prop · GE03115 · 1990-12-31 00:00:00 — Påbegäran av en skolpliktig elevs vårdnadshavare skall eleven befrias från skyldighetatt delta i annars obligatoriska inslag i verksamheten, om det med hänsyn tillsärskilda omständigheter inte är rimligt att kräva att eleven deltar. Befrielseskall alltid medges från undervisning i religionskunskap, om eleven tillhör etttrossamfund, som har regeringens tillstånd att i skolans ställe ombesörja sådanundervisning, och eleven visar att han deltar i denna. Omelevens vårdnadshavare kräver det, skall begäran om befrielse prövas av styrelsenför utbildningen eller, för elever utanför det offentliga skolväsendet, av denstyrelse som ansvarar för i elevens hemkommun. Avslås begäran vid sådanprövning, får beslutet överklagas hos kammarrätten. Detär skolhuvudmannens sak atl avgöra vem som skall besluta om huruvida en elevskall befrias från obligatoriska inslag i utbildningen. En vårdnadshavare sominte är nöjd med ett sådant beslut som fattats av någon annan än det organ somanges i tredje stycket har dock alltid rätt all hänskjuia frågan lill dettaorgan. För elever inom det offentliga skolväsendet är det styrelsen förutbildningen och för elever utanför del offentliga skolväsendel är detstyrelsen för i elevens hem- kommun somär dessa organ. För sistnämnda grupp elever låg denna Prop. 1990/91:115uppgift tidigare på länsskolnämnden. Om vårdnadshavaren inte heller är nöjd medstyrelsens beslut finns möjlighet alt överklaga detta hos kammarrätten. Frågor om överklagande har behandlats utförligt i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.1). Inskränkningar i möjligheten att föratalan mot kammarrättens beslut finns i 35 och 36 §§ förvaltningsprocesslagen(1971:291). Kommunen skall se till att skolpliktiga elever i dessgrundskola fullgör sin skolgång. Kommunen skall också se till att skolpliktigabarn, som är bosatta i kommunen men inte går i dess grundskola, på något annatsätt får föreskriven utbildning. Huvudmannen för särskolan eller specialskolan skall setill att skolpliktiga elever i skolor under dess ledning fullgör sin skolgång. Med uttrycket bosatt i en viss kommun i första stycketavses den som rätteligen skulle ha varit kyrkobokförd i kommunen. Se vidare prop.1985/86:10 om ny skollag m.m. s. 81 f. Om en skolpliktig elev i det offentliga skolväsendet förbarn och ungdom inte fullgör sin skolgång och detta beror på att elevens vårdnadshavareinte har gjort vad på dem ankommer för att så skall ske, får styrelsen förutbildningen vid vite förelägga elevens vårdnadshavare att iaktta sina skyldigheter.Ett föreläggande gäller , även om beslutet överklagas. Vitet får inte förvandlas till fängelse. Beslut av styrelsen för utbildningen i ärenden enligtdenna paragraf får överklagas hos kammarrätten. Om vårdnadshavaren till en skolpliktig elev i detoffentliga skolväsendel inte fullgör sina skyldigheter enligt 15 § fårstyrelsen för ulbildningen vid vite förelägga elevens vårdnadshavare attfullgöra sina skyldigheter. Vissa allmänna bestämmelser om viten finns i lagen(1985:206) om viten. Av dessa framgår bl.a. alt fråga om utdömande av viteprövas av länsrätt. Vitet kan alltså inte tillgripas om eleven har vall enfrislående skola. Då gäller i stället att hemkommunen enligt 14 § får åläggabarnet alt gå över till det offentliga skolväsendet. Kapitletom , liksom kapitlen om särskolan, specialskolan och sameskolan harstrukturerats på ett nytt och, så långt möjligt, enhetligt sätt. Principen ommålstyrning av skolan har gjort det naturligt alt inleda dessa skolformskapilelmed att ange de grundläggande målen för utbildningen i fråga. Därefter upptas etlantal bestämmelser som anger de ramar inom vilka huvudmännen skall bedrivautbildningen. En del bestämmelser konstituerar också rättigheter för eleverna.Någon förändring i sak har dock inte åsyftats och därför har i åtskilliga fallordalydelser från gällande bestämmelser kunnat användas. Utbildningeni skall syfta till att ge eleverna de kunskaper och färdigheter ochden skolning i övrigt som de behöver för att delta i samhällslivet. Den skallkunna ligga till grund för fortsatt utbildning i gymnasieskolan. Särskiltstöd skall ges till elever som har svårigheter i skolarbetet. Förstastycket om syftet med ulbildningen i motsvarar nuvarande 2 §. Andrastycket om skyldigheten alt ge särskilt stöd motsvarar nuvarande 3 § andrastycket. Elevernaskall ha inflytande över hur deras utbildning utformas. Omfattningen ochutformningen av elevernas inflytande skall anpassas efter deras ålder ochmognad. Frågorom elevinflytande har utförligt behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.3). Grundskolanskall ha nio årskurser. Av dessa utgör 1-3 lågstadium, 4-6 mellanstadiumoch 7-9 högstadium. Utbildningeni varje årskurs skall bedrivas under ett läsår. Varje läsår skall delas upp påen hösttermin och en vårtermin. Elevernai skall ha en i huvudsak gemensam studiegång, om inte annat följerav föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer. Förstastycket om alt skall ha nio årskurser och om hur dessa skall delasin i stadier motsvarar nuvarande 1 §. Bestämmelsen i andrastycket om läsåret och dess uppdelning i ler- Prop. 1990/91:115 miner fannsfram lill och med i de allmänna föreskrifterna i I kap. skollagen. Tredjestycket om den gemensamma studiegången motsvarar nuvarande 3 § första stycket. Utbildningen i skall vara avgiftsfri för eleverna. Deskall utan kostnad ha tillgång till böcker, skrivmateriel, verktyg och andra hjälpmedelsom behövs för en tidsenlig utbildning. I verksamheten får dock förekommaenstaka inslag som kan föranleda en obetydlig kostnad för eleverna. Bestämmelsenmotsvarar med etl par ändringar nuvarande 15 §. Den första ändringen avser altdel inledningsvis slås fast atl utbildningen skall vara avgiftsfri föreleverna. Därmed avses atl skolhuvudmännen inte får ta ut några avgifter aveleverna eller deras vårdnadshavare för ulbildningen. Elevernas kostnader iövrigt för utbildningen regleras därefter. Den andra ändringen gäller att dehjälpmedel som skolhuvudmännen är skyldig att tillhandahålla kostnadsfrittskall möjliggöra en tidsenlig utbildning. Förvar och en som enligt denna lag har rätt att gå i skall hemkommunensörja för att sådan utbildning kommer till stånd. Dennaskyldighet skall normalt fullgöras genom att hemkommunen anordnar grundskola iden omfattning som krävs för att bereda utbildning åt samtliga i kommunen somhar rätt till sådan. Omdet finns särskilda skäl får hemkommunen komma överens med någon annan kommunatt denna i sin grundskola skall ta emot elever vars grundskoleutbildninghemkommunen har att sörja för. Bestämmelsernai denna paragraf reglerar kommunernas skyldighet atl anordnagrundskoleutbildning och vilka barn och ungdomar de är skyldiga atl la emot idenna. Förstastycket slår fast den grundläggande skyldigheten atl sörja för grundskoleutbildningför alla som enligt reglerna i 3 kap. har rätt lill sådan. Denna skyldighetåvilar hemkommunen. Begreppet hemkommun definieras i 1 kap. 15 §. Avandra och tredje styckena framgår att kommunerna normalt är skyldiga att självaanordna denna grundskoleutbildning, men all en kommun om det föreliggersärskilda skäl får besluta atl någon eller några elever i stället skall lasemot i en annan kommuns grundskola. Självfallet förutsätter ett sådant beslutatt kommunerna träffat ett samarbetsavtal om saken. Så kan t.ex. detförhållandet att eleven i fråga får kortare skolresor utgöra ett sådantsärskilt skäl som fordras för all undanlag skall få göras frånhuvudregeln. Bestämmelsen måste också tolkas mot Prop. 1990/91:115 bakgrundav vad som föreskrivs i nästa paragraf Varje kommun är skyldig att vid utformningen av sin grundskoleverksamhetbeakta vad som för eleverna är ändamålsenligt ur kommunikationssynpunkt. Ingen kommun får organisera sin grundskola så att någon elev på grundav skolgången behöver bo utanför det egna hemmet. Avsteg härifrån får dockgöras om förhållandena är så speciella att det framstår som orimligt attkommunen anordnar skolgång på sådant sätt att eleven kan bo kvar i hemmet underskolgången. Vid denna bedömning skall särskild vikt fastas vid elevens ålder. Vidfördelningen av elever på olika skolor skall kommunen eftersträva att placeraeleverna sä att de får så kort skolväg som möjligt. Vårdnadshavares önskemålom att deras barn skall tas emot vid en viss skola inom kommunen skall beaktasså långt det är möjligt utan att andra elevers berättigade krav på placering ien skola nära hemmet åsidosätts. Bestämmelsernai denna paragraf syftar till alt eleverna inte skall belastas med längreskolvägar och skolresor än vad som är nödvändigt. Förstastycket anger grundsatsen att elevernas intresse av atl behöva lägga ned sålite tid som möjligt på alt la sig lill skolan alllid måste utgöra enbetydelsefull faktor vid planeringen och utformningen av skolverksamheten ikommunen. Självfallet måste härvid avvägningar göras t.ex mellanolika elever eller mellan vissa elevers intresse av en kort skolväg och viktenav att skolorna får en rationell storlek. Det är inte möjligt all ge någradetaljerade föreskrifter för hur dessa avvägningar skall göras, men det ärkommunernas skyldighet all alllid finna sådana lösningar som ger varje elev ensituation som vid en samlad bedömning av omständigheterna framstår som rimligför eleven. Alt sä sker är ett förhållande som kan bli föremål för kontrollgenom uppföljning och utvärdering av kommunens skolverksamhet. Andrastycket innehåller en skyldighet för kommunerna att organisera singrundskoleverksamhet så atl alla elever kan bo i del egna hemmel. Möjligheten lillundantag från denna regel är avsedd atl komma lill tillämpning enbart isällsynta fall, vilket har markerats med atl förhållandena skall vara såspeciella atl del skall framstå som orimligt med någon annan lösning.Bedömningarna måste naturligtvis göras från fall lill fall med beaktande av denberörda elevens individuella förhållanden. Största vikt skall härvid fästas videlevens ålder. Kommunens skyldighet atl svara för elevens koslnader följer avden föreslagna bestämmelsen i 7 § andra stycket. Regleringeni tredje stycket om fördelningen av eleverna på olika skolor har utförligtkommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.1). Hemkommunen är skyldig att sörja för att det för eleverna i grundskolananordnas kostnadsfri skolskjuts, om sådan behövs med hänsyn till färdvägenslängd, trafikförhållandena, fysiskt handikapp hos en elev eller någon annansärskild omständighet. När en elev till följd av skolgången måste bo utanför det egna hemmet,skall hemkommunen svara för att eleven utan extra kostnader får tillfredsställandeförhållanden. Hemkommunens skyldighet enligt första och andra styckena omfattar intesådana elever som avses i 8 §. Även för dessa elever skall dock den mottagandekommunen under de förutsättningar som anges i första stycket sörja förkostnadsfri skolskjuts inom den kommunen. Kostnaden härför ingår i deutbildningskostnader som avses i 8 §. Bestämmelseni första stycket om kostnadsfri skolskjuts motsvarar i allt väsentligtnuvarande 17 §. Utformningen har dock anpassats lill all regleringen inte längrebygger på begreppet elevområde. Reglernaom när en kommun får organisera sin grundskoleverksamhet så atl en elev måstebo utanför det egna hemmet finns i 6 § andra stycket. Alt kommunen då ärskyldig alt svara för elevens inackorderings- och resekostnader liksom övrigakostnader som kan vara nödvändiga för att eleven skall få tillfredsställandeförhållanden följer av andra stycket av förevarande paragraf. Bestämmelser omöverklagande finns i 11 §. Delansvar som hemkommunen har enligt bestämmelserna i denna paragraf gäller enligttredje stycket inte de fall då kommunen har tagit emot en elev från en annankommun på grund av regeln i 8 §. Om en sådan elev för skolgången bor i denkommun som anordnar ulbildningen är denna kommun dock skyldig att inomkommunen sörja för kostnadsfri skolskjuts under samma förutsättningar somgäller för elever från den kommunen. Elevens hemkommun är enligt bestämmelsen inästa paragraf skyldig att ersätta den anordnande kommunen för ifrågavarandekostnader. Enkommun skall i sin grundskola även ta emot en elev för vars grundskoleutbildningkommunen inte är skyldig att sörja, om eleven med hänsyn till sina personligaförhållanden har särskilda skäl att få gå i den kommunens grundskola. En kommunsom på grund av sådan skyldighet tar emot en elev har rätt till ersättning försina kostnader för elevens utbildning från elevens hemkommun. Innankommunen fattar beslut om att för visst läsår ta emot en sådan elev skall deninhämta yttrande från elevens hemkomun, om sådant yttrande inte bedöms somonödigt. Förstastyckets bestämmelse om elevers rält alt i vissa fall fullgöra sin skolplikt ien skola utanför hemkommunen överensstämmer, frånsett vissasmärre avvikelser, med nuvarande 11 § första stycket. Förändring- Prop.1990/91:115 arna sammanhänger med atl begreppet elevområde inte längre förekommeri regleringen och är i övrigt av språklig art. Regeln om interkommunal ersättning har närmast sinmotsvarighet i nuvarande 18 § men har utformats efter förebild från de reglerom interkommunal ersättning som har föreslagits beträffande gymnasieskolanoch vuxenutbildningen (prop. 1990/91:85 avsnitten 3.3.8, 4.9.1 och 8.1). Dennya regleringen innebär alt den mottagande kommunen inte får ta ut ett högrepris än vad som med tillämpning av den kommu-nalrällsligasjälvkostnadsprincipen motsvarar de faktiska kostnaderna för ulbildningen.Självfallet skall vid beräkningen av kostnaderna för en elev hänsyn tas tillutgående statsbidrag. Olika kommuner kan ha olika kostnader för singrundskoleverksamhet. Regeln medför därför inte någol enhetligt pris.Ingenting hindrar emellertid all kommunerna kommer överens om schabloniseradeersättningar. Det kan nämligen knappast antas att en sådan schablon skulle genågon kommun en så klar överkompensation att den står i strid medsjälvkostnadsprincipen. Av föregående paragraf framgår att kostnader förskolskjuts kan vara sådana koslnader som skall ersättas. Möjlighet för eleven eller företrädare för denne atlöverklaga om en kommun vägrar atl la emot eleven följer av 11 §. Andra stycket motsvarar nuvarande 12 § första stycket,dock med de ändringar som motiveras av de antagna bestämmelserna i 2kap. I § om den kommunala organisationen för skolan. Den som har tagits emot i en kommuns grundskola ett visstläsår har rätt att gå kvar hela läsåret, även om de förhållanden som låg tillgrund för beslutet ändras under läsårets gång. Motsvarar nuvarande 14 § med en redaktionell ändring isyfte att göra bestämmelsen tydligare. Om en elev i inte tillfredsställande harslutfört sista årskursen när skolplikten upphör men bedöms ha förmåga attfullfölja utbildningen, skall eleven beredas tillfålle att göra detta underhögst efter det att skolplikten upphörde. Bestämmelsen motsvarar delvis nuvarande 3 kap. 17 § förstastycket. En regel om möjlighet atl överklaga beslut enligt denna bestämmelsefinns i Beslut som en kommun fattar i frågor som avses i 7 § andrastycket om åtgärder för elever som inte bor hemma, i 8 § första stycket ommottagande av en elev från en annan kommun samt i 10 § om rätt att fullfölja utbildningen fåröverklagas hos skolväsendets överklagandenämnd av Prop. 1990/91:115 eleveneller företrädare för denne. Frågorom överklagande har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1). Avden föreslagna bestämmelsen i 1 kap. 14 i framgår all beslut av skolväsendelsöverklagandenämnd inte får överklagas vidare. Utbildningen i särskolan syftar till att ge psykiskt utvecklingsstördabarn och ungdomar en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning som sålångt det är möjligt motsvarar den som ges i och gymnasieskolan. Ienlighet med den systematik som berörts inledningsvis i specialmotiveringen till4 kap. har del grundläggande syftet med skolformen placerats i början av särskolekapillet. iI kap. 16 § finns angivet vilka som skall jämställas med psykiskt utvecklingsstördavid tillämpningen av denna lag. Bestämmelsenmotsvarar i sak nuvarande 9 §. Elevernaskall ha inflytande över hur deras utbildning utformas. Omfattningen ochutformningen av elevernas inflytande skall anpassas efter deras ålder, mognadoch förutsättningar i övrigt. Bestämmelsenom elevinflytande har utförligt kommenterats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.3). Särskolanomfattar grundsärskola, träningsskola och yrkessärskola. Grundsärskolanoch träningsskolan skall ha tio årskurser. Av dessa utgör 1-3 lågstadium, 4-6mellanstadium och 7-10 högstadium. Träningsskolan är avsedd för elever sominte kan gå i grundsärskolan. Styrelsen för utbildningen avgör om en elev somtas emot i särskolan skall gå i grundsärskolan eller träningsskolan. Yrkessärskolanbygger på grundsärskolan och träningsskolan. Styrelsen för utbildningen avgörom en elev i yrkessärskolan skall få yrkesutbildning, yrkesträning ellerverksamhetsträning. Bestämmelsernaom särskolans uppbyggnad motsvarar i sak de regler som finns i 6 - 9 §§. Föreskriftenom alt det är styrelsen för särskolan som beslutar om inom vilken del av särskolanen elev skall las emot motsvarar till en del nuvarande 10 § första stycket. Närdel gäller beslut om vilken inriktning ulbildningen i yrkessärskolan skall hafinns motsvarande regel i 28 § särskoleförordningen(1986:573). Den nu föreslagna regleringen in- Prop. 1990/91:115 nebär attreglerna sammanförs i samma lagrum. Styrelsensbeslut enligt denna paragraf om placering inom särskolan eller om utbildningensinriktning inom yrkessärskolan kan inte överklagas. Utbildningen i särskolan skall vara avgiftsfri för eleverna: skallutan kostnad ha tillgång till böcker, skrivmateriel, verktyg och andra hjälpmedelsom behövs för en tidsenlig utbildning. 1 verksamheten får dock förekomma enstakainslag som kan föranleda en obetydlig kostnad för eleven. Bestämmelsenmotsvarar helt den som föreslagits för (4 kap. 4 § första stycket). Förvar och en som enligt denna lag har rätt att gå i särskolan skall hemlandstingskommunensörja för att sådan utbildning kommer till stånd. Motsvarande gäller förkommuner som inte ingår i någon landstingskommun. Enlandstingskommun får komma överens med en kommun som ingår i landstingskommunenom att kommunen skall överta skyldigheten att sörja för särskoleutbildningsåvitt avser barn och ungdomar i kommunen. Kommunen får därvid i sin särskolata emot barn från andra kommuner om den som har att sörja för barnenssärskoleutbildning medger det. Om en överlåtelse av huvudmannaskapet har skettfår landstingskommunen lämna ekonomiskt bidrag till kommunen. Har överlåtelse sketttill samtliga kommuner i landstingskommunen får kommunerna samverka medvarandra för att anordna utbildningen och lämna ekonomiska bidrag tillvarandra, om det behövs för kostnadsutjämning mellan kommunerna. Enlandstingskommun får med bibehållande av huvudmannaskapet överlåta ledningen aven enhet av särskolan till den kommun där enheten är belägen, om kommunensamtycker till detta. Förstastycket innehåller föreskrifterna om skyldighet all anordna särskola. Vem somhar rält atl gå i särskola följer dels av 3 kap., dels av den föreslagnabestämmelsen i 7 § nedan. Vad som avses med hemlandstingskommun framgår av 1kap. 15 § andra stycket. Bestämmelsernai andra och tredje styckena om landstingskommunens möjlighet all efteröverenskommelse med kommun överlåta huvudmannaskapet för särskolan resp.ledningen för viss särskola har sina motsvarigheter i nuvarande 2 och 4 §§. Dehar dock dels genomgått en språklig överarbetning, dels kompletterats med enuttrycklig föreskrift om att kommun som övertagit huvudmannaskapet försärskolan i sin särskola även får ta emot elever från andra kommuner inom landstings- området.Trots att den gällande lagtexten inte ger någon upplys- Prop.1990/91:115 ning därom, har det enligt motiven bakom den avselts all kommunernaskulle ha denna möjlighet. Landstingskommun och kommun som anordnar särskola ärskyldiga att så långt det är möjligt organisera särskolan så att ingen elevblir tvungen att bo utanför det egna hemmet på grund av skolgången. Även i övrigtskall huvudmannen vid utformningen av sin särskoleverksamhet beakta vad som urkommunikationssynpunkt är ändamålsenligt för eleverna. Varje huvudman är skyldig att för eleverna i sin särskolaanordna kostnadsfri skolskjuts, om sådan behövs med hänsyn till färdvägenslängd, trafikförhållandena, elevens handikapp eller någon annan särskildomständighet. I lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m.n. finns föreskrifter om särskilda omsorger i form avboende i familjehem eller elevhem för barn och ungdomar som behöver bo utanförföräldrahemmet. Bestämmelsen i första stycket om skyldigheten atl sökaanordna särskolan så att inga elever blir tvungna alt bo utanför det egnahemmet motsvarar nuvarande 11 §. Föreskriften om skyldighet atl även i övrigtbeakta vad som för eleverna är ändamålsenligt ur kommunikationssynpunkt överensstämmermed vad som har föreslagits för och har kommenterats i anslutning lill4 kap. 6 §. Skyldigheten enligt andra stycket atl anordna skolskjutsöverensstämmer också med vad som i 4 kap. 7 § första stycket föreslagils förgrundskolan så när som på atl beträffande särskolan en elevs handikapp skallbeaktas oberoende av dess art. Beträffande särskolan finns i skollagen inte föreskrivetnågon skyldighet för skolhuvudmännen som sådan att svara för de koslnader somkan uppslå därför alt en elev på grund av skolgången tvingas bo utanför detegna hemmel. I stället hänvisas i tredje stycket till omsorgslagen, vilkengaranterar eleverna erforderliga särskilda omsorger. Ungdomar som inte kan gå i gymnasieskolan därför att de ärpsykiskt utvecklingsstörda har rätt att efter skolpliktens upphörande tas emoti särskolan intill utgången av vårterminen det kalenderår då de fyller omde inte bereds utbildning i specialskolan. En elev som har påbörjat yrkesutbildning eller motsvarandei särskolan före utgången av vårterminen det kalenderår då eleven fyller 21år, skall beredas möjlighet att fortsätta i särskolan till utgången av vårterminendet kalenderår då eleven fyller , om det behövs för att slutförautbildningen. Bestämmelseni denna paragraf skall tillsammans med den föreslagna Prop. 1990/91:115regleringen för specialskolan i 7 kap. 6 § andra stycket ersätta föreskrifternai nuvarande 3 kap. 19 § första och andra styckena. Någon ändring i sak är inteavsedd, utan förändringen är av redaktionell art. Del skall observeras atl särskolans skyldighet att la emotelever enligt första stycket omfattar alla ungdomar i angiven ålder som ärpsykiskt utvecklingsstörda och därför inte kan gå i gymnasieskolan.Skyldigheten bortfaller dock om specialskolan tar emot eleven. Möjligheterna atl överklaga beslut enligt dennabestämmelse regleras i följande paragraf. Beslut som styrelsen för utbildningen fattar enligt 7 § omatt en elev inte skall tas emot i särskolan därför att denne bedöms kunna gå igymnasieskolan trots att eleven är utvecklingsstörd får överklagas av eleveneller företrädare för denne hos skolväsendets överklagandenämnd. Frågor i samband med överklagande har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.1). Att överklagandenämndens beslut inte får överklagas vidareföljer av den föreslagna bestämmelsen i I kap. 14 §. Utbildningen i specialskolan skall syfta till att ge barnoch ungdomar med synskada, dövhet, hörselskada eller talskada en till varjeelevs förutsättningar anpassad utbildning som så långt det är möjligtmotsvarar den utbildning som ges i . Därutöver kan specialskolan tillhandahålla sådanutbildning som avses i 6 § andra stycket. Första stycket anger specialskolans grundläggande syfte.Bestämmelsen motsvarar nuvarande 2 §. Den utbildning som avses i andra stycket är sådanutbildning som enligt det angivna lagrummet ges efter skolpliktens upphörande.Bestämmelsen motsvarar nuvarande 1 § andra stycket. Eleverna skall ha inflytande över hur deras utbildningutformas.