prop · GE03154 · 1990-12-31 00:00:00 — Enligtförvärvsreglerna i gällande rätt förhindras bankerna att bedriva Att bankverksamhet i fortsättningen skall inbegripa 130 finansieringsverksamhetsom är förenlig med inlåning lyfter bort detta Prop. 1990/91:154 hinder. Ibetänkandet anförs (sid 214) att den praxis som utvecklats hos Bilaga 1finansbolagen bör kunna godtas när det gäller formerna för bankernas factoring-och leasingverksamhel. Föreningenvill i detta sammanhang endast peka på att finansiell leasing till skillnad mottraditionella bankkreditformer inrymmer andra risker än rent finansiellarisker, alltså risker som är hänförliga till leasetagarens bristande betalningsförmåga.Leasing är inte någon kreditform utan en form av investeringsfinansiering. Förnärvarande saknas lagstiftning angående finansiell leasing och endast ettfåtal rättsfall har avgjorts i högsta instans. Produkten innehåller fleraoklara frågor av civil- och skatterättslig natur. Påpekas bör att uthyrarenblir part i ett trepartsförhållande där intressekonflikter kan uppstå mot såvälleverantörer som hyresman. Detta bör bättre klargöras i en ev. proposition. Bankernahar traditionelU haft momopol på inlåning på räkning från allmänheten. KMK harinte tänkt sig att ändra på detta förhållande. På sidorna 201 och 202diskuteras innebörden av begreppet "inlåning på räkning från aUmänheten".P. g. a. det sätt varpå direktiven har utformats finner sig kommitténförhindrad föreslå att den inlåning som bedrivs inom KF's (med 2 miljonermedlemmar) och HSB's riksförbund skall betraktas som inlåning från allmänheten.Föreningen konstaterar i likhet med KMK att KF's medlemstal för länge sedanpasserat gränsen för vad som kan betecknas som "icke-allmänhet". KMKdiskuterar vidare frågan under vilka förhållanden som inbetalningar på konlokortskontonkan betraktas som otillåten bankverksamhet. I princip stadfästs nuvarandeprinciper och gränsdragningar. Föreningen viU dock erinra om att en annanstatlig utredning, Bankkostnadsutredning-en, aviserat förslag om attandra institutioner än banker skall kunna få ta emot viss form av inlåning.Utan att närmare ha kunnat analysera gmndema för förslaget vill föreningenframhålla all en sådan utvidgning av möjligheterna att ta emot inlåningsmedelbör gälla även för kontokortsföretagen, särskilt som dessa företag i andraavseenden är hårdare reglerade än bankerna. Kreditmarknadskommitténhar gjort en mycket ambitiös genomgång av den svenska kreditmarknaden med utvikningar till andra områden av kapitalmarknaden. Denna genomgång är i sig givetvis värdefull som en spegling av vad dessa marknader i olika hänseenden stod i . Genomgången har i och för sig inte letl kommittén tiU några mer långtgående stmkturgrepp, vilket måste ses som ett tecken på att rådande ordning på det stora hela är god. Det bortses här från vissa lagtekniska förslag, främst förslaget till en ny kapital marknadslag. Sådana lagtekniska ändringar torde dock i sig ändra endast 131 marginellt på marknadsfömtsätlningarna.Även i övrigt torde kommitténs Prop. 1990/91:154 förslag endast komma attfå begränsade effekter på marknadsstrukturen. Bilaga \ om de genomförs. Kreditmarknadskommitténsförslag torde således t. ex. få avsevärt mindre betydelse för marknadensutveckling än del aktuella förhållandet att valutaregleringen är på väg attavskaffas. Detsenast sagda hindrar inte att flera av kommitténs förslag är betydelsefulla.Det gäller i vissa fall i positiv bemärkelse och i andra fall i negativbemärkelse. Påden positiva sidan märks främst den ändrade lagstiftningstekniken när detgäller att ange tillåten resp. otillåten verksamhet i de olika instituten. Denhittillsvarande ordningen, som byggt på det förhållandet att allt är förbjudetsom inte är uttryckligen tillåtet, har tveklöst försvårat en utveckling av nyaprodukter och en anpassning till modern internationell utveckling. Detta harsjälvklart varit till nackdel för alla de berörda instituten. Den nyordningsom kommittén föreslår är därför mycket angelägen, och måste betecknas som ennödvändighet med de krav på snabba förändringar, för vilka instituten numerautsätts. Detär även positivt att de i lag angivna rörelseförutsättningarna för olika slagav institut alltmer likställs så långt detta är möjligt. Kommitténs ambitionatt så långt som möjligt samordna kapitalkraven för de olika insitutsgruppernatillstyrks således. Även i övrigt bör samordning ske. Det gynnar konkurrens pålika villkor och därmed utvecklingen av en effekliv kreditmarknad. LOinstämmer i de grundläggande överväganden, som KMK presenterat som bakgmnd försina förslag belräffande bankerna. Ett avgörande kriterium måste ävenfortsättningsvis vara atl ingen annan än bank ska få motta inlåning fränallmänheten. Utbudet av banktjänster föreslås bli friare genom all endastsärskilt utpekade finansieringsfunktioner blir otillåtna. Därigenom sker enbreddning av banks rörelsedefinition. Leasing och factoring får bedrivas avbank i särskill dotterbolag. Däremot förhindras genom KMKs förslag möjlighetenför bank att bedriva s.k. fastighets-leasing/-renting. LO understryker atl denåtskillnad mellan ägande och kreditgivning, som KMK föreslår, skallupprätthållas. Förvärv i placeringssyfte av aktier och fastigheter bör varaförbjudna för bankerna. Iövrigt föreslår KMK, att banker i vissa fall genom ett dotterbolag skall kunnaförvärva aktier i finansieringssyfte. Vidare ge förlagslån och vinstandelslån samlmedverka i projektfinansiering. Omfattningen av sådana verksamheter föreslåsbli begränsade. LOhar dock i ett par avseenden en annan värdering av bankens roll och därav följande synpunkter på prioriteter i banklagstiftningen och banklill- synen. LO betonar behovet av betydligt friare konkurrens och vidare kravet att hopkopplingar mellan bankverksamhet och andra affärsintres sen löses upp. Konkurrensgraden ibankväsendet Prop. Dettaär en aspekt som särskilt framhölls i KMKs direktiv. Statsrådet bilaga 1anförde att vid sidan av den grundläggande kredit- och valutapolitiska hänsyn,som kommittén borde beakta, måste också de konkurrensmässiga effekternabedömas. Om internationella banker medges etablera sig här, kommer stödet fränderas moderbanker och inlernationella nät av dotterbanker att göra dem tillstarkare konkurrenter till svenska banker i fråga om internationella affärer. Idirektiven nämndes vidare att erfarenheter från och inte geranledning befara att konkurrensen skulle bli övermäktig. Sedannågra år - beslutet togs efter det att KMK lämnat ett delbetänkande i frågan har utländska bankers etablering av dotterbolag tillåtits. Urkonkurrenssynpunkt är denna förändring närmast elt fiasko. Deutländska bankerna har inte lyckats nå mer än ett par procents marknadsandel.Flertalet har inte ens kunnat redovisa vinst och flera har lagt nedverksamheten efter misslyckandet. Förhoppningen att man denna väg skulle få effektiviseringav konkurrensen i bankväsendet har inte infriats. Ansvarigför övervakning av kartellbildning och otUlbörliga konkurrensbegränsningar ärbankinspektionen. Denna har därmed en dubbelroll, som innefattar att övervakabankernas oberoende av andra affärsintressen, deras soliditet och förmåga attinfria insätlarnas krav vid en eventuell betalningsinställelse och se till altfri konkurrens råder på marknaden. I konflikten mellan olika målsättningar haråtgärderna för att åstadkomma öppen och fri konkurrens kommit på mellanhand. LO,som tillmäter kravet på möjligast fri konkurrens stor betydelse, anser atlerfarenheten talar för att ansvaret för denna aspekt mera klart än hillillsläggs på NO. SPK bör få utvidgad instruktion för att bevaka konkurrensen påbankmarknaden. Jämfört med 1983, dä KMKs direktiv skrevs, har problemet medotillräcklig konkurrens, höga vinstmarginaler i bankerna och bristande serviceknappast lindrats. Genom avreglering av ränlesättning, kreditramar och valulareslriklionerhar marknaden i övriga avseenden ändrats radikalt. Problemetmed att åstadkomma bättre konkurrens är dock inte bara en fråga om att utpekaviss myndighet och rättsprocedur. Det måste också åstadkommasstrukturförändringar som kan bilda grunden för en effektiv konkurrensmarknad. LOdelar direktivens uppfattning, att ett konkurrenstryck från utlandet skullevara till fördel för att åstadkomma snabbare rationalisering, höjd effektivitetoch servicebenägenhet i banksektorn. Dessutom krävs inhemskastrukturändringar. LO vill för sin del endasl antyda arten av dessa men serinte anledning att lämna detalj förslag. att gå är att söka öka transparensen för kunderna, företag och personergenom krav på talande och enhetlig informtion om tjänsterna. Eftersom denrikhaltiga av olika tjänster försvårar en genomlysning ochöverskådlighet för kunden, bör man överväga hur vissa standardiseradebastjänster kan utvecklas genom föreskrifter. enav de metoder bankerna tillämpar för att skapa nischer och ett symptom på rådandekonkurrensbegränsning. Erbjudanden av paket av Prop. 1990/91:154 olikatjänster minskar också kundens möjlighet till genomlysning. Situa- Bilaga 1tionen är därtill ytterst olika för hushåll och företag. Till skillnad från deflesta hushåll har större företag goda möjligheter att på ett kompetent sättjämföra banktjänster. Störrerörlighet hos bankkunderna skuUe stärka konkurrensviljan. Tendensen att manbehåller en speciell bank som partner, oavsett ränte- och avgiftsnivåer, är enbidragande faktor tiU det rådande konkurrensklimatet. Det fmns en föreställningom att servicen förbättras om alla ens tjänstebehov kanaliseras via en endabank. Inställningen har kanske bakgrund i tidigare rådande kreditrestriktioner.Om en bank däremot kan visa att varaktigt sparande i den egna banken gerförmåner i form av bättre kreditviUkor eller om en stabil kreditkund somkompensation erbjuds hägre inlåningsränta vore det nämnda beteendet rationellt. Statsmakternahar uttalat att valutaregleringen i allt väsentligt skall vara avvecklad tillmitten av 1990. Behovet att behålla valutabanksbegreppet kommer då att ujjphöra,i varje fall behovet att förbehålla valutaaffärer för svensk valutabank. LO hari särskilt yttrande anfört tvekan tiU tidtabellen för den fortsattavalutaliberaliseringen, men detta inverkar inte principiellt på valutabanksmonopolet. Detär inte orealistiskt att konkurrensklimatet i banksystemet kan komma attstärkas, om olika system för informationsspridning om marknader, tjänster,priser och andra villkor blir avsevärt ymnigare, t. ex. genom hemterminaler. Enviss parallell finns här till utvecklingen på värdepappersmarknaden, även ombankväsendets tjänsteutbud är mer heterogent och svårgenomlyst. LOdrar slutsatsen att det finns ett visst ulrymme för att förstärkakonkurrenselementen på bankmarknaden genom insatser från de organ som ska hatill uppgift att följa upp konkurrensreglerna. Ökadutländsk konkurrens måste också anses vara angelägen. Erfarenheten har dockvisat att etableringen av utländska dotterbolag inte förmått bidra nämnvärt idet avseendet. LO förordar att förbudet mot utländska bankfilialer upphävs. Detär troligt att den därigenom förenklade proceduren för marknadsinträde kangöra att den utländska konkurrensen blir mer påtaglig än . En filialhar moderförelagets kapilalläckning och servicekompetens som stöd. Eftersomen filial står under samma tillsyn som moderbanken och denna följer hemlandetsbanklagstiftning är det en nödvändig förutsättning att kapitaltäckning, insällarskydd,neutralitet gentemot andra affärsintressen, insiderregler ochkonkurrensbestämmelser motsvarar minst den skyddsnivå, som anses acceptabel iSverige. I övrigt skall den utländska filialen kunna konkurrera pä den svenskamarknaden med de beteenderegler som gäller svenska banker. Genom att lillålautländska bankfilialer här uppstår en motsvarighet till rätten för svensk bankatt öppna filial utomlands. För att tillgodose svenska bankers intresse avmarknadsmöjligheter utomlands bör en kontroll förekomma av att rätten till filialverksamheli praktiken är ömsesidig. Grunder för LOsbedömningar Prop. Följandefem synpunkter tillmäts särskild vikt av LO i samband med en översyn av bank- och kreditmarknadslagsliftningen: Bankernasneutrala roll i kreditförmedling Bankernaskall ha en neutral roll som kreditförmedlare i ekonomin, d. v. s. varaoberoende av särskilda affärsintressen. Detta är en förutsättning för attkreditförmedlingen skall ske effektivt och endast med hänsyn till väntadlönsamhet och kreditvärdighet i övrigt. Enstark ställning på kredditmarknaden kan för vissa aktörer vara en väg till ökatägande och maktpositioner pä olika marknader genom att förvärv i stor skala medrelativt låg egeninsats möjliggöra. Syftet kan vara att nå en dominerandeställning på exempelvis en varu- eller tjänstemarknad och därigenom minskadkonkurrens. Innehav av eller nära anknytning till ett fondhandlarbolag ellerannat kreditmarknadsföretag ökar möjligheterna till affärer med stora ägarandelar.En förstärkt kontroll krävs i syfte att stärka konkurrens på lika villkor föralla aktörer och motverka en koncentration, som inte betingas avmarknadseffektivitet. Denfinansiella sektorns soliditet, som är beroende av kapitaltäckningen,riskvärderingen m. m., är viktig för att garantera stabilitet och därmed enpermanent betalningsmedelsfunktion. Med den långl utvecklade internationaliseringenär det viktigt att deltar i ett system med likartade normer för bankersoch andra instituts kapitaltäckning. Denfinansiella sektorn måsle ha en rimligt hög grad av konkurrens för all rationalisering, effektivisering och motsvarande stmkturanpassning skall kunna ske fortlöpande. Också denna marknad måsle kännetecknas av konkurrens med pris och funktionskvalité som medel, trots de speciella tjänsternas art. Fri konkurrens främjas av att kunden har en fullständig genomlysning av marknaden till förfogande (priser, omsättning, tjänstens art, värdepåverkande faktorer), medan koppling av olika tjänster försvårar denna transparens. Ofta hävdas att stora företag genom sin kompetens och marknadskännedom har en sådan ställning att konkurrensbegränsning från kreditföretagets sida inte är något problem, medan hushåll och mind re företag kan bli mer utsatta. Problem finns f n. ur konkurrenssynvinkel genom en marknadsstruktur med etl fåtal stora banker och även för finanssektorn i övrigt en koncentration till vissa företag. Restriktiv nyeta blering och fåtalsdominans skapar ett klimat för konkurrensbegränsning. Etlgott skydd för konsumenten, insättare eller låntagare, måste finnas. ' Detextrema fallet är garantier för insatta medel i händelse av en banks eller ettfinansföretags betalningskris. Det finns också ett stort behov att bevakakundens intressen i den dagliga verksamheten genom information,rådgivningsmöjligheter etc. Underden period som bankernas avgifter på olika kundtjänster fått ökad omfattninghar bankernas räntemarginaler ökat kraftigt. DeUa är anmärkningsvärt. Föratt skapa legitimitet för etl rationellt avgiftssystem är det angeläget attkunderna kan välja mellan konton med låg avkastning där tjänsterna är avgiftsfriaeller konton med hög avkastning och kostnadstäckande avgifter. Denfinansiella sektorn har en nyckelrofl i ekonomin. Varje ekonomisk verksamhethar behov av finansiella tjänster i större eller mindre grad. Finanssektornpåverkar därmed indirekt effektivitet och värdeskapande i olika delar avnäringslivet. Grovt uttryckt är billiga krediter och hög avkastning på sparandeav stor betydelse för den allmänna tillväxten. Förden finansiella sektorn själv är en stor marginal mellan ut- ochinlåningsräntor efter avräkning för sektorns kostnader det mål som eftersträvas.Under fömtsättning att rationaliseringstakten och teknikutvecklingen ärgynnsamma främjas målet. Finansiella sektorn står i ett skede, därhittillsvarande nationella avgränsning av marknaden genom kredit-ochvalutaregleringar kan komma atl avlösas av ett system med öppeninternationell konkurrens. Liksom i andra näringsgrenar blir därmed denrelativa konkurrenskraften i den svenska finanssektorn ett specifikt mål,teoretiskt sett. Med gynnsamt konkurrensläge kan en nettoexport avfinanstjänster uppnås och en motsvarande förstärkning av sysselsättningsutvecklingenpä . Menpraktiskt sett finns en tendens till stark koncentration av bank- ochfinansföretag till några få centra i världen, av vilka de största finns i NewYork, , , och . Det är en följd av mycket starka slorieksfördelari fräga om hur finansiella marknader fungerar och av låga transaktionskostnader.1 ett framtidsperspektiv är det något obestämt vilken relativ roll som kommeratt spelas av den lokala kontakten med kunden å ena sidan och anknytning tillstora finanscentra med mångsidig service och aktuell marknadskontakt å andrasidan. Förbundet är positiv till den föreslagna strukturen som KMK föreslår. Bankerna bör även fortsättningsvis vara de institut som har ensamrätt att mottaga inlåning från allmänheten. Branschglidningsproblematiken bank-försäkring måste lösas i samband Prop.1990/91; 154 övriga strukturfrågor. Tidigarehar inom kreditmarknadslagsliftningen i princip gällt, att det som inteuttryckligen tiUåtits i lagen varit förbjudet. 1 den föreslagna, nya kreditmarknadslagsliftningenskulle i stället den på andra områden gängse principen gälla, att det sominte förbjuds i lagstiftningen är tillåtet. instämmer i dessa övergripande principer avseende denallmänna inriktningen av en översyn av den svenska kreditmarknadslagstiftningen.I högre grad än vad som synes ha varit fallet inom kreditmarknadskommittén villvi emellertid betona det internationella perspektivet. Det är enligt vårbedömning utomordentligt angeläget, att en förnyelse av den svenska kreditmarknadslagstiftningenharmoniserar med utvecklingen inom i främsta mmmet den europeiskagemenskapen och att nya svenska lagbestämmelser inte tillskapas, som står imotsättning och kan försvåra en anpassning lill EG. Vi återkommerfortsättningsvis till detta. "Bankernahar en central ställning på kreditmarknaden", heter det ibetänkandet. "Kommitténs utgångspunkt är att så skall vara fallet även iframtiden. En förutsättning härför är att bankerna på elt smidigare sätt än förnärvarande kan anpassa sin verksamhet till utvecklingen i samhället".Svenska Arbetsgivareföreningen, som inte har något att erinra mot den valdautgångspunkten, avstår från atl kommentera tekniska aspekter på kreditmarknadskommitténsförslag. Komitténframhåller att bankerna har den centrala ställningen på kreditmarknaden idagoch att utgångspunkten är att så ska vara fallet även . Dettaförutsätter att bankerna på ett smidigare sätt än kan anpassasin verksamhet till utvecklingen i samhället. Kommittén föreslår mot dennabakgrund att den nuvarande restriktiva regleringen av bankerna ersätts med ett generefltutformat bankverksamhetsbegrepp. All verksamhet som ryms inom ramen för dettabegrepp får bedrivas av bankerna, vilket ger bankerna flexiblare rörelsereglerän de nuvarande. Förbundettillstyrker den av kommittén föreslagna "vändningen" av den nuvarande lagstiftningen. För industrin är det ytterst väsentligt att kreditmarknaden kan utvecklas smidigt så att nya behov av finansiella tjänster kan tillfredsställas. Vilken typ av institut som tillgodoser behoven är dock av mindre vikt än att behoven kan tillfredsställas och att det finns förutsättningar för en effektiv konkurrens mellan olika typer av institut. 1990/91; 154 Bilaga 1 Kreditmarknadenhar förändrats i snabb takt under senare delen av 80- talet.Kommittén har med utgångspunkt från denna utveckling redovisat förslag sombaseras på ett regelsystem som underlättar marknadsorientering, konkurrens ochsmidig anpassning till ändrade förhåUanden. Styrelsen har inget att erinra motdetta synsätt och de förslag som redovisas i betänkandet. Utredningenföreslår att banker i viss utsträckning och under vissa fömtsättningar skallkunna erbjuda sina kunder serviceinrikiade tjänster även om de inte är avfinansiell natur (del 1 i betänkandet s. 216 f). Samfundet avgränsar yttrandeti denna del till att gälla revisions- och redovisningstjänster. Ettgrundläggande krav på revisorer är att de är och av intressenterna uppfattassom fristående och obundna från sidointressen som kan stå i konflikt med ettriktigt fullgörande av revisionsuppdragen. Enligt samfundets mening kan dettaoberoende ifrågasättas om banker, som är en av flera intressentgrupper,tillhandahåller revisionstjänster. Samfundet avstyrker därför att banker skallkunna tillhandahålla externa revisionstjänster även inom ramen för lillfälligöverkapacitet. Undersenare år har det vidare förekommit flera exempel när enskilda banker byggerupp en självständig redovisningsverksamhet. I några fall har dennamarknadsförts som "banken som företagets nya ekonomipartner" och dylikt.Enligt samfundets mening finns det skäl att ifrågasätta om denna självständigaverksamhet bör vara en tillåten tjänst för banker. Härutöver vill samfundetpeka på de effekter en sådan utveckling får för konkurrensneutraliteten mellanolika kreditgivare eftersom den bank som tillhandahåller redovisningsljänsterkan grunda sina besut på väsentligt bättre information än andra intressenter.Samfundet anser därför att gränsdragningen mellan tillåten och otillåtenverksamhet bör göras klarare. Dessutom bör området för tillåtna tjänsterinskränkas enligt vad samfundet ovan anfört. KFnoterar kommitténs ställningstagande att en bank skall erbjuda all mänheten ett allsidigt utbud av finansiella tjänster. Det har blossat upp en debatt om ersättningen för de tjänster, som bankerna tillhandahåller främst privatpersoner. Det är uppenbart att handeln bär kostnader sammanhängande med kassahantering bl.a. vid betalning med check. Enligt KFs uppfattning bör bankerna på samma sätt utan kostnader hantera de betalningsmedel pengar som än så länge är basen för den 138 Detter sig vidare främmande att andra typer av Prop. 1990/91; 154betalningsmedel checkar som bankerna tidigare lanserat hos allmän- Bilaga 1 heten, numera är föremål för kostnadsuttag. KFhar velat ta upp dessa frågor bl. a. som en bakgmnd till kommitténs förslagtill kapitaltäckningsregler. Möjligen kan höjningen av kraven sägas varaförhållandevis blygsam men den kommer förmodligen att utgöra underlag förkostnadshöjningar. KF anser att säkerhetsaspekten bakom den föreslagnahöjningen av kapitaltäckningskravet inte motiverar att ytterligare pålagorgentemot den enskilde bankkunden kan riskeras. Å andra sidan finner KF attkraven på skydd för den enskilde inte möjliggör en sänkning av befintlig nivå.KF är inte helt övertygad om att den möjlighet till konkurrens, som utgörbakgrund till många av kommitténs förslag, verkligen kommer de enskildakonsumenterna tifl godo i form av lägre kostnader. Såvitt KF kunnat finna harbankernas konkurrensansträngningar i betydande utsträckning inriktats påförhållandevis sofistikerade tjänsteutbud först mot företagssektorn men senareäven mot vissa grupper av privatpersoner. KF efterlyser därför konkurrens ävennär det gäller allmänhetens behov av vissa bastjänster från bankerna, där hanteringav betalningsmedel är ett inslag, insättningar och uttag ett annat. Idetta sammanhang synes det KF rimligt att särskilt markera sin uppslutningkring de tankegångar som återfinns i kommittédirektiven rörande konsument- ochbostadskooperationens sparkassor. Det är en inlåningsverksamhet, som vändersig uteslutande till medlemmar i konsumentföreningar respektive HSB-föreningar.Denna sparkasseverksamhet är för dessa privatpersoner ett alternativ tillsparande i bank. 1.25 Medborgarrättsrörelsen Friheten i Bankerna Ikommitténs betänkande sägs mycket om att man minskar detaljregleringen avbankerna, och låter allt som inte är förbjudet bli tillåtet. Detta motsägs dockav de omfattande regelsystem som föreslås beträffande bankerna. Härtillkommer att Bankinspektionen ges kompetens att helt formlöst reglera bankernasverksamhet. Bankinspektionen kan komma med skriftlig erinran om inspektionenanser att förhållandet har betydelse för "en sund utveckling avbankverksamheten".