prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Vadgäller formuleringen i 4 § andra stycket att "produktens säkerhet skallbedömas med hänsyn till dess förutsebara användning" är det enligtKonsumentverkets mening angeläget att begreppet "förutsebara användning"tolkas extensivt så att också rimligt förutsebar felanvändning täcks in. Dettahar särskild betydelse beträffande produkter som används av barn eller finns ideras närhet. Konsumentverketinstämmer j promemorians förslag alt tillverkaren inte med befriande verkanskall kunna åberopa en offentlig föreskrift om produktens utformning. Somfrarnhålls i promemorian är del ytterst en frägaom det är tillverkaren eller den skadelidande som skall bära Prop. 1990/91:197skadeförlusten. Och det är då naturligtvis rimligt att förlusten bärs av densom beslutat släppa ut produkten pä marknaden, nämligen tillverkaren. Det är ennaturlig följd av det strikta ansvar som den föreslagna produktskadelagenbygger på. Det är också i hnje med att näringsidkaren och inte konsumenten stårför förlusten vid utvecklingsskador. Frånden skadelidandes synpunkt är det mycket tillfredsställande au den föreslagnaproduktskadelagen inte undantar utvecklingsskadorna frän del striktaskadeståndsansvaret. Inte enbart humanitets- och rättviseskäl utan även andraskäl som redovisas i betänkandet talar för alt denna ståndpunkt är riktig.Avvägningen mellan de skadelidandes intressen och näringslivets intressen(kostnads- och konkurrensintressen) kan enligt uppfattninginte rimligen leda till annan slutsats än den som gjorts i betänkandet. Detbör framhållas att inte stär ensamt i denna fråga. Även flera andraländer har infört eller överväger införa produktskadelagstiftning som inteundantar utvecklingsskador. Det är inte osannolikt att även länder som harundantaget ändrar sig om alltfler länder beslutar atl inte undantautvecklingsskador. kan här genom sitt ställningstagande bidra till enframsynt internationell rättsutveckling i denna fråga. Medhänsyn främst till den synnerligen restriktiva utformning som kännetecknarEG-direktivets undantag för utvecklingsskador är det på de skäl som anförs i betänkandet(s. 104) tveksamt om promemorieförslaget pä denna punkt egentligen ställer desvenska företagen i en mer gynnsam situation jämfört med företagen i en merogynnsam situation jämfört med företagen i de som infört undantag förutvecklingsskador. Fömtsättningar för skadeständ, 4-5 §§ Utvecklingsskador I departementspromemorian förespråkas attutvecklingsskador skall omfattas av lagen. Nämnden delar uppfattningen attstarka skäl talar för att så bör vara fallet. Även om det kan innebära attsvensk rätt avviker från vad som kommer att gälla i flera . Nämndenifrågasätter dock om lagtexten verkligen klargör att också ulvecklingsskadoromfattas. I lagförslaget 4 § sägs ju: "Skadestånd utges för en skada som haruppställ till följd av att en produkt, när den sattes i omloppp, inte var såsäker som då skäligen kunde förväntas." Motsatsvis följer väl dä att omprodukten var sä säker som skäligen kunde förväntas, dvs med hänsyn tagen tilldä tillgänglig kunskap och vetenskap, ansvar inte kan utkrävas. Enligt nämndensmening bör lagtexten förtydligas på denna punkt. Medtanke pä bevissvårigheterna ansluter verket sig till utredarens förslag, vilketharmonierar med och EG-direktivet om produktsäkerhet.Den förväntade utvecklingen mot ett ökat och friare .. handelsflödemellan EG- och EFTA-länderna, måste redan frän början Prop. 1990/91:197styras mot ett konsumentvänligt regelkomplex med högt ställt näringsidkaransvar. Verketinstämmer med utredningens förslag alt ansvaret måste begränsas tillau avse en normal användning. Verketanser emellertid att ansvarsbedömningen måste lämna utrymme för fall dåpersoner med olika bakgrund använder samma produkt. Man måste dessutom, medtanke på människors olika förmåga att tillgodogöra sig en instruktion, även omden är korrekt, medge en viss flexibilitet vid bedömningen av normal användningså atl sannolik felanvändning inkluderas. Detta ställer i sin tur stora krav påtillverkarens information. Det är svårt att dra någon gräns. Den fär inle varaför knapphändig men ej heller för omfattande. Förslagets 4 § 2 st synes enligtverkels uppfattning ge en mycket god möjlighet till allsidig bedömning av enskildafall. Verketinstämmer vidare i förslaget att produkten ska bedömas mot bakgrund av deförhållanden som rådde dä den sattes i omlopp. Verketanser att för det fall det finns en indispositiv föreskrift, ska tillverkarenfriias från ansvar om produkten uppfyller nämnda standard. Utredningenfäste stort avseende vid reklamen i marknadsföringen vid ansvarsbedömningen.Med tanke på när/var/hur olika enskilda individer tar till sig dennainformation anser verket att detta inte ska vara ett tungt vägande faktum,såvida det inte rör sig om rent vilseledande reklam. Verketinstämmer i utredningens resonemang att den ansvarige själv avgör när han villsätta produkten i omlopp,och alt därför stöld av defekta produkter inte skamedföra ansvar för denne. Iutredningens resonemang saknas det fall där produkten sätts i omlopp på annatsätt, t.ex. av anställd under icke tjänsteutövning eller genom brottsligtförfarande. Del kan då uppstå ett problem med identifiering av just den produktsom satts i omlopp utan att det varit tillverkarens avsikt. Ensannolikhetskalkyl torde emellertid ge presumtionen alt produkten satts iomlopp i enlighet med tillverkarens avsikt. Enligt verkets uppfattning börbevisbördan för att så inte är fallet rimligen ligga på tillverkaren. Verketär emot ett allmänt strikt ansvar för ulvecklingsskador, och vill begränsadetta ansvar till vissa riskområden, t.ex. läkemedel. Verket anser vidare attett så strängt ansvar på det tekniska området kan verka hämmande på denframtida tekniska utvecklingen. Verketansluter sig till förslaget, emedan ett mer utsträckt ansvar för systemskadorskulle innebära au näringsidkaren i praktiken skulle svara förkonsumentens medvetna risktagande. förbyggnadsforskning (BFR) Prop. BFR's FoU-insatser harunder årens lopp föranletts i stor omfattning av att förvaltare, enskildapersoner och företag påtalat brister och fel som uppdagats inom byggandet.Brister och fel kan karaktäriseras som, - dels sakskador, t.ex. ruttnande fönster, vittrandebetongbalkonger, frostskador på tegel, puts och betongväggar, mögel på virke,lossnande målning, ruttnande träfasader, sättningsskador, vibrationsskador vidsprängning och av trafik, erosionsskador, våtrumsskador, brustna rör avpolymera material, såväl inom- som utomhus. Listan kan kompletteras också medmer spektakulära enskilda byggnadsverk som rasat - dels funktionsskador, t.ex. svikt i bjälklag,knarrande golv, svärtade parkettgolv (flytspackel), bristande funktioner hosventilationssystem, elektrostatiska problem delsmiljöskador, t.ex. dålig inomhusmiljö pä grund av flyt-spackel/plasimattor,mögellukt, formaldehyd, radon, otillräckligvenlilation, ojämninomhustemperatur. Dessatre typer av skadefall kan i princip härledas till produktfel eller till felkombination av produkter. Den forskning och de utredningar som har bedrivitsoch bedrivs visar dock i många fall att det är myckel svårt och kostsamtatt fastställa den exakta skadeorsaken. saknas den rent teoretiskakunskapen. I många fall saknas kännedom om produkternas materialbeståndsdelar,vilka också kan vara mycket svåra att analysera fram. För en enskild persontorde det vara såväl praktiskt, som ekonomiskt omöjligt att fastställa denexakta skadeorsaken eller låta göra det och få resultat inom rimlig tid.Förslaget till produktskadelag ger ingen hjälp härvidlag. Förutomutvecklingsskador varom lagförslaget skriver kan sädana även uppkomma i form avbristande funktioner och skador i samband med experimenlbyggande, ofta statligtfinansierade t.ex. med BFR-län för experimentbyggande. Sådana experiment behövsför att man i praktisk full skala ska kunna pröva nya teorier och tekniker medsyfte all lösa problem och att få fram billigare eller kvaliteismässigi bättreprodukter för lansering. Det är klart att man i sådan verksamhet kanmisslyckas. Vanligen framträder vissa brister relativt snart menlångtidsegenskaperna kan inte avläsas förrän . Fastighetsägareneller en producent är i princip ansvarig för experimentet gentemot tredje man.Oftast utgör experimentet endast en mindre del av det totala bygg-objektet. Ihändelse av misslyckande eller skada har tillämpats regeln att statengenom BFR, då BFR har medverkat i finansieringen, ska åtgärda eller återställatill konventionellt utförande utan längre lidsuppehåll mellan avslutatexperiment och ätgärd. Regler bör utvecklas för experimentanläggningar som inteåterställs eller åtgärdas på annat sätt än genom ekonomisk gottgörelse (t.ex.genom eftergift av experimentbyggnadslån). Därtillkommer att de företag som kommersiellt lanserar en nyhet ibland gör det påbasis av BFR's tidigare FoU-stöd. mästeocksä påpekas att BFR ger ut i eget förlag skrifter med tekniskt Prop.1990/91:197 sakinnehåll (den sk T-scrien) för vilket BFR tillsammans medförfattarna tar ett särskilt ansvar. Dessa skrifter behandlar vanligenprinciplösningar och inle enskilda produkter med fabrikationsnamn. Inombyggandet förekommer även systemskador, dvs skaderisken är känd men accepteradav samhället. Exempel är vattenburna färger (viss allergirisk) som dock är attföredra framför lösningsmedelsbaserade färger. Förutomgenom BFR's FoU-insalser fär BFR kontinuerligt information genom företag ochprivatpersoner om de mycket komplicerade och tidsödande juridiska problemen isamband med skadefall, såväl sak- som personskador. För enskilda sakägare, eneller fiera i grupp, är del enligt BFR's uppfattning ekonomiskt mycket svårtatt hävda sin rätt förutom att de är mentalt mycket påfrestande. Detbör påpekas att det inom byggsektorn är regel att avtal upprättas mellansäljare och köpare vid fastighetsbyggande. Lagförslaget avser i och för siginte att reglera avtalsförhållanden. Dock gäller enligt § 3 i lagförslaget attavtalsvillkor som inskränker produktansvaret är utan verkan. Lagen fär därmeden indirekt verkan på avtalet i övrigt och affärens uppläggning. BFR anserdärför att det inom byggandet finns påtaglig risk att mänga sädana avtal t.ex.självbyggeri och reparationsarbeten, påverkas. Närentreprenadavtal föreligger mellan köpare och säljare finns i allmänhetfriskrivningsklausuler. Avtalsformuleringar är standardiserade sedan läng tidoch inkluderar bl.a. vem som ansvarar för materialval och utformning liksomgarantitider. I den mån den nya produktskadelagen träder i kraft påverkas ocksåentreprenadkontrakt och där lagen innebär en förstärkning av köparenssituation, speciellt i fräga om ansvaret för vad som gäller efter garantitidensslut, som i dagens byggkontrakt normalt stipuleras till . Slutligenvill BFR som bakgrund påpeka att inom byggandet är det för närvarandefunktionsbrister och dålig inomhusmiljö som är de största problemen.Lagförslaget täcker inte den typen av skador, annat än om en ren sakskada kanpåvisas vara orsak, vilket som ovan sagts kan vara nästan omöjligt. Behandlingav varans livslängd tycks saknas i promemorian. Undanlaget utgörs av det falletatt ansvaret för fara betraktas som en följd av informationsfel, ditbristfällig upplysning om tidpunkt för skrotning eller genomgripande underhällav produkten skulle kunna föras. Som exempel kan nämnas fjäderbelasiadegarageportar (slag) eller termostatblandare (skällning). Det kan ifrågasättasom inte bland de generella riktlinjerna -s. 91 - för information borde intas enpassus om att underhällsiniervall och i förekommande fall skrotningslidpunktskall redovisas. 15 1990/91. Med varans livslängd menasi det följande tiden mellan leverans och Prop. 1990/91:197 skrotning ellermellan leverans och genomgripande underhåll eller utbyte av delar i varan. Betr.3.3.3 Om produkten anses ha satts i omlopp vid dess överlämnande fråntillverkare till entreprenör och om slutprodukten är en byggnad somentreprenören sedan - normalt vid den sk slutbesiktningen -överlämnar tillbyggherren/brukaren förkortas till synes brukarens preskriptionstid, irelationen byggherre-leverantör, med den tid som gått mellan leverans tillentreprenören och slutbesiktningen. Detta föranleder följande kommentarer. Allmäntär det kanske värt au påpeka att lagen av entreprenörsorganisationerna (t.ex.inom Byggandets Kontraktskommilteé) inte bör tas till intäkt för ettavskaffande av de garantier som entreprenörer enligt hävd åtar sig gentemotbyggherrar, främst då den numera vanliga tvååriga garantin. Ipraktiken torde lagen inom byggsektorn komma att tillämpas endast påinrednings- och slomkompletteringsvaror av typ termostatblandare, garageportar,dörrstängare och värmepannor. En jämförelse med reglerna i (Codecivil art. 1792) kan här vara av intresse. Där anses garantitiden börja vidbyggnadens överlämnande, som i motsvarar slutbesiktningen, och för deexemplifierade produkterna löpa efter denna tidpukt (jfr andra styckets. Försvenskt vidkommande tycks två möjligheter komma att föreligga. Antingen följerparterna helt lagen. Den tid under vilken byggherren då kan åberopa garantinblir beroende dels av den nämnda livslängden, dels av den tid under vilkenfaran för varan ännu ligger hos entreprenören dvs, fram till slutbesiktningen. Alternativetär att livslängden de tre parterna emellan avtalas starta inte vid leverans utanvid slutbesiktning. Lagen efterlevs, men med en avtalad och för leverantörenutökad garantitid. Tiden blir härigenom något obestämd eftersom tidpunkten förslutbesiktning erfarenhetsmässigt ofta förskjuts. Enligtvad som ovan sagts om leverantörens risk för skada till följd avinformationsfel förutsätts i bada fallen att leverantören till entreprenörenanger varans livslängd. Idet första fallet torde det ligga i leverantörens konkurrensintresse att angeen livslängd som är tillräckligt lång för all i byggherrens ögon utgöra enattraktiv garantitid. Om så är fallet torde den reducerade liden inte utgöranågon praktisk nackdel. I det andra fallet torde en attraktiv livslängd liggadirekt i entreprenörens konkurrensintresse. Vadgäller övriga byggvaror, främst stombyggvaror, är en förkortning av garantitiderna på angivna grunder inle acceptabel. Nya avtal och eventuellt lagstiftning avseende garantitider för byggnader förväntas dock kunna ge tillfredsställande lösningar. I det praktiska byggandet torde 226 ocksä andra produtkskadorän de som avser inrednings- och siomkomplet- Prop. 1990/91:197 teringsvarorvara sällsynta. Enligtförslaget begränsas det strikta ansvaret till alt gälla sådana fall där skadanhar orsakats av att produkten, när den sattes i omlopp, inte var såsäker som det skäligen kunde förväntas. bedömasmed hänsyn till dess förutsebara användning, marknadsföringen avprodukten, bruksanvisningar och övriga omständigheter. Detär av lagförslaget svårt att utröna om en naturprodukt som utsatts förradioaktivt nedfall, som kan skada den som konsumerar produkten, skallbetraktas som defekt. Detta gäller framför allt då atomolyckan är okänd eller iett inledande skede och dä det inte kan begäras att den som frambringatnaturprodukterna skall känna till att produkterna är radioaktiva. En särskildbetydelse har detta i de fall dä atomansvarighetslagen (1968:45) inte omfattarden inträffade skadan. Denna fråga bör enligt lantbruksstyrelsens meningbelysas ytterligare. Detkan inte uteslutas att förslagets utformning vad gäller ulvecklingsskador ochpreskriptionstid vid personskada kan medföra en i förhållande till tillverkarei andra länder förhöjd kostnadsnivå för svenska företag som kan komma attmedföra allvarliga problem i den internationella konkurrensen. FMVanser därför att av regeringen och riksdag tidigare gjorda positiva uttalandenom vikten av harmonisering av lagar och andra regler som medel i strävandenaalt öka och intensifiera samarbetet i bort fä större betydelse vidförslagets utformning. FMVföreslår atl förslaget överarbetas och utformas i överensstämmelse medEG-direktivet vad gäller preskriptionstid och i enlighet med vad som omfattasav majoriteten inom EG vad gäller utvecklingsskador. Defektbedörrmingena) Begreppet defekt SävälEG-direktivet som det lagförslag som upptogs i Produktansvar II arbetarmed termen defekt. Detta begrepp saknas i det förslag till lagtext somåterfinns i promemorian. Avfattningen har i stället knutits lill den säkerhetprodukten erbjuder. Enligt 4 § 1 st. förutsätter skadeståndsansvaret en"skada som har uppstått till följd av att en produkt, när den sattes iomlopp, inte var sä säker som då skäligen kunde förväntas"; i st. 2 angesvilka omständigheter som skall beaktas i sammanhanget. avsikten är att ansvarskall uppkomma för sk utvecklingsfel bör detta Prop. 1990/91:197 tydligareframgå av lagtexten. Somanges i promemorian (s.91) är mycket vunnet om en harmonisering av denationella produktansvarslagarna kan uppnås i ett så viktigt hänseende som närdet gäller det felbegrepp lagarna bygger pä. kan finna saknas dåocksä anledning atl avvika frän EGdirektivet när det gäller självalagstiftningstekniken i detta hänseende. Defektbegreppet är centralt och kommersäkerligen att bli föremål för mycken diskussion. Det uppstår en förenkling omden svenska rättstillämpningen kan utgå frän samma begrepp som man gör iEG-länderna. Härigenom vinner man också fördelen att understryka att detfelbegrepp man skall utgå frän ej nödvändigtvis behöver sammanfalla med detsäkerhetsbegreppsom produktsäkerhetslagen (1988:1604) arbetar med; skillnader iförutsättningar och uppbyggnad av den föreslagna lagen ä ena sidan,produktsäkerhetslagen ä den andra, gör det angeläget att arbeta med olikagrundbegrepp, defekt respektive säkerhet. b)Offentliga föreskrifters inverkan Art.7 i EG-direktivet föreskriver ett undantag från skadeståndsansvaret.Tillverkaren skall inte vara ansvarig, om han bevisar att defekten beror på attprodukten måste överensstämma med tvingande föreskrifter, utfärdade avoffentliga myndigheter. Enligt promemorian (s. 95) är det en mera ovanlig typav föreskrift som åsyftas med denna bestämmelse, nämligen en vari myndighetangett en viss egenskap som måste finnas hos produkten för att den skall fåsättas i omlopp. Denmöjlighet att undgå det stränga produktansvaret som EG-direktivet sålundauppställer saknas i promemorian. Till stöd härför anförs (s. 95): "Vaddet handlar om är att avgöra om den förlust som skadan innebär bör bäras avtillverkaren eller av den skadelidande i dessa fall. Vid den avvägningenframstår det som rimligare atl förlusten bärs av tillverkaren. Detta torde motbakgrund av att föreskrifter av detta slag är mycket ovanliga inte innebäranågon betydande börda för tillverkaren". Nämndenreagerar mot resonemang av detta yviga slag. Varje fräga inom ramen förproduktansvaret kan sägas gälla om förlusten bör bäras av tillverkaren eller avden skadelidande. Vad som i det sammanhanget framstår som "rimligare"än annat måste avgöras på grundval av mera konkreta kriterier. Detnaturliga ansvarssubjektet i sammanhanget torde vara staten.Skadeståndsansvaret för staten vid myndighetsutövning är emellertid begränsatoch man kan inte utan vidare räkna med att staten kommer att bliskadeståndsskyldig i fall av detta slag. En utredning som tillsatts för altreformera statens skadeståndsansvar vid myndighetsutövning kan kanske rättatill detta. Men så länge detta inte skett framstår det som obilligt att ettföretag som kan styrka att dess produkt satts i omlopp med den av myndighetkrävda egenskapen inte också skall kunna gå fri från det striktaskadeståndsansvar som den föreslagna lagen stadgar. Även om den skadelidande iframtiden bereds möjlighet au erhålla skadestånd av staten bör dock förelagetsansvar bortfalla. EG-direktivets lösning pä Prop. denna punkt framstår somfullt Liksomi Produktansvar II föreslås lagen omfatta även skada orsakad avutvecklingsfel. EG-direktivet ger här frihet för varje land att göra som detvill. Nämnden uppfattar spörsmålet om produktansvaret bör omfatta ävenutvecklingsfel som mera politiskt än juridiskt betingat. Det finns dockanledning understryka att när man beaktar ett införande av delta ansvar isvensk skadeständsrätt, avgörandet härav bör ske med hjälp av enhelhetsbedömning som omfattar dels den svenska ersättningsrälien över huvud(jfr vad som anförts under Internationaliseringen, b ovan), dels behovet av entidsmässig anpassning till rättsläget i jämförande europeiska länder. Nästapunkt som det finns anledning att beröra är frågan om undantag för ansvar närskada har uppstått till följd av att en tillverkare har följt tvingandeoffentliga produktföreskrifter. Detär i och för sig en riktig bedömning alt ett sädant undantag torde få begränsadpraktisk betydelse. Det är emellertid en principiellt viktig fråga och vissaskrivningar i promemorian förtjänar att uppmärksammas särskilt. Detär enligt organisationernas uppfattning en självklarhet att den som följtifrågavarande typ av föreskrift, och produkten på grund därav orsakat skada,skall vara fri från ansvar. När det i promemorian skrivs alt "det handlarom att avgöra om den förlust som skadan innebär bör bäras av tillverkaren ellerav den skadelidande i dessa fall" utelämnas medvetet den part somföranlett skadan, nämligen det allmänna. Det allmänna kan inte på föreslagetsätt övervältra sitt ansvar till enskilda rättssubjekt utan att det upplevs somstötande. Den omständigheten atl frågan om det allmännas skadeståndsansvar ärunder utredning utgör inte på något sätt hinder mot att införa ett undantag förtillverkares ansvar i de aktuella situationerna. Enligtart 6 i EG-direklivet skall en produkt inle anses defekt enbart p.g.a. alt enbättre produkt senare har satts i omlopp. Någon motsvarande regel finns inte ipromemorians förslag. Däremot framgår av specialmotiveringen (s. 261) att"principen kan aktualiseras även vid tillämpning" av den svenskalagen. Vidare sägs i promemorian au "en produkt som är tillverkad enligtregler och värderingar som gällde vid tillverkningstillfället, och på däsedvanligt sätt, bör i allmänhet inle anses brista i fråga om säkerhet därföratt den tekniska utvecklingen har fortskridit och produkten i jämförelse med enny framstår som mindre säker". I vilka situationer en produkt skall ansesbehäftad med en säkerhelsbrist endast därför att enbättre produkt har kommit ut på marknaden utvecklas inte närmare ipromemorian. Enligt vär uppfattning är det Prop. 1990/91:197 närmast självklartatt ansvar inte kan komma i fräga i dessa situationer. Är produkten sä säkersom skäligen kan förväntas när den sätts i omlopp kan detta förhållanderimligen inte påverkas av senare produktutveckling. De något svagamotivskrivningarna skapar emellertid förvirring och osäkerhet. De bör därförutgå och ett undantag likalydande med EGdirektivets bör i stället införas ilagtexten. I den allmännamotiveringen i betänkandet (3.1.1) sägs: "Bl.a.kan nya vetenskapliga rön komma att visa att kemiska och andra produkterinnebär skaderisker som vi hitintills inte har haft anledning räkna med. Fränhumanitära och sociala synpunkter är det av största vikt att de som tillfogassädana skador bereds ekonomisk gottgörelse för sina förluster ochlidanden". Dettaär ett uttryck för ett socialt behov. Vad saken gäller är om industrin, somföreslås i betänkandet, skall svara för detta. Byggmaterialgruppen delar intedepartementets uppfattning och menar att förslaget i denna del, om det blirgällande, t.o.m. kan bli till nackdel för konsumenterna. Detpågår ett kontinuerligt nationellt och internationellt arbete för att få frambättre och billigare byggmaterial. (Det kan inle uteslutas att så inte alltidblir fallet.) Med det extrema ansvaret som följer av vissa delar av förslagetär i stort sett den enda möjligheten för tillverkaren att slippa ansvar att hanförutsett och päpekat/varnat för alla risker som kan vara förknippade medprodukten .