prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — Näraanknutna till frågoma om den straffrättsliga behandlingen av psykiskt stördalagöverträdare är olika frågor om det medicinska utrednings-förfarandet isammanhanget. Det gäller här de frågor som i huvudsak regleras i LRPU och 7§ personundersökningslagen. Ytterligare författningsbestämmelser finns ikungörelsen (1966:613) angående tillämpningen av lagen om rättspsykiatriskundersökning i brottmål (KRPU) och kungörelsen (1964:567) med vissabestämmelser angående tillämpningen av lagen om personundersökning i brottmål(personundersökningskungö-relsen). Föreskrifter och allmänna råd omrättspsykiatrisk undersökningsverksamhet och rättspsykiatriska utlåtanden harutfärdats av (SOSFS 1989:30). Den nuvaranderegleringen innebär här i huvudsak följande. Av1 § första stycket LRPU framgår att en rättspsykiatrisk undersökning utgör enundersökning av det psykiska tillståndet hos någon som är misstänkt för brott.Enligt 3 § LRPU krävs i princip att en sådan undersökning har utförts för atten domstol skall få överlämna någon till sluten psykiatrisk vård enligt LSPVeller till vård i specialsjukhus enligt föreskrifterna omsorgslag. Föratt domstolen skall få besluta om en rättspsykiatrisk undersökning 493 krävsatt den misstänkte har erkänt gärningen eller att det har förebragts Prop.1990/91: 58 övertygandebevisning att han har begått den och undersökningen kan Bilaga 2 antasfå betydelse för att bestämma brottspåföljden eller i något annat hänseendeför att avgöra målet (2 § första stycket LRPU). finneratt det inte bör följa svårare straff på brottet än böter, får domstolen beslutaom rättspsykiatrisk undersökning bara om det finns särskilda skäl (2§ andra stycket LRPU). Domstolenskall besluta om en rättspsykiatrisk undersökning så snart det kan ske (4 §första stycket LRPU). Undersökningen utförs av en läkare vid enrättspsykiatrisk klinik eller station eller av någon annan läkare somsocialstyrelsen utser (1 § andra stycket LRPU). Undersökningen skall utförasmed största möjliga skyndsamhet (4 § andra stycket LRPU). Ett skriftligtutlåtande över undersökningen skall avges till domstolen fråndet att beslutet om undersökningen kom in till den klinik eller station tillvilken undersökningen hör (4 § andra stycket LRPU). fördelarundersökningarna på de olika enheterna och får i särskilda fall medge anståndmed att avge utlåtande (I § andra stycket resp. 4§ andra stycket LRPU och 5 §KRPU). Bestämmelserom avfattningen av utlåtandet över en rättspsykiatrisk undersökning finns i 5 §LRPU och 4 § KRPU. Domstolen kan inhämta utlåtande av över enutförd rättspsykiatrisk undersökning (6 § LRPU och 9 § KRPU). 1LRPU finns särskilda föreskrifter om var den misstänkte skall finnas under ochefter tiden för undersökningen. Beträffande den som är häktad gäller bl. a. atthan som huvudregel skall vara intagen på den klinik där undersökningen skallutföras (7 § första stycket LRPU). Men den som är häktad kan då undersökningenpågår också vistas i häkte eller på en kriminalvårdsanstalt (7 § första stycketLRPU). Även efter undersökningen kan den häktade i vissa fall vistas på enrättspsykiatrisk klinik, nämligen då han enligt det rättspsykiatriskautlåtandet är i behov av sluten psykiatrisk vård eller vård i specialsjukhuseller då han av domstolen överlämnats till sådan vård men ännu inte har tagitsin på sjukhus (7 § andra och tredje styckena LRPU). I det sistnämnda fallet fårhan även tas in på en psykiatrisk avdelning vid en kriminalvårdsanstalt. I denu nämnda fallen skall sålunda lagöverträdaren ges vård där han förvaras efterundersökningen. Densom är på fri fot och skall genomgå rättspsykiatrisk undersökning är skyldigatt inställa sig för undersökningen på tid och plats som undersökningsläkarenbestämmer (8 § LRPU). Möjlighet finns under vissa fömtsättningar att ta in densom är på fri fot med tvång på en rättspsykiatrisk klinik (9 § LRPU). Statenär, med som chefsmyndighet, huvudman för det rättspsykiatriska undersökningsväsendet som omfattar rättspsykiatriska stationer och kliniker. För organisationen gäller förordningen (1988:1239) med instruktion för statens rättspsykiatriska kliniker och stationer samt den av utfärdade arbetsordningen för det rättspsy kiatriska verksamhetsområdet. Av 3 § arbetsordningen framgår att det faller inom ramen för den rättspsykiatriska verksamheten bl. a. att utföra 494 rättspsykiatriskaundersökningar, att i viss utsträckning ge psykiatrisk Prop. 1990/91:58vård samt att bedriva undervisning och forskning. Vid rättspsykiatriska Bilaga 2 kliniker utförs rättspsykiatriska undersökningar av både häktade ochpersoner som är på fri fot medan det vid rättspsykiatriska stationer i regelutförs sådana undersökningar endast beträffande personer av det sist nämnda slaget. Rättspsykiatriskakliniker finns i , , och , rättspsykiatriskastationer i , och . En ny klinik finns i men har intekunnat tas i bmk som planerats. Kostnaderna för de rättspsykiatriska klinikeraaoch stationerna uppgår /91 rill ca 105 milj. kr. Dettotala antalet rättspsykiatriska undersökningar har årligenuppgått till drygt 500. Som jämförelse kan nämnas att det totala årliga antaletundersökningar åren närmast efter ikraftträdandet av LRPU översteg 800.Andelen häktade av undersökningsfallen har successivt ökat från ca tvåtredjedelar till ca fyra femtedelar. Enligt7 § första stycket personundersökningslagen får rätten, när det finns skäl tilldet, förordna en läkare att avge läkarintyg angående den misstänkte (s. k. § 7-intyg). Ett sådant intyg skall inhämtas av en psykiater innan någon enligt 31kap. 4 § BrB överlämnas till öppen psykiatrisk vård (7 § andra stycketpersonundersökningslagen). Av förarbetena till personundersökningslagen (prop1964:90 s. 57 f) framgår att ett § 7-intyg är avsett att bl. a. ge underlag fördomstolens bedömning av behovet av en rättspsykiatrisk undersökning. I detformulär som i samråd med har utfärdatmed stöd av 13 § personundersök-ningskungörelsen för sådana intyg anges att denundersökande läkaren skall uttala sig om detta behov. Underde har antalet § 7-undersökningar uppgått till drygt 2000. Ungefär hälften av undersökningarna bmkar utföras av läkare som äranställda inom det rättspsykiatriska undersökningsväsendet. Formellt sett utgöremellertid § 7-undersökningar ingen arbetsuppgift för denna organisation. 3.2 Kritik mot nuvarande ordning Detmedicinska utredningsförfarande i fråga om en person misstänkt för brott somdomstolen har till sitt förfogande för att avgöra brottmålet har sedan längevarit föremål för diskussion. Stark kritik har från tid till annan anförts motdet rättspsykiatriska undersökningsväsendet i olika avseenden. Vadsom särskilt kritiserats har varit att den tid inom vilken utlåtande över en rättspsykiatrisk undersökning skall ha avgetts till domstolen från det att beslutet kom in till undersökningsenheten ofta, för att inte säga ständigt, har överskridits. Dröjsmålen har orsakats av bl.a. väntetider för undersökning till följd av anhopning av undersökningsfall eller brist på läkare. Det har sålunda varit vanligt att häktade personer tvingats vänta på rättspsykiatrisk undersökning på häktena. medatt avge rättspsykiatriska utlåtanden har berott även på längden på Prop.1990/91:58 själva undersökningstiderna inkl. tiderna för att avfatta utlåtandena. Ettannat problem som uppmärksammats har varit problemet med att häktade personersom genomgått undersökning och befunnits ha behov av sluten psykiatrisk vårdenligt LSPV inte genast kunnat föras över till en sjukvårdsinrättning trotslagliga möjligheter till det. Detta har ytteriigare bidragit till kösituationeninom den rättspsykiatriska undersökningsorganisationen. Ocksåinnehållet i sig i den rättspsykiatriska verksamheten undersökningsarbetetsbedrivande och de rättspsykiatriska bedömningarna har ifrågasatts. Vidare harbrister i den rättspsykiatriska organisationen i olika avseenden påtalats. Bl.a. har avsaknaden av egentliga vårduppgifter för organisationen nackdelar. Förslagtill förändringar på området har framförts i olika sammanhang.Sedan 1970-talet har vid sidan av socialberedningens betänkande fleragenomgripande förslag lagts fram. Bexeliuskommitténsförslag (SOU 1977:23) innebar olika åtgärder i syfte att nedbringaväntetideraa för rättspsykiatriska undersökningar och frigöra resurser ivårdarbetet. Som har nämnts överlämnades förslaget efterremissbehandling till socialberedningen. rapporter över granskning av den rättspsykiatriska organisationen harriksrevisionsverket (RRV dnr 1975:1434 resp. 1980:1227)föreslagit som chefs- och tillsynsmyndighet att vidta olikaåtgärder för att komma till rätta med olika problem på området. De frågorbeträffande verksamheten som verket tagit upp har varit av såväl administrativsom principiell karaktär. Också verksamheten med att avge § 7-intyg tilldomstolarna har tagits upp i sammanhanget. Den sist nämnda verksamheten harberörts av verket även i samband med den granskning avpersonundersökningsinstitutet som redovisades (RRV dnr 1983:661);verkets granskningsrapport övervägs i . Socialstyrelsenhar bl.a. med anledning av kritik vid olika tillfällenföreslagit eller själv genomfört förändringar i syfte att förbättraförhållandena på området. a. redovisade styrelsen i en rapport medanledning av ett uppdrag av regeringen olika åtgärder i syfte att höjaeflfektiviteten inom rättspsykiatrin (dnrSN 3-34-540/79). Vidare bör nämnasatt en arbetsgrupp inom styrelsen, den s. k. ASV-gmppen, lade fram ettförslag till rättspsykiatrisk regionsjukvård. Förslaget innebar bl. a. enintegration av rättspsykiatriska undersökningar och psykiatrisk vård. Enutgångspunkt för förslaget var att hela verksamheten kunde sammanföras underett gemensamt landstingskommunalt huvudmannaskap. Förslaget harremissbehandlats och övervägs i . Statskontorethar på regeringens uppdrag genomfört en översyn av de administrativa rutinerna m. m. vid de rättspsykiatriska klinikeraa och stationerna m.m. Uppdraget redovisades i promemorian Förändring och förnyelse av rättspsykiatrin (statskontoret rapport 1989:14). Promemorian innehåller förslag som syftar till att minska köer- 496 natill rättspsykiatrisk undersökning och att förkorta tiden för vistelse på Prop. 1990/91: 58 en rättspsykiatrisk klinik. JOhar haft anledning att ta ställning till klagomål beträffandesärskilt dröjsmålen i samband med det rättspsykiatriska förfarandet. Frågornahar varit aktuella också . Iett beslut (JO:s ämbetsberättelse 1985/86 s. 280 ff".) tog JOSverne upp bl. a. frågan om väntetiderna vid de rättspsykiatriska klinikernaoch på häktena för sådana personer som skall genomgå rättspsykiatriskundersökning. JO konstaterade att de rättspsykiatriska klinikerna i det storaflertalet fall begärde förlängning av den föreskrivna sexveckorstiden och attsocialstyrelsen regelmässigt biföll sådana ansökningar. Enligt JO innebar dettaatt den i LRPU föreskrivna tidsfristen i realiteten inte efterlevdes. JO fanndetta från rättssäkerhetssynpunkt synnerligen stötande, i all synnerhet somdet gällde personer som var berövade sin frihet. JO ifrågasatte ocksåomfattningen av vissa av de rättspsykiatriska undersökningar som han granskat.I beslutet diskuterade JO olika praktiska åtgärder för att få ned väntetideraaoch om detta inte hjälpte rekommenderade att antingen begäraresurstillskott eller en anpassning av den lagstadgade tidsperioden till enrealistisk nivå. JOSverne riktade i ett beslut (JO:s ämbetsberättelse 1986/87 s. och i ett beslut (dnr 2681 - 1986) på nytt kririk mot väntetideraai det rättspsykiatriska utredningsförfarandet. I det först nämnda beslutetuttalade JO bl. a. att det inte är själva undersökningstiderna vid derättspsykiatriska klinikerna utan väntetiderna på häktena som är det allvarligaproblemet. Viktenav att det inte uppstår dröjsmål vid d rättspsykiatriska förfarandet genomdomstolens hantering har betonats av chefsJO (JO:s ämbetsberättelse1990/91 s. 24 ff.). Medanledning av bl.a. det nämnda JO-beslutet behandlade hösten1986 frågan om de långa väntetiderna för rättspsykiatriska undersökningar. Iett yttrande till socialutskottet underströk därvid justitieutskottet attallvarliga ansträngningar måste göras för att komma till rätta med de rådandemissförhållandena (JuU 1986/87:1 y). , som instämde ijustitieutskottets bedömning av situationen, uttalade i sitt av riksdagengodkända betänkande (SoU 1986/87:15, rskr. 109) bl. a. att det måste övervägasatt ställa mer resurser till förfogande för den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten så att de befintliga köerna kunde arbetas av. Vidbehandlingen av budgetproposition vidhöll socialutskottet sitttidigare ställningstagande i frågan om ytterligare resurser för denrättspsykiatriska undersökningsverksamheten (SoU 1986/87:16, rskr. 137).Socialutskottet diskuterade i sammanhanget även frågan om huvudmannaskapet förverksamheten. Justitieutskottetpåtalade på nytt behovet av åtgärder för att minska de långaväntetiderna för rättspsykiatriska undersökningar (JuU 1987/88:3). Isamband med budgetbehandlingen har 32 1990/91. återkommit med krav pååtgärder för att komma till rätta med problemen på området (SoU 1987/88:22,rskr. 268 resp. l988/89:SoU 16, rskr. Konstitutionsutskottetuttalade i sitt granskningsbetänkande (1988/89:KU 30) kritik mot attden rättspsykiatriska verksamheten sedan ägnats störreuppmärksamhet än som skett och att åtgärder inte vidtagits för att komma tillrätta med de allvarliga missförhållanden som råder. Utskottetsställningstagande i denna fråga godtogs av (rskr. Behovet av åtgärder påområdet har påtalats för regeringen också av revisorer i juni 1987och . 1990/91:58 Bilaga 2 3.3Utgångspunkter för mitt förslag Detförslag till reglering av behandlingen av psykiskt störda lagöverträdare somjag har behandlat tidigare innebär att det även vid denstraffrättsliga prövningen hos åklagare och domstolar i vissa fall kommer attfinnas behov av utredning om den misstänktes psykiska tillstånd. Den föreslagnaregleringen medför sålunda att en domstol liksom nu vid behov måste kunna få enkvalificerad medicinsk bedömning av den misstänktes psykiska tillstånd vidgärningstillfället och också av det aktuella tillståndet. Rättspsykiatriskaundersökningar bör sålunda kunna genomföras vid behov även . Medhänsyn till att en sådan undersökning i allmänhet skall genomföras när denmisstänkte är häktad och till det integritetsintrång för den misstänkte somundersökningen i sig innebär är det emellertid angeläget att i möjlig månbegränsa behovet av undersökningar. För detta talar också de hittillsvarandeerfarenheteraa av dröjsmål och andra problem inom den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten, något som jag strax skall återkomma till. Som jag ser det är detdärför väsentligt att möjligheterna att utnyttja andra former av utredning omden misstänktes psykiska tillstånd än rättspsykiatriska undersökningar tastill vara så långt det över huvud taget är möjligt. Jag anser att denstraffrättsliga reglering på området som jag har föreslagit i det föregåendeger utrymme för att domstolarnas behov av medicinsk utredning i vissa fall, därdet krävs att rättspsykiatrisk undersökning utförs, kan tillgodoses iannan form. Bl.a. vill jag peka på att de nuvarande kriterierna attlagöverträdaren vid gärningstillfället led av en kvalificerad själslig abnormitetoch att det förelåg orsakssamband mellan störningen och brottet har fått ettmindre tillämpningsområde i mitt förslag. Detta medför att den medicinskautredningen i motsvarande mån kan begränsas. Vad jag här i första hand avser ärmöjligheterna att utnyttja s. k. § 7-intyg i stället för utlåtanden överrättspsykiatriska undersökningar. Jag vill dock å andra sidan peka på att mittförslag beträffande vissa kvalificerade fall ställer delvis nya krav på detmedicinska underlaget (se avsnitt 3.5). För möjligheten attbegränsa behovet av rättspsykiatriska undersökningar är det vidare avbetydelse att domstolarna inte inhämtar sådana undersökningar i andra fall ändå det framstår som nödvändigt. visserligeningen anledning att anta att domstolaraa i onödan beslutar om Prop.1990/91: 58 rättspsykiatrisk undersökning; det finns snarare med hänsyn tilldröjsmå- Bilaga 2 len i undersökningsförfarandet skäl att tro attförhållandet är precis tvärtom, något som självfallet inte heller det äracceptabelt. Under alla omständigheter är det som jag ser det motiverat attden rättsliga regleringen i detta avseende stramas upp. Detär naturligtvis också angeläget att de rättspsykiatriska undersökningarna, somenligt nuvarande ordning utgör det dominerande medicinska underlaget förbehandlingen av psykiskt störda lagöverträdare, inte görs mer omfattande ochbedrivs mer ingående än som är helt nödvändigt för att tillgodose domstolarnasbehov. Enligt min mening kan det ifrågasättas om inte dessa undersökningar i endel fall ges en större omfattning än som är påkallat för detta behov. Dettagäller särskilt de fall där det på ett tidigt stadium står klart att denundersökte lider av en allvarlig psykisk störning eller att han tvärtom inte harnågon mer påtaglig psykisk störning. Jag anser strängt taget att det ofta börvara möjligt att ge en rättspsykiatrisk undersökning mer begränsad omfattningoch inriktning än som sker i en del fall. Särskilt mitt förslag attjämställdhetsbegreppet avskaffas bör kunna bidra till en sådan utveckling. Medhänsyn till vad jag nu har anfört om behovet av rättspsykiatriskaundersökningar bör det enligt min mening vidtas ändringar i lagstiftningen påområdet. Också från andra utgångspunkter är det motiverat att det här skerförändringar. De problem som funnits på området har nämligen somjagser det åtminstone till någon del sin gmnd i utformningen av lagstiftningen,även om det naturligtvis är resurs- och organisationsfrågor som i första handär avgörande i detta hänseende. Vadjag här främst avser är det förhållandet att den lagstadgade tidsfristen föratt avge rättspsykiatriska utlåtanden ofta har överskridits medbl. a. påföljande långa väntetider på häktena inför rättspsykiatrisk undersökning.Jag vill betona angelägenheten av att ett rättspsykia-triskt förfarandegenomförs så snabbt som över huvud taget är praktiskt möjligt, eftersom det härofta är fråga om personer som är berövade friheten. De fördröjningar som sedanlänge har förekommit i samband med de aktuella undersökningarna är oacceptablainte minst från humanitär synpunkt. Vidare vill jag framhålla attfördröjningar och väntetider i samband med rättspsykiatriska undersökningarskapar organisatoriska och ekonomiska problem för kriminalvården med hänsyntill de ökade anspråken pä häktesplatser. Detta är självfallet högstotillfredsställande. Riksdagenhar som nämnts i olika sammanhang behandlat dessaproblem. De åtgärder av resursmässig och organisatorisk karaktär som enligtriksdagens beslut bör vidtas för att komma till rätta med missförhållandena påområdet faller inom chefens för ansvarsområde. Hon hartidigare (bil. 1 avsnitt 4.2) behandlat frågan om att helt eller delvis föraöver driftansvaret för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten frånstaten till sjukvårdshuvudmännen. Jag tar nu upp frågan om delagstiftningsåtgärder som behövs för att en sådan förändring skall kunna kommatill stånd. Ävenur andra aspekter finns det enligt min mening anledning att 499 genomföraförändringar i den rättsliga regleringen av det rättspsykiatriskaundersökningsförfarandet. LRPU har tillämpats utan att det harskett några större sakliga ändringar i lagen. har det ägt mm en starkutveckling på området. Nya synsätt har också gjort sig gällande inomkriminalpolitiken och på sjukvårdsområdet. Jag vill här erinra om denkritik mot rättspsykiatrin och dess roll i samhället som fördes fram redan korttid efter det att LRPU trätt i kraft. Delvis som en följd av denna debatttillsattes . Kommittén gjorde i sittarbete angående behandlingen av psykiskt störda lagöverträdare en översyn avden rättsliga regleringen på det nu aktuella området. Som jag harnämnt överlämnades kommitténs förslag efter remissbehandling tillsocialberedningen. Också socialberedningenhar gjort en översyn av lagstiftningen på området. Beredningens förslag, somutformades som en ny lag om rättspsykiatrisk undersökning, har vidremissbehandlingen på väsentliga punkter mött stark kritik från många av deinstanser som behandlat frågoma. Den tidigare nämndapromemorian , som låg till gmnd för den hearing som anordnats avjustitiedepartementet , bygger på socialberedningens förslag ochremissbehandlingen av det. Promemorian fick vid hearingen ett i allmänhetpositivt mottagande. Mot bakgmnd av vad jagnyss har anfört om behovet av förändringar i den rättsliga regleringen av deträttspsykiatriska undersökningsförfarandet kommer jag i det följande attföreslå att sådana förändringar nu genomförs i olika avseenden. Mina förslag,som gmndar sig främst promemoria och de synpunkter som harinhämtats vid hearingen med anledning av promemorian, går ut på bl. a. att enny lag om rättspsykiatrisk undersökning införs. 1990/91:58 Bilaga 2 3.4 Förutsättningarna för att få besluta om enrättspsykiatrisk undersökning Mitt förslag: Enrättspsykiatrisk undersökning skall få utföras i syfte att få reda på om denmisstänkte har begått gärningen under påverkan av en allvarlig psykiskstörning eller om det finns medicinska fömtsättningar för att ge dennerättspsykiatrisk vård, med eller utan särskild utskrivningsprövning, sombrottspåföljd. Förslageti promemoria överensstämmer i sak med mitt förslag. Hearingen:Förslaget kommenterades inte närmare. Skälen för mitt förslag:Av 2 § första stycket LRPU följer att beslut om rättspsykiatrisk undersökningfår meddelas under fömtsättning bl.a. att undersökningen kan antas få betydelsenär det gäller att bestämma brottspåföljden eller i något annat hänseende föratt avgöra målet. Frågan om för vilketändamål en rättspsykiatrisk undersökning skall få utföras diskuterades iförarbetena till den nämnda bestämmelsen (se prop.1964:90 s. 70 flf. och 1966:60 s. 11). Av förarbetena framgår att en Prop.1990/91: 58 sådan undersökning i första hand är avsedd för att utröna humvidaden Bilaga 2 misstänkte har behov av vård som avses i 31 kap. 3 § BrB ellerbegått gäraingen under inflytande av en sådan störning att de regler om påföljdsvalsom tidigare svarade mot nuvarande 30 kap. 6 § BrB kan tillämpas. En utredningom den misstänktes sinnesbeskaffenhet ansågs emellertid kunna vara påkalladäven i andra fall vid påföljdsval. Vidare pekades på att en sådan undersökningibland kan vara erforderlig för att bedöma fömtsättningaraa över huvud tagetatt ådöma påföljd, dvs. humvida de subjektiva rekvisiten för straffbarhet äruppfyllda. 1 förarbetena diskuterades även frågan om avvägningen mellanbehovet av utredning och intresset av att inte i onödan göra ett sådantingrepp i den misstänktes personliga integritet som en rättspsykiatriskundersökning innebär. Socialberedningensförslag på den aktuella punkten överensstämmer med nuvarande reglering (se SOU1984:64 s. 438 och 464). Remissinstanserna har inte behandlat förslaget. Enligtmin mening är det för domstolarnas möjligheter att kunna korrekt tillämpasärskilda straffrättsliga bestämmelser för psykiskt störda lagöverträdareangeläget att de har tillräcklig utredning om den misstänktes psykiskatillstånd i de avseenden som har betydelse för deras bedömning. Enrättspsykiatrisk undersökning som har utförts i brottmålet ger naturligtvisfömtsättningar för det bästa underlaget i dessa frågor. Med hänsyn till detintrång i den misstänktes personliga integritet och de olägenheter i övrigt somen rättspsykiatrisk undersökning medför för denne är det emellertid frånrättssäkerhetssynpunkt väsentligt att en sådan undersökning genomförs bara närdet är helt nödvändigt. Också intresset av att hushålla med resurseraa för denrättspsykiatriska undersökningsverksamheten talar starkt för att möjligheteraaatt använda sig av dessa undersökningar utnyttjas restriktivt.