallet av arbetstillfällen i de aktuellaavflyttningskommunerna. Förslagetstöds dock i princip av . Kommunenberörs endast marginellt av Qällnära skog och kommunstyrelsen är därför inteså insatt i eller engagerad i frågan. Det förefaller oss dock som omutredningsförslaget, om det genomförs, skulle komma att lösa många av dekonflikter som råder mellan skogsbmket å ena sidan och framför alltnaturvården och renskötseln å den andra. Denosäkerhet som ändå finns om möjligheterna till föryngring efter avverkning iQällnära lägen manar till försiktighet. Att gå in med slutavverkningar i dessakärva lägen innebär en betydande risktagning. Naturens villkor bör få styraskogsbmksformen i större utsträckning än som varit fallet. Andraformer av aktivt skogsbruk än det allenarådande kalhyggesbmket medmarkberedning bör kunna prövas. Ett sådant försiktigare skogsbruk med ingaeller mycket små kalhyggesytor behöver inte vara enbart negativt försysselsättningen. Den beräknade minskningen av arbetstillfällena inomskogsbmket bör åtminstone i viss utsträckning kunna kompenseras genom ettmindre storskaligt, dvs. högmekaniserat, skogsbruk, genom naturvårdsinsatser,ökad turism, bättre fömtsättningar för renskötsel m. m. Genom hittillsvarandeavverkningstakt och avverkningssystem kan befaras ett stort glapp mellan dekoncentrerade avverkningarna och avverkningsbar återväxt och tömning avbefolkning i stora delar av inland under den tiden. Näringslivet fårinte innebära exploatering. Planeringen måste gå ut på bevarande på lång siktav underlag för näringsliv och befolkning i dessa redan glest befolkade trakteroch inte inrättas efter den kortsiktiga syn som industrin har. Regeringens uppdrag tillskogsstyrelsen om skogsbraket i de Qällnära sko- 99 gamaomspänner frågor av stor principiell vikt för privatskogsbrakets Prop.1990/91:3 framtid. Brakningsrättentill fastigheten ger markägaren befogenhet att bedriva skogsbruk och dra nyttaav skogens värden. som av ekologiska skäl inte kan återbeskogas nöjaktigtskall dock undantas från skogsbrak. Resurshushållningen gör det motiverat attstaten genom okomplicerade ransoneringsregler skapar garantier för ettlångsiktigt skogsbrak. LRF och Skogsägarna reagerar däremot skarpt mot detgenerella "avgränsningstän-kandet" av produktiv skogsmark som en s.k. naturvårdsgräns är ett exempel på. Iskogspolitiken talas allt oftare om "intresseavvägning". Det finnspolitiska ambitioner att tillfredsställa allmänna men även kommersiellaintressen genom ökade regleringar av skogsbmket via lagstiftning ochsamhällsplanering. Det är vår bestämda uppfattning att de allmänna intressenai de flesta fall tillfredsställs genom allemansrätten och markägarnas känslaför miljön och bygdens liv. Grandprincipen måste vara att intrång i skogsbruketskall kompenseras ekonomiskt så länge det inte är bagatellartat. Markägarensförluster måste ersättas om myndighet i enskilda fall vill gå längre iregleringen av skogsbraket än vad skötsellagarnas generella hänsynsreglerkräver. Ersättningsprincipen måste emellertid också vara giltig om staten istället väljer att genom lagar och föreskrifter förändra fömtsättningen för etteffektivt skogsbruk för att gynna andra intressen. Samma förhållanden skullekunna uppstå om staten eller myndighet via bindande planer låser skogsbrukarnaså att näringens verksamhet avsevärt försvåras. DeQällnära skogarnas läge och tidigare ringa värde har gjort att det finnsrelativt opåverkade skogsområden med specifika naturvärden i dessa trakter.Efter inventeringar har stora områden utpekats som bevarandevärdariksintressen enligt naturresurslagen. Riksförbunden vill understryka detnödvändiga i att i den fortsatta samhällsplaneringen fullödigt väga inskogsbruket som varande en av få näringsgrenar, som kan upprätthållainfrastruktur och ge försörjning i denna del av landet. LRFoch Skogsägarna anser att det regionalpolitiska stödet till skogsbruket i inreNorrland behövs också i fortsättningen. Stödet skall vara en långsiktig ochgiven ekonomisk faktor för skogsbruk i dessa trakter. Det är därförprincipiellt oacceptabelt att stöd till skogsbruk kan dras undan då andraintressen allmänna eller kommersiella gör anspråk på anpassning avbrukandet. Videlar uppfattning att det finns goda förutsättningar att bedriva ett långsiktigt skogsbruk i de Qällnära områdena. Det enskilda skogsbruket är efter senare tids reservatsbildningar den störste ägaren äv produktiv mark i dessa trakter. Det är utomordentligt angeläget att denna areal kan utnyttjas i ett aktivt skogsbruk och ligga till grund för infrastruk turen i dessa ekonomiskt svaga områden. visar i sin faktabakgrund att stora förändringar skett i 100 skogsdriftenunder - och då på ett sätt som tillgodoser de Prop. 1990/91:3krav som ställdes i riksdagsbeslutet frånl985. Utvecklingen som sådan gerBilaga 3 därför inte motiv för en eventuell skärpning eller utvidgning av skogsvårdslagen.Skogsstyrelsen drar därför fel slutsatser när man föreslår att skogsbrukarnaskall vidkännas ytterligare restriktioner och byråkratiska rutiner. LRF ochSkogsägarna avvisar därför förslagen till utvidgad lagstiftning och byråkratisom innebär ökade restriktioner och kostnader för skogsbrukarna. LRFoch Skogsägarna efteriyser en positiv grundsyn på skogsbruket. Detta skullestärka framtidstron hos de ca 100000 människor som bor i det Qällnära området.Över stora arealer skulle produktionen kunna höjas till minst den dubbla motdagens nivå. överväganden framstår därför inte som rimliga förden lokala befolkning, som har behov av ett ökat underiag för sinnäringsutövning. Skogsbruketi Qällnära skog är mycket kunskapskrävande. Skogsägarna måste kunna ställa kravpå god kompetens i den externa rådgivningen. Riksförbunden delar därför skogsstyrelsensmålsättning om ökad utbildning för skogsägare och fältpersonal. Utöverde enskilt ägda fastigheterna finns betydande arealer allmän-ningsskog, ?om äravsatta för bondebefolkningen i området. Många Qäll-bönder har sina markerovanför den produktiva skogsmarken, varför deras enda egentliga skogstillgångbestår av delaktighet i allmänningarna. En betydande del av dessa Qällböndersinkomster har kommit i form av avkastning från allmänningsskogen. Ettregelsystem som avsevärt försämrar det ekonomiska utbytet för skogsbruk påallmänningsskogarna får därför stor inverkan på lokalbefolkningens möjlighetertill utkomst. LRFoch Skogsägarna delar också syn på den pågående s. k.markanvändningsplaneringen. Denna består huvudsakligen av omfattandeinventeringar som ger ett bra underlag för Qällkommunernas arbete med dekommunala översiktsplanerna, liksom för skogsbrukets planering och kontaktermed företrädare för andra intressen. Idirektiven talas om att bör pröva om resultaten frånmarkanvändningsplaneringen kan utgöra grund för av myndighet fastställdaverksamhetsplaner, vilka måste följas av skogsägaren. beskrivertvå alternativa principer för hur sådana för markägarna bindande planer kankonstrueras. Man drar emellertid slutsatsen - på både saklig och principiellgrund att ingen av de två skisserade ansatserna nu bör genomföras.Riksförbunden finner direktiven anmärkningsvärda i dessa avseenden. Det synesnärmast vara en ren planhushållningsmodell, som regeringen haft för ögonen.Det intrång i äganderätten som bindande planer innebär är helt oacceptabelt.Det skulle leda till behov av en ytterligare utbyggd byråkrati, sänkaeffektiviteten i skogsbruket, ge försämrad ekonomi för skogsägarna och verka förlamandepå företagaran-dan. Enligtdirektiven skall eventuella förslag baseras på förutsättningenatt pågående markanvändning ej avsevärt skall försvåras. Förslagen får inteleda till ersättningsanspråk. Märkligtnog har inte analyserat sådana konsekvenser i 101 Enligtriksförbundens bestämda uppfattning innebär de före- Prop. slagna restriktionernaoch styrmedlen till förmån för andra intressen att Bilaga 3 skogsbruk i områdetavsevärt kommer att försvåras. För att förslagen på ett uttömmande sätt skallkunna behandlas av regering och riksdag måste de kompletteras så attbeslutsfattarna får ett begrepp om hur olika grader av restriktioner negativtåterverkar på skogsbrukets ekonomi och därmed ger rätt tillersättningsanspråk från skogsbrukarna. Vårthuvudintryck är att omfattande rapport på ett utmärkt ochobjektivt sätt beskriver såväl den historiska utvecklingen av de Qällnäraskogarnas utnytQande som dagsläget och de senaste årens trender. Man kangenomgående konstatera att skogsbmket snabbt reagerat på de politiska ochadministrativa signaler som kommit . Det är också sannolikt attflera av dessa förändringstrender kommer att fortsätta i samma riktning utansärskilda åtgärder. Vihar uppfattat att huvudsakliga slutsats är att något behov av drastiska förändringar av skogspolitik eller signalsystem inom dessa områden inte föreligger. gäller det att med tillförsikt fullfölja den påbörjade utvecklingen. olika förslag syftar till att under lätta denna process. 1 huvudsak stöder vi därför framförda förslag med vissa principiella kommentarer och förbehåll . Deredovisade uppgifterna är för många säkerligen överraskande, kanske t. o. m.sensationella. Redovisningen av utvecklingen av skogsbruket i de Qällnäraområdena visar klart och tydligt att det stora steget redan är taget. Omönskemålet är att bevara stora arealer typiska Qällskogsområden samtsäkerställa ett begränsat och varsamt skogsbruk i övriga områden är syftetredan uppnått. Ytterligare reservat eller restriktioner måste tolkas så attsamhället önskar en successiv avveckling av skogsbruket i dessa områden. Tyvärrhar vi anledning tro att skogsbrukets traditionella kritiker inte uppfattarutvecklingen på detta sätt. Fortsatta krav på inskränkningar i skogsbruketsbedrivande måste emellertid nu snarare uppfattas som ett sätt att upprätthållaen image än omsorg om natur och människor i Norriand. 1.1Fjällnära skogsbruk en svår konst Tyvärrhar de senaste årens debatt om skogsbruket i Qällnära skogar blivit olyckligt förenklad och uppladdad. Skogsbruk och skogsodling uppfattas som ett hot som skall stoppas i stället för en möjlighet som går att utveckla i samspel med andra viktiga värden.