prop · GE03150 · 1990-12-31 00:00:00 — Medelarbetstidenbedöms minska under de inledande åren på 1990-telet, vilket klart avviker frånden hittillsvarande utvecklingen med en trendmässigt ökande medelarbetstidefter 1981. har en nedgång registrerats. I likhet medarbetskraflsutbudets utveckling sammanhänger dette med den svaga ekonomiskautvecklingen. Korttidsveckor införs, möjlighetema till övertid begränsas etc.Efter hand sker det en uppgång i medelarbetstiden i samband med attefterfrågeutveck-lingen förbättras. Först då kommer de positiva effekterskattereformen kan fömtses få på arbetsviljan att börja bli realiserade. 15.2 Utvecklingen på arbetsmarknaden Nedgångenpå den svenska arbetsmarknaden har varit snabb. Efterfrågeläget har på korttid försvagats markant och arbetslösheten har börjat stiga kraftigt (se kapitel6). Orsaken är i förste hand att pris- och löneökningamaunder en följd av år legat över de i omvärlden. Till dette Prop. 1990/91:150 kommer en avmattning i den intemationella konjunkturen. Denlåga tillväxttakten i början av 1990-telet medför i huvudkalkylen en fortsattuppgång av arbetslösheten. Den öppna arbetslösheten kommer gradvis att öka nivå på av arbetskraften , trots den mycket dämpade ökningstakteni arbetskraftsutbudet (tebell 15.3). Arbetslösheten sjunker därefter successivttill . Uppgången är av ungefär samma storleksordning räknat iarbetslösa och åtgärder totelt som vid den tidigare konjunktumedgången i börjanav 1980-telet. Nedgången är dock betydligt snabbare (I kalkylen ingår de försterkningarav de arbetsmarknadspolitiska åtgärdema som föreslogs i 1991 årsbudgetproposition och de som regeringen aviserade . Dessa åtgärderkan sammanlagt beräknas till 60 000 personer Denna åtgärdsvolym antesavvecklas successivt under 1993-1995). -1,0 -0,2 -0,2 -0,2 -0,1 -0,8 -0,1 Arbetsutbud, personer. Sysselsättningenväxer med i genomsnitt ca 10 000 personer, eller med , underåren 1991-1995. Dessa genomsnittssiffror döljer dock ett markantkonjunkturförlopp. 1991 och 1992 minskar sysselsättningen med 38 000respektive 3 000 personer. Det är denna nedgång i sysselsättningen som liggerbakom arbetslöshetsökningen. Den sysselsättningsuppgång som sedan sker medfören dämpning av arbetslösheten, men anpassningsprocessen ter tid. Orsaken ärsom tidigare berörts att tillväxten i ekonomin begränsas från efterfrågesidanoch ökar relativt långsamt. Bl.a. hålls den offentligasysselsättningstillväxten tillbaka för att skapa utrymme för en snabb tillväxti den konkurrensutsatte sektom. Denförhållandevis snabba försämringen i arbetsmarknadsläget medför en kraftigdämpning av timlönemas ökningstakt. har antegitslöneökningar i nivå med det stebiliseringsavtel som tecker en stor del avarbetsmarknaden. växer löneraa något snabbare i takt med attarbetsmarknadsläget förbättras. Trots dette förbättras kostnadsläget jämförtmed omvärlden . Dennödvändiga kostnadsanpassningen kommer i huvudkalkylen i allt väsentligt tillstånd via låga nominella löneökningar. Kalkylen med högreproduktivitetstillväxt, som redovisas i kapitel 12, visar hur utrymmet förnominallöneöknlngama ökar vid högre produktivitetstillväxt: I denna kalkylunderlättes och försterks anpassningen också av att den sterkaproduktivitetsutvecklingen ger ökad tillväxt. Arbetslösheten blirnågot högre i början av perioden men oförändrad . 11 1990/91. Denviktigaste orsaken till att löneökningstakten kan dämpas är att Prop.1990/91:150 lönema är beroende av efterfrågeläget på arbetsmarknaden. Ihuvudkalky- Bilaga 1:1.1 len påverkas den nominella löneökningstakten avarbetsmarknadsläget via relationen mellan löneandelen av förädlingsvärdet ocharbetslösheten. Relationen innebär att hög arbetslöshet är associerad med låglöneandel och vice versa. En ökning av arbetslösheten dämpar löneökningstaktentills nivån på löneandelen är förenlig med den högre arbetslösheten. Enutgångspunkt har också varit förslag tillstebiliseringsavtel. Syftet med kommissionen var att i samband medskattereformen få till stånd en radikal dämpning av de nominella lönemasökningstakt. Stebiliseringsavtelet har sannolikt bidragit till en snabbarepris- och lönedämpning än vad som annars skulle varit möjlig. Det är inteheller osannolikt att det kan bidra till att bryte de inflationsförväntningarsom präglat lönebildningen och att effekteraa av dens.k. Detgår naturligtvis att diskutera om det är troligt att en försvagning iarbetsmarknadsläget av den storleksordning som ligger i huvudkalkylen får såstora effekter i lönedämpande riktning. En faktor som telar emot dette är attlönekostnaderaa inte ökat långsammare än . En faktorsom telar för är att den öppna arbetslösheten under sainma period aldrig uppnåttsamma höga nivå som den beräknade för . Den genomförda skattereformenskapar också bättre fömtsättningar för lönebildningen. På bör denminskade progressiviteten i skattesystemet kunna medföra att lönekraven dämpas. Växelkurspolitikenhar sannolikt blivit gradvis allt trovärdigare . Tidigareerferenheter av hur lönebildningen fungerar kan därmed tänkas vara mindrerelevante. Vid en fest växelkurs är huvudproblemet att få en nominelllöneökningslakt i nivå med omvärlden. innebär en fest växelkurs, ikombination med en stram finanspolitik, att sambanden mellan sysselsättning ochlöneutveckling blir tydliga och att disciplinen i pris- och lönebildningenökar. Den fördjupade intemationella integrationen medför också att det blirsvårt att avvika väsentligt ifråga om t.ex. priser, löner och vinster. Huvudkalkylensresultet är också förenliga med de studier som finns om reallöneflexibiliteteni . Även vid en intemationell jämförelse förefaller flexibiliteten varabetydande. Dessutom finns det indikationer på att lönemas känslighet förarbetsmarknadsläget tillter vid låga arbetslöshetsnivåer, vilket närmast skullegynna . Ett problem med studier som illustrerar dessa samband äremellertid att det skedde flera devalveringar.Det är just i samband med dessa tillfällen som reallönema anpassats. Reallönemahar således sänkts utan motsvarande nedväxling i de nominella lönemasutveckling. Ettflertel studier tyder på att den svenska ekonomin kan klara sammainflationstakt som omvärlden vid en förhållandevis låg nivå på arbetslösheten.Den arbetslöshet som är förenlig med inflationstakt, NAIRU, förefellerligga , vilket intemationellt sett är en låg nivå. Även i dette fellinkluderar emellertid studiema ett antel devalveringar som gör sambandet merosäkert. Av huvudkalkylen framgår att arbetslösheten under enövergångsperiod kommer att överstiga denna nivå Prop. 1990/91:150 innan en anpassning sker till omvärldens inflationstakt. Arbetsmarknadensanpassningsförmåga är av stor betydelse för att lindra målkonflikten mellanarbetslöshet och inflation och därmed hålla nere NAIRU. Det fmns ett flertelindikatorer som pekar på att den svenska arbetsmarknadens anpassningsförmåga ärhög. Det gäller t.ex. den låga arbetslösheten i konjunkturtoppar, den lågaandelen långtidsarbetslösa och liten regional spridning av arbetslösheten.Dessutom har arbetsmarknadens förmåga att matcha arbetssökande med vakanservarit stebil, eller möjligen förbättrats , i motsats tillutvecklingen i många andra västeuropeiska länder. Dettehar sannolikt bidragit till att lyckats upprätthålla fullsysselsättning (och en överhetted arbetsmarknad) utan att inflationenantegit helt dramatiska former. För att kombinera den löneökningstakt och denarbetslöshetsnivå som redovisas i huvudkalkylen krävs en mycket väl fungerandearbetsmarknad. En huvuduppgift för arbetsmarknadspolitiken blir därför attytterligare söka förbättra arbetsmarknadens funktionsförmåga, t.ex. genommatchnings- och utbudsunderlättande åtgärder. Åtgärder som påverkarlönebildningen negativt bör undvikas. Arbetslöshetenoch andelen personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder förefaller att ha ökati jämförbara konjunkturlägen. Av tebell 15.4 framgår sluteren i de fyra senastehögkonjunkturerna. Arbetslösheten var visserligen lägre än vidingångarna till tidigare konjunktumed-gångar, men tillsammans medåtgäixlsvolymen har det skett en viss ökning. Det finns således risk för att vii kommande lågkonjunkturer kommer att ha en högre nivå på arbetslösheten ochåtgärdsvolymen än vid tidigare konjunktumedgångar. Den bild som målas upp i huvudalternativetförstärker det intrycket. Tabell15:4 Arbetslöshet och åtgärdsvolym 1970, 1975, 1980 och 1990 1970 1975 1980 1990 Arbetslöshet 1,2 1,3 1,6 1,5 Åtgärder 1,7 2,1 2,8 3,2 Summa 2,9 3,4 4,4 4,7 Vidlägre efterfrågan på arbetskraft drabbas normalt i förste hand sådana gmppersom redan i utgångsläget har svag stellning på arbetsmarknaden. Det kan t.ex.vara arbetshandikappade, äldre arbetstegare som mist sin anstellning i sambandmed personalinskränkningar vid företegen, nytillträdande ungdomar med svagutbildningsbakgmnd och invandrare. Eltantel förändringar på arbetsmarknaden kan emellertid komma att Prop.1990/91:150 förändra bilden något. Antelet ungdomar kommer att minska, vilket kanBilaga 1:1.1 komma att underlätte deras problem (av störst betydelse är dockutvecklingen av ungdomamas relativlöner). Antelet äldre uppvisar däremot enannan utveckling. har emellertid möjlighetema till förtidspension avarbetsmarknadsskäl avskaffets, vilket bl.a. innebär att turordningsreglema viduppsägningar i högre grad kommer att följas (de minskande ungdomskullaraa kanockså komma att underlätte de äldres problem). Somframgått av huvudkalkylen kommer expansionstakten i den offentliga sektora attdämpas, vilket får konsekvenser för framför allt kvinnoraa, men även förtjänstemän. Tjänstemän i den private sektora har också i högre grad än tidigarekommit att beröras av varsel vid uppsägningar. Det finns vidare tecken somtyder på att arbetskraft med föråldrad eller otillräcklig utbildning får detallt svårare. Enbart under 1980-telet ökade andelen lediga platser med krav påutbildning och eller erfarenhet från . En gmpp med stora problemär invandrama som fått en allt svagare förankring påarbetsmarknaden, vilket tegit sig i uttryck i lägre förvärvsfrekvenser ochhögre arbetslöshet. Långtidsarbetslöshetentenderar normalt att stiga snabbt i en konjunkturaedgång, men också att minskarelativt snabbt när konjunkturen vänder. Den senaste högkonjunkturen visadedock ett annat mönster . Inte förrän efter 1987 minskadelångtidsarbetslösheten (mätt som andel av samtliga arbetslösa) mer märkbart.Det förefeller inte orimligt att ante att den bilden kan upprepas i början av1990-telet, delvis mot bakgmnd av den problembild som redovisats ovan. Urvälfärdssynpunkl är långtidsarbetslöshet den allvarligaste formen avarbetslöshet. Utslagning av långtidsarbetslösa kan leda till bestående högarbetslöshet. Studier på t.ex. engelska date tyder dessutom på attlångtidsarbetslöshet har en obetydlig lönedämpande effekt. Orsaken kan vara attlångtidsarbetslösa förlorar allt inflytande över och all betydelse förlönesättningen, t.ex. genom att yrkesfärdighetema försämrats och attsökintensiteten avtegit. Arbetslöshetenssammansättning och de krav som stells i huvudkalkylen ger vägledning för hurarbetsmarknadspolitiken kan utformas. Arbetsmarknadspolitiken i harunder varit en integrerad del av den ekonomiska politiken. Inriktningoch omfettning har därför anpassats till den generella ekonomiska politiken.Arbetsmarknadspolitikens omfattning och inriktning måste nu underordnas kravetpå att komma till rätte med kostnadsutvecklingen. Som framgått av huvudkalkyleninnebär dette inte att arbetslösheten måste upp på varaktiga höga nivåer utansnarare att arbetsmarknadspolitikens effektivitet måste öka. Avavsnitt 15.2 framgick att arbetsmarknadens anpassningsförmåga är av storbetydelse för att lindra målkonflikten mellan arbetslöshet och inflation.Arbetsmarknadspolitiken spelar därvidlag en viktig roll och måste därförutformas så att den på ett effektivt sätt motverkar arbetslöshet och bidrartill inflationsbekämpningen. Det iimebär att åtgärder som förbättrararbetsmarknadens funktionsförmåga kommer i förgmnden. 1990/91:150Rörlighetsfrämjande åtgärder är i dette sainmanhang centrala, liksom Bilaga1:1.1 kompetenshöjning och omskolning. Insatser som stimulerar aktivt arbetssökande är vidare nödvändiga för att de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderaa inte skall påverka lönebildningen negativt. Somframgått av dette avsnitt kan arbetslöshetens sammansättning ha betydelse förlönebildningen. ger ytterligare viktiga implikationer för hurarbetsmarknadspolitiken kan utformas och ster inte i motsatsstell-ning tillbehovet av en väl fiingerande arbetsmarknad. En viktig implikation förarbetsmarknadspolitiken blir att undvika eller eliminera långtidsarbetslöshetsom inte påverkar lönebildningen och orsakar stora välfärdsförluster. En storuppgift blir att bryte sambandet mellan genomsnittlig arbetslöshet ochlångtidsarbetslöshet. Åtgärder riktede mot långtidsarbetslösa eller gmpper medhög risk att bli långtidsarbetslösa, t.ex. de som nämnts ovan, är både socialtoch ekonomiskt motiverade. Den offentliga sektorn pop-1990/91:150 Bilaga1:1.1 En slutsats av analysen i kapitel 12 är att det låga sparandet är ettgmndläggande stmkturellt problem i den svenska ekonomin. Under 1980-teletskedde en omfördelning av sparandet från den private till den offentligasektom, som har ett betydande sparandeöverskott. Det finns sterka skäl föratt även den private sektom måste öka sitt sparande. Den långsiktigafördelningen av sparandet mellan privat och offentlig sektor är ytterst enfråga om politisk bedönming. En varaktig höjning av det private sparandet somär tillräcklig för att kunna kompensera ett minskat offentligt sparande kommerdock sannolikt inte att kunna ske annat än på . Under kalkylperiodenkommer därför att krav på ett fortsatt högt offentligt sparande för attinte det totela sparandet skall äventyras. Idette avsnitt diskuteras, mot bakgmnd av den kalkyl över den reala ekonomiskautvecklingen som presenterades i kapitel 12, de fmansiella fömtsättningama förden offentliga sektom . 16.1 Den offentliga sektom och samhällsekonomin Denoffentliga sektom har centrala samhällsekonomiska funktioner. Viktiga delar avvälfärden kanaliseras via offentliga budgeter. Utbildning, infrastmktur m.m.som är nödvändiga för en god ekonomisk utveckling är offentliga angelägenheter. Ianalysen av de problem som kännetecknar den svenska ekonomin ster ofte denoffentliga sektora i fokus. En nödvändig utbyggnad av den konkurrensutsattesektora har hämmats av att produktionsresurser, bl.a. arbetskraft, låsts in iden skyddade sektora. En fortsatt expansion av den offenlliga verksamheten harbidragit till dette. Vidare har en snabb tillväxt av de offentligatransfereringaraa spätt på den inhemska efterfrågan och därmed försterkt desenaste årens överhettning i ekonomin. I ett långsiktigt perspektiv anges oftedet höga skattetrycket och de offentliga transfereringssystemen som orsakertill den låga produktivitetstillväxten och det låga sparandet i den privatesektom. pekas på brister i den offentliga verksamheten -otillräckliga resurser inom vissa områden, men även en dålig förmåga att tetill vara tillgängliga resurser. Tillden offentliga sektora räknas steten, dvs. regering, riksdag och de stetligamyndighetema, socialförsäkringssektora, som omfetter ATP, sjukförsäkringen ocharbetslöshetskassorna, samt kommuner, landsting och kyrkoförsamlingar. Deaffärsdrivande verken, t.ex. SJ och , räknas i likhet med offentligtägda företeg normalt till näringslivet. Detsamma gäller kommuneraasaffärsdrivande verksamhet. Den offentliga sektora påverkar samhällsekonomin ifyra olika funktioner: Somförbrukare av varor och tjänster. Den offentliga konsumtionen ter i anspråk ca27% av bmttonationalprodukten. Därtill används 2 1/av BNP till offentligainvesteringar. Av den offentliga konsumtionen ster kommuneraa för ,medan landstingen och steten ster för drygt en Av tebell 16.1 framgår hur offentlig konsumtion Prop.1990/91:150 fördelas på olika ändamål. Tabell 16:1 Offentlig konsumtion fördelad pä ändamäl Procentuell andel, 1988 Hälso- och sjukvård 24,9 Utbildning,forskning m.m. 19,8 Barnomsorg, äldreomsorg,socialvård m.m. 18,5 Fritid, kultur m.m. 5,1 Merparten() av den offentliga konsumtionen har enskilda individer och hushåll somslutliga förbmkare. Den offentliga konsumtionen har därför funktionenatt fmansiera viktiga delar av hushållens konsumtion. Motivet är att, fr.a. avfördelningspolitiska skäl, tillhandahålla sådana tjänster som anses specielltangelägna och som därför bör undanhållas fördelning efter hushållens köpkraft.Det samhällsekonomiska värdet av t.ex. utbildning eller bamomsorg kan ocksåöverstiga det värde den tillmäts av den enskilde. I jämförelse med andra länderär det speciellt vad gäller konsumtionen som den offentliga sektora i Sverigeavviker. Bland EG-länderaa är t.ex. andelen offentlig konsumtion i BNP . Somproducent av varor och tjänster. En mycket stor del av den offentligakonsumtionen produceras också i offentlig regi. Den offenfliga sektoras bidrog1990 med till den totela bmttonationalprodukten mätt frånproduktionssidan. Av den totela mängden arbetede timmar utförs ioffentlig sektor. utsträckning offentlig verksamhet finansieras med avgifter från de somutnyttjar offentliga tjänster registreras dette i nationalräkenskaperna somprivat konsumtion och försäljning från den offentliga sektom. Det innebär attomfettningen på den offentliga verksamheten i viss mån underskattes om denoffentliga konsumtionen används som mått. var värdet på dennaförsäljning , vilket motsvarade av offentligkonsumtion. Påflera områden har offentliga producenter en dominerande stellning, därför attden offentliga finansieringen knyts till offentlig produktion. Motivet föroffentlig produktion är att kontrollen över verksamheten skall ligga kvar hosstet och kommun. Ofte har emellertid frånvaron av konkurrens och marknadsmässigprövning av hur resurser används ett samhällsekonomiskt pris genom att geupphov till lägre effektivitet därmed högre kostnader i produktionen. SomotTtfördelare av inkomster. Den offentliga sektoms inkomster motsvarar ca 65%av nationalinkomsten, där utgörs av skatter och avgifter.Mer än hälften av dessa inkomster går tillbaka till hushåll och företeg i formav offentliga transfereringar. Drygt hälften av dessa utgörs av pensioner. Transfereringama innebären omfördelning av inkomster mellan hushåll. Hushållens inkomster räknat efterskatter och transfereringar är mindre än hälften så ojämnt fördelade som de ärräknat före skatter och bidrag. Denna omfördelning är förenad med ensamhällsekonomisk kostnad. Skatter och vissa transfereringar åstedkommer enskillnad mellan samhällsekonomiskt och privatekonomiskt utfell av ekonomiskabeslut, som i sin tur ger upphov till en ineffektiv fördelning av resurser,mellan arbete och fritid, sparande och konsumtion etc. Som lagstiftare ochbeslutsfattare. Steten och viss mån kommunema påverkar samhällsekonomin ävengenom olika former av regleringar av hur producenter och konsumenter kananvända sina resurser, vilka priser som får sättes etc. Ofte kan ett beslut omreglering vara ett altemativ till offentlig produktion eller transfereringar. Offentligasektoms samhällsekonomiska inflytande går utöver vad som syns i offentligabudgeter. 1990/91:150 Bilaga1:1.1 Tabell 16:2 Offentliga sektorns inkomster och utgifter1990 respektive procentuell andel av BNP Direkta -hushåll -företag Till företag -livsmedels- 16.2 De offentliga utgiftema ökar långsammare Under1980-telet skedde ett trendbrott i den offentliga utgiftsutvecklingen. Under istort sett hela 1900-telet, med undanteg för återanpassningen eftervärldskrigen, har de offentliga utgiftema som andel av BNP vuxit. Specielltmarkant var uppgången under 1970-telet då offentliga sektora ökade från 45%till av BNP. har emellertid de offentliga utgiftema vuxitlångsammare än BNP, utgiftskvoten har reducerats med sammanlagt 5procentenheter från till . 1990/91:150 Bilaga1:1.1 Procent av BNP 70 Utgiftskvotens utvecklingkan delas upp i dels en volymkomponent som anger hur omfattningen på offentligkonsumtion och transfereringar förändras, dels en priskomponent, som mäter hurkostnaden för offentlig verksamhet utvecklas i jämförelse med priset påsamtliga komponenter i BNP (BNP-deflatora). Av tebell 16.3 framgår hurförändringen i utgiftskvoten under 1980-telet fördelar sig på olika slag avutgifter och pris- respektive volymkomponenter. Från en mycket kraftigexpansion på 1970-telet med en tillväxt på växte den offentligakonsumtionen betydligt långsammare under 1980-telet, med i genomsnitt 1,perär. Under förste hälften av 1980-telet ökade konsumtionsvolymen ungefär i taktmed BNP. Men ökade bl.a. lönekostnadema långsammare i den offentligasektom än i andra sektorer varför kostnaden för offentlig konsumtionreducerades relativt andra komponenter i BNP. behöver dock inte betydaatt offentligtanstellda hade en långsammare löneutveckling utan kan ävenförklaras av stmkturella förändring i den offentliga verksamheten. Undersenare delen av 1980-telet har dock offentlig konsumtion även i volymtermervuxit långsammare än BNP. Tabell 16:3 Förändring i offentlig utgiftsandel Förändringav procentuell andel av BNP 1990/91:150 Bilaga1:1.1 -4,0 -1,5 -0,3 -0,1 -1,4 -0,7 +0,4 -1,1 -0,8 -1,0 -0,2 0,0 +0,1 -0,3 -0,6 +0,1 +0,5 + 2,4 -0,8 -1,1 -3,5 ' Den offentliga sektorns nettoförsäljning av mark ochfastigheter. Transfereringardeflalerade med KPI. 'Utveckling av KPI i förhållande till BNP-deflatorn. Källor:Statistiska centralbyrån och . Istort sett hela ökningen av den offentliga konsumtionen har skett i kommunema,medan stetens konsumtion är ungefär på sainma nivå som 1980 även om det ävenhär skett en viss ökning . Det främst hälso- och sjukvårdoch social omsorg (bam- och äldreomsorg) som expanderat. Deoffentliga investeringarna minskade kraftigt i början på 1980-telet. Undersenare år investeringsaktiviteten ökat bl.a. i samband med ett ökat bostedsbyggande.Men har den offentliga sektorn i ökad omfattning finansieratnyinvesteringar genom att sälja ut mark och fastigheter. har medfört attinvesteringaraa mätt som tillskott till offentliga sektoms reala förmögenhet ärmindre nu än . Tillskillnad från den offentliga sektoras reala verksamhet - konsumtion ochinvesteringar - har transfereringama till hushållen ökat betydligt snabbare änBNP. Det reala värdet av hushållens inkomster i form av pensioner, bidrag m.m.ökade under 1980-telet. Härav beror drygt hälften på att ATP-systemetmognar ut, nya pensionärer har en högre pensionsnivå. Men även utgifteraa försjuk- och arbetsskadeersättning har ökat kraftigt, liksom föräldraersättningoch barabidrag. Dessa trc områden svarar för av expansionen avtransfereringaraa under 1980-telet. 16.3 Höjd skattekvot och ökat offentligt sparande Prop. Bilaga 1:1.1 Drygt85 % av den offentliga sektoras inkomster utgörs av skatter och av socialaavgifter, som till störste delen kan betraktes som skatter. docknoteras att i den mån som offentlig verksamhet finansieras med avgifterfrån hushållen räknas dette inte som inkomst utan som en avdragspostfrån offentlig konsumtion. Skattekvoten,dvs. skatteraa uttryckt som andel av BNP, har stigit från 1980 till 561/1990. Under 1980-telet var dock höjningama av skattesatsema relativtmåttliga. Den tidigare relativt kraftiga höjningen av marginaleffektema iskattesystemet bromsades upp. Skatteintäktema steg till följd av tillväxten iskattebasema i kombination med en hög progression i skattesystemet. Denskattereform som genomförts innebär stora förändringar ibeskattningens stmktur. Det sker en förskjutning från direkt till indirektskatt, vilket innebär en förskjutning från skatt på inkomst till skatt påkonsumtion. Det sker vidare en förskjutning från skatt på arbetsinkomster tillskatt på kapitelinkomster. Skattereformen innebär också att progressionen iskattesystemet minskar - skillnaden mellan marginell och genomsnittlig skattreduceras.