prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — Ändringen i första stycket innebär attmöjligheten att överföra verkställighet till en annan stat omfattar ävenverkställigheten av en påföljd som innebär överiämnande till rättspsykiatriskvård. Iparagrafen regleras bl.a. frågan vilken svensk myndighet som skall ta initiativtill verkställighet i andra fall än med stöd av överförandekonventionen i enannan stat av en här i landet ådömd eller ålagd påföljd. Ändringarna i JÖrstaoch tredje styckena innebär att ges denna roll i fråga omverkställighet av överlämnande till rättspsykiatrisk vård. Beträffandefrågan i vilka fall en påföljd som innebär överlämnande till rättspsykiatriskvård bör flyttas över till annan stat är det svårt att ge närmare anvisningar.Allmänna riktlinjer för överförande av verkställighet av påföljd över huvudlämnades i motiven till förevarande paragraf (prop. 1972:98 s. 132 ff.). 1fråga om rättspsykiatrisk vård skall självfallet vårdsynpunkterna ges storbetydelse vid bedömningen av lämpligheten av ett överförande. Iparagrafen regleras frågan om verkställighet utomlands enligt överförandekonventionenav en påföljd som har ådömts här i landet. Ändringarna i första och andrastyckena innebär, liksom motsvarande ändringar i 26 §, att ifråga om överförande av verkställighet av en dom som innebär överlämnande till rättspsykiatriskvård ges den roll har i fråga om bl.a. överförande avverkställighet av fängelsestraff. 7.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkningav strafftid m. m. Jaghar beträflfande detta förslag samrått med chefen för . Enligtförsta stycket första meningen i dess nuvarande utformning får en häktadsom efter domen förvaras på en rättspsykiatrisk klinik avge nöjd- 543 förklaring inför chefenför kliniken, dvs. 1990/91:58 svarandebestämmelse i förslaget i lagrådsremissen innebar i detta hänse- Bilaga 2 endeatt den som är häktad och som efter domen är intagen vid en sådan enhet där rättspsykiatriskvård beträffande häktade m.fl. får ges eller enhet där rättspsykiatriskundersökning får genomföras får avge nöjdförklaring inför chefsöverläkaren.Enligt bestämmelsen i sin nya lydelse fr.o.m. (prop.1989/90:154, 1990/9l:JuU2, rskr. 14) kan nöjdförklaring avges även inför någonannan tjänsteman vid en rättspsykiatrisk klinik än chefen. Förstastycket har med hänsyn till den sålunda beslutade ändringen justeratsså att de nu aktuella fallen av nöjdförklaring reglerats i en ny andra mening,varvid bestämmelsen utformats så att nöjdförklaring får avges, fömtom införchefsöverläkaren, även inför någon annan läkare som han förordnat. De fall dethär kan bli fråga om är då en häktad har genomgått rättspsykiatriskundersökning i målet eller genomgår rättspsykiatrisk vård eller psykiatriskvård i frivilliga former vid enheten. Förslageti lagrådsremissen innebar en justering av den nuvarande tredje meningen iförsta stycket så att den i fortsättningen skulle avse häktade som är intagnapå enheter av det nu aktuella slaget i stället för såsom nu häktade somförvaras på rättspsykiatriska kliniker. Lagrådet har emellertid anfört att dettagit del av de motiv för bestämmelsen som anfördes (se prop. 1974:20 s.llOf) och funnit att de är gihiga efter den nu aktuella reformenoch omorganisationen. Bestämmelsen bör enligt lagrådets mening slopas. Jagdelar lagrådets uppfattning. Föreskriften har därför fått utgå. Iprincipiell överensstämmelse med vad som uttalades vid paragrafens tillkomst viUjag understryka att medicinsk sakkunskap bör anlitas så snart det uppstårtvekan humvida en dömd person vare sig han befinner sig på en enhet av detaktuella slaget, där det finns sjukvårdspersonal, eller inte skall anses varai stånd att avge en nöjdförklaring med bindande verkan. 1första stycket har begreppet styresmannen vid kriminalvårdsanstalt ochföreståndaren för häkte ersatts med uttrycket kriminalvårdsanstalten resp.häktet som beteckning på den lokala myndigheten. Justeringen sammanhänger medde principer för decentralisering av beslutsbefogenheter inom kriminalvårdensom har beslutats (prop. 1989/90:154, 1990/91 :JuU2, rskr. Vidarehar det i första stycket gjorts en följdändring med anledning av att begreppet rättspsykiatriskklinik avskaffas och ersätts med ett nytt begrepp genom förslaget till lag om rättspsykiatriskundersökning. har det gjorts en redaktionell ändring som kommer tilluttryck genom den nya andra meningen i första stycket. Denskyldighet som enligt första stycket åläggs chefsöverläkaren vid den enhet där den häktade tagits in för rättspsykiatrisk undersökning har inte ansetts böra utsträckas till att omfatta chefsöverläkaren vid en sådan enhet 544 somavses i 6§ första stycket andra meningen lagen om rättspsykiatrisk Prop.1990/91:58 vård i det fall den som är häktad eller intagen ikriminalvårdanstalt vistas Bilaga 2 på enheten för rättspsykiatrisk vård ellerpsykiatrisk vård i frivilliga former. Den häktade eller intagne är nämligen iett sådant fall fortfarande att anse som intagen i häkte resp.kriminalvårdsanstalt, varför skyldigheten att befordra den aktuella domen tillverkställighet åvilar häktet resp. anstalten. 7.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:515) omersättning vid frihetsinskränkning Ändringeni första stycket, som föranleds av förslaget till lag om rättspsykiatriskundersökning, är enbart av terminologisk karaktär. Iparagrafen har gjorts en följdändring med anledning av den föreslagna nyautformningen av 31 kap. 3 § BrB. Ipunkt 2 har tagits in en övergångsbestämmelse som innebär att de äldrebestämmelserna fortfarande skall tillämpas i fråga om den som före ikraftträdandetvarit frihetsberövad genom att vara intagen på en rättspsykiatrisk klinik(utan att vara häktad) eller genom att som brottspåföljd undergå slutenpsykiatrisk vård enligt LSPV eller vård enligt omsorgslag ispecialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. 7.10 Förslaget till lag om rättspsykiatrisk undersökning Förslagetinnebär att LRPU ersätts av en ny lag som reglerar frågor om rättspsykiatriskundersökning och vissa andra frågor med anknytning till det medicinskautredningsförfarandet vid tillämpningen av den straffrättsliga särregleringenför psykiskt störda lagöverträdare. Som nämnts inledningsvis har lagen medanledning av lagrådsgranskningen jämkats redaktionellt i olika avseenden iförhållande till lagrådsremissens förslag. Bl.a.bestämmelserna i 7 § tredje stycket, 7 a § och 9 a § LRPU saknar motsvarigheteri den nya lagen. 1§ 1 brottmål får rätten besluta om rättspsykiatrisk undersökning i syfte 1.om det finns medicinskaförutsättningar att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård enligt31 kap. 3 § , eller 2.om den misstänkte har begåttgärningen under påverkan av en allvarlig psykisk störning. 35 1990/91. Ändamåletmed undersökningen skaU anges i rättens beslut. Avser be- Prop. 1990/91: 58slutet en undersökning enligt första stycket punkt 1 skall av beslutetfram- Bilaga 2 gå om undersökningen skall omfatta fömtsättningarna för vårdmed särskild utskrivningsprövning. Föreskrifteni första stycket som reglerar frågan om för vilka syften en rättspsykiatriskundersökning får utföras, har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt3.4.1). Bestämmelsen motsvarar delvis 1 § första stycket och 2 § första stycketLRPU. Bestämmelseni första stycket innebär att domstolen har att ta ställning till vilka frågorsom bör besvaras genom undersökningen. Det kan sålunda tänkas inträffa fall därdet står klart för domstolen genom redan tillgängligt medicinskt underlag attden misstänkte inte led av någon allvarlig psykisk störning vidgärningstillfället. I sådana fall bör naturligtvis undersökningen begränsastill att ge svar på den fråga som anges i punkt 1. Attdomstolen får besluta om en rättspsykiatrisk undersökning i syfte att kunnabedöma de i första stycket angivna frågorna innebär inte att det krävs attdomstolen har anledning att anta t. ex. att den misstänkte kan ges rättspsykiatriskvård. Omständigheterna i fallet skall emellertid självfallet vara sådana attdomstolen har fog för att låta utreda de aktuella frågorna. i andra stycket första meningen skall ändamålet med undersökningenanges i rättens beslut. Bestämmelsen har ansetts motiverad med hänsyn tillbetydelsen av att det för läkare och övrig personal som dehär i arbetet medundersökningen skall stå klart vilken eller vilka frågor som domstolen önskarfå besvarade. Andra meningen innebär att domstolen, då beslutet avser fömtsättningarnaför att överlämna den misstänkte till rättspsykiatrisk vård, skall ange omundersökningen skall omfatta förutsättningarna för att förena vården medsärskild utskrivningsprövning. 2§ Beslut om rättspsykiatrisk undersökning får bara meddelas, om den misstänktehar erkänt gärningen eller övertygande bevisning har förebragts om att han harbegått den. Sådant beslut får dock inte meddelas, om påföljden för brottetbedöms kunna stanna vid böter. Beslutom en rättspsykiatrisk undersökning skall meddelas . Iförsta stycket regleras de fömtsättningar, vid sidan av vad som gäller enligt I§ angående undersökningens syfte, som skall vara uppfyllda för att en domstolskall få besluta om en rättspsykiatrisk undersökning. Bestämmelserna, somdelvis motsvarar 2 § LRPU, har behandlats utförligt i den allmänna motiveringen(avsnitt 3.4.2). Medordet "gärningen" avses liksom enligt nuvarande ordning den aktuellabrottsbeskrivningens objektiva rekvisit (jfr m. fl.. III, 3 uppl.1985, s. 232). Som har framhåUits i den allmänna motiveringen tjänar nämligenen rättspsykiatrisk undersökning i vissa fall funktionen att ge underlag fördomstolens bedömning av ansvarsfrågan i subjektivt avseende. Föreskrifteni andra stycket överensstämmer med 4 § första stycket 546 Jag vill i sammanhanget påpeka att även åklagarenoch försvararen . 1990/91: 58 i målet har ett ansvar för att domstolensprövning i frågan kan komma till Bilaga 2 stånd . Det börhär erinras om att förundersökningsledaren enligt 10 § andra stycketförundersökningskungörelsen är skyldig att göra framställning om rättspsykiatriskundersökning hos rätten, om han finner att den misstänkte bör genomgå sådanundersökning och att beslut om undersökning för att undvika tidsutdräkt börfattas redan under förundersökningen. Jag vill också nämna den föreskrift i 8§ personundersök-ningskungörelsen som innebär att, om den som utför ellerbiträder vid utförandet av en personundersökning finner anledning att anta attden misstänkte är i behov av särskild vård eller behandling för sjukdom ellernågon annan kroppslig eller själslig brist eller svaghet, han utan dröjsmålskall anmäla sina iakttagelser till rätten. En förutsättning för denna anmälningsskyldighetär att det inte har fattats beslut om att införskaffa § 7-intyg eller om attverkställa rättspsykiatrisk undersökning. 3 § Rätten får inte bestämma att någon skall överiämnastill rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning utan att en rättspsykiatriskundersökning har gjorts i målet. Rättspsykiatrisk undersökning behövs dock inte, om denmisstänkte redan genomgår rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning och rätten har inhämtat utlåtande i de avseenden som angesi I § från den chefsöverläkare som är ansvarig för vården. Bestämmelserna i paragrafen, som har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 3.5 och 3.14), reglerar frågan i vilka fall detkrävs att en rättspsykiatrisk undersökning har gjorts i målet. Paragrafen harnu sin motsvarighet i 3 § LRPU. Föreskriften i första stycket innebär att det ankommer pårätten att under handläggningen av brottmålet särskilt ta ställning tillhuruvida det finns skäl att överväga att överlämna den misstänkte till rättspsykiatriskvård med särskild utskrivningsprövning, om han fälls till ansvar. Förutsättningarnaför ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning och frågan i vilket skede av brottsmålsförfarandetett sådant beslut skall meddelas regleras i 1 och 2 §§. Att bedöma huruvida det, såsom föreskrivs i den aktuellabestämmelsen, krävs att en rättspsykiatrisk undersökning görs i målet kanemellanåt vara vanskligt. Enligt nuvarande praxis är det vanligt att domstoleninhämtar ett § 7-intyg från en psykiater i stället för att från början beslutaom rättspsykiatrisk undersökning, när omständigheterna ger anledning att antaatt den misstänkte lider av en psykisk störning. Detta intyg ger domstolenunderlag för att bedöma om en rättspsykiatrisk undersökning behövs. Denna ordning, som har stöd i förarbetena till dennuvarande lagstift ningen (se prop. 1964:90 s. 72), innebär att domstolarna kan förhindra att rättspsykiatrisk undersökning utförs i andra fall än då det finns tillräckliga skäl till det. En sådan tillämpning är avsedd att ske också i fortsättningen. Syftet med bestämmelsen i 4 § är emellertid att ett § 7-intyg utfärdat av en 54-7 rättspsykiateri fortsättningen skall kunna utgöra tillräckligt medicinskt Prop. 1990/91:58underlag för att rätten skall få överlämna en lagöverträdare till rättspsykia-Bilaga 2 trisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Om domstolen efter attha inhämtat ett sådan intyg finner att det enligt bestämmelseraa i förstastycket i förevarande paragraf krävs en rättspsykiatrisk undersökning, börnaturligtvis omfattningen av denna undersökning i allmänhet kunna begränsasavsevärt (jfr 6 § första stycket andra meningen). Ävenom det ibland kan finnas anledning att först inhämta ett § 7-intyg bör endomstol naturligtvis i fortsättningen liksom nu då det finns skäl till detbesluta om rättspsykiatrisk undersökning utan att först ha inhämtat någon annanmedicinsk utredning i målet. Somjag ser det är detta väsentligt inte minst föratt undvika en fördröjning av målets handläggning. Särskilt i de fall då denmisstänkte är häktad är det naturligtvis angeläget att domstolen här frånbörjan gör en riktig bedömning. Bestämmelseni andra stycket innebär att det medicinska underlaget i de aktuella fallen kanutgöras av ett utlåtande från den vårdansvarige chefs-överläkaren. För attutlåtandet skall fylla sin funktion är det naturligtvis angeläget att det gertillräcklig ledning för domstolens påföljdsval, dvs. när det gällerförutsättningarna för att ge lagöverträdaren rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning. Det är avsett att skall utfärdaverkställighetsföreskrifter om avfattningen av dessa utlåtanden. 4§ Rätten får överlämna någon till rättspsykiatrisk vård utan särskildutskrivningsprövning under fömtsättning att det i målet har gjorts en rättspsykiatriskundersökning eller har inhämtats ett läkarintyg enligt 7 § lagen (1964:542) ompersonundersökning i brottmål, som omfattar de medicinska fömtsättningarna föratt döma till sådan påföljd. Omden misstänkte vårdas enligt lagen (1991:000) om psykiatrisk tvångsvård ellerlagen (1991:000) om rättspsykiatrisk vård, behöver rätten dock endast inhämtautlåtande om de medicinska fömtsättningarna från den chefsöverläkare som äransvarig för vården. Paragrafensom saknar motsvarighet i LRPU reglerar frågan vilken utred ning som krävs för att en lagöverträdare skall få överlämnas till rättspsy- kiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Innehållet i paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.14). 1 paragrafen görs en uppräkning av de olika former av utredning somfår läggas till grund för ett förordnande om rättspsykiatrisk vård utansärskild utskrivningsprövning. Av paragrafen framgår att det inte krävs att en rättspsykiatriskundersökning har företagits i målet för att den tilltalade skall få överlämnastill sådan form av vård. Men domstolen kan ändå ha beslutat om en sådanundersökning på grund av att domstolen t. ex. varit tveksam huruvida etteventuellt beslut om rättspsykiatrisk vård skulle förenas med särskildutskrivningsprövning. Undersökningen utgör då självfallet tillräckligtmedicinskt underlag för domstolen. Detta kommer till uttryck i första stycket. Avförsta stycket följer vidare att § 7-intyg kan utgöra ett tillräckligt medicinskt underlag i deaktuella fallen. Jag får här hänvisa till specialmo- tiveringentill förslaget till ändring i 7§ lagen om personundersökning i Prop.1990/91:58 brottmål. Beträffandesådant utlåtande som avses i andra stycket kan hänvisas till vad som har sagtsvid 3 § om utlåtande av den vårdansvarige chefsöverläkaren. Kraven på de nuaktuella utlåtandena är naturligtvis något annorlunda, eftersom denrättspsykiatriska vården här inte skall vara förenad med särskildutskrivningsprövning. 5§ Rättspsykiatriska undersökningar kan utföras såväl vid inrättningar inom hälso-och sjukvården som vid särskilda undersökningsenheter. Med undersökningsenhet avsesi fortsättningen även vårdinrättning, där rättspsykiatriska undersökningarutförs. Fördelningen av rättspsykiatriska undersökningar mellan olika enhetersker enligt föreskrifter som regeringen beslutar. 1paragrafen, som har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.6),regleras frågan var rättspsykiatriska undersökningar utförs. Som har uttalatstidigare är avsikten att enheter inom hälso- och sjukvården, efter avtal mellanstaten och vederbörande sjukvårdshuvudman, skall kunna anförtros uppgiften attutföra rättspsykiatriska undersökningar. Sådana undersökningar skall således iframtiden kunna utföras vid enheter hos såväl sjukvårdshuvudmännen som, liksomnu, staten. Avsikten är vidare att regeringen i en förordning skall meddelanärmare bestämmelser om fördelningen av fall på de olika befintligaundersökningsenheterna. Motsvarandeparagraf i förslaget i lagrådsremissen innehöll endast den bestämmelse som hartagits in i tredje meningen. 1 enlighet med lagrådets förslag har det i förstameningen i förevarande paragraf tagits in en föreskrift som ger stöd förordningen att rättspsykiatriska undersökningar kan utföras såväl i enorganisation inom hälso- och sjukvården som inom en statlig organisation.Lagrådet har påpekat att föreskriften ger landstingen kompetens att utförarättspsykiatriska undersökningar även i den mån dessa inte skulle hänföras tillhälso- och sjukvården utan enbart till rättsvården, som är en statligangelägenhet. Även bestämmelsen i andra meningen har införts på förslag avlagrådet. Den i tredje meningen intagna bestämmelsen innebär, som lagrådet haranfört, att fördelningen av rättspsykiatriska undersökningar görs mellan deundersökningsenheter som står till förfogande. Oavsettom den enhet där undersökningen skall utföras i det särskilda fallet drivs av staten eller av en sjukvårdshuvudman är det naturligtvis angeläget att det inte sker några dröjsmål med att påbörja undersökningen när rättens beslut om undersökning har meddelats. Exempelvis bör den kommunikation som krävs mellan rätten och undersökningsenheten kun na ske även telefonledes. I den nämnda förordningen bör sålunda anges även t. ex. de åtgärder som krävs från rättens sida för att undvika onödiga dröjsmål i sammanhanget. Jag avser att återkomma till regeringen beträf fande dessa föreskrifter. Ianslutning till paragrafen bör tas upp en fråga som har berörts bl. a. vid Prop.1990/91:58 remissbehandlingen av socialberedningens förslag, nämligen vem ellerBilaga 2 vilka funktionärer som skall utföra en rättspsykiatrisk undersökning.Enligt nuvarande ordning gäller att undersökningen skall utföras av en läkare,som också har att avge utlåtandet över undersökningen (se 1 § andra stycket, 5§ och 6 § LRPU). I praktiken tillämpas emellertid den ordningen att det iarbetet med en undersökning deltar även andra yrkeskategorier än läkare, t.ex.kuratorer och psykologer. har också i sina allmänna råd påområdet rekommenderat att det rättspsykiatriska undersökningsarbetetorganiseras som ett teamarbete. Rättspsykiatriskakliniken i har vid remissbehandlingen uttalat sig för att det i lagenges uttryck för att en rättspsykiatrisk undersökning är ett lagarbete. Medhänsyn till bl.a. att rättspsykiatriska undersökningar i fortsättningen skallkunna utföras inom hälso- och sjukvården är det emellertid enligt minuppfattning mindre lämpligt att i lag närmare ange hur undersökningarna skallbedrivas. Utgångspunkten när det gäller att bedöma hur undersökningsarbetetskall fördelas mellan olika personalkategorier bör som jag ser det vara attdet här ytterst gäller ställningstaganden av medicinsk karaktär. Och det börunderstrykas att undersökningen skall avslutas så snart det är möjligt att gedomstolen svar på de frågor som den önskar få belysta. Det får sålunda inteförekomma att utlåtandet över undersökningen i ett klart fall fördröjs genomobligatoriska utredningar av t. ex. social karaktär som inte är av omedelbarbetydelse för de medicinska ställningstagandena eller som mer tar sikte på deneventuellt fortsatta vården av patienten än på domstolens behov av underlag.Att de rättspsykiatriska undersökningarna görs till ett lagarbete där olikapersonalkategorier deltar får alltså inte föriänga undersökningarna. Det fårankomma på att i sina föreskrifter eller allmänna råd påområdet ge vägledning om hur undersökningsarbetet skall fördelas mellan deolika personalkategorierna. Jag återkommer till frågan om skyndsamhetskravetvid 6 §. Fråganom vem som skall avge utlåtandet över en rättspsykiatrisk undersökningbehandlas vid 7 §. 6§ En rättspsykiatrisk undersökning skall utföras med största möjligaskyndsamhet. Den skall anpassas efter domstolens syfte med undersökningen ochövriga omständigheter i det enskilda fallet. Ettutlåtande beträffande undersökningen skall utan dröjsmål ges in till rättensedan undersökningsarbetet har avslutats. Utlåtandet ges in ,om den misstänkte är häktad, och annars från det att beslutetom undersökning kom in till undersökningsenheten. Rätten får medge anstånd, omdet finns synnerliga skäl. Paragrafeninnehåller olika föreskrifter som tar sikte på att det rättspsykia triska förfarandet skall genomföras så snabbt som möjligt. Bestämmelser na, som har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.7 och 3.8), motsvarar delvis 4 § andra stycket LRPU. Angelägenheten av att det inte sker någon onödig tidsutdräkt i förfarandet har berörts även vid 5 §. Bestämmelsen i första stycket första meningen överensstämmer med den 550 nuvarandeföreskriften i 4 § andra stycket första meningen LRPU. I sam- Prop.1990/91:58 manhangetbör pekas på att har föreskrivit att en undersök- Bilaga 2 ningskall inledas inom efter det att beslutet om undersökning komin till undersökningsenheten, även när den misstänkte, om han är häktadoch undersökningen skall ske vid en rättspsykiatrisk klinik, måste kvarstannai häkte till följd av platsbrist. Som jag ser det förlorar en bestämmelseav denna innebörd delvis sin betydelse genom föreskriften i 8§ första stycket första meningen förevarande lag om att den som är häktadskall utan dröjsmål och senast från det att beslutet omundersökning kom in till undersökningsenheten föras över till denna. Någonuttrycklig regel i lagen om när en undersökning skall påbörjas anser jag inte behövas mot bakgmndav dess regler i övrigt om kravet på skyndsamheti det rättspsykiatriska förfarandet. följernaturligtvis att undersökningsarbetet skall påbörjas så snart det över huvudtaget är praktiskt möjligt. Det får ankomma på att övervägai vad mån den nu berörda föreskriften av styrelsen bör ges en motsvarigheti styrelsens föreskrifter med anledning av den nya lagen. Avsiktenmed bestämmelsen i jörsta stycket andra meningen , som har en motsvarighet i4 § första meningen KRPU, är att klart slå fast att en rättspsykiatriskundersökning inte skall drivas längre eller avse andra frågor än som behövs föratt tillgodose domstolens behov av medicinsk utredning. Detta behov kommer tilluttryck genom det av domstolen angivna syftet med undersökningen. Desyften för vilka en rättspsykiatrisk undersökning får utföras regleras i 1 §. Avvad som anförts i anslutning till den paragrafen framgåratt det kan finnas falldå syftet med undersökningen är preciserat till att avse någon av de frågor somanges i nyssnämnda paragraf och att undersökningen bör avgränsas i motsvarandemån. Vikten av att en rättspsykiatrisk undersökning begränsas så långt det ärmöjligt har betonats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.7).