prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Bla kommer antalet regresskrav från egendomsförsäkringen motproduktansvarsförsäkringen att öka; här kan pekas på bl a vatten- ochbrandskador, som ofta slutligen belastar egendomsförsäkringen pä grundav svårigheter all bevisa vårdslöshet hos den som orsakat skadan. Detta innebäri och för sig bara en omfördelning av försäkringskostnaderna men även borisettfrån sådana effekter måste man räkna med all antalet skadefall kommer all ökaredan på grund av införandel av det strikta ansvaret. Konsekvensernaav ansvaret för ulvecklingsskador är naturligtvis svårbedömda. Förbundet harinte anledning att justera de mycket preliminära bedömningar som refereras på s230 i promemorian. De var dock bara uppskattningar. Sannolikt får man räkna medsuccessiva justeringar. Av betydelse i sammanhanget är emellertid hur ålerförsäkringsmarknadenreagerar. Om det i införs en lagstiftning som skiljer sig märkbart frånvad som gäller i omvärlden, är det en faktor som på en gäng kan leda till höjdaåterförsäkringspremier. Del sist sagda gäller i hög grad också om ett ansvarför ulvecklingsskador förenas med en sä lång preskriptionstid som . Förbundet vill särskiltunderstryka del som sägs på s 229 f i prome- Prop. 1990/91:197 . En nylag kommer med all säkerhet att höja medvetenheten hos de skadelidande och ledatill ett påtagligt ökat antal skadeanmälningar. Detta fär också antas vara enav avsikterna med förslaget. Även till den del anmälningarna inte resulterar inågon ersättning kommer det emellertid att uppkomma utredningskostnader ochprocesskostnader, vilka ocksä mäste finansieras. Här kan erinras om det ökadeantalet tvister som uppstod då reglerna om ansvaret för fel i fast egendominfördes i jordabalken. Lagstiftningensinternationella effekter kommer ocksä att medföra ökade kostnader. Det gäller isynnerhet om ansvaret enligt den svenska lagen blir märkbart strängare mot denersättningsskyldige än motsvarande ansvar utomlands (mera om dessa effekter inästa avsnitt). Det måste vidare beaktas att personskador som uppkommerutomlands kan bli väsentligt dyrare än svenska personskador; detta förklaras avatl möjligheten till avräkning av socialförsäkringsförmåner har mindrebetydelse vid utländska skador (se 5 kap. 3 § skadeståndslagen). Delnu sagda innebär alt man med de regler som föreslås åtminstone har atlräkna med betydande premiehöjningar. Ipunkt 3.12.3 talas det om "statens och kommunens kostnader".Förbundets erfarenheter visar att kommunerna med sina politiska och juridisktstarka krafter ofta tolkar småhusägarnas berättigade skadeståndskrav mycketrestriktivt. Det kan gälla intrång, vatten- och elledningsskador och/ellerskador av produkter med mindre god kvalité etc. Förbundet finner det angelägetatt den föreslagna produktskadelagen mera tydligt anger "detallmännas" ansvar härvidlag. Detär emellertid uppenbart att en sådan lagstiftning ändå kommer att kostnadsmässigtbelasta konsumentledet genom högre priser för att täcka kostnaderna för detökade försäkringsskydd, som en lagstiftning naturligen kommer att kräva. Motdenna bakgrund och det faktum alt EG-direklivet frän 1985 om produktansvarbegränsar den yttersta preskriptionstiden för personskador till motpromemorians vill HSB ifrågasätta om inte med promemorieförslagel idenna del onödiga kostnadsfördyringar kan bli följden. HSB vill därför förordaatt den yttersta preskriptionstiden för personskador sätts till utom vidläkemedelsskador, då längre preskriptionstid kan vara motiverad. Till stöd fören sådan begränsning mä ocksä framhällas att enligt vad HSB erfarit tveksamhetråder om möjligheterna att överhuvudlaget i eller utomlands kunnaerhålla försäkring för en så lång ansvarstid. Iövrigt finnervi det angeläget au Produktskadelagen kompletteras med en lag omobligatorisk produktskadeförsäkring. Detta sä atl den skade- lidande hälles skadeslös,i den händelse producenten saknar medel för att Prop. 1990/91:197 ersätta enskada. Vidhearingen klagade industrirepresentanter över de stora försäkringskostnader,som skulle bli följden av den nya lagstiftningen. Det framkom att man f nbetalar ca 100 miljoner i årliga för produktskadeförsäkringar.Försäkringsbolagens representanter nämnde, alt man räknar med att premiernakommer att höjas med när en produktskadelag med strikt ansvarinförs. M a o skulle den nya produktlagslifi-ningen för hela industrin ledatill en bagatellartad merkostnad på ca 35 miljoner. Inom EG har produktskadelagenlett till att konsumentpriserna stigit med . Bestämmelsenanger att endast den som satt produkten i omlopp efter lagens ikraftträdandekan hällas ansvarig. Verket anser att det kan finnas viss risk att vissaprodukter, i synnerhet massproducerade, kan vara svåra att hänföra till tidenföre eller efter ikraftträdandet. Produkten bör i sädant fall hänföras tilltiden efter lagens ikraftträdande och bevisbördan för att så ej är fallet skaligga pä näringsidkaren. Verket föreslär därför alt en presumtionsregel införs. Byggmaterialgruppenvill därutöver påpeka att de föreslagna övergångsbestämmelserna innebäroklarheter. I förslaget sägs au lagen inte skall tillämpas mot någon som sattden skadegörande produkten i omlopp före ikraftträdandet. Byggmaterial försäljesofta på basis av ett ramavtal som kan gälla under flera är. föravtalets giltighetstid sker leveranser genom avrop. Innebär förslaget att avropsom skett efter lagens ikraftträdande skall innebära att produktskadelagenssträngare bestämmelser skall gälla trots att det underliggande avtaletupprättades kanske fiera år ? Hur skall"omloppsbegreppet" vidare beräknas för varor som en tillverkarelevererat till en grossist som sedan lagerhäller varan ? Vadgäller för äldre komponenter som infogas i en senare tillverkad/uppförd produkt?En precisering även beträffande dessa frågor är nödvändig. Ipromemorian berörs frägan om en obligatorisk kollektiv försäkringsanordning,närmast som ett alternativ till en förlängd preskriptionstid för att täcka sena skador (s62). Inspektionen vill framhålla atl en sådan Prop. 1990/91:197 anordningskulle kunna tjäna även ett par andra syften. Sominledningsvis har anförts är det av största vikt att de skadelidande genomförsäkring kan garanteras atl i realiteten fä åtnjuta det skydd som lagen äravsedd alt ge dem. Men detta förutsätter att de näringsidkare som sätter skadebringandeprodukter i omlopp ocksä har ombesörjt ett försäkringsskydd. Man kan dockknappast räkna med att alla sådana näringsidkare tecknar en produklansvarsförsäkring.Genom någon form av obligatorisk, kollektiv produktansvarsförsäkring, lik denförsäkringslösning som finns på miljöskadeområdet, skulle man kunnasäkerställa bl a alt den som har skadats av en produkt som har satts i omloppav en näringsidkare som varit oförsäkrad skulle få ekonomisk gottgörelse.Frågan kan knappast sägas vara oväsentlig, eftersom man förmodligen kan räknamed att det i första hand är sädana näringsidkare som är mindre nogräknadeeller som saknar egen vilja eller förmåga att utge skadestånd som står utanproduktansvarsförsäkring. Ettytterligare skäl för en obligatorisk kollektiv försäkringslösning är att en sädankan behövas om de frivilliga försäkringslösningar som kommer att erbjudas påmarknaden inle fullt ut motsvarar det skydd som produktskadelagen ger. Ettexempel är om dessa försäkringslösningar inte täcker utvecklingsskadorna. Ettannat är om de, trots vad som har sagts tidigare i denna fråga, genomgåendeblir av "claims made"-karaktär. Motbakgrund av vad som har sagts nu anser inspektionen att frågan om att tillskapanågon form av kollektiv försäkringsanordning bör uppmärksammas under detfortsatta lagstiftningsarbetet. Idetta sammanhang kan verket inte underlåta att päpeka att det sannolikt kommeratt bli svårt för många att skilja mellan produktsaker-hetslagen och denföreslagna produktskadelagen. Förståelsen av skillnaden skulle sannoliktunderlättas om den sistnämnda lagen kallas för produktansvarslagen. Iskrivelse till Justilie- och har /KOaktualiserat frågan om talerätt för KO och om vidgad möjlighet till gruppialanpä konsumentområdet. När en tvist rörande produklskada rör en stor gruppkonsumenter kan den föreslagna grupptalan te sig lämplig, bäde med tanke påintresset av ersättning för liden skada och av processekonomiska skäl. Ipromemorian har den föreslagna lagen givits rubriken produktskadelag. Dennarubrik är enligt styrelsens mening mindre lämplig, eftersom den lätt kan geupphov lill det missförståndet atl den handlar om skador på produkter. Dennarisk illustreras tydligt vid en jämförelse med de i promemorian användabegreppen personskada, förmögenhetsskada och sakskada.I dessa fall är det ju fråga om skada pä person, förmögenhet Prop.1990/91:197 eller sak, inte från någon av dessa. valt denna rubrik beror enligt promemorian på atl man tagit vissa nyareersättningsrättsliga lagar till mönster. Som exempel nämns trafikskadelagen, brottsskadelagenoch miljöskadelagen. Parallellen hallar dock avsevärt. När del gäller irafikskadoroch broitsskador finns del ingen risk för missförstånd. Det är ju uppenbart attdet inte kan röra sig om skador på trafik eller pä brott ulan om skador fråndessa företeelser. När det gäller miljöskador stöder exemplet över huvud intepromemorians argumentering ulan utgör tvärtom ell klart stöd för styrelsensuppfattning. Miljöskadelagen handlar ju inle om skador från miljön ulan omskador på miljön. Föratt undvika denna typ av missförstånd borde man välja en annan benämning pälagen. Efter mönster av EG-direktivet synes del då naturligt all väljabenämningen Produktansvarslag. Detämnesområde promemorian behandlar är i svensk och internationell doktrin käntunder namnet produktansvar. Det är också den term som används i EG-direktivetoch i de danska och västtyska lagar som bygger på detta direktiv (Lov omproduktansvar respektive Geselz uber die Haflung fur fehlerhafie Produkte (Produkthaftungsgeseiaz- ProdHaftG)). Den ingick i titeln pä den lag som föreslogs i Produktansvar II: produktansvarslag. I promemorian är lagens titel produktskadelag.Visserligen överensstämmer denna beteckning med namnen på vissa andra svenskaskadeståndsrättsliga lagar såsom trafikskadelagen och miljöskadelagen. Nämndenfinner dock atl en anpassning t ill det internationel la språkbruket vägertyngre och förordar därför namnet produktansvarslag. Organisationernavill inledningsvis peka pä det olämpliga i att i rubriken lill lagen avvikafrån det språkbruk som har fått såväl nationellt som internationellt genomslag.Risken för missförstånd är uppenbar vilket också har framgått tydligt underremissbehandlingen. Rubriken bör säledes vara "produktansvarslag". KFvill vidare föreslå att det förslag om ett centralt skaderapporteringssysiem,som ett hjälpmedel i produktsäkerhelsarbetet och som föreslogs av den s kriktlinjekommittén i sitt belänkande "Konsumentpolitiska styrmedel" (SOU1983:40), tas upp till förnyat övervägande. Iförslaget till ny konsumentköpiag föreslås att konsumenten har skyldighet attbegränsa skadan. Motsvarande regel bör införas i produktskadelagen. En produktskadelag skullefå en central roll i det svenska rättssystemet. Lagförarbeten,som den nu föreliggande departementsproi::emorian, har därför stor betydelse som räilskälla.Del är mot bakgrund härav beklagligt att promemorian har storabrister vad gäller överskådlighet, hänvisningar och allmän struktur. Medhänsyn till EG-direktivets betydelse borde detta enligt förbundels meningvarit översatt till svenska. Slutligen vill vi - väl medvetna om vad som ärbrukligt - ifrägasätta om författarna till en produkt av sä centraltslag som den förevarande promemorian bör vara Bilaga 5 Prop.1990/91:197 Lagrådsremissens lagförslag Förslag till Produktskadelag Härigenom föreskrivs följande. 1 §Skadeständ enligt denna lag betalas för personskada som en produkt har orsakat. Skadeständenligt denna lag betalas ocksä för sakskada som en produkt har orsakat påegendom som är avsedd huvudsakligen för enskilt ändamål, om den skadelidandevid tiden för skadan brukade använda egendomen huvudsakligen för sådant ändamäl.Skador pä själva produkten ersätts dock inte. Medprodukter avses lösa saker. Lagen gäller skador som har orsakats av en produkt,även om produkten har infogats i nägon annan lös egendom eller i fast egendom. 2 § Lagen gäller inte skador som omfattas av atomansvarighetslagen(1968:45). 3 § Avtalsvillkor som inskränker ansvaret enligt denna lag är utanverkan. 4 §Skadeständ betalas för en skada som har uppställ till följd av atl en produkt inte har varit sä säker som skäligen kunnat förväntas. Produktenssäkerhet skall bedömas med hänsyn till hur den kunnat förutses bli använd ochhur den har marknadsförts samt med hänsyn till bruksanvisningar, tidpunkt däprodukten satts i omlopp och övriga omständigheter. 5 §Om en skada har uppställ till följd av bristande säkerhet hos en produkt som utgör en beståndsdel i en annan produkt, skall båda produkterna anses ha orsakat skadan. 6 § Skadeståndsskyldiga enligt denna lag är 1.den som har tillverkat, frambringat eller insamlat den skadegörande 22 1990/91. produkten, Prop. 2. den som har importerat produkten för att sätta deni omlopp här i landet, och 3. den som har marknadsfört produkten som sin genomall förse den med sitt namn eller varumärke eller nägot annat särskiljandekännetecken. 7 §Framgår det inle av en skadegörande produkt som är tillverkad, frambringad eller insamlad här i landet vem som är skadesiåndsskyldig enligt 6 §, är var och en som har tillhandahällit produkten skyldig all betala skadeständ enligt denna lag, om han inte inom efter begäran av den som kräver ersättning anvisar nägon som har tillverkat, frambringat eller insamlat produkten eller marknadsfört den som sin eller tillhandahållit den för honom. Framgårdet inte av en importerad produkt som har orsakat skada vem som har importeratden, är var och en som har tillhandahällit produkten skyldig att betalaskadestånd enligt denna lag, om han inte inom efter begäran av den somkräver ersättning anvisar nägon som har importerat produkten eller tillhandahållilden för honom. 8 § Skadeståndsskyldig enligt 6 eller 7 § är inte den som 1. visar att han inte har satt produkten i omlopp i en näringsverksamhet, 2. gör sannolikt att bristen i produktens säkerhet inte fanns när hansatte produkten i omlopp, eller 3. visar att bristen i produktens säkerhet beror pä att produkten måstestämma överens med tvingande föreskrifter som har meddelats av en myndighet. 9 §Skadeståndet bestäms enligt 5 kap. skadeståndslagen (1972:207). När ersättning bestäms för sakskada avräknas ett belopp om . 10 §I den män nägon är skyldig att ersätta en skada enligt denna lag, har den som enligt 31 § konsumentköplagen (1990:932) eller 31 § fjärde stycket konsumenttjänstlagen (1985:716) har lämnat ersättning för skadan rätt att av honom återfå vad han betalat. 11 §Den som vill ha ersättning enligt denna lag skall väcka talan från det att han fick eller borde ha fått kännedom om att fordringen kunde göras gällande. Talanom ersättning måste dock alltid väckas från det att den som påståsvara skadeståndsskyldig satte den skadegörande produkten i omlopp. Densom inte väcker talan har inte rätt till ersättning. Denna lag träder i kraft . Lagen tillämpas inte mot nägon som har satt denskadegörande produkten i omlopp före ikraftträdandet. 1990/91:197 Lagrådet Utdragur protokoll vid sammanträde , regeringsrådet , justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen pä hemställanav statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslagtill produktskadelag. Förslagethar inför lagrädet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagetföranleder följande yttrande av lag-ådet: Lagrädsremissenbygger på ett EG-direktiv , angående samordning avmedlemsländernas lagstiftning om produktansvar, och på de förhandlingar sompågår om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde, EES. I remissen hänvisasinledningsvis till att EES-förhandlingarna syftar till ett avtal, avsett attträda i kraft /93, varigenom s.k. relevanta EG-regler, blanddem direktivet om produktansvar, skall integreras också i EFTA-länderna. Tillgrund för den lag som föreslås görs i remissprotokollet principiellt uttalandetatt, med hänsyn till det kommande EES-avialets innehåll och syfte, lagreglernabör ges en utformning som stämmer överens med EG-direktivets krav. Ivilken grad EG-direktivets innehåll och utformning bör inverka på den svenskalagtexten är inte en fråga för lagrådet så länge någon internationellförpliktelse inte föreligger. Lagrådet noterar ändå au - som framgår bl.a. aven redogörelse i prop. 1990/91:65 om ändring i regeringsformen med anledningav ett europeiskt ekonomiskt samarbctsomräde (avsnitt 3.3) - regler idirektivets form inle är på samma sätt bindande ens för medlemmarna som en EG-förordning.Det kan också konstateras au det remitterade lagförslaget avviker i såväldisposition som avfattning i många hänseenden från EG-direktivet. Avvikelserhar ocksä, när det ansetts sakligt utan betydelse, gjorts från innehålletsåtillvida att bestämmelser i direktivet inle tagits med (så t.ex. beträffandeart. 7 f och art. 8 punkt 1) eller att bestämmelser ulan motsvarighet idirektivet föreslås (sä t.ex. 5 §). Lagrådet bedömer inte att avvikelserna ärsådana all del behöver bli nägra allvarliga skiljaktigheter i lolkningshänseendeom en folkrätlslig förpliktelse till rättslikhet en gång uppkommer. Enreservation mäste göras för de särskilda svårigheterna att förutse de problemsom kan uppstå och för bristen på underlag för tolkning av EG-direklivet. Enosäker faktor är den speciella utformningen av direktivets artikel 3 i fråga omimportörens produktansvar (se avsnitt 2.5.4 i remissen), en annan äranvändningen av vissa begrepp som har en fast betydelse i den svenskalagstiftningen (sä t.ex. "lösa saker" och "näringsverksamhet"i lagförslaget) men som kan antas inle ha i alla hänseenden samma innebörd sommotsvarande begrepp i EG-direktivei. Iett avseende har lagrådets synpunkter pä frågan om lagförslagets förenlighet med EG-direktivet särskilt efterlysts i remissprotokollet. Det --,q gällerde svenska reglema om jämkning av skadestånd vid den skadelidan- Prop.1990/91:197 desmedvällande till personskada (se 6 kap. 1 § skadeståndslagen), vilka inteöverensstämmer med artikel 8 andra punkten i EG-direklivet. Lagrådetanmärker därför, au artikel 13 i direktivet bör kunna tolkas så somhar förutsatts i remissprotokollet (se avsnitt 2.7). ocksånaturligt atl förutsätta att en reglering motsvarande artikel 13 måstebli påkallad i ett eventuellt . Lagrådetvill tillägga att, oavsett innehållet i internationella överenskommelser, detfår anses ligga väl i linje med den interna rättsutvecklingen att nu införa enlagstiftning om produktansvar. Ensärskild fråga är hur ett produktansvar skall kunna krävas ut när en produkt ärsammansatt av komponenter som har andra tillverkare eller importörer änslutprodukten. Ett avsnitt som rör datorer i specialmotiveringen till 1 §belyser att detta kan vara en komplicerad fråga. Lagrådet har funnit det svårtatt läsa ut av lagtext och motiv hur ansvarssyslemet är tänkt all fungera idetalj i delta avseende och tar först upp den frågan. Enligt1 § första och andra styckena skall skadestånd enligt lagen betalas förpersonskador och vissa slag av egendomsskador "som en produkt harorsakat". Bestämmelsen måste läsas tillsammans med första stycket i 4 §,där det sägs att skadestånd betalas för en skada som har uppstått till följd avatt en produkt inte har varit så säker som skäligen kunnat förväntas. I1 § tredje stycket definieras begreppet "produkt" som lösa saker.Vidare sägs att lagen gäller "skador som har orsakats av en produkt, ävenom produkten har infogats i nägon annan lös egendom eller i fast egendom".I EG-direktivet har i stället uttryckligen angetts au med "produkt"menas ocksä produkter som "inkorporerats" i annan lös eller fastegendom. Lagrådet anser remissförslagets lagtext inte lika klargörande. Ocksämotivuttalandena är i vissa delar otydliga. Avsikten måste vara att varje sådanbeståndsdel i en sammansatt produkt som en gång utgjort en produkt för sigskall fortfara att utgöra en produkt i lagens mening sedan den ingått i densammansatta produkten. Detta skall gälla även exempelvis kemiska produkter, somgenom reaktion med andra ämnen i verkligheten upphör att existera i sintidigare form. För tillämpningen av lagen behövs enligt lagrådels mening enmotsvarighet till EG-definitionen, dvs. det bör anges au en produkt, även sedanden ingått som beståndsdel i annan lös eller fast egendom, skall anses alltjämtutgöra en produkt för sig. Närdet i 6 § anges att skadeståndsskyldighet enligt lagen föreligger för den somtillverkat, frambringat eller insamlat "den skadegörande produkten"avses att ansvar i princip skall kunna utkrävas inte bara av den som tillverkatetc. den produkt som föranlett skadan utan, om produkten tillkommit i fleratillverkningsled, av var och en som tillverkat och lämnat ifrån sig en detaljeller komponent (beståndsdel) där säkerhetsbristen funnits. Detta avsesframgå av den angivna sista meningen i 1 § tredjestycket om att lagen gäller skador som har orsakats Prop. av en produkt, även om denhar infogats i nägon annan egendom. har ocksä i 5 § angettsatt, om en skada har uppställ till följd av bristande säkerhet hos enprodukt som utgör en beståndsdel i en annan produkt, "bådaprodukterna" skall anses ha orsakat skadan. kan emellertid ge detfelaktiga intrycket att ansvar kan förekomma endast i fräga om, förutomslutprodukten, den beståndsdel där säkerhetsbristen Lagrådetanser inte att det tänkta ansvarssystemet kan utläsas tillräckligt tydligt avden föreslagna lagtexten. Vissa motivuttalanden har också blivit oprecisa påett sätt som kan inge tvekan om avsikten. Lagrädet föreslår den ändringen i förtydligandesyfte att 5 § i det remitterade förslaget ersätts med en närmare bestämning avdet i 6 och 7 §§ använda uttrycket "den skadegörande produkten". Vidutformningen av en sådan bestämmelse flnns det anledning att se pä vad somskall gälla i bevishänseende i fråga om orsakssamband. IEG-direktivet - liksom f.ö. i det lagförslag produktansvarskommittén lade frami betänkandet SOU 1979:79 - talas inte om ansvar för skada orsakad av enprodukt utan om "skada orsakad av en defekt i en produkt". I EG-direktivettalas ocksä (se art. 4) om att det åligger den skadelidande alt visa skadan,defekten och "orsakssambandet mellan defekt och skada", medan det ilagrådsremissen - med hänvisning till allmänna skadeståndsrättsligaprinciper-förutsa t isatt den skadelidande har att visa att skadan orsakats aven viss produkt. I avsaknad av underlag för tolkning av EG-direktivet kan lagrädetinte avgöra, om remissförslaget innebär någon avvikelse. Lagrädet villframhålla alt det från konsumentens synpunkt måste framstå som rimligare med enreglering som innebär att den som skadas av en slutprodukt och kan visa attdetta berott på en säkerhetsbrist i denpa kan vända sig mot varje tillverkareav en komponent i produkten utan ytterligare bevisskyldighet när det gällerorsakssamband. Det skulle dä i stället ankomma pä tillverkaren av komponentenatt göra sannolikt att säkerhetsbristen inle fanns när han satte komponenten iomlopp (jfr 8 § p. 2 och EGdirektivets art. 7 b). Bevisbördan skulle därmedvila pä den som normalt bör ha den största - och säkerligen denenda - möjligheten att prestera utredning i en sädan fräga. Lagrådet anser sigemellertid inte kunna förorda en så långtgäende avvikelse från vad som gäller ibevishänseende i övrigt inom skadeståndsrätten. Isitt förslag till ändrad lagtext sist i detta avsnitt utgär lagrädet alltsäfrän det alternativ i den nyssnämnda frågan som remissen ger uttryck för.Begreppet "den skadegörande produkten" bör därmed bestämmas så atldet skall avse, förutom den produkt som direkt har föranlett skadan, ocksävarje produkt som ingår i denna, om den har motsvarande säkerhetsbrist, vilketdel då blir den skadelidandes sak alt visa.