prop · GE0342 · 1990-12-31 00:00:00 — Inspektionenansluter sig till kommitténs förslag om atl bibehålla den nuvarande kretsen avanmälningsskyldiga med en utvidgning av anmälningsskyldigheten till att avsepersoner med insynsställning i aktiebolag vilkas aktier inte är börsnoterademen ändå allmänt spridda. Med hänsyn till de praktiska fall som uppmärksammatsbl. a. på försäkringsområdet finner inspektionen det vidare motiverat att pådet sätt som kommittén föreslagit vidga ramen för anmälningsskyldigheten närdet gäller en insiders affärer via en juridisk person vari han har visstinflytande. Kommitténhar föreslagit etl tillägg till lagen (1976:600) om offenUig anställning sominnebär att en arbetstagare kan åläggas att anmäla sitt innehav av fondpapperoch andra finansiella instrument liksom ändringar i sitt innehav till sinarbetsgivare enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar.Tankegången bakom förslaget har varit att det är en angelägen uppgift förstatsmakterna att kunna förhindra atl offentliga funktionärers handel för egenräkning med fondpapper eller andra finansiella instrument leder till attförtroendet för en myndighets agerande på värdepappersmarknaden och i allmänhetskulle kunna skadas. Genomändring i lagen (1976:600) om offentlig anställning föreslår VMK att det skallvara möjligt att ålägga arbetstagare hos myndigheter alt skriftligen anmälainnehav av fondpapper och andra finansiella instrument samt förändringar idessa innehav. verksamhet gör att denna bestämmelse kommeratt omfatta tjänstemän som genom sitt arbete får tillgång till kurspåverkandeinformation. välkomnar denna förändring. Kommitténföreslår, i likhet med nu gällande regler, att det skall finnas undantag för insiders anmälningsplikt till VPC om innehavet inte uppgår till 50 aktier och då förändringen av ägandet omfattar mindre än 50 aktier. För andra värdepapper än aktier sätts gränsen vid ett marknadsvärde om . Organisationemaanser att dessa gränsvärden av praktiskt administrati- Prop. 1990/91:42 va skälkan höjas utan att syftet bakom anmälningsskyldigheten förfelas. Bilaga 3 Viföreslår att anmälningsplikt inträffar om aktieinnehavet uppgår till 500 aktiereller mer samt att förändringar i innehav över denna nivå rapporteras omändringen uppgår till 100 aktier eller mer. För andra värdepapper än aktier börgränserna knytas till basbeloppet och förslagsvis sättas vid fyra respektiveett basbelopp. IFörslag till Lag om insynshandel på värdepappersmarknaden har i 11 § intagits istort sett detsamma som gäller. VPC har i olika sammanhang framfört detolämpliga i att anmälan sänds till VPC för vidare befordran till bankinspektionen.Det finns all anledning att reducera transporttiden genom atl låta anmälan gådirekt till bankinspektionen så länge inte VPC skall ha en mer aktiv roll änatt byta kuvert på anmälningarna. Det uttalas i specialmotiveringen attframliden sannolikt kan komma att se annorlunda ut. Den vision som där framförsligger helt klart på , vilket därför inte bör hindra att nu liggandeförslag ändrar den otidsenliga hantering som gäller.Med tanke på att det för icke avstämningsbolag gäller att dessa skall sändaanmälan direkt till bankinspektionen, finns ingen anledning att hantera avstäm-ningsbolagenpå ett annoriunda sätt, särskilt som VPC inte på något sätt skall kontrolleraatt uppgifterna i anmälan är korrekta. I specialmotiveringen till 11 § nämndlag påtalas möjligheten för bankinspektionen alt befria från anmälningspliktden dag VP-systemet automatiskt kan sköta kontrollen av insiderhandeln. VPCställer sig självfallet positiv till att medverka för atl åstadkomma enförenklad anmälningsrutin inom systemet såsom föreslagits i betänkandet. Dettabör dock inte behöva hindra en förenkling av rådande anmälningsrulin. 5 Tillsynen m. m. Sanktionsnivånvid insiderbrott enligt svenska regler är efter internationella mått mycketlåg. Utredningens förslag till straffskärpning förefaller väl avvägda.Hovrätten tillstyrker därför utredarnas förslag i detta avseende och instämmeräven i att medverkansbestämmelser görs tillämpliga vid insiderbrott. Ilikhet med (Insiderbrott och Svindleri, 1988, sid 72 ff) anser hovrätten att det från rättsbildningssynpunkt inger betänklig heter att bankinspektionen får beslutanderätten i åtalsfrågor rörande insi derbrott. 1 stället borde de s. k. ekoåklagarna tilldelas beslutanderätten i åtalsfrågor och bankinspektionens uppgift inskränkas till atl lämna biträde under utredningsarbetet. 5.2 Bankinspektionen Prop. Bilaga 3 Ettområde som framstår som udda i förhållande lill bankinspektionensövriga uppgifter är utredningar om misstänkta insiderbrott. Om VMK:s förslagtill ny insiderlag genomförs kommer inspektionens arbete med insiderutredningaralt bli myckel omfattande. Det kan finnas skäl att diskutera en alternativlösning i syfte att öka effektiviteten vad gäller att utreda insiderbrott ochminska risken för dubbelarbete och fördröjning som finns genom att bådemarknadsplatsen, tillsynsmyndigheten och åklagarmyndighet är engagerade i insiderundersökningarna. Utredningom brott är normalt en uppgift som det ankommer på polis och åklagare attutföra och den finansieras via skattemedel. Om utredningar om insiderbrottläggs på åklagarmyndigheten undviks det dubbelarbete som uppkommer genom atlinspektionen inleder undersökningen medan den avslutas av åklagarmyndigheten.Mot en ordning där börsen initierar insiderutredningar direkt tillåklagarmyndigheten kan dock, med hänsyn lill börsens ändrade ställning,invändningar resas. Vidare bör insidemn-dersökningar uföras i näraöverensstämmelse med internationell standard. I de flesta andra länder medutvecklade aktiemarknader har uppgiften att följa marknaden och utreda insiderbrott,i varje fall i det inledande skedet, samt initiera polisutredning och åtallagts på tillsynsmyndigheten eller motsvarande organ. Det skulle utan tvekankunna försvåra det nu snabbt utökade internationella samarbetet om ansvaret förinsiderbevakningen i skulle läggas utanför tillsynsmyndigheten.Dessutom bör insynsställningsregistret föras av annan myndighet änåklagarmyndigheten. Del finns således både för- och nackdelar med att lägga insiderutredningarnadirekt på åklagarmyndigheten. Bankinspektionenkan alltså konstatera att det är svårt all finna den lämpligaste lösningen påhur insiderbevakningen bör organiseras . Att upptäcka och beivra insiderhandelinnebär oavsett var ansvaret för bevakning och utredning läggs storautrednings- och bevissvårigheter. Detta är väl känt för börser ochtillsynsmyndigheter i olika länder. Avgörande för en effektiv insiderbevakningär inle organisationen utan i stället de befogenheter och resurser som ställstill förfogande. Det är viktigt att insiderbevakningen sker så nära marknadensom möjligt och att marknadsplatserna engageras genom sin fortlöpandemarknadsövervakning. Förhållandena i samband med misstänkt insiderhandel ärofta sådana att de kräver särskild kunskap om värdepappersmarknaden och attbåde marknadsplatsen och tillsynsmyndigheten måste bli inkopplade på utredningarna,t. ex. genom kontroll hos börsmedlem eller fondkommissionär. Viden bedömning av de för- och nackdelar som här berörts finner bankinspektionen att den lösning som VMK föreslagit synes vara den bästa. Befogenheter och resurser bör alltså samlas hos tillsynsmyndighe ten. För att effektivisera bevakningen bör marknadsplatserna engageras i än högre grad än f n. genom sina system för marknadsövervakning. In spektionen arbetar med att modernisera sina rutiner för insidemtredning- ar. En utveckling av ett datoriserat insiderregister och möjighet att utnyttja andra register, t. ex. aktiebolagsregistret, bör prövas. Bilaga 3 Riksskatteverkethar inhämtat synpunkter från i Utredningenföreslår att bankinspektionen tillföres kraftigt utökade resurser förhandläggningen av de nytillkommande arbetsuppgifterna. Länsskallemyndighetentillstyrker detta förslag. Vid t.ex. misstanke om brott mot insiderreglerna ären skyndsam utredning av största vikt. Jämför de amerikanska myndigheternassnabba agerande i samband med ABB:s uppköp av Combustion . Det äräven viktigt att bankinspektionen har resurser att tillgå så att samarbetetmed skattemyndigheterna kan fungera på ett tillfredsställande sätt. Frånmera allmänna utgångspunkter vill jag betona vikten av att övervakningen avvärdepappersmarknaden är sådan att det föreligger en reell upptäcktsrisk vidöverträdelser av reglerna. Det är vidare viktigt atl en reaktion motöverträdelserna sker snabbi och med väl avvägda åtgärder. Kravetpå upptäcktsrisk ställer i sin tur krav på en fungerande tillsyn övermarknaden. Jag vill redan här betona att åklagarna i utredningsarbetet har etluttalat behov av en nära samverkan med tillsynsorganet. Jag utgår således frånatt värdepappersmarknaden i allt väsentligt kommer att stå under tillsyn av ettsärskilt organ, som bl.a. har till uppgift att anmäla överträdelser lill polisoch åklagare och i övrigt biträda vid förundersökningar. Polis och åklagarekan inte själva antas ha möjligheter att annat än undanlagsvis ta initiativtill och genomföra utredningar av överträdelser på det aktuella området.Normalt måste sakkunnigt biträde kunna anlitas. 1tillsynsorganets befogenheter bör ligga att göra en "förprövning" avsaken innan anmälan till polis och åklagare sker. Inriktningen bör vara atlanmälan endast skall göras i de fall det föreligger misstanke om slraffvärdaöverträdelser. Mera bagatellartade fall bör kunna stanna hos tillsynsmyndigheten,som i dessa fall bör kunna ingripa genom andra åtgärder än polisanmälan ochrättegång. Polisens och åklagarnas resurser kommer med en sådan ordning attinrikta på de verkligt straffvärda handlingarna. Encentral kontroll enligt förslaget genom bankinspektionen innebär ensäkerhet för att bedömningen av olika ärenden blir enhetlig. Delta är en fördelsärskilt om marknadsplatserna blir fler eller geografiskt utspridda. Jagvill i detta sammanhang nämna att den utredning som utförs innan en anmälan lämnas till polis/åklagare ibland kan upplevas som ett dubbel arbete i förhållande till den förundersökning som senare utförs. kan också en sådan utredning störa förundersökningen genom att de misstänkta förvarnas. Med tanke på alt det organ som skall utöva tillsynen över marknaden torde emellertid sådana problem kunna lösas inom ramen för det löpande arbetet. Det är inte ovanligt att tillsyns myndigheter på andra områden utför en viss utredningsinsats innan aren- 153 detlämnas till åklagare eller polis. Fördelarna med ett sådant förfarande Prop.1990/91:42 torde vara större än nackdelarna. Tillsynenligger nu hos bankinspektionen och erfarenheterna av denna ordning har varitgoda. Särskilt viktig är den enhetlighet i bedömningen som man erhåller genom etlcentralt tillsynsorgan. Från åklagarsynpunkl har jag inle någol att erinra motalt den nuvarande ordningen i huvudsak beslår. Som kommittén anfört förutsätterdella en förstärkning av bankinspektionen. Idet löpande lagstiftningsarbetet bör frågan om en handling eller underlåtenhetnödvändigtvis måste vara förenad med straffansvar ständigt uppmärksammas. Iförsta hand bör prövas om annan sanktion än straffansvar lämpligen bör komma ifråga. I70 § förslaget till börs- och clearinglag ges bankinspektionen befogenhet atlförelägga vite om sanktion mot verksamhet ulan tillstånd. Kommittén anger ispecialmotiveringen till paragrafen atl en straffbestämmelse inte innebär någoneffektiv metod atl förhindra olaga börs- och clearingverksamhet. boren kraftfull ekonomisk sanktion i form av ett vite kunna ha enavhållande effekt. När del gäller motsvarande överträdelse i fondkommissionslagen(58 §) föreslår kommittén böter eller fängelse i högst . Jag förordar altvitesinstitutet används även vid överträdelse av denna paragraf Jagvill även ifrågasätta nödvändigheten av att ha ett straffansvar i 81 §förslaget till lag om börs- och clearingverksamhet samt i 59 § förslaget till fondkommissionslag.De överträdelser som här är aktuella torde effektivt kunna motverkas genomandra åtgärder från tillsynsmyndighetens sida. Detstraffbara området i speciallagstiftningen skulle med en sådan ordning kunnabegränsas lill lämnandet av oriktiga uppgifter till tillsynsmyndigheten (80 §lagen om börs- och clearingverksamhet och 60 § fondkommissionslagen) saml tills. Erfarenheternaav s. k. insiderbrott är ringa. Med tanke på den utveckling som sker avvärdepappershandeln kan brotten dock antas komma att öka i omfattning. Isamband med hittillsvarande utredningar har polis/åklagare behövt experthjälp.Sådant biträde har kunnat erhållas genom ett nära samarbete medbankinspektionen. Tillämpningsområdetför den nu gällande lagstiftningen synes vara för snävt. Effektivare åtgärder mot s.k. insiderspekulationer behövs. Kom mittén föreslår en utvidgning av den personkrets och de typer av finansiel la instrument som skall omfattas av lagen. Kommittén föreslår vidare ändrade regler beträffande de typer, händelser eller omständigheter som kan föranleda straffansvar. De här angivna frågorna har ingående behand lats i yttrandena från överåklagaren i och från statsåklagarmyn- dighelen för speciella mål. Jag kan i allt väsentligt ansluta mig lill vad som 154 En ytterligare bearbetning av förslaget synes böra ske i denna Prop.1990/91:42 del. Förslagetlill straffskärpning i lagen om insynshandel tillstyrks. Riksåklagarenhar genom underremiss inhämtad synpunkter från iLinköping, som anfört följande. Eftersommarknaden beträffande värdepapper ökar kraftigt blir behovei av en effektiv ochändamålsenlig lagtiftning på området allt större. Kommitténs betänkandebehandlar lill största delen förslag lill lagstiftning som inle berör åklagarverksamheten.I dessa delar har jag därför intet atl anföra. Vissaav författningsförslagens ansvarsdelar, som närmast har karaktären avordningsregler, stämmer överens med nu gällande rätt. Dessa regler synesändamålsenliga. Insiderhandelär i viss mån straffbar men inte tillräckligt effektivt iansvarshänseende. För all stävja insiderhandeln är det, som förslaget innebär,positivt att insiderkretsen utvidgas till att avse alla personer som i sinställning, befattning eller uppdrag har fått information om en kurspåverkandeomständighet som inle blivit offentliggjord. En straffskärpning medrubriceringen "olaga insynshandel" i lagens 22 § och en utvidgning avdet straffbara området till att även avse medverkan lill brottet är nödvändigför att kunna effektivt bekämpa denna typ av brottslighet. Av25 § 1 st i förslaget till lag om insynshandel framgår att åtal för olagainsynshandel får väckas endast efter bankinspektionens medgivande. Jag vill härbetona vikten av att bankinspektionen i sin utredande verksamhet enligt 18 §får en utökad frågerätt. Bankinspektionens synpunkter på denna punkt bör vägatungt. Invändningar mot bankinspektionens förslag (del 2, sid 195) anser jaginte tillräckliga för atl gå emot bankinspektionen. Genom en sådan utökad frågerätlkan bankinspektionen ge åklagaren ett bättre och säkrare underlag förbedömningen om förundersökning skall inledas eller inte. Riksåklagarenhar även genom underremiss inhämtat synpunkter från förspeciella mål, som anför följande. Synpunkterpå utredningar av s. k. insiderbrott Jaghar som statsåklagare vid statsåklagarmyndigheten för speciella mål handlagtfyra utredningar om insiderbrott. Tre av utredningarna ledde till all jagbeslutade nedlägga förundersökningen, eftersom brott inle gick alt styrka. Denfjärde utredningen resulterade i åtal för överträdelse av 8 § lagen omvärdepappersmarknaden. dömde den 9 mars 1990styrelseordföranden i det aktuella bolaget för ovannämnda brott samt även förunderlåtenhet all anmäla en aktieförsäljning till 50 dagsböter å 800 kronor.Tingsrättens dom bifogas. Samtligautredningar har initerats av bankinspektionen. Eftersom jag handlagt endast fyra utredningar av denna brottstyp är mina erfarenheter ganska begränsade. Utredningarna har rört ganska enkla bolagsförhållan den och värdepappersaffärer. Jag föreställer mig dock att åklagare i framti den kommer att få handlägga betydligt mera komplicerade insiderbrott. Man kan säga atl del finnstvå typer av insiderbrott nämligen dels Prop. 1990/91:42 överträdelse av den i7 § VML beskrivna take oversitualionen dels överträ- Bilaga 3 delse av del i 8§ VML beskrivna generella förbudet alt utnyttja förtrolig information. Enligtmin mening ställer 8 §-situationen betydligt större krav på polis och åklagareifråga om kunskaper i bokföring, företagsekonomi och associationsrätt. Skälethärtill är att man i dessa utredningar för del första måste göra en bedömningav elt stort företags ekonomiska utveckling fram lill exempelvis endelårsrapport. Man måste vidare pröva om en insider som har gjort aktieaffärerstrax före delårsrapporten haft kännedom om de omständigheter som senare legaltill grund för denna. Slutligen ska man ta ställning till om dessa omständighetervarit väsentligt kurspåverkande. Jaganser atl dessa bedömningar är så pass komplicerade att åklagaren bör hatillgång till experthjälp. Sådanhjälp behövs vidare för att överhuvudtaget upptäcka misstänkta insiderbrott,eftersom delta kräver en ständig bevakning av ochbörsbolagen. Denna bevakning måste därvid ulföras av personer med goda insikteri värdepappersmarknaden. Sker inte en sådan bevakning finns det en uppenbarrisk att insiderbrott inte blir upptäckta och beivrade. Nästafråga blir vilken myndighet eller organisation som ska svara för dennabevakning av värdepappersmarknaden. Man kan därvid tänka sig atl denna uppgiftligger kvar hos bankinspektionen, överflyttas till ellerläggs över på polisen. För att polisen skulle kunna klara av denna uppgiftkrävs specialutbildning av flera poliser och inrättande av särskilda tjänster.Om så skedde skulle likväl dessa poliser vara beroende av information fränbankinspektionen och fondbörsen. Det förefaller mig då naturligare attbevakningen sköts av tjänstemän vid bankinspektionen eller anställda vidfondbörsen. Jag ställer mig tveksam till atl anställda vid fondbörsskulle svara för bevakningen av värdepappersmarknaden och även bistå polis ochåklagaren vid utredningar om insiderbrott. Skälen för min tveksamhet är allfondbörsen inle är någon myndighet och att en brottsupptäckande och brotlsutredandeverksamhet kan verka främmande för börsens verksamhet och eventuellt påverkarelationerna till börsbolagen. Jag anser alltså att bankinspektionen bör hakvar sin roll som bevakare av värdepappersmarknaden. Jag vill därvid särkiltframhålla att jag i mina utredningar haft ett nära och mycket gott samarbetemed olika tjänstemän vid bankinspektionen. Enligt24 § VML får bankinspektionen om det finns anledning anta att en bestämmelse i 7 eller 8 § överträtls, begära in uppgifter i utredningssyf te. Man kan ifrågasätta om inle bankinspektionen därmed inleder förun dersökning. Oavsett hur det därmed förhåller sig innebär bestämmelsen med tanke på en kommande förundersökning såväl för- som nackdelar. Om bankinspektionen har utnyttjat sin frågerätt medför det att bankin spektionens senare åtalsanmälan blir fullständigare och det blir lättare för åklagaren att bedöma om förundersökning skall inledas och vilka utred ningsåtgärder som ska vidtas. Å andra sidan har överraskningsmomentet försvunnit, eftersom berörda bolag och personer känner till art bankin- 156 spektionenhar ärendet under prövning. Bankinspektionen har då föregri- Prop. 1990/91:42pil den kommande förundersökningen och kanske försämrat utrednings- Bilaga3 möjligheterna. Jag har diskuterat bankinspektionens frågerätl med tjänstemänvid bankinspektionen. Vi har därvid kommit överens om att bankinspektionen larkontakt med åklagaren om tveksamhet föreligger om frågerätten skall utnyttjas. Enligt32 § VML får allmänt åtal för brott enligt lagen väckas endast efter medgivandeav bankinspektionen. har i sin bok ochsvindleri kritiserat denna bestämmelse och hävdat att den borde borttagas (sid72 O- kritiska inställning grundar sig delvis på hennesåsikt att insiderbrottel bör ses och konstrueras som etl bedrägeri ellertrolöshetsbrott. Om man inte delar hennes uppfattning härvidlag faller ocksåhennes kritiska synpunkter i motsvarande mån. Jag har i mina utredningaruppfattal ifrågavarande bestämmelse inte som något hinder utan snarare som ettstöd. Bankinspektionen kan bidra med expertsynpunkter frånvärdepappersmarknaden. Riksåklagarenhar genom underremiss även inhämtat synpunkter från överåklagaren i Stockholmsom anför följande. Närdel gäller ansvarsbestämmelserna i lagen om insynshandel tillstyrker jag deföreslagna straffskärpningarna. Enligt specialmotiveringen lill 22 § skallfrågan om konkurrens mellan insiderbrott och brott enligt bedömasenligt allmänna rättsgrundsatser. Mol bakgrund härav kan det synas egendomligtmed en regel som stadgar att olaga insynshandel skall vara subsidiärt iförhållande till gärningar i som på-följdsmässigt är likställdaeller strängare. 5.5 Fullmäktige i Riksbank Riksbankenifrågasätter realismen i kommitténs mål att eliminera alla missförhållanden påmarknaden och anför följande vad gäller tillsynen av insiderhandel. Kommitténhar högt ställda ambitioner när det gäller att med hjälp av regler och tillsynrätta till missförhållanden som kan länkas uppstå på marknaderna. Kommitténskriver exempelvis: "Vår strävan har (...) varit all (...) ulnyltja reglersom förhindrar alt icke önskvärda konsekvenser över huvud taget uppstår. "(s. 1:276). Kombinerade med effektiv tillsyn och kontroll räknar kommittén medatt dess förslag skall leda till att alla typer av problem eliminieras. Ambitionenatt eliminera missförhållanden är naturligtvis i sig lovvärd. Del finnsemellertid anledning atl ifrågasätta realismen i detta mål. 1 vart fall är detnödvändigt atl ställa fördelarna i form av ökat investerarskydd mot de direktaoch indirekta kostnader som ett omfattande regel- och lillsynssystem ger upphovtill. De indirekta kostnaderna, t.ex. i form av försämrad förnyelseförmåga ocheffektivitet, har fullmäktige berört i tidigare avsnitt. Det finns dock ävenanledning atl diskutera tillsynens direkta kostnader. Detär brukligt att på andra samhällsområden göra en avvägning mellan kostnaderna för all minska risker av olika slag och värdet av de insatser 157 som görs, dvs. den reellaambitionen är inte atl eliminera alla risker. 1990/91:42 Kommittén tycksobenägen att göra motsvarande avvägningar på värde- Bilaga 3 pappersmarknaden.Kostnaderna för tillsynsverksamheten diskuteras inte utöver konstaterandet attbankinspektionen kommer att behöva omfattande resurstillskott. När det gällerfinansieringen föreslår kommittén att denna skall ske på samma sätt somhittills, dvs. med hjälp av avgifter på de företag och marknadsplatser som slårunder tillsyn. Detförhållandet att de direkta kostnaderna belastar instituten får dock inteundanskymma att det ytterst är kunderna, dvs. placerare och emittenler, som påolika sätt betalar huvuddelen. Det är oundvikligt att ett kostsamttillsynssystem fördyrar värdepappershandeln. Det är därför viktigt att vägakostnaderna mol de fördelar som tillsynen kan tänkas ge. Om det blir alltförkostsamt att använda sig av dessa marknader, kommer både emittenler ochplacerare att söka andra alternativ. Till skillnad från vad kommittén hävdar ärmer omfattande tillsyn inte nödvändigtvis ett konkurrensmedel. Detär inte självklart att kommitténs förslag ger den grad av trygghet somplacerarna efterfrågar. Alt göra en korrekt avvägning är inte lätt inom ramenför ett system där statsmakterna tar på sig uppgiften atl bedöma vad som är enrimlig grad av säkerhet. En överskattning av kundernas betalningsvilja gör atthandeln flyttar utomlands och marknaden fungerar sämre. Med det systemkommittén förespråkar finns inga naturliga mekanismer för atl rätta tilldetta. Förändringar kräver ny lagstiftning eller åtminstone ändradeföreskrifter från tillsynsmyndigheten. Från denna synpunkt är det intesjälvklart att det föreslagna tillsynssystemet är förenligt med kommitténs målalt se till att värdepappershandel även kan bedrivas i .