prop · GE0310 · 1990-12-31 00:00:00 — Det räcker således inte med attändringen främjar det skyddade intresset. Den får inte heller gå längre än somär nödvändigt, 1 sådana fall måste gravrättsinnehavaren enligt huvudregeln medgeatt ändringen företas. Reglerna bygger på attkyrkogårdsförvaltningarna tar kontakt med gravrättsinnehavarna i anledning avtilltänkta ändringar på gravplatserna. Genom bestämmelsen i 1 §, om attgravrätt får utövas endast av den som i gravboken eller gravregistrel ärantecknad som gravrättsinnehavare, bör denna skyldighet inte bli särskiltbetungande. 31§ Om skador måste förebyggas, har upplåtaren rätt att genast genomföranödvändiga åtgärder på gravplatsen. Gravrättsinnehavaren skallsnarast därefter underrättas om åtgärderna. Genom paragrafen ges kyrkogårdsmyndighetemaen rätt till ingripande när det krävs för att förhindra skada. Det kan gällasådana situationer som att en gravsten håller på att välta och kan vålla skadapå gravplatsen eller angränsande gravplatser eller att någon gravanordningutgör en fara för de kyrkogårdsanställda eller allmänheten. I sådana fall fårmyndigheten genast och utan gravrättsinnehavarens hörande vidta de åtgärdersom är nödvändiga för att förhindra skadan. 1 den i paragrafen använda formuleringen"om skador måste förebyggas" ligger, att åtgärden skall vara så brådskandeatt gravrättsinnehavarens yttrande inte lämpligen kan avvaktas. Rätten tillåtgärder är begränsad till vad som är nödvändigt för att en skada skall kunnaundvikas. Som framgår av lagtexten skall gravrättsinnehavaren snarastunderrättas om vilka åtgärder som har vidtagits. 32§ Gravrätten upphör när upplåtelsetiden går ut, när gravrätten återiämnas tillupplåtaren, när den förverkas enligt 33 § och när den förklaras ha upphörtenligt 34 §. Iparagrafen anges i vilka fall gravrätt upphör. Fömtom när upplåtelsetiden gårut Gfr 5 §) upphör gravrätten när den återlämnas (12 och 19 §§). Den upphörockså när upplåtaren förklarar den förverkad (33 §) eller när länsstyrelsenförordnar att den skall upphöra (34 §). 33§ Upplåtaren får förklara gravrätten förverkad, om gravplatsen är uppenbartvanvårdad och gravrättsinnehavaren inte avhjälper vanvården efterdet att han har delgetts föreläggande om att sätta gravplatsen i stånd.Föreläggandet skall innehålla upplysning om att gravrätten kan förverkas. Engravrätt får inte förverkas, om det aren myndighet som svarar för gravplatsensvård och underhåll. Paragrafenmotsvarar delvis 10 § andra och tredje styckena gravrättslagen. Den särskildabestämmelsen om kungörelsedelgivning har dock inte fått någon motsvarighet iden nya lagen. Skälen till detta har utvecklats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.4.10). 34§ Om en allmän begravningsplats helt eller delvis läggs ned eller om det skullemedföra synneriigt men för en begravningsplats ändamålsenliga ordnande ochskötsel att ha kvar gravrätter på platsen, får besluta att degravrätter som berörs skall flyttas över till andra platser. Om det inte ärmöjligt eller om ingen rättsinnehavare begär att få behålla gravrätten, fårlänsstyrelsen i stället besluta att rätten skall upphöra. Paragrafenmotsvarar 11 § gravrättslagen. 35§ När gravrätten har upphört, gäller om gravanordningar vad som föreskrivs i28 §. Paragrafenhar sin motsvarighet i I2§ tredje stycket första meningen gravrättslagen. Genomhänvisningen till 28 § kommer föreskriftema i den paragrafen om bortförande aven gravanordning att bli tillämpliga även när den skalltas bort efter gravrättens upphörande. I fråga om fömtsättningama för att tabort gravanordningarna hänvisas till kommentaren till 28 §. 36§ Det som gravrättsinnehavaren inte har fört bort från gravplatsen inom sexmånader efter gravrättens upphörande tillfaller upplåtaren. Ömdet har uppstått tvist om bortförandet, räknas tiden från tvistens slutligaavgörande. Paragrafenhar sin motsvarighet i 12 § tredje stycket andra meningen gravrättslagen. 37§ Om en gravanordning har tillfallit upplålaren och den är av kulturhistorisktvärde eller av något annat skäl bör bevaras för framtiden, skall upplåtaren ommöjligt lämna kvar den på gravplatsen. Omgravanordningen ändå måste föras bort från gravplatsen, skall den åter ställasupp inom begravningsplatsen eller på någon annan lämplig och därtill avseddplats. om hänsynen till kulturminnesvårdens intressen finns i lagen (1988:950)om kulturminnen m.m. Paragrafenmotsvarar 12 § tredje stycket tredje meningen gravrättslagen. Iförhållande till gravrättslagen har det i paragrafen gjorts det tillägget att engravanordning som bör bevaras för framtiden, om möjligt skall lämnas kvar pågravplatsen. Särskilt när gravanordningen har ett kulturhistoriskt värde är detnämligen oftast att föredra att den lämnas i sin naturiiga miljö i stället föratt flyttas till en annan plats. I uttrycketkulturhistoriskt värde inbegripes även konstnärligt värde i enlighet medterminologin i kulturminneslagen. Iparagrafens sista stycke hänvisas till kulturminneslagen. finns ytterligarebestämmelser om skydd av kulturhistoriskt värdefulla inventarier som tillhörbegravningsplatser. Gravsättningutan upplåtelse av gravrätt 1§ Om någon gravsätts inom en bestämd gravplats på en allmän begravningsplatsoch gravplatsen inte kan upplåtas till någon med gravrätt, skall gravplatsenförbehållas den avlidne under . Ifråga om gravanordningar tillämpas 7 kap. 25 29 och 35 37§§. Medgravrättsinnehavare avses därvid den som ordnar med gravsättningen. Som villkor föratt förse gravplatsen med en gravanordning får innehavaren avbegravningsplatsen bestämma att avgift för gravplatsen och kostnadema för dessskötsel betalas. Paragrafen,som saknar motsvarighet i gravrättslagen, reglerar det fallet när någon skallgravsättas inom en bestämd gravplats på en allmän begravningsplats, utan attgravplatsen kan upplåtas med gravrätt. Gravrättslagen bygger pådet antagandet att en avliden i normalfallet efterlämnar någon anhörig ellernärstående till vilken gravrätt upplåts avseende den gravplats där den avlidneskall gravsättas. I de fall när en gravplats upplåts för gravsättning avstoftet eller askan efter en okänd person eller efter en person som inteefterlämnar anhöriga eller andra närstående är det, som det uttrycktes iförarbetena till gravrättslagen, "oegentligt att tala om någon såsominnehavare av gravrätten" (prop. 1963:141 s. 54). Det ansågs emellertidatt detta i praktiken sällsynta fall inte behövde särskilt beaktas i lagtexten.På gmnd av att utvecklingen gått åt det hållet att dessa fall är såsällsynta, tillförs lagstiftningen nu bestämmelser i ämnet. {första stycket angesparagrafens tillämpningsområde. Den avser endast de allmänna begravningsplatsemaoch då det fall att någon skall gravsättas inom en bestämd gravplats (jfr 1 kap.1 §). Gravsättning i minneslund berörs följaktligen inte av föreskriftema iparagrafen. För paragrafens tillämpning krävs det vidare att det inte finnsnågon till vilken gravplatsen kan upplåtas med gravrätt. Orsaken härtill kanvara att den avlidne saknar anhöriga här i landet eller att dessa inte villinträda som rättsinnehavare. Under de angivna fömtsättningamaskall enligt första stycket gravplatsen förbehållas den avlidne. Det innebäratt upplåtaren skall hålla gravplatsen reserverad för den avlidnes räkning ochföljaktligen inte får återanvända den eller nyttja den för annat ändamål. Avupplåtarens allmänna skyldighet att hålla begravningsplatsen i ordnat ochvärdigt skick (2 kap. 12 §) följer att upplåtaren inträder i den skyldighet attvårda gravplatsen som i annat fall skulle ha åvilat en gravrättsinnehavare (7kap. 3 §). Upplåtarens skyldighet attfreda och vårda gravplatsen gäller enligt första stycket av minst15 år. Fredningstiden svarar mot vad som gäller som minsta tid för upplåtelseav gravrätt (7 kap. 5 §) och för behållandeav en gravplats när gravrätten efter gravrättsinnehavarens död inte kan övergå tillnågon annan (7 kap. 20 §). Liksom i dessa fall står det naturligtvis upplåtarenfritt att tillämpa en längre fredningstid. Andra stycket innehållerföreskrifter om gravanordning på gravplatsen. Genom hänvisning till de ilagtexten angivna reglerna i 7 kap. görs de i fråga om gravrätl gällandebestämmelserna om uppsättande av gravanordning och om borttagande av sådananordning tillämpliga. Den som ordnar med gravsättningen får därför i principrätt att förse gravplatsen med en gravvård. Rätten att försegravplatsen med gravvård är emellertid inte ovillkoriig. Som särskilt anges itredje stycket ges upplåtaren nämligen möjlighet att som villkor härför krävaatt avgift skall betalas för gravplatsen och att upplåtaren skall gottgöraskostnaderna för dess skötsel. Denna begränsning av rätten att förse gravplatsenmed gravanordningar har ansetts nödvändig för att förhindra att de efterlevandeutnyttjar bestämmelserna i paragrafen för att lasta över kostnader på detallmänna. Föreskriften har utformats så att den ger huvudmännen för de allmännabegravningsplatserna möjlighet att själva finna en passande tillämpning. Sättsingen gravvård eller någon annan gravanordning upp på gravplatsen uppnår manvid gravsättning enligt denna paragraf den anonymitet vid kistbegravning somkyrkomötet tagit upp i en framställning till regeringen (se avsnitt 2.3.7 i denallmänna motiveringen). Utförseloch införsel av stoft eller aska 2§ Föreskrifter om transport av stoft och aska till eller från fårmeddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafenmotsvarar 19 § gravrättslagen. Bemyndigandet i paragrafen har utökats till attavse också transport av aska. Gravsättningoch kremering under krig 3 § Om äri krig, får stoftet efter en person vars död har orsakats av en krigsåtgärdeller en smittsam sjukdom gravsättas eller kremeras trots att vad som sägs idenna lag eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen inte kaniakttas. Paragrafen har med vissaspråkliga justeringar förts över från 39 § begravningskungörelsen. Den ger detlegala stödet för att vid gravsättning av stoft eller kremering under krigavvika från föreskriftema i lagen eller från föreskrifter i annan författningsom har meddelats med stöd av lagen. Liksom nu får föreskriftemainte åsidosättas annat än när döden har orsakats av en krigsåtgärd eller ensmittsam sjukdom. 9 kap.Ansvar, vite, överklagande Prop,1990/91:10 1§ Den som uppsåtligen bryter mot föreskrifterna i 3 kap. 3 § eller 5 kap, 5 §döms till böter eller fängelse , om gärningen inte är belagdmed straff i . Den straffbelägger ett uppsåtligt åsidosättande av föreskriften i 3 kap,3 § om att kremering måste ske i ett krematorium. Vidare straffbelägger den ettuppsåtligt åsidosättande av föreskriften i 5 kap, 5 § första stycket om attgravsättning måste ske på en begravningsplats. Enligt 5 kap, 5 § andra stycketfår regeringen meddela föreskrifter om att man får förfara på något annat sättmed askan än alt gravsätta den på en begravningsplats. Även uppsåtligt handlandei strid mot ett sådant medgivande av länstyrelsen straffbeläggs i paragrafen.Straffskalan har bestämts till böter eller fängelse . Anledningentill att uppsåtliga brott mot de nämnda föreskrifterna straffbeläggs är att dethar ansetts otillfredsställande om det skulle saknas möjligheter att ingripamot förfaranden som är oförenliga med den lagstiftning som i hög grad byggerpå vår kulturtradition. Framför allt i de fall när enskilda för in kremationsaskai landet finns risk för att askan inte gravsätts i behörig ordning. Dethar i lagtexten uttryckligen angetts att straffbestämmelserna är subsidiära tillbrottsbalken (jfr 16 kap, 10 § ),. 2§ Den som innehar en allmän eller enskild begravningsplats eller ett krematoriumoch inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag eller enligt föreskriftersom har meddelats med stöd av lagen får av vid vite föreläggasatt fullgöra skyldigheterna. Paragrafenmotsvarar 15 § första stycket gravrättslagen. Den har gjorts tillämplig ocksåpå de skyldigheter som enligt lagstiftningen följer med innehav av ett krematorium. 3 § Den som underiåteratt överlämna aska för förvaring i enlighet med 5 kap, 17 § får avlänsstyrelsen vid vite föreläggas att fullgöra sin skyldighet. Paragrafen, som saknarmotsvarighet i gravrättslagen, gör det möjligt för att föreläggavite när den som har fört in kremationsaska i landet underlåter att enligtföreskrifterna i 5 kap, 17 § överlämna askan för förvaring. 4§ En gravrättsinnehavare som har försett en gravplats med en gravanordningeller någon annan anordning i strid mot vad upplåtaren har beslutat får avlänsstyrelsen vid vite föreläggas att ta bort anordningen. Ett sådant föreläggandefår meddelas även i andra fall, om det finns synnerliga skäl för det. Prop, 1990/91:10 Paragrafenmotsvarar 15 § andra stycket första och andra meningarna gravrättslagen. Paragrafensandra stycke syftar på sådana fall där en anordning strider mot bestämmelsernai 2 kap, 12 §, att en begravningsplats skall hållas i ordnat och värdigt skickoch att den helgd alltid skall iakttas som tillkommer de dödas vilorum. 5§ Om gravrättsinnehavaren inle följer ett vitesföreläggande enligt 4 §, fårtingsrätten besluta om handräckning för anordningens borttagande. Försådan handräckning finns föreskrifter i 17 § handräckningslagen (1981:847), Paragrafenmotsvarar 15 § andra stycket tredje och fjärde meningarna gravrättslagen. 6§ Kyrkogårds-eller krematoriemyndighetens beslut enligt denna lag ellerenligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hoslänsstyrelsen. - polismyndighetensbeslut om tillstånd till gravsättning eller kremering enligt 4 kap, 9 §, och pastorsämbetetsbeslut om intyg för gravsättning eller kremer ing enligt 4 kap, 10 § eller anstånd enligt 5 kap, 10 § andra stycket. Paragrafen innehållerbestämmelser om överklagande av kyrkogårdsmyndighetens och krematoriemyndighetensbeslut samt av polismyndighetens beslut om tillstånd till gravsättning eller kremeringoch pastorsämbetets beslut om intyg för gravsättning eller kremering ochanstånd med gravsättning av stoft eller kremering. Den motsvarar delvis 16 § gravrättslagen. Första stycket avserkyrkogårdsmyndighetens och krematoriemyndighetens beslut. Kyrkokommunala ochkommunala myndigheters beslut kan överklagas antingen genom kommunalbesväreller förvaltningsbesvär. Kommunalbesvär får föras mot ett beslut utan någrasärskilda författningsbestämmelser. Allmänna regler om detta rättsmedel finnsnämligen i kommunallagarna. För att en myndighets beslut skall fåöverklagas genom förvalt- ningsbesvär krävs detdäremot en särskild bestämmelse om överklagande i den aktuella författningen. Myndighetsbeslut enligtden nya lagen bör, i likhet med vad som gäller , kunna överklagas genomförvaltningsbesvär. Orsaken till det är att kommunalbesvär inte kan föras avandra än församlingsboma respektive kommunmedlemmama, medan rätt att överklagaett beslut genom förvaltningsbesvär i princip tillkommer den som beslutetangår, om det har gått honom emot. Om t,ex, en gravrättsinnehavare skulle varahänvisad att kommunalbesvärsvägen överklaga ett beslut som angår hans rätt,skulle detta i åtskilliga fall innebära att han skulle fråntas möjligheten attklaga på beslutet. Många gravrättsinnehavare är nämligen inte bosatta inom det pastorateller den kommun där beslutet fattas. Av rättssäkerhetsskäl kan en sådanordning inte anses godtagbar. Liksom enligt gällande rätt överklagas beslutentill . Även polismyndighetens beslut om tillstånd tillgravsättning eller kremering enligt 4 kap, 9 § och pastorsämbetets beslut ifråga om intyg för gravsättning eller kremering enligt 4 kap, 10 § och anståndmed gravsättning av stoft eller kremering enligt 5 kap, 10 § andra stycketöverklagas enligt andra stycket hos . Sådana beslut bör kunnaöverprövas av samma instans som överprövar kyrkogårds- och krematoriemyndighetensbeslut. Andra stycket har utformats i enlighet med lagrådets förslag. 7§ beslut i ett överklagat ärende får överklagas hoskammarrätten. Hos kammarrätten får även överklagas beslut i ärende som avses i 5 kap. 4 §, om förfarande med aska enligt 5kap. 5 § andra stycket, om flyttning av gravsatt stofteller aska enligt 6 kap. 2 § andra stycket, och om överflyttning ellerupphörande av gravrätt enligt 7 kap. 34 §. Avparagrafen följer att beslut i ett dit överklagat ärende liksomärenden om vem som skall få bestämma i fråga om kremering eller omgravsättningen enligt 5 kap. 4 §, förfarande med aska enligt 5 kap. 5 § andrastycket, flyttning av gravsalt stoft eller aska från eller inom en enskildbegravningsplats enligt 6 kap. 2 § andra stycket och överflyttning ellerupphörande av gravrätt enligt 7 kap. 34 § får överklagas hos kammarrätten. Av förvaltningsprocesslagen(1971:291, ändrad senast 1990:486) följer att kammarrättens beslut efterprövningstillstånd kan komma att överprövas av regeringsrätten. 8 § beslut att förelägga vite enligt 2, 3 eller 4 § får inteöverklagas. Enligt paragrafen får intelänsstyrelsens beslut att förelägga vite enligt 2, 3 eller 4 § överklagas. Detär en inte ovanlig ordning när det gäller förfarandeviten. Att självaföreläggandet inte skall kunna överklagas kan inte anses oförenligt medkraven på rättssäkerhet. Föreläggandets laglighet kan alltid prövas i sambandmed vitets utdömande. Av lagen (1985:206) om vitenframgår att frågor om utdömande av viten prövas av länsrätten på ansökan av denmyndighet som har utfärdat vitesföreläggandet och att ansökan skall göras hoslänsrätten i det län där myndigheten är belägen. Av 33 § förvaltningsprocesslagenföljer att länsrättens beslut kan överklagas hos kammarrätten. Efterprövningstillstånd kan ett sådant mål även komma under regeringsrättensprövning. 9§ beslut i andra ärenden enligt denna lag än som avses i 7 och8 §§ får överklagas hos regeringen. Avparagrafen följer att beslut i andra ärenden enligt den nyalagen än som avses i 7 och 8 §§ överklagas hos regeringen. Det innebär bl.a.att beslut i ärenden om tillstånd att anordna enskilda begravningsplatserenligt 2 kap. 6 § kan överprövas av regeringen. prövas sådana ärenden enbartav regeringen. 1.Denna lag träder i, kraft, i fråga om 2 kap. 2 § , och iövrigt . Idenna punkt av övergångsbestämmelsema anges att den nya lagen träder i kraftden med undantag av den bestämmelse som gäller stiftssamfälligheternassärskilda ansvar för den del av begravningsverksamheten som rör dem som intetillhör något kristet trossamfund. För att kunna planera och inrätta sig för dettanya ansvar kan stiftssamfälligheterna behöva tiden fram till den 1 januari1993. 2,Genom den nya lagen upphävs -lagen (1957:585) omjordfästning m,m,, -lagen (1963:537) om gravrätt m,m,och -begravningskungörelsen(1963:540), Ipunkten anges vilka författningar som ersätts genom den nya lagen. 3,Tillstånd att anordna enskild begravningsplats som har meddelats av regeringenenligt äldre föreskrifter gäller fortfarande. Detsamma gäller tillstånd tillframtida gravsättning inom en sådan begravningsplats. Frågorom och på vilka villkor som ytterligare gravsättning får ske inombegravningsplatsen prövas efter den nya lagens ikraftträdande av , 1fråga om överklagande av beslut, gäller föreskrifterna i 9 kap,9 §, I punkten anges att äldretillstånd att anordna enskilda begravningsplatser skall gälla även sedan dennya lagen trätt i kraft, I samband med attregeringen har gett tillstånd att anordna enskild begravningsplats har detibland förekommit att regeringen har gett tillstånd också till framtidagravsättning inom en sådan begravningsplats, t,ex, för medlemmarna av en visssläkt. Av punkten framgår att om det finns ett sådant tillstånd, skall detfortfarande gälla. Det kan inte uteslutas attdet någon enstaka gång kan finnas anledning att tillåta ytterligaregravsättning inom en enskild begravningsplats, I punkten har det därför ocksåtagits in en bestämmelse om att får pröva om och på vilka villkorytterligare gravsättning får ske. Prop,1990/91:10 4,Tillstånd för en enskild person, enskild sammanslutning eller stiftelse attanlägga krematorium som har meddelats av regeringen enligt äldre föreskriftergäller fortfarande. Förett sådant krematorium skall det finnas en föreståndare. Vid tillämpningen avden nya lagen skall med krematoriemyndigheten därvid avses föreståndaren. Enligtden nya lagen får ett krematorium inte anordnas eller hållas av ett enskilträttssubjekt. Det finns emellertid i dagett krematorium i landet som drivs av ett enskilt rättssubjekt. Det ligger iHelsingborg och bör naturligtvis få finnas kvar under sitt nuvarandehuvudmannaskap. Av punkten framgår att omregeringen enligt äldre föreskrifter har meddelat tillstånd för ett enskilträttssubjekt att anlägga ett krematorium, gäller det tillståndet fortfarande.Med krematoriemyndigheten enligt den nya lagen skall därvid avses föreståndarenför krematoriet. En sådan måste finnas för att fatta de beslut som annarsankommer på krematoriemyndigheten. 5,Vad som före den nya lagens ikraftträdande kan ha blivit förordnat vidupplåtelse av gravrätt eller genom senare skriftligt förordnande i fråga omövergång av gravrätt vid gravrättsinnehavarens död skall gälla utan hinder avvad som följer av 7 kap, 15 §, Punktenhar införts på förslag av lagrådet (se lagrådets yttrande under mbrikenÖvergångsbestämmelserna), 6,Den nya lagen innebär inte någon inskränkning i den rätt som kan tillkomma eninnehavare av gravplats i kyrka enligt äldre författningar. Punktenär överförd från övergångsbestämmelsema till gravrättslagen. 7.I fråga om förvaltning av medel, som har betalats in för vård och underhåll avgravplats innan lagen (1963:537) om gravrätt m.m. trädde i kraft den 1 januari1964, skall övergångsbestämmelserna till den lagen fortfarande tillämpas. Iövergångsbestämmelsema till gravrättslagen finns föreskrifter om förvaltningenav sådana medel som före den lagens ikraftträdande har betalats in till enmyndighet för vård och underhåll av en gravplats för alltid eller så längegravplatsen utgör del av allmän begravningsplats. Enligt punkten skall dessaföreskrifter fortfarande tillämpas. 8.Äldre föreskrifter skall fortfarande tillämpas i fråga om överklagande avbeslut som har meddelats före den nya lagens ikraftträdande. nya lagen har bestämmelsema om hur beslut får överklagas till vissa delarändrats. Bl.a. kan beslut om att förelägga vite inte längreöverklagas särskilt. Av punkten framgår att äldre föreskrifter fortfarandeskall gälla i fråga om överklagande av sådana beslut som har meddelats före dennya lagens ikraftträdande. 4.2 Förslaget till lag om ändring i folkbokforingslagen (1967:198) Ändringamaföranleds av att bestämmelserna om dödsfallsanmälan samt dödsbevis och intyg omdödsorsaken samlas i begravningslagstiftningen. Skälen för detta har utvecklatsi den allmänna motiveringen (avsnitten 2.5.1 och 2.5.2). I folkbokföringslagentas in en hänvisning till bestämmelsema i den nya lagen. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m. m. Ändringeni 4 kap. 12 § är av formell karaktär. Hänvisningen till gravrättslagen byts utmot en hänvisning till den nya begravningslagen. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 2.lag om ändring ifolkbokföringslagen (1967:198), 3. lag om ändring i lagen (1988:950) om kukurminnen m.m. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Sammanfattning av betänkandet (SOU 1987:16) Prop.1990/91: lo Begravningslag '' 1 Bakgrund I.lGällande rätt Bestämmelserom begravningsverksamheten finns i jordfästningslagen och igravrättslagen och begravningskungörelsen . Jordfästningslageninnehåller allmänna bestämmelser om jordfästning och gravsättning, I ettsärskilt avsnitt av lagen finns det dessutom regler om vad som skall gälla vidjordfästning inom . Dessa regler har tillkommit i den särskilda ordningsom tidigare gällde för stiftande av kyrkolag, Gravrättslagen innehållerbestämmelser om begravningsplatser och om den rätt till en gravplats somkallas gravrätt. Enligtgällande rätt är en begravningsplats antingen allmän eller enskild.