prop · GE0332 · 1990-12-31 00:00:00 — Överklagande får inteske av hovrätts dom i fråga om förlängning av avtal om jakträttsupplåtelse,fastställande av villkor i samband med sådan förlängning, förlängning elleröverlåtelse av arrendeavtal, uppskov med avträde, fastställande avarrendevillkor i sådana fall eller bestämmande av flyttningsersättning. Förvissa processuella beslut av arrendenämnd, t.ex. avvisande av ansökan ochutdömande av vite, gäller särskilda regler. Mot dessa beslut får besvär anförashos fastighetsdomstol. Mot fastighetsdomstols beslut får talan i vissa fallföras hos hovrätt. Även arrendenämnds beslut enligt lagen (1985:658) om arrendatorersrätt atl förvärva arrendestället överklagas hos fastighetsdomstolen genombesvär. Fastighetsdomstolens beslut i dessa mål får inte överklagas. 2.2 Avspecialisering av vissa fastighetsmål Mitt förslag: Demål om hyra och bostadsrätt som tas upp av fastighetsdomstol som första instansskall i stället handläggas av tingsrätterna och i samma sammansättning som ivanliga tvistemål. Promemorians förslagöverensstämmer med mitt. Dessutom föreslås i promemorian att mål om enliglbostadsförvaltningslagen (1977:792) flyttas över till tingsrätterna. Remissinstanserna ärövervägande positiva både till att de nu aktuella målen flyttas tilltingsrätterna och till att vanliga regler för rättens sammansättning i tvistemålskall gälla även för dem. Från ett par håll har dock framförts alternativalösningar på nuvarande problem. Skälen för mitt förslag:Den kompetensfördelning som råder mellan fastighetsdomstol och tingsrätthar vållat en del problem av främst processuell art. Problemengäller framför allt tolkningen av begreppet Prop. 1990/91:32 hyrestvist ochde bristande möjligheterna att handlägga sådana tvister gemensamt med vanligatvistemål där förlikning om saken är tillålen, s. k. disposiliva tvistemål. Fastighetsdomstolarnaskall enligt en föreskrift i 12 kap. 71 § JB ta upp vissa hyrestvister. Någonentydig definition av vilka tvister som omfattas finns emellertid inte, vilkelhar lett tiff att tvister med anknytning till ett hyresförhållande ibland harbedömts som faslighetsmål och ibland som allmänna tvistemål. Om en tingsrätthar tagit upp en tvist som rätteligen borde ha tagits upp av enfastighetsdomstol, måste den högre rätt, som får målet till prövning, undanröjaden lägre rättens dom och antingen avvisa käromålet eller, på yrkande av part,hänvisa målet till behörig domstol. Detta är en följd av alt reglerna omrättens behörighet på detta område är obligatoriska (se 10 kap. 17 § förstastycket 1 och 19 § RB) och att fastighetsdomstolarna enligt etl avgörande avhögsta domstolen (se NJA 1979 s. 107) betraktas som särskilda domstolar i denmening som avses i dessa lagrum. Kompetensfördelningenmellan fastighetsdomstol och allmän domstol begränsar också möjligheterna attförena skilda mål mellan samma eller olika parter och att framställa molkravgenom genslämning eller kviti-ningsyrkande. Gemensamhandläggning (kumulation) av mål kan ofta vara motiverad. I många fall kan manuppnå alt processmalerial som har betydelse för prövning av olika frågor barabehöver läggas fram en gång. Det är också av stort värde att frågor som harsamband med varandra blir prövade i ett sammanhang. De tidigare nämndabehörighetsreglerna ger emellertid ingen möjlighet all förena ett vanligttvistemål vid en tingsrätt med ett mål som hör till fastighetsdomstol. Somexempel på fall där det är önskvärt att kunna handlägga olika mål gemensamt kannämnas all en hyresgäst i ett mål om krav på betalning av hyra invänder alt hanhar en motfordran som inle grundar sig på hyresförhållandet. Del kan ocksåinträffa att en hyresgäst yrkar nedsättning av hyran på grund av hinder ochmen i nyttjanderätten och att han i samband därmed även vill yrka ersättningför skada, t. ex. utebliven vinst eller merkostnader som han drabbats av på gmndav hindret. Detär för alt lösa de angivna problemen med kompelenskonflikter och med bristandemöjligheter till gemensam handläggning som det i promemorian föreslås all manutvidgar tingsrätternas kompelens till att omfatta även sådana hyresmål, somenligt gällande ordning handläggs av fastighetsdomstol som första instans. Förslaget har tillstyrktseller lämnats utan erinran av de flesta remissin stanserna. Från flera håll vitsordas all efrektiviietsvinster uppkommer om förslaget genomförs. Några har dock anfört att man föredrar andra lös ningar på problemen. och jordägareför bund har sålunda föreslagit att fastighetsdomstolarna helt avskaffas och att de mål, som enligt gällande ordning handläggs där, flyttas lill tingsrätterna. har stäfft sig kritiskt mol förslaget att överföra hyrestvislerna till tingsrätterna. Förbundet har anfört all arbetsläget vid 16 tingsrätternaär ansträngt och att handläggningstiderna är långa. 1990/91:32 restvislernaär, enligt förbundels uppfattning, av sådan karaktär att hyresnämnderna medbostadsdomstolen som överprövningsinslans är mest kompetenta att handläggadessa mål, som förfarandet i nämnderna är snabbt och enkelt.Förbundet har vidare anfört att en överföring av hyrestvislerna frånfastighetsdomstol till hyresnämnd även ur rättssäkerhetssynpunkt skulleinnebära en förbättring, eftersom dessa mål i fastighetsdomstolen huvudsakligenavgörs av ensamdomare, i många fall av tingsnolarier. Jagvill för egen del till en början slå fast atl jag delar den i promemorian framfördauppfattningen vilken fått ett brett stöd under remissbehandlingen - alt densärskilda kompetens som finns företrädd i fastighetsdomstolarna är av stortvärde för rättskipningen i många typer av mål. Jag tänker då framför allt påmål av sådan art som fastighelsbildningsmålen och expropriationsmålen. Som jaganförde i ett avslutat lagstiftningsärende (prop. 1989/90:71 s. 38 ff)är jag mot den bakgmnden inte beredd att förorda att man somrättegångsutredningen föreslog betänkande helt avskaffar fastighetsdomstolarna.De problem som i praktiken uppkommit med nuvarande kompetensfördelning mellanfastighetsdomstolar och tingsrätter motiverar inle heller en så långtgående reform. Enreform bör i stället, som anförs i promemorian, ta sikte på vad som kan kallasde enklare fastighetsmålen, i första hand mål om hyra och bostadsrätt. Dessamål utgör numerärt sett den största andelen av fastighetsdomstolarnasarbetsbörda, och det är i dessa fall som problemen med kompetenskonflikter ochbristande möjlighet lill kumulation i praktiken uppstår. Närdet gäller tanken på atl överflytta de nu nämnda målkategorierna till hyresnämnderna och bosladsdomstolen vill jag säga följande. De mål som det är fråga om rör till stor del anspråk på obetalda hyror eller avgifter och förverkande av nyttjanderätt till hyreslägenhet resp. bostadsrätt. And ra måltyper som förekommer är exempelvis skadeståndsanspråk mot hy resgästen enligt 12 kap. 24 § JB, nedsättning av hyra på grund av hinder och men i nyttjanderätten saml frågor huruvida avtal har ingåtts och om innehållet i ett ingånget avtal. Tvisterna rör alltså i stor utsträckning civilrältsliga områden som är välbekanta för domarna vid de allmänna domstolarna. Med den moderniserade processordning enligl RB som gäl ler finns heller ingen anledning att befara alt dessa mål inte skulle kunna handläggas väl så snabbt och effektivt i tingsrätterna som i hyresnämnderna. Visserligen handlägger hyresnämnderna tvister där motsvarande frågor kan förekomma. Jag tänker särskilt på frågor om brister i betalning av hyran eller störningar som kan leda till upplösning av ett hyresförhållande (jfr 12 kap. 46 § första stycket 2 JB). Jag anser dock att det med nuvarande materiella regler på området inte är påkallat att tvisterna överflyttas till hyresnämnderna och bostadsdomsto len. Någon anledning att nu införa medverkan av intresseledamöter i dessa mål kan jag inte heller se. Som jag tidigare anfört finns det dessutom ett processekonomiskt intresse att kunna handlägga dessa mål tillsammans 17 2 1990/91. 1 saml Nr 32 med andra civilrättsligatvister vid de allmänna domstolarna. De tvister Prop. 1990/91:32 som kan krävaett visst merarbete för de allmänna domstolarna är vissa mål om förverkande avhyresrätt eller bostadsrätt saml mål om nedsättning av hyra eller avgift på gmndav hinder och men i nyttjanderätten. Denna omständighet utgör dock, med hänsyn tillde efrektiviietsvinster som kan uppnås vid en gemensam handläggning ochintresset av atl föra ut målen på lokal nivå, inte tillräckliga skäl att avståfrån att flytta även dessa mål till de vanliga tingsrätterna. Mittförslag innnebär alltså atl det sker en omfördelning av mål inom domstolsorganisationen.Hyresnämndema berörs inte direkt av detta. Jag vill emellertid i sammanhangetfästa uppmärksamheten på att chefen för har uppdragit åten kommitté, hyreslags-kommitlé (Dir. 1989:44), att utreda bl.a.frågorom förverkande av hyresrätt. Kommittén skall enligt sina direktivundersöka om de nuvarande reglema om förverkande kan ersättas med regler somger större utrymme för en bedömning av omständigheterna i det enskilda falletså att avhys-ningar på grund av bagatellartade hyresskulder eller enstakaförsummelser skall kunna undvikas. Enligt vad jag har inhämtat kan kommitténdärvid komma att föreslå lösningar som innebär alt bl. a. frågor om förverkandeav hyresrätt skall prövas av hyresnämnderna. skaff haavslutat detta arbete före utgången av . Det kan alltså länkas att man iett senare skede, sedan kommittén har lagt fram sitt förslag och det har remissbehandlats,får anledning att på nytt överväga hur mål om förverkande av hyresrätt m.m. börhandläggas. Det förslag som jag nu lägger fram binder inle upp deställningstaganden som då kan bli nödvändiga. Enspeciell målgrupp bland hyrestvislerna har tilldragit sig uppmärksamhet från eltpar remissinstanser. Det gäller mål enligt 12 kap. 58 b § JB, d.v.s. mål omersättning till lokalhyresgäst när hyresavtalet jnte blir förlängt. Någon harifrågasatt om inle dessa mål borde ligga kvar i fastighetsdomstolarna medhänsyn lill atl det skulle föreligga ett behov av teknisk expertis. Denaktuella bestämmelsen i 12 kap. 58 b § JB ändrades . Ersättning lill hyresgästen bestäms numera som huvudregel efter en schablonmässig bedömning. Ersättning skall utgå med ett belopp som motsvarar en årshyra för lokalen, dock högst med ett belopp motsvarande fyra basbelopp. Om hyresgästen har orsakats en förlust, som inte läcks av den nämnda ersättningen, har han rätt till ytteriigare ersättning i skälig omfattning. Det stora flertalet tvister enligt denna bestämmelse torde vara av det slaget alt schablonersätlning skall utgå. I dessa fall finns det inget behov av medverkan av en teknisk ledamot. För det fallet att ersättning skall utgå utöver schablonen kan ersättningsfrågan naturligtvis bli besvär ligare all bedöma. Som har påpekat kan detta lösas genom atl domstolen i det enskilda fallet anlitar en sakkunnig. Något skäl atl behålla just dessa tvister i fastighetsdomstol finns därför inte. Enligl min mening finns inle heller tillräckliga skäl att som föreslagits från något håll under remissbehandlingen låta tekniska ledamöter ingå i tingsrätten i just dessa mål. Mot bakgmnd av dekompetenskonflikter som den nuvarande ordningen ger upphov till och med hänsyntill de tidsvinster och kostnadsbesparingar, som både parter och domstolar kangöra om möjlighet ges att handlägga hyres- och bostadsrättsmålen tillsammansmed vanliga tvistemål, föreslår jag att uppgiften alt handlägga dem överförsfrån fastighetsdomstolarna till tingsrätterna. När det gäffer förslagetatt hyresmålen i lingsrättema skall handläggas i samma sammansättning som andradispositiva tvistemål har och anfört att nämndemäns medverkan är av stort värde i dessa mål. En överflyttning av hyresmålentill lingsrättema syftar till att undanröja gränsdragningsproblemen mellan hyresmåloch andra mål samt möjliggöra en gemensam handläggning av dessa mål med andradispositiva tvistemål. En nödvändig förutsättning för att dessa fördelar skallkunna uppnås är givetvis att samma sammansätlningsregler gäller för hyresmålensom för de vanliga dispositiva tvistemålen. Även om medverkan av nämndemän ärav stort värde i många mål, skulle en regel om nämndemannamedver-kan i de målsom nu är aktuella medföra att fördelarna med reformen uteblev. Jag förordardärför alt det i promemorian framförda förslaget genomförs. Jag skall avslutningsvista upp frågan om handläggningen av mål om enligt bosladsförvallnlngslagen.I promemorian föreslogs att även dessa mål skulle överföras till lingsrättemaoch där handläggas enligt vanliga tvistemålsregler. Även om de flesta remissinstansemahar lämnat förslaget utan erinran, har det inte saknats kritiska röster. Dethar sålunda sagts alt del är vanligt att behov av teknisk expertis föreligger idessa mål. Något behov av att förena målen med vanliga tvistemål torde sällaneller aldrig föreligga. Fastighetsdomstolarna kommer under alla omständigheteräven fortsättningsvis att handlägga mål tillhörande samma rättsområde. Mol denbakgmnden talar enligt min mening övervägande skäl för all mål om enliglbostadsförvaltningslagen även i fortsättningen bör handläggas vidfastighetsdomstolarna. Min bedömning:Inga ändringar i fråga om instansordningen i arrendemål bör genomföras . Påsikt bör emeffertid arrendemål i första instans handläggas av arrendenämnderoch tingsrätter med fördelning efter samma principer som gäller påhyresrättens område. Avgörandena bör kunna överklagas till hovrätt. Promemorians förslag: Dearrendemål som enligt gällande ordning handläggs av fastighetsdomstolama somförsta instans skall i stället handläggas av de vanliga tingsrätterna.Fastighetsdomstolarnas uppgift att överpröva arrendenämndernas avgöranden övertasav bosladsdomstolen. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna är positiva lill att flytta arrendemålenfrån fastighetsdomstolarna tiff tingsrätterna. Hyres- och ar- Prop. 1990/91:32rendenämndema i , , och gör dock en delpåpekanden som jag återkommer till i det följande. När det gäller förslaget allgöra bostadsdomstolen till överprövningsinstans i arrendemål är remissutfalletmera splittrat. Skälenför min bedömning: På samma sätl som på hyresrättens område finns det iarrendemål behov av en relativt informell handläggning inför arrenderättsligexpertis. Sådan handläggning sker inför arrendenämnden i många fall.Andra arrendetvister handläggs av fastighetsdomstol som första instans. Tolkningenav begreppet arrendetvist har, på samma sätt som begreppet hyrestvist, vållat processuellaproblem. Vilka dessa problem är har jag redan redogjort för (se avsnitt 2.2).Även för arrendemålens del finns dessutom i vissa fall elt behov av gemensamhandläggning med ett disposi-tivi tvistemål. I promemorian föreslogs därför attockså arrendemålen skulle flyttas från fastighetsdomstolarna till de vanligatingsrätterna. Remissbehandlingen av promemorian visar emellertid att detfinns gmpper av mål, som handläggs av fastighetsdomstol i första instans,som med fördel i stället skulle kunna överföras till arrendenämnderna. Hyres-och arrendenämnderna i , , och har pekat på enrad målgmpper som har ett starkt samband med andra måltyper som handläggs avarrendenämnderna som första instans. Hit hör tvister om jordbruksarrendatorsrätt till nedsättning av arrendeavgiften, rätt till ersättning för skada ochrätt att säga upp avtalet enligt 9 kap. 17 § tredje slycket, 17 a § andra ochfjärde styckena och 18 § andra och femte styckena JB, ävensom jordägares rätt tillhöjning av arrendeavgiften enligt 9 kap. 22 § JB. Dessa tvister har ett närasamband med tvister om jordägares investeringsskyldighet enligt 9 kap. 17 a §och 18§ JB som prövas av arrendenämnd som första instans. Nämnderna har ocksåpåpekat att tvister om avräkning enligt 9 kap. 23 § och syneklander enligt 9kap. 28 § JB i betydande omfattning avgörs av arrendenämnderna på gmndav en skiljeklausul i de standardkontrakl som ofta förekommer i arrendeförhållanden. Detförefaller afftså mest rationellt att de angivna mållyperna flyttas från fastighetsdomstolarnatill arrendenämnderna. Mycket talar för att man efter en sådan överflyttningskulle kunna låta de kvarvarande arrendemålen handläggas av tingsrätt i vanligsammansättning på samma sätt som föreslås beträffande hyresmålen.Fastighetsdomstolarnas befattning med arrendemålen som första instans skulledärmed upphöra. Närdet gäller instansordningen i överklagade arrendemål är det som framhålls i promemorian av flera skäl mindre lyckat att som ha instanskedjan arrendenämnd-fastighetsdomstol-hovrätt-högsta domstolen. Antalet slutinstanser i åtskilliga arrendetvister, 24 fastighetsdomstolar, är för stort för att en önskvärd enheUighet i rättstillämpningen skall kunna åstadkommas. Instansordningen har också medfört att antalet arrendemål vid varje fastighetsdomstol har blivit för litet för att domarna skaff få en önskvärd vana vid handläggningen av dessa. Fullföljdsreglema är dessutom komplicerade och svåröverskådliga. Atl som föreslogs ipromemorian låta bostadsdomstolen bli överinstans i Prop. 1990/91:32 arrendemålär emellertid förenat med nackdelar. Flera av remissinstanserna har framhållitatt även om antalet överklagade mål inte är så stort - i promemorianuppskattades antalet till ca 50 mål - så är det fråga om handläggningsmässigtganska krävande mål. Sålunda föreligger det ofta, enligt remissinstanserna, ettstort behov av att i samband med huvudförhandlingen hålla syn eller besiktningav prövningsfastigheten, som dessutom ofta kan ligga avsides. Den föreslagnaordningen med en enda, för hela riket gemensam överinstans kan därför blionödigt resurskrävande. Ett par remissinstanser har även framhållit att enbegränsning till två instanser, varav den ena är ett utpräglat medlingsorganoch inle någon domstol, innebär en försämrad rättssäkerhet, särskilt med tankepå att bägge instanserna har övervägande lekmannainflytande och det är fråga omen komplicerad lagstiftning. Jaginstämmer i den kritik som har riktats mot förslaget att göra bosladsdomstolentill överprövningsinslans i arrendemål. Mycket talar i stället för att manlåter även de mål som prövats av arrendenämnd i första instans överklagas tillhovrätt och med möjlighet att låta de prejudikatvärda fallen fortsätta tiffhögsta domstolen. Man fär då en logiskt uppbyggd instanskedja för samtligaarrendemål, en instanskedja som dessutom bäst ansluter till vad som gäller i hyresmål. Ennackdel med att låta arrendenämndemas avgöranden överklagas direkt tiff hovrättkan vara att målen inte är tillräckligt väl förberedda för att passa en överrättsprövning.Detta kan dock säkert motverkas genom en stram processledning i arrendenämndemaoch genom att nämnderna lämnar mera utförliga motiveringar för sina beslut.Jag finner i detta fall inga principiella eller praktiska hinder mot attöverklagande sker direkt till hovrätten, om bara garantier tillskapas för attmålet är omsorgsfufft förberett och det beslut som skall överprövas innehålleren utförlig redovisning av de skäl som beslutet gmndar sig på. Frågan hurförbättringar i dessa avseenden skall åstadkommas måste emellertid belysasytterligare innan statsmakterna kan ta ställning. Övervägandenom nämndförfarandel är påkallade även av andra skäl. Det har nämligen sagtsfrån bostadsdomstolen att även hyresnämndemas verksamhet borde ses över frånden här synpunkten. Jagavser att föranstalta om en undersökning av vad som kan göras för atlstrama upp förfarandet i arrende- och hyresnämndema i enlighet med det sagda. Isamband därmed får också övervägas vilka särskilda problem som kan uppkomma, omman Överger systemet med klandertalan och i stället går över till ett renodlatöverklagandesystem. Ytterligare en uppgift blir atl undersöka vilka måltypersom mot bakgmnd av vad jag sagt bör flyttas från fastighetsdomstoltill arrendenämnd. Närden nu angivna undersökningen är färdig avser jag att återkomma till frågan ominstansordningen i arrendemål. 2.4 Endomarbehörigheti länsrätt i vissa mål enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser omvård av unga Mittförslag: Länsrätten skall vara domför med en lagfaren domare i mål omtillfälligt flyttningsförbud enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelserom vård av unga (LVU). Skälenför mitt förslag: LVU trädde i kraft (prop. 1989/90:28, SoU 15,rskr. 112) och ersatte då lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vårdav unga. Enligt 6 § LVU kan socialnämnden i likhet med vad som gällde ocksåenligt den gamla lagen besluta om omhändertagande, ett beslut somskall underställas länsrätten. Denna är därvid domför med en lagfaren domare,18 § tredje stycket 3 lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Enligt 27 § också befogenhet att besluta om tillfälligt flyttningsförbud.Detta institut har sin förebild i reglerna om omhändertagande. Ävenett beslut om tillfälligt flyttningsförbud skall sålunda underställaslänsrätten. Rättens prövning motsvarar den prövning som äger mm i fråga omomedelbart omhändertagande. Några särskilda regler om endomarbehörighet i dessamål har dock inte införts, vilket medför att länsrätten skall bestå av enlagfaren domare och tre nämndemän. Del har påtalats att kravet på nämndemannamedverkanorsakar praktiska problem på grund av målens brådskande natur. Med hänsynhärtill och till att det från saklig synpunkt inte kan anses påkallat attnämndemän regelmässigt deltar i mål om tillfälligt flyttningsförbud bör dessa måltas upp bland dem som enligt del nämnda lagrummet i lagen om allmännaförvaltningsdomstolar kan avgöras av en lagfaren domare ensam. Den1 infördes ett nytt andra stycke i 8§ rättshjälpslagen (1972:429; SFS1989:360). På grund av ett förbiseende ändrades inte 46 § rältshjälpslagen.1 sistnämnda paragraf sägs bland annat att som rådgivning inte skall ansesåtgärd i angelägenhet som omfattas av förordnande som meddelats med stöd av 8 §andra stycket. Denna hänvisning skall alltså numera rätteligen avse 8 § tredjestycket. Jag förordar att 46 § rättshjälpslagen ändras på det sättet. Underdel första halvåret1990ändrades lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar vid ett partillfällen. Genom en lagändring, som trädde i kraft (SFS1990:362), ändrades bl. a. i 20§ "länsskattemyndighet" till"skattemyndighet". I en senare ändring av 20 § (SFS 1990:451)förbisågs detta. Ordet "länsskattemyndighet" kom afftså att återinförasi lagtexten. Jag föreslår att detta rättas till. 3 Kostnadsfrågor Prop. Deförslag som jag nu lägger fram beträffande hyres- och bostadsrättstvisternainnebär alt en stor del av fastighetsdomslolsmålen överförs till de vanligatingsrätterna. Eftersom jag inte lägger fram något förslag beträffandearrendemålen kan dock inte, som anfördes i promemorian, fastighetsdomstolarna vidEskilstuna, och tingsrätter undvaras. Mitt förslag får därföringa konsekvenser för fastighetsdomstolarnas organisation i sig. Däremot börden effektivisering av målhanle-ringen, som blir en följd av att flera mållyperi fortsättningen kan handläggas gemensamt, vara koslnadsbesparande.Även den omständigheten alt målen förs ul på lokal nivå bör innebära attkostnaderna för parternas rättshjälp minskar. Det är dock svårt all på sakensnuvarande ståndpunkt närmare ange storleken på dessa besparingar. 4 Ikraftträdande m. m. Jagföreslår atl de lagändringar som jag nu har förordat träder i kraft den 1 januari1991. Övergångsbestämmelserna bör utformas så att äldre föreskrifterfortfarande skall gälla i mål där talan väckts vid fastighetsdomstol före ikraftträdandet,i mål som efter återvinning överlämnats till faslig-hetsdomstol föreikraftträdandet samt i mål som enligl lagsökningslagen hänskjulits tillrättegång vid fastighetsdomstol före ikraftträdandet. Detta innebär atl om enfastighetsdomstol på grund av de hittillsvarande reglerna har tagit befattningmed etl mål om hyra eller bostadsrätt, antingen genom atl det stämts in direkt tillfastighetsdomstolen eller genom att det överlämnats dit på grund av en ansökanom återvinning eller ett hänskju-lande enligt lagsökningslagen, så ärfastighetsdomstolen även i fortsättningen behörig att handlägga målet.