prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — Detförhållandet att agenten accepterar en uppsägning med omedelbar verkan frånhuvudmannens sida kan inte utan vidare tolkas som att han avstår från sin rätttill avgångsvederlag. Man kan mycket väl tänka sig fall då agenten visserligeninte delar huvudmannens mening i frågan humvida han har försummat uppdraget menhan i den uppkomna situationen ändå inte har något emot att trädatillbaka från detta. Av punkt 2 i förstastycket framgår att agentens rätt till avgångsvederlag går föriorad om agenturavtalet upphör till följd av agentens konkurs enligt bestämmelserna i 27 §. I detta fall kan alltså varken agenten eller hans konkursbo resa krav på avgångsvederlag gentemot huvudmannen. De närmare orsakerna till konkursen saknar i sammanhanget betydelse. Upp hör avtalet i stället på gmnd av att huvudmannen försätts i konkurs, går '' 8 agentennaturligtvis inte miste om rätten till avgångsvederlag. Kravet på Prop.1990/91:63 sådant vederiag är därvid att betrakta som en konkursfordran som fårbevakas i konkursen. Bestämmelseni punkt 3 i första stycket innebär att agenten föriorar sin rätt tillavgångsvederlag om han i samförstånd med huvudmannen överlåter agenturen tillnågon annan. Bakgmnden till bestämmelsen är att agenten vid en överlåtelse avdetta slag kan antas få kompensation för de värden han tillfört rörelsen genomen överlåtelselikvid från den tillträdande agenten. Bestämmelsen har dockutformats som en generellt verkande regel. Rätten till avgångsvederlagbortfaller således även om överlåtelse-likviden understiger det avgångsvederlagsom skulle följt av bestämmelserna i 28 § eller om överlåtelselikvid inte allslämnas. Somredan har nämnts under 28 § är bestämmelserna i förevarande. paragraf iförening med bestämmelserna i 28 och 30 §§ tvingande till agentens förmån.Detta framgår bl. a. av andra stycket i förevarande paragraf (jfr 28 § fjärdestycket och 30 § andra stycket). Agenten är alltså inte bunden av avtalsvillkorsom innebär att hans rätt till avgångsvederlag bortfaller till följd av andraomständigheter än dem som angivits i paragrafen eller att avgångsvederlagetunder vissa förhållanden skall utgå med reducerat belopp. Av paragrafenstvingande natur följer också att huvudmannen inte kan uppställa som villkoratt krav på avgångsvederlag skall framställas i någon viss form, t.ex.skriftligen. I sammanhanget bör påminnas om att det i 31 § finns bestämmelserom preskription av anspråk på avgångsvederlag. Sägeragenten själv upp agenturavtalet, har han rätt till avgångsvederiag enligt 28 §endast om 1.uppsägningen grundas på enomständighet på huvudmannens sida av sådant slag som ger agenten rätt att sägaupp avtalet med omedelbar verkan enligt 26 §, eller 2.det på grund av agentens åldereller sjukdom eller liknande förhållande inte skäligen kan krävas att hanfortsätter sin verksamhet. Avtalsvillkorsom är mindre fördelaktiga för agenten än bestämmelserna i denna paragraf ärinte bindande för agenten. (Saknarmotsvarighet i kommitténs förslag) Vissaallmänna kommentarer till förevarande paragraf har gjorts under 29 §. Första stycket av förevarandeparagraf handlar om fall då agenten säger upp agenturavtalet. Huvudregeln är att agenten då går miste om sin rätt till avgångsvederlag. Detta gälleräven om uppsägningen sker med iakttagande av bestämmelserna om uppsägningstid i 24 §. Bakgrunden till denna hu vudregel är att agenten inte själv skall kunna utlösa ett krav på avgångsve derlag vid en för honom gynnsam tidpunkt. Huvudregeln har två undantag som möjliggör för agenten att säga upp avtalet utan förlust av avgångsve deriaget. Undantagen, som i praktiken torde täcka en ganska stor del av uppsägningsfallen, avser situationer då agenten har rätt till förtida uppsäg- 119 ningpå grund av omständigheter på huvudmannens sida (punkt 1) och då Prop.1990/91:63 uppsägningen motiveras av hälso- eller åldersskäl (punkt 2). Avpunkt 1 följer således att agenten behåller sin rätt till avgångsvederlag omhans uppsägning är en följd av sådana omständigheter på huvudmannens sida somger agenten rätt att säga upp avtalet med omedelbar verkan enligt 26 §. Tilldessa omständigheter hör till en början avtalsbrott från huvudmannens sida somär av väsentlig betydelse för agenten (26 § första stycket punkt 1). Det krävsinte att huvudmannen har varit oaktsam. Inte heller förutsätts attavtalsbrottet är väsentligt till sin art, bara att dess verkningar harväsentlig betydelse för agenten. Här föreligger en skillnad jämfört medrekvisiten för förlust av avgångsvederlag i 29 § första stycket punkt I. Andraomständigheter som omfattas av punkt I i förevarande paragraf är sådana viktigagrunder att frånträda agenturavtalet som avses i 26 § första stycketpunkt 2. En fömtsättning är dock att gmnden består i en omständighet påhuvudmannens sida. Som exempel kan nämnas att huvudmannen har fått enförvaltare enligt 11 kap. 7 § , att han har avlidit (i ensituation där dödsfallet inte automatiskt leder till att agenturavtalet upphöratt gälla) eller att han har gjort sig skyldig till oegentligheter ägnade att iväsentlig mån mbba förtroendet för honom. Utgörs gmnden för förtidafrånträdande av en omständighet på agentens sida, kan i stället bestämmelsen ipunkt 2 bli tillämplig. Bestämmelseni punkt 1 förutsätter inte att uppsägningen faktiskt sker med omedelbar verkan,utan det är tillräckligt att agenten har haft rätt att vidta uppsägningen pådetta sätt. Här gör sig ungefär samma synpunkter gällande som vid tillämpningav 29 § första stycket punkt 1. Avpunkt 2 framgår att agentens uppsägning inte leder till förlust av rätten tillavgångsvederlag, om det på grund av hans ålder eller sjukdom eller liknandeförhållande inte skäligen kan krävas att han fortsätter sin verksamhet. Underbestämmelsen faller fömtom hög ålder och sjukdom även andra fysiskasvaghetstillstånd. Svaghet och sjukdom men knappast åldersskäl kan i mångafall också utgöra gmnd att frånträda agenturavtalet enligt 26 § förstastycket punkt 2. Rent allmänt kan sägas att rekvisiten i den bestämmelsentäcker ett snävare falt än rekvisiten i förevarande punkt. Bestämmelseni punkt 2 kan bli tillämplig både på tidsbestämda agenturavtal och på sådanasom gäller tills vidare. Agentens möjlighet att frånträda avtalet medbibehållen rätt till avgångsvederlag begränsas av det skälighetskrav som ingåri bestämmelsen. Det torde knappast stå i överensstämmelse med dettaskälighetskrav att åberopa enbart åldersskäl för att vid ett icke tidsbestämtavtal åsidosätta en uppsägningstid . Är det däremot fråga omett avtal slutet bör hög ålder i sammanhanget kunna accepteras somtillräckligt skäl att frånträda avtalet. Trots att agentens uppsägning i dettafall företas i strid mot bestämmelserna om förtida uppsägning bör han såledesha kvar sin rätt till avgångsvederlag enligt 28 §. Den ålder som är avbetydelse i sammanhanget torde i normalfallet ligga över den allmännapensionsåldern. Detkan mycket väl inträffa att ingen av de omständigheter som anges i '20 punkt2 är ensamt utslagsgivande men att man vid en samlad bedömning Prop.1990/91:63 av agentens tillstånd ålder, fysik och hälsa finner att hanuppfyller de förutsättningar som får anses gälla i sammanhanget. Ordalydelseni punkt 2 förutsätter att agenten är en fysisk person. Det bör dock finnasvisst utrymme för en analog tillämpning av bestämmelsen i fall då enbefattningshavare i central ställning hos en juridisk person befinner sig i ensådan situation som bestämmelsen tar sikte på. Sådan analogisk tillämpning börkomma i fråga endast i förhållandevis begränsad omfattning. En förutsättning fåranses vara att befattningshavaren är av så vital betydelse föragenturverksamheten att situationen är jämförbar med att verksamheten drivs avhonom personligen. En speciell situation uppkommer när en befattningshavare avdetta slag har avlidit och dödsboet säger upp avtalet enligt 26 §första stycket punkt 2. Övervägande skäl talar för att dödsboets uppsägningdärvid får anses ha skett på grund av en sådan omständighet som berättigar analog tillämpning av punkt 2 i förevarande paragraf Dödsboet bör alltså idenna situation behålla sin rätt till avgångsvederiag. Avdet anförda framgår att agenten i olika situationer kan behålla sin rätt tillavgångsvederiag trots att han har sagt upp agenturavtalet i strid motbestämmelserna om förtida uppsägning i 26 §. En sådan uppsägning kan föranledaskyldighet for agenten att utge skadestånd enligt bestämmelserna i 34 §. 1 densituationen kan huvudmannen kvitta agentens anspråk på avgångsvederiag mot sitteget krav på skadestånd, om förutsättningar i övrigt föreligger för kvittning. Iandra stycket anges att bestämmelserna i förevarande paragraf är tvingande tillagentens förmån. Detta har redan berörts under 28 och 29§§. Agentenförlorar sin rätt till avgångsvederlag, om han inte från det attavtalet upphörde meddelar huvudmannen att han kräver sådant vederlag. Avtalsvillkorsom är mindre fördelaktiga för agenten än bestämmelserna i denna paragraf ärinte bindande för agenten. (Jfr30 § i kommitténs förslag) Paragrafenhandlar om preskription av krav på avgångsvederiag. Den saknar motsvarighet iKomL men stämmer överens med 28 och 29 §§ i den danska lagen samt artikel 17punkt 5 och artikel 19 i EG-direktivet. Iförstastycket föreskrivs att agenten måste framställa krav på avgångsvederlag inomett år från det att uppdraget upphörde. Annars föriorar han rätten till sådantvederiag. Det har inte uppställts några formkrav med avseende på agentensmeddelande. Från bevissynpunkt kan det naturligtvis vara tillrådligt attmeddelandet sker skriftligen. Även ett muntligt meddelande är dock fulltgiltigt. Detär tillräckligt att det av meddelandet framgår att agenten har för avsikt att begära avgångsvederlag. Agenten behöver inte i meddelandet 121 precisera sina anspråkgentemot huvudmannen. En sådan precisering kan Prop. 1990/91: 63 anstå tillefter ettårsfristens utgång. Huvudmannenstår enligt 36 § risken för att ett ändamålsenligt avsänt meddelande enligtförevarande paragraf försenas, förvanskas eller inte kommer fram. Avandra stycket framgår att paragrafen är tvingande till agentens förmån.Agenten är följaktligen inte bunden av avtalsvillkor som går ut är kortare än eller att agentens meddelande skall skei skriftlig form eller med iakttagande av några särskilda formaliteter. upphört skall agenten, intill dess huvudmannen själv kan bevakasina intressen, vidta sådana åtgärder som är nödvändiga för att skyddahuvudmannen mot förlust, om det inte därav uppkommer betydande kostnad,olägenhet eller ekonomisk risk för agenten. Denne har rätt till skäligersättning för åtgärderna. (Jfr31 § i kommitténs förslag) Iparagrafen finns bestämmelser om förhållandena strax efter uppdragstidensslut. Den motsvaras delvis av 76 § jämförd med 48 § KomL men saknarmotsvarighet i den danska lagen och i EG-direktivet. Avparagrafen framgår att agentens plikt att tillvarata huvudmannens intresseninte upphör i samma stund som hans uppdrag löper ut. Han skall inom rimligagränser vidta de åtgärder som är nödvändiga för att skydda huvudmannen motförlust. Det kan röra sig om att vidarebefordra anbud som avgetts av tredje maneller att ta vård om varor och annat som han har om hand. Skyldigheten gällerinte ätgärder som innebär betydande kostnad, olägenhet eller ekonomisk riskför agenten. Bedömningen härvidlag får ske mot bakgrund av bland annatverksamhetens omfattning, agentens ekonomiska situation och storleken på denförlust som kan komma att drabba huvudmannen, om åtgärderna underlåts. Agentensskyldighet enligt förevarande paragraf gäller oavsett orsaken till attagenturförhållandet har upphört. Så snart huvudmannen, om han användertillbörlig omsorg och varsamhet, själv kan ta till vara sina intressen, upphöragentens skyldighet. Agentens plikt torde i regel sträcka sig under längre tidi fall då det är han själv som har frånträtt avtalet, särskilt om han har gjortdet utan att iaktta uppsägningstid. Omagenten brister i sina åligganden enligt förevarande paragraf kan han bliskadeståndsskyldig gentemot huvudmannen. Agentenhar rätt till skälig ersättning för de åtgärder han vidtar. Ersättningen äravsedd att innefatta både gottgörelse för arbete i den mån detta inte ersättsgenom provision och ersättning för utgifter och kostnader, t.ex. för fraktoch förvaring av huvudmannens varor. Bestämmelsenom ersättning gäller i princip bara sådana åtgärder som agenten enligt vad som sagts är skyldig att vidta. I påbudet att ersättningen skall vara skälig får dock anses ligga att agenten i viss ut sträckning bör ha rätt till kompensation för åtgärder som inte helt täcks av 122 Det rörsig framför allt om åtgärder som han visserligen Prop. 1990/91: 63 kunnatneka att utföra med hänvisning till att de inte var nödvändiga eller skulle blialltför kostsamma för honom men som ändå har varit kostnads-besparande förhuvudmannen. Viss försiktighet bör dock iakttas vid bedömningen av anspråk påersättning för åtgärder av detta slag. Agentenhar enligt 15 och 32 §§ rätt att hålla inne huvudmannens varor, material m.m.som säkerhet för krav på ersättning enligt förevarande paragraf Bestämmelsernai förevarande paragraf gäller i princip även när agenturavtalet upphör attgälla till följd av någondera partens konkurs. Denna fråga har behandlats under27 §. har upphört skall agenten till huvudmannen återlämna varor,material och handlingar som han har mottagit för att fullgöra uppdraget.Agenten har dock rätt att till säkerhet för fordran innehålla huvudmannens egendomi enlighet med 15 § och försälja den enligt 16 §. (Jfr32 § i utredningens förslag) Avparagrafen framgår hur agenten skall förfara med huvudmannens egendom efteragenturuppdragets upphörande. Den motsvaras till viss del av 76 § jämförd med49 och 39 §§ KomL men saknar direkt motsvarighet i den danska lagen ochEG-direktivet. Ioch med att agenturuppdraget upphör skall agenten till huvudmannen återlämnavad han har mottagit för uppdraget. Skyldigheten omfattar till en början varorsom agenten har mottagit för försäljning. När det gäller varor som han på grundav ett inköpsuppdrag har mottagit av tredje man ligger det i själva uppdragetatt varorna skall överlämnas till huvudmannen. I paragrafen sägs vidare attagenten skall återlämna material och handlingar som huvudmannen hartillhandahållit. Bestämmelsen tar sikte på t.ex. varuprover, mönster,broschyrer, prislistor, ritningar, anbudsblanketter och behörighetshandlingar.Vad beträffar medel som agenten har uppburit av tredje man finns bestämmelser omredovisningsskyldighet i 6 § andra stycket. Bestämmelsenom återlämningsskyldighet inkräktar inte på agentens rätt att innehålla ochdärefter försälja huvudmannens egendom enligt bestämmelserna i 15 och 16 §§.Denna rätt får utövas även med avseende på fordringar som uppkommit efteruppdragets avslutande, t.ex. krav på skadestånd eller ersättning föravvecklingsåtgärder. Egendomenbör återlämnas utan anmaning från huvudmannens sida. Det bör ske så snart agenturuppdraget har upphört, om inte agenten har rätt att hålla kvar egendomen som säkerhet för fordringar gentemot hu vudmannen. Kostnaderna för att återlämna egendomen, t.ex. frakt och porto, torde i de flesta fall primärt komma att belasta agenten. Har agenturavtalet bringats till upphörande under förhållanden som ger agen ten rätt till skadestånd av huvudmannen, bör agenten inom ramen för skadeståndet kunna få ersättning för kostnader av detta slag. Detstår parterna fritt att närmare komma överens om hur återlämnan- Prop. 1990/91:63 det skall ske, t.ex. att egendomen skall överlämnas till en ny agent istället för till huvudmannen. Har någon överenskommelse om formerna föråterlämnandet inte träffats, bör egendomen återlämnas till huvudmannen på ettmed hänsyn till omständigheterna ändamålsenligt sätt. Man får härvid beaktabestämmelserna om vårdplikt och intressebevakning i 6och 32 §§. Skulleagenten brista i sina skyldigheter enligt förevarande paragraf, kan han bliskadeståndsskyldig i förhållande till huvudmannen. Om agenten vägrar att återlämnaegendomen, kan huvudmannen väcka talan vid allmän domstol med yrkande omförpliktande att utfå egendomen eller, om förutsättningar i övrigt föreligger,anhängiggöra frågan vid kronofogdemyndighet genom en ansökan om vanlighandräckning enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande ochhandräckning. Underlåteragenten eller huvudmannen att fullgöra sina skyldigheter enligt agenturavtaleteller lagen, är han skyldig att ersätta den andre den skada som uppkommerdärav, om han inte visar att underlåtenheten ej beror på försummelse på hanssida. att gälla till följd av den ena partens konkurs, har den andraparten rätt till ersättning för den skada som uppkommer därav. Densom vill kräva skadestånd skall meddela den andre detta utan oskäligt uppehållefter det att han fick eller borde ha fått kännedom om de omständigheter somligger till gmnd för kravet. Gör han inte det, förlorar han rätten tillskadestånd utom i fall när den andre har handlat grovt vårdslöst eller i stridmot tro och heder. Avtalsvillkorsom är mindre fördelaktiga för agenten än bestämmelserna i denna paragraf ärinte bindande för agenten. (Jfr12 och 28 §§ i kommitténs förslag) Paragrafenhandlar om skadestånd. I KomL finns bestämmelser om skadestånd dels i 67 §,dels i det regelkomplex som bildas av 76 § jämförd med 46 och 51 §§.Skadeståndsfrågan regleras i den danska lagen av 6 §. EG-förslaget innehålleringa bestämmelser om skadestånd till föjd av pliktförsummelse men erbjuder,som nämnts under 28 §, två alternativa modeller att reglera frågan omersättning till agenten när agenturavtalet upphör. I artikel 17, punkt 2 b,sägs beträffande avgångsvederlag enligt en av dessa modeller, att sådantvederlag inte hindrar att agenten dessutom begär skadestånd. Bestämmelser om skadeståndhar nu sammanförts till en enda paragraf Första stycket täcker tre situationer som i KomL behandlas var för sig. För det första avses skadeståndskrav som uppkommer under agenturavtalets bestånd. Detta fall har reglerats i 67 § KomL, som dock bara gäller skadeståndsskyldighet för agenten. För det andra avses skadestånd vid uppsägning på gmnd av motpartens avtalsbrott. Vad som har gällt i denna situation kan uOäsas av 76 § jämförd med 46 § och 51 § KomL (bortsett från andra stycket tredje meningen och tredje stycket andra 124 För det tredjeomfattar första stycket i förevarande paragraf Prop. skadestånd till följd avotillåten uppsägning från motpartens sida. gällande reglernahärom får man fram vid en sammanställning av 76 § med 46 § och 51 §första, andra och fjärde styckena KomL. stycket i förevarandeparagraf handlar om skadestånd vid motpartens Motsvarandebestämmelser i framgår av 76 § jämförd med 46 § och 51 § tredjestycket andra meningen och fjärde stycket. Idet nu framlagda lagförslaget regleras lika litet som i KomL skadeståndskyldigheti förhållandet mellan å ena sidan någon av parterna i agenturavtalet agenteneller huvudmannen och å andra sidan tredje man. Denna fråga får även iframtiden lösas med tillämpning av bestämmelser i annan lagstiftning, t. ex.köprättsliga regler om skadestånd eller bestämmelser om sysslomans ansvar (jfr18 kap. 2 § handelsbalken), eller av allmänna regler om skadestånd ikontraktsförhållanden. Iförsta stycket behandlas skadestånd till följd av avtalsbrott. Gmndförutsättningenär att en av parterna har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligtagenturavtalet eller lagen. Detta avtalsbrott skall ha orsakat skada för denandra parten. Det skall föreligga adekvat kausalitet mellan avtalsbrottet ochskadan, dvs. skadan skall vara en beräknelig och sannolik följd avavtalsbrottet. Den som vill ha skadestånd har bevisbördan både för attmotparten har begått ett avtalsbrott och för att detta har lett till en skadaenligt vad som sagts. Har han visat detta måste motparten för att undgåskadeståndsskyldighet visa att avtalsbrottet inte beror på försummelse på hanssida. Han har med andra ord ett s. k. presumtionsansvar. Bestämmelseni första stycket gäller både agentens och huvudmannens skadeståndsansvar. Sammaförutsättningar gäller härvid för bägge parter. Av fjärde stycket framgår dockatt bestämmelserna är tvingande till förmån för agenten men inte till förmånför huvudmannen. Förstastycket avser till en början skadeståndskrav som uppkommer under avtaletsbestånd. Det torde inte vara möjligt att uttömmande ange i vilka situationerskadestånd härvid kan komma i fråga. Några fall av olika slag kan illustreraframställningen. Situationenkan t.ex. vara den att agenten åsamkas kostnader på grund av att huvudmannenhar försummat att tillställa honom material eller att lämna honom upplysningarsom krävs för uppdragets fullgörande (jfr 7 § första stycket punkt loch2). Enannan situation är att huvudmannen brister i sin skyldighet att underrättaagenten om förutsedda driftsinskränkningar med påföljd att agenten görinvesteringar som inte kommer till nytta (jfr7§ andra stycket). Vidare kanhuvudmannens åtgärd att lämna ofullständiga eller felaktiga provisionsnotorföranleda kostnader för agenten i samband med att denne behöver granskahuvudmannens bokföring Oft 14§). Som exempel på skador förhuvudmannen kan nämnas försäljningsbort fall tiil följd av att agenten underlåter att vidarebefordra anbud från tredje man eller bryter mot instruktioner att delta i mässor eller reklamkam panjer, förutsatt att instruktionerna faller inom ramen för vad som kan anses skäligt (jfr 5 § punkt 2och 3). Ett annat fall är att agenten brister isin vårdplikt med avseende på huvudmannens varor (jfr 6 § första stycket). Skada för huvudmannen kanockså uppkomma genom att agenten felak- Prop. 1990/91: 63 tigt innehållerhuvudmannens egendom under åberopande av bestämmelserna i 15 §. I sammanhangetbör också nämnas det fallet att agenten bedriver konkurrerande verksamhet inomdet område som har tilldelats honom, antingen för en annan huvudman eller föregen räkning. Omständigheterna i det enskilda fallet blir här avgörande för omförfarandet är att betrakta som avtalsbrott från agentens sida (jfr vad somanförts under 5 och 26 §§). Föreligger inte avtalsbrott, finns inte heller gmndför skadestånd. Underförsta stycket faller vidare krav på skadestånd till följd av otillåtenuppsägning från motpartens sida. Bestämmelser om rätt till uppsägning avagenturavtal finns i 24 26 §§. Säger en av parterna upp avtalet i enlighetmed dessa bestämmelser, kan motparten inte kräva skadestånd av honom på dengmnden att uppsägningen har vållat honom skada. Rätt att säga upp avtaletinnebär just att man får frånträda detta utan att därigenom ådra sigskadeståndsskyldighet. Däremot står det naturligtvis den uppsagde fritt attkräva skadestånd på gmnd av något begånget avtalsbrott frånmotpartens sida, fömtsatt att anspråket inte preskriberats enligtbestämmelserna i tredje stycket. Enotillåten uppsägning är alltid ett avtalsbrott enligt första stycket.Bakgrunden till avtalsbrottet kan variera från fall till fall. Det kan röra sigom ett medvetet åsidosättande av bestämmelserna om uppsägning på grund av attparten inte har ekonomiska möjligheter att fullfölja sina åtaganden enligtagenturavtalet eller att han helt enkelt anser det värt att frånträda dettatill priset av ett skadestånd. Uppsägningen kan också grunda sig på felaktiginformation om sakförhållandena, t.ex. ogmndade rykten om att agenten skullebedriva konkurrerande verksamhet inom det område som tilldelats honom.