prop · GE0398 · 1990-12-31 00:00:00 — har till uppgift att medla i hyres- och bostadsrättstvister och attvara skiljenämnd i sådana tvister (4 § nämndlagen). prövar vidarehyrestvister enligt bestämmelserna om hyra i 12 kap. JB, tvister enligthyresförhandlingslagen (1978:304) och enligt bostadsrättslagen (1971:479) ochfrågor enligt vissa andra lagar. Tvister som en hyresnämnd kan pröva enligt 12kap. JB avser bl.a. överlåtelse av hyresrätt, upplåtelse av lägenhet i andrahand, föriängning av hyresavtal och hyresvillkor. Hyresnämndenbestår normalt av en lagfaren ordförande och två intresseledamöter. Avintresseledamöterna skall den ene vara väl förtrogen med förvaltning avhyresfastighet eller, när ärendet rör bostadsrättsfastighet, med förvaltning avsådan fastighet och den andre vara väl förtrogen med bostadshyresgästers resp.bostadsrättsinnehavares förhållanden eller, när ärendet rör annan lägenhet änbostadslägenhet, med näringsidkande hyresgästers förhållanden. En ledamotskall vara myndig svensk medborgare och får inte ha fyllt . Hyresnämndenfår anlita expert att biträda nämnden, om ärendets beskaffenhet eller annatsärskilt skäl föranleder det (5 § nämndlagen). liksom intresseledamöterna förordnas av regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer (). Intresseledamöternaförordnas efter förslag av de på hyres- och bostadsmarknaden verksammariksorganisationerna av fastighetsägare, hyresgäster, bostadsrättshavare ochnäringsidkare. De riksorganisationer som kommer i fråga är sådana som medhänsyn till medlemsantal, verksamhet och övriga omständigheter kan anses välföreträda den intressegrupp det är fråga om (6 § nämndlagen). Intresseledamöternaoch ersättarna för dessa förordnas för av . 1992har de förordnats efter förslag av , (), , och Småföretagens . Förfarandeti hyrestvister är som huvudregel muntligt. Nämnden skall klarlägga tvistefrågorna och försöka förlika parterna. Den skall verka för att utredningen i ärendet får den inriktning och omfattning som är lämplig med hänsyn till ärendets beskaffenhet och se till att inte onödig utredning dras in i processen. Nämnden kan besiktiga den fastighet som ärendet rör. Den får hålla förhör med vittne eller sakkunnig under ed och förhör med part under sanningsförsäkran. För sådant förhör gäller bestämmelserna i (RB) i tillämpliga delar. Om förlikning inte träffas, skall ., nämndeni vissa fall avgöra tvisten. I övriga fall avskriver nämnden Prop.1990/91:98 ärendet. Nämndens beslut skall motiveras, om det behövs. RBsregler om omröstning, offentlighet och ordning vid domstol liksom reglerna omjäv mot domare är uttryckligen tillämpliga på förfarandet i nämnden (20, 27 och28 §§ nämndlagen). Nämnden tillämpar analogt även vissa andra av RBsförfaranderegler. Liksomnär det gäller hyresnämnd skall det finnas en arrendenämnd i varje län.Regeringen kan bestämma att annat område än län skall utgöra verksamhetsområdeför arrendenämnd (8 kap. 29 § JB). I övrigt regleras arrendenämndernasverksamhet av bestämmelserna i nämndlagen. har till uppgift att medla i arrendetvister. Nämnden skall vidarepröva olika tvister med anknytning till arrende, bl. a. frågor om förlängningav arrendeavtal vid jordbraks-, bostads- eller fiskearrende eller om villkorför en sådan föriängning. Vidare prövar arrendenämnden frågor om godkännande avförbehåll eller annat avtalsvillkor angående exempelvis avstående frånbesittningsskydd vid jordbruksarrende, överlåtelse av arrenderätten vidbostadsarrende och återtagande av arrendestället vidanläggningsarrende. Nämnden kan också vara skiljenämnd i arrendetvister (1 §nämndlagen). Arrendenämndenbestår normalt av en lagfaren ordförande och två intresseledamöter. Av desenare ledamöterna skall den ene såsom ägare av jordbraksfastighet eller påliknande sätt ha förvärvat erfarenhet av arrendeförhållanden och den andrevara jordbruksarrendator eller, när ett ärende gäller bostadsarrende, bostadsarrendator.En ledamot skall vara myndig svensk medborgare och får inte ha fyllt (2§ nämndlagen). Ledamöternai arrendenämnderna förordnas av regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer (). Intresseledamötema förordnas efter förslag avsådana riksorganisationer av jordägare eller arrendatorer som med hänsyn tillmedlemsantal, verksamhet och övriga omständigheter kan anses väl företräda den intressegmppsom det är fråga om (3 § nämndlagen). Intresseledamöternaoch ersättaraa för dessa förordnas för av . harde förordnats efter förslag av , och . Förfarandeti arrendetvister överensstämmer i allt väsentligt med vad som gällerbeträffande förfarandet i hyrestvister. RBs regler om omröstning,offentlighet, jäv m.m. gäller uttryckligen också för arrendenämnd. Överprövningav arrendenämnderaas avgöranden sker inom ramen för det ordinäratvistemålsförfarandet vid allmän domstol (fastighetsdomstol, hovrätt och högstadomstolen). Reglerom bostadsdomstolen finns i lagen (1974:1082) om bostadsdomstol.Bostadsdomstolen är överinstans till hyresnämnderna. Flertalet av hyresnämndernasbeslut kan överklagas till bostadsdomstolen, dock inte vissa tillståndsfrågor m.m.(12 kap. 70 § JB). Mot bostadsdomstolens beslut får talan inte föras. Bostadsdomstolenbestår av minst tre ledamöter som är lagkunniga och erfarna i domarvärv(lagfarna ledamöter), en ledamot med teknisk utbildning och erfarenhet avvärderings- och byggnadsteknik (teknisk ledamot) samt högst tolv ledamöter medsärskild sakkunskap om förhållandena på bostadsmarknaden (intresseledamöter).Samtliga ledamöter förordnas av regeringen. Lagfarenledamot och teknisk ledamot får inte förordnas bland personer som kan ansesföreträda fastighetsägares, hyresgästers eller bostadsrättsinnehavares intressen(5 6 §§). Intresseledamöterna förordnas, i likhet med vad som gäller förhyresnämnderna, efter förslag av hyres- och bostadsmarknadensriksorganisationer (7 §). För ledamot gäller bl. a. att han eller hon skallvara svensk medborgare och ha avlagt domared (8 §). Intresseledamötemai bostadsdomstolen förordnas för av . För perioden den 1 juli 1990den har följande riksorganisationer föreslagit deintresseledamöter som av regeringen har förordnats till uppdraget. två ordinarie intresseledamöter och fyra ersättare fördessa som skall vara förtrogna med förvaltning av hyresfastighet som tillhörenskild en ordinarie intresseledamot och tre ersättare fördenne som skall vara förtrogna med förvaltning av hyresfastighet som tillhörannan än enskild (t. ex. allmännyttigt bostadsföretag) och två ordinarie intresseledamöter och två ersättareför dessa som skall vara förtrogna med förvaltning av bostadsrättsfastighet SverigesBostadsrättsföreningars () en ersättare förnyssnämnda två intresseledamöter förtrogna med förvaltning av bostadsrättsfastighet två ordinarie intresseledamöter och fem ersättare för dessa somskall vara förtrogna med bostadshyresgästers förhållanden, och vidare tvåordinarie intresseledamöter och en ersättare för dessa, som skall varaförtrogna med bostadsrättshavares förhållanden , och Småföretagens tvåordinarie intresseledamöter och två ersättare för dessa som skall vara förtrognamed näringsidkande hyresgästers förhållanden Bostadsdomstolenär domför med sju ledamöter. Den är även domför Prop. 1990/91:98 med fyraledamöter, om inte någon av dem påkallar att målet skall prövas av sjuledamöter (12 § bostadsdomstolslagen). Omdomstolen sammanträder med sju ledamöter, skall tre av dem vara lagfarna ochfyra vara intresseledamöter. Av intresseledamöterna skall två vara välförtrogna med förvaltning av hyresfastighet eller, när målet rör bostadsrättsfastighet,med förvaltning av sådan fastighet. De båda andra skall vara väl förtrogna medbostadshyresgästers resp. bostadsrättshavares förhållanden eller, när måletgäller lägenhet som hyrs för förvärvsverksamhet, med näringsidkande hyresgästersförhållanden. Rör målet hyresfastighet som tillhör enskild, skall de tvåförstnämnda ledamöterna vara väl förtrogna företrädesvis med förvaltning avsådan fastighet. Rör målet annan hyresfastighet, skall dessa ledamöter vara välförtrogna företrädesvis med förvaltning av hyresfastighet som tillhör annan änenskild (13 §). Sammanträderdomstolen med fyra ledamöter, skall två vara lagfarna och två varaintresseledamöter. Av intresseledamöterna skall den ene företräda fastighetsägarintressenoch den andre hyresgästers eller bostadsrättshavares intressen, varvid deregler som nämndes beträffande sammansättning med sju ledamöter gäller (14§). 1 stället för en lagfaren ledamot kan en teknisk ledamot delta, om måletsbeskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det. Deallmänna bestämmelserna i om domstol gäller för bostadsdomstolen i den månannat inte följer av lagen om bostadsdomstol eller annan författning.Förfarandet i bostadsdomstolen är i stort sett utformat efter vad som gällerenligt RB i fråga om förfarandet i besvärsmål i hovrätt (17 §). Muntlig förhandling får dock hållas bl.a. beträffande viss frågaeller målet i dess helhet, om det kan antas vara till fördel för utredningen(20 §). Bestämmelsernai 4 kap. RB om jäv mot domare gäller för ledamot i bostadsdomstolen (10 §). Bestämmelserom arbetsdomstolen finns i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister (arbetstvistlagen). Arbetsdomstolendömer främst i arbetstvister (I kap. 1 §). Under detta begrepp faller de flestarättsliga tvister som avser förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare.Tvister mellan arbetsgivare och arbetstagare utan anknytning tillanställningsförhållandet faller utanför begreppet liksom tvister mellan enarbetstagare eller arbetsgivare och dennes fackliga organisation. Vissaspeciella typer av tvister med anknytning till anställningsförhållanden äruttryckligen undantagna från lagens tillämpningsområde (1 kap. 2§). I flertalet arbetstvisterdömer arbetsdomstolen sorn första och enda instans (2 kap. 1 §). I vissa situationer skall dock arbetstvister tas upp av tingsrätt i första instans (2 kap. 2 §). Gränsdragningen mellan de mål som 16 skall tas upp avarbetsdomstolen och de mål som skall tas upp av tingsrätt Prop. 1990/91:98 ärganska komplicerad. Avgörande för arbetsdomstolens behörighet som förstadomstol är dels partsställningen i målet, dvs. vem som väcker talan, delsvilket slag av tvist det är fråga om. Grundtanken är att arbetsdomstolen somförsta domstol skall pröva tvist där talan har väckts av en organisation elleren arbetsgivare som själv har slutit kollektivavtal, om tvisten gällerkollektivavtalet eller kollektivavtalsreglerade förhållanden. Dearbetstvister som i första instans tas upp av tingsrätt är framför allt mål dären oorganiserad arbetstagare för talan mot sin arbetsgivare eller där enorganiserad arbetstagare driver en tvist mot sin arbetsgivare utan stöd av sinfackliga organisation. 1 dessa fall är arbetsdomstolen överrätt ochtingsrättens avgörande kan således överklagas till arbetsdomstolen för slutligprövning (2 kap. 3 §). Arbetsdomstolenhar tre kategorier av ledamöter; ämbetsmannaledamö-ter, arbetsgivarledamöteroch arbetstagarledamöter. Det totala antalet ledamöter är 23,vilka fördelar sig på tre ordförande, fyra vice ordförande, tre andra ämbetsmannaledamöteroch 13 ledamöter från arbetsmarknadens organisationer (3 kap. I §). Ledamöternaoch ersättarna för dessa förordnas av regeringen för av . Ordförandena,vice ordförandena och de övriga ämbetsmannaledamö-terna utses bland personersom inte kan anses företräda arbetsgivar- eller arbetstagarintressen.Ordförandena och vice ordförandena skall vara lagkunniga med domarerfarenhet.De övriga ämbetsmannaledamöterna skall ha särskild insikt i förhållandena påarbetsmarknaden (3 kap. 2 §). Huvudregelnär att arbetsdomstolen sammanträder med en ordförande och sex andra ledamöter iden s. k. större sammansättningen (3 kap: 6 §). I den större sammansättningenkan emellertid antalet ledamöter variera mellan fem och sju även om det ipraktiken är sju ledamöter som deltar. Av ledamöterna måstealltid en vara ordförande och minst en representera arbetsgivar- resp.arbetstagarsidan. Inte fler än tre får vara ämbetsmannaledamöter och inte flerän fyra får vara ledamöter på arbetsgivar- och arbetstagarsidan. Beträffandesistnämnda ledamöter gäller också kravet att lika många måste närvara förvardera sidan. 1den mindre sammansättningen är arbetsdomstolen domför med en ordförande och enledamot för vardera arbetsgivar- och arbetstagarsidan (3 kap. 6 §). Den mindresammansättningen används framför allt i mål som saknar betydelse för ledning avrättstillämpningen och som även i övrigt är av enklare beskaffenhet. Dennärmare sammansättningen av arbetsgivar- och arbetstagarledamö ter i ett enskilt mål är beroende av vilken typ av tvist det är som skall prövas (se 5 och 6 §§ förordningen [1988:1137] med instruktion för arbets domstolen). I mål av mera allmän och principiell betydelse, t. ex. i fråga om tillämpning av allmän arbetsrättslig lagstiftning, dömer arbetsdomsto len i s.k. allmän sammansättning. I denna ingår en SAF-ledamot, en offentlig arbetsgivariedamot, en LO-ledamot och en TCO-ledamot. 1 mål som huvudsakligen har betydelse endast för visst förhandlingsområde används s. k. särskild sammansättning med två arbetsgivarledamöter och två arbetstagarledamöter från förhandlingsområdet i fråga. 2 1990/91. domstolenmed bara en ledamot på vardera arbetsgivar- och arbetstagarsi- Prop.1990/91:98 dan, skall dessa ledamöter alltid hämtas från det aktuellaförhandlingsområdet. Rättegångeni arbetsdomstolen regleras av bestämmelser i arbetstvistlagen. Denna regleringär emellertid inte uttömmande utan kompletteras av de regler som gäller enligt RBeller annan författning om rättegången i dispositiva tvistemål, i den mån dessaregler inte strider mot de särskilda bestämmelseraa i arbetstvistlagen (5 kap.3 §). I mål där arbetsdomstolen är första och enda domstol tillämpas RBsbestämmelser om rättegången i tingsrätt beträffande själva förfarandet. När detgäller rättegångsförfarandet i arbetsdomstolen som fullföljdsinstans tillämpasi allt väsentligt de bestämmelser i som gäller rättegången i hovrätt idispositiva tvistemål. Gmndläggandebestämmelser om försäkringsöverdomstolen finns i lagen (1978:28) om försäkringsdomstolar.Försäkringsöverdomstolen är högsta instans för hela landet i mål som fullföljsdit från försäkringsrätt eller från (1 §). Försäkringsöverdomstolenavgör mål rörande socialförsäkring. Målen gäller främst sjukförsäkringen,föräldraförsäkringen, den allmänna pensioneringen, arbetsskadeförsäkringen ocharbetslöshetsförsäkringen. 1försäkringsöverdomstolen finns en president och minst åtta andraförsäkringsdomare samt minst åtta andra ledamöter. Presidenten och försäkringsdomarna,som skall vara lagfarna, utnämns av regeringen (2 §). Deicke lagfarna ledamöterna och ersättarna för dessa förordnas av regeringen i sänder. Sådana ledamöter och ersättare skall ha särskild erfarenhet avarbetsförhållanden eller eljest ha kunskaper av särskilt värde för domstolen(2 §). Till skillnad mot vad som gäller t. ex. för arbetsdomstolen ellerbostadsdomstolen finns enligt lagen om försäkrings-domstolar inte någonuttrycklig rätt för någon organisation att lämna förslag i fråga om vilkaledamöter som skall förordnas. I praktiken har det emellertid utbildats enordning som överensstämmer med vad som tillämpas när intresseledamöterförordnas vid andra specialdomstolar. Regeringen inhämtar regelmässigt förslagav organisationerna på arbetsmarknaden när ledamöterna i försäkringsöverdomstolenskall förordnas. De icke lagfarna ledamöter och ersättare som har förordnatsför perioden 1992 har föreslagits bl. a. av LO, TCO, SAF ocharbetsgivarorganisationerna på den offentliga sektorn. Försäkringsöverdomstolenär normalt domför med fem ledamöter. Av dessa skall tre vara lagfarna (3 §). Försäkringsöverdomstolenär till skillnad från bostadsdomstolen och arbetsdomstolen en förvaltningsdomstol. Förfarandet i domstolen regleras av förvaltningsprocesslagen (1971:291). 1 de mål som handläggs vid dom stolen och som inte avser arbetslöshetsersättning är alltid part som företrädare för det allmänna. Förfarandet i domstolen är i 18 Undantagsvis förekommer muntliga förhandlingar. Domstolenskall självmant se till att målen blir så utredda som dess I fråga om jäv för ledamot av rätten i mål som handläggsenligt förvaltningsprocesslagen hänvisas i den lagen uttryckligen tillbestämmelserna i 4 kap. RB om jäv mot domare vid allmän domstol (41 §). har enligt förordningen (1980:872) med instmktion förnämnden bl.a. till uppgift att pröva tvister mellan konsumenter ochnäringsidkare rörande varor, tjänster eller andra nyttigheter som näringsidkarehar tillhandahållit i sin yrkesmässiga verksamhet och som är avseddahuvudsakligen för konsumentens enskilda bmk (konsumenttvister). Åtskilligasådana tvister har dock undantagits från nämndens prövning. Nämndenskiljer sig från de tidigare behandlade domstolarna och nämnderna bl. a.därigenom att dess beslut inte är verkställbara utan endast har formen av enrekommendation till parterna om hur tvisten bör lösas. Flera viktiganäringslivsorganisationer har emellertid gjort direkta åtaganden att derasmedlemmar skall följa nämndens rekommendationer. Nämnden,som är uppdelad på avdelningar för olika sakområden, består av en ordförande,en vice ordförande samt avdelningsordförande och övriga ledamöter till detantal som regeringen bestämmer. För de sistnämnda ledamöterna skall det finnasen eller flera ersättare. Nämndens ledamöter förordnas av regeringen eller avnämnden. Ordföranden, vice ordföranden och avdelningsordförandena skall varalagkunniga och ha domarerfarenhet. De övriga ledamöterna skall vara företrädareför företagarintressen och konsumentintressen. Bland de organisationer som ärföreträdda i nämnden finns bl.a. , ,LO och TCO. Enavdelning inom nämnden är normalt beslutför med en ordförande och fyra andraledamöter. Av de ledamöter som företräder företagarintressen ochkonsumentintressen skall lika många delta för vardera sidan. Marknadsdomstolensverksamhet regleras i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m. m. Domstolen ärförsta och enda instans i ärenden enligt konkurrenslagen (1982:729),marknadsföringslagen (1975:1418), lagen (1971:112) om avtalsvillkor ikonsumentförhållanden och lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellannäringsidkare (1 §). Marknadsdomstolenbestår av tolv ordinarie ledamöter, nämligen en ordförande, en vice ordförande samt tio andra ledamöter (3 §). Fyra av dessa är s. k. särskilda ledamöter med insikt bl.a. i näringslivets förhållan den och konsumentfrågor, tre för ärenden om konkurrensbegränsning och 19 ärenden om avtalsvillkormellan näringsidkare och en för ärenden om Prop. marknadsföring och ärendenom avtalsvillkor i konsumentförhållanden (4 §). De övriga sexledamöterna är intresseledamöter. Tre av dessa utses bland företrädare förföretagarintressen och tre utses bland företrädare för konsument- och löntagarintressen(5 §). Ordföranden, vice ordföranden och de särskildaledamöterna får däremot inte utses bland personer som kan anses företräda någonintressekategori. utses (6 §). Avde sex ordinarie intresseledamöterna föreslår ,och var sinrepresentant. De tre representanter som företräder konsument- och löntagarintressenutses efter förslag av LO, TCO och . När det gällerersättarna för de ordinarie intresseledamöterna lämnas förslag även av andraorganisationer, såsom och /SR. Marknadsdomstolenär beslutsför när ordföranden och fyra andra ledamöter är närvarande (9 §). Iett beslut skall lika antal ledamöter som företräder företagarintressen samtkonsument- och löntagarintressen delta. Reglerom talerätt, dvs. vem som har rätt att föra talan inför ,finns upptagna i de materiella marknadsrättsliga lagama (se t.ex. 10§marknadsföringslagen). I första hand är det ()och konsumentombudsmannen (KO) som enligt dessa bestämmelser har rätt attansöka om ingripande vid domstolen. KO beslutar att inte göra någonansökan, kan en sådan i stället göras av en sammanslutning av konsumenter,löntagare eller näringsidkare. 1vissa fall kan en enskild näringsidkare subsidiärt i förhållande till NO ellerKO ha rätt att väcka talan vid domstolen, bl. a. vad gäller ärenden om konkurrensbegränsning.Talerätten i avtalsvillkorslagen mellan näringsidkare har dock inte någrabegränsningar i förhållande till den enskilde; en enskild näringsidkare harenligt den lagen samma rätt som en sammanslutning av näringsidkare att föratalan. Som framhålls i motiven till lagstiftningen (se prop. 1983/84:92 s. 22 f)utövas den enskildes talerätt i praktiken främst när den organisation som näringsidkarentillhör har vägrat att föra talan eller när näringsidkaren är oorganiserad.Enskilda konsumenter har inte någon talerätt i . 2.1.4Garantierna för opartisk domstolshandläggning i svensk lag och praxis Sverigeär i enlighet med vad jag har redogjort för i det föregående förpliktat enligteuropakonventionen att se till att de svenska domstolarna uppfyllerkonventionens krav på oavhängighet och opartiskhet. Någon närmare analys av hursvensk rätt uppfyllde konventionens krav i detta hänseende gjordes inte närSverige anslöt sig till konventionen (se avsnitt 2.1.1). De grandlägganderegler i svensk rätt som är ägnade att tillgodose detta krav är vissa bestämmelseri regeringsformen (RF) och i RB. 1990/91:98 regler kompletterasav bestämmelser i olika specialförfattningar som gäller för de särskildadomstolarna och nämnderna. i RF som syftar till att garantera objektivitet ochsjälvständighet i rättstillämpande organs och enskilda befattningshavaresverksamhet är t. ex. regeln om att ingen myndighet, ej heller , fårbestämma hur en domstol skall döma eller tillämpa en rättsregel i ett enskiltfall (11 kap. 2 §). Hit hör också bl. a. föreskriftema om att vissa funktionerskall utövas av ordinarie domare (kap. 1 §), att domstolarnas uppgifter,organisation och förfarande i väsentliga delar skall regleras i lag (11 kap. 4§)och att domare skall åtnjuta skydd mot godtyckligt skiljande från tjänsten m.m.(11 kap. 5 §). Domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra som fullgöruppgifter inom den offentliga förvaltningen skall vidare i sin verksamhetbeakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 §). IRB kompletteras dessa regler med bestämmelser som är avsedda att närmare gegarantier för domstolarnas oberoende och opartiskhet (se 4 5 kap.). Av särskihintresse är reglerna om jäv i 4 kap. 13 §. I den paragrafen anges i nio punkterolika situationer där en domare skall anses jävig att handlägga mål. Några avpunkterna avser sådana situationer där domaren kan antas vara intresserad avutgången i målet på grund av sitt förhållande till själva saken eller till denena parten. Ett viktigt fall är när det föreligger ett motpartsförhållandemellan domaren och den ena parten i en annan rättegång eller i ett ärende vidt. ex. en förvaltningsmyndighet. Domaren är i en sådan situation förhindrad atthandlägga målet på grand av jäv. Uppräkningen av olika jävssituationer avslutasmed en generalklausul i den nionde punkten. Enligt den är en domare jävig atthandlägga mål om det, utöver vad som angetts tidigare i paragrafen, föreliggernågon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till domarensopartiskhet i målet. Deregler i RF och RB som jag nu angett gäller i princip även för specialdomstolarnaoch de särskilda nämnderna. Som framgår av avsnitt 2.1.3 hänvisas ofta genomsärskilda bestämmelser i specialförfatlningarna till RBs reglerom offentlighetoch jäv liksom till förfarandereglerna i RB. Från bestämmelsema i 11 kap. 1 §tredje stycket RF om att det vid domstol skall finnas ordinarie domare har dockgjorts undantag såvitt gäller bostadsdomstolen, arbetsdomstolen ochmarknadsdomstolen. Ordförandena i dessa domstolar förordnas ;ordförandena i bostadsdomstolen och arbetsdomstolen och ordförandeni . Påbostadsområdet förekommer intresseledamöter i bostadsdomstolen och i hyres- ocharrendenämndema. I likhet med vad som gäller på andra områden skall dessaledamöter inte uppfattas som intresseledamöter i ordets egentliga betydelse,dvs. som företrädare för endera partens intressen.