prop · GE0318 · 1990-12-31 00:00:00 — De menar attdet vore bättre att använda andelen socialbidragstagare med barn i skolåldern.Några för fram nya kriterier såsom andelen familjehemsplacerade eller ensärskild glesbygdsfaktor. 1 specialresurs 2 är det framför allt förslaget ombehovsmåttet "andelen barn med minst en förälder född i utlandet" somkommenterats. Skälen för mitt förslag: När det gäller specialresursernahar min principiella utgångspunkt varit delvis en annan än för grundresursen. Den nuvarande förstärkningsresursen är exempelvis en av demest schablonberäknade delarna av grundskolebidraget genom att den beräknaslika per elev i hela landet. Detta kan sägas vara ologiskt eftersom den avserinsatser i skolan, som skall riktas till elever med särskilda behov. Eftersomdetta inte kan antas vara jämnt fördelat, har jag sett det som logiskt att medhjälp av strukturella behovskriterier fördela resurserna till kommunerna. Jaghar således i just detta avseende önskat göra en fördelning som bättre ändagens system svarar mot kommunernas förutsättningar och behov. Vid dennafördelning har jag därför inte varit främmande för att åstadkommaomfördelningar mellan kommunerna. Av de skäl jag angivit ovan måste dock ävendenna omfördelning vara begränsad. Specialresursen omfattar totalt av det totalagrundskolebidraget. Specialresursen I omfattar totalt ca 900 milj.kr. år1988/89. Denna del avser sådana förhållanden i skolan som inte kan antas varajämnt fördelade mellan kommunerna, t.ex. elever med behov av en mer omfattandeform av specialundervisning. Denna del ersätter följande av dagensbidragsdelar -del (24,)av förstärkningsresursen och -enproportionell del av bidragen till socialavgifterna. Förstärkningsdelen(24,) utgör hälften av den tidigare s.k. Prop. 1990/91:18 0,3-resursen förstöd till elever med svårigheter, dvs. 0,15 lärar-veckotimmar/elev som ingår iförstärkningsresursen. Att jag lägger mitt förslag på denna nivå motiveras avatt det naturligtvis inte är alla typer av elevproblem som samvarierar med dekriterier jag strax kommer att föreslå. Många behov av särskilda insatser ärsäkerligen relativt jämnt fördelade mellan kommunerna. Syftetmed beräkningsmodellen - specialresurs 1 - är att inom den angivna resursramenlyfta fram kommuner med ett relativt sett större behov av stödinsatser tillenskilda elever. Mittförslag innebär följande beräkningssteg. Startpunkten för beräkningen är detgenomsnittliga bidraget/elev i kommunen ett faktiskt år, basåret. Bidraget/elevbasåret kommer att låsas och enbart påverkas enligl principen förkostnadskompensation. Medhjälp av strukturella kriterier fastställs för varje kommun en sammanvägdfaktor. Jag avser att använda följande tre kriterier -andelen invånare i kommunen med enbartgrundskoleutbildning eller kortare, -andelen barn (under ) i hushållsom uppbär socialbidrag i kommunen saml -andelen barn (i skolpliktig ålder 7-15år) i kommunen boende med en förälder. Dennafaktor uttrycker kommunens andel av kriterierna i relation till genomsnittetför riket. Valetav kriterier har gjorts mot bakgrund av dels empirisk kunskap, dels vilkatänkbara kriterier som är tillgängliga i offentlig statistik. Jag har vidvalet av kriteriet - barn i hushåll som uppbär socialbidrag - beaktatremissinstansernas synpunkter. 1kommuner med hög andel av dessa kriterier behöver relativt sett flera eleverextra stödinsatser. Kriterierna är sinsemellan vik-tade med hänsyn till derasbetydelse som schabloniserade behovsindikatorer. Vid sammanvägningen avkriterierna avser jag att ge faktorn andelen lågutbildade vikt , andelenbarn i hushåll som uppbär socialbidrag vikt och andelen barn boende med enförälder vikt . Kommunernas sammanvägda faktor skall beräknas . Detbör ankomma på regeringen atl besluta om kriterier och viktning. Specialresurs2 omfattar totalt ca I 000 milj.kr. Denna del ersätter följande avdagens bidragsdelar -hemspråksundervisning och studiehandledningpå hemspråket, -stödundervisning i svenska samt - enproportionell del av bidragen till socialavgifterna. Syftet med beräkningsmodellen - specialresurs 2 - är att inom denangivna resursramen lyfta fram kommuner med ett relativt sett större behov avstödinsatser till invandrarelever. beräkningenär ett schabloniserat behovsmått - andelen barn i Prop. 1990/91:18 skolpliktigålder () i kommunen med minst en förälder född i utlandet. Eftersomflera remissinstanser har uttryckt viss oro vill jag i detta sammanhang ånyopoängtera att de i modellen använda kriterierna inte definierar vilka barn somhar rätt till undervisning. Startpunkten för beräkningen bör vara ett grundpris/elev ikommunen. Grundpriset framräknas genom att den definierade resursramen, ettgenomsnittligt bidrag för tre budgetår, divideras med det genomsnittligaantalet deltagare i kommunen i hemspråksundervisning och stödundervisning isvenska . En komplikation i beräkningen av denna resurs uppstår pågrund av att invandrarbarnen i olika stor utsträckning deltar ihemspråksundervisning och stödundervisning i svenska. Detta medför att medenbart behovsmåttet som grund uppstår mycket stora omfördelningseffekter. Föratt motverka denna effekt skall för varje kommun ett aktivitelsmått, en faktor,skapas. Denna faktor anger i vilken utsträckning barn i kommunen deltar i hemspråksundervisningoch stödundervisning i svenska. De inhemska minoriteternas och invandrarbarnensdeltagande i hemspråksundervisning beaktas således genom aktivitetsmåttet.Detta innebär bl.a. att vissa norrlandskommuner härigenom får ett mycket högtaktivitetsmått. Det sista steget i beräkningen av specialresursen innebäratt bidraget räknas upp enligt principen för kostnadskompensation iskolsektorn. Det bör ankomma på regeringen att besluta om den närmarekonstruktionen av beräkningsmodellen. Genom denna konstruktion av specialresurserna vill jaglyfta fram kommuner med relativt sett större behov av resurser till stöd förvissa elever. Jag vill i detta sammanhang framhålla att kommunerna redan nu ärskyldiga att ge elever med särskilda behov och elever med annat hemspråk änsvenska det stöd de behöver. 6.5.3 Sammanfattning av beräkningsmodellen Mitt förslag till ny beräkningsmodell för kanschematiskt sammanfattas i nedanstående figur. Figur1 Beräkningsmodell - grundskola - al0v«r/km2 Bldrag/eiev j kommunen arundprls/eiev 1 kommunen Qnjndskolebiäna / kr - kommun I 6.6 Beräkningsmodell - gymnasieskola Mittförslag: Sektorsbidragel skall ersätta huvuddelen av dagens bidragsdelar tillgymnasieskolan. Utgångspunktenför beräkningen av statsbidraget skall vara den faktiska resursanvändningen,mot bakgrund av gymnasieelevernas linjeval, /89 (basåret). Beräkningsmodellenskall ta hänsyn till att gymnasial utbildning i glesbygd är merakostnadskrävande per elev än i tätort. Beräkningsmodellenskall beakta hur kommunernas gymnasieelever fördelar sig på dyra resp. billigastudievägar. I modellen beaktas därmed de kostnadsvariationer som följer avelevernas val av studievägar. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Huvuddragen i förslaget till beräkningsmodell för gymnasieskolan tillstyrks avmajoriteten. Många pekar på att förändringarna vad avser gymnasieskolan är mergenomgripande än enbart en reformering av statsbidragssystemet. Dämpningsfaktornsbetydelse tas upp av några remissinstanser. Den beräkningsmodell som föreslås utgår från relationenmel- Prop. 1990/91:18 lan antalet elever i gymnasieskolan i kommunen ochdet totala antalet 16-19 åringar i kommunen ett visst basår. Om relationenmellan ungdomar i utbildning och uppföljningsåtgärder ändras, bör detta enligtnågra remissinstanser beaktas i kostnadsfaktorn. Flera framhåller vidare att behovet avinvandrarundervisning och andra specialpedagogiska insatser i en gymnasieskolaför alla måste beaktas i modetlen. Skälen för mitt förslag: Statsbidraget till gymnasieskolanskall, förutom de allmänna målsättningarna för reformeringen av bidragssystemet,ge förutsättningar för all alla ungdomar får lika tillgång till gymnasialutbildning i alla delar av landet. skall det vara följsamt motelevutvecklingen och stimulera till en rationell och effektivutbildningsorganisation utifrån lokala verksamhetsprioriteringar. Den lika tillgången på gymnasial utbildning tillgodoses genom bestämmelser om gymnasieregioner och elevområden. Härigenom är det ipraktiken staten som medger om en kommun får anordna gymnasial utbildning. Förden kommun som inte får statens medgivande eller som av ekonomiska eller andraskäl inte vill anordna sådan utbildning begränsar sig ansvaret för"sina" ungdomars utbildning till vad som följer av kommunernas uppföljningsansvarför ungdom . Som jag nämnt tidigare (avsnitt 6.3.1) ser jag det somrimligt att alla kommuner har skyldighet att erbjuda sina ungdomarmellan 16 och gymnasieutbildning. Beräkningsmodellen för gymnasieskolan som jag här presenterarbaseras på grundprincipen att statsbidraget är ett finansiellt stöd som skallmöjliggöra för kommunerna att fullgöra denna skyldighet. Det innebär attstatsbidrag ulgår till samtliga primärkommuner. Grundprincipen innebär vidareatt jag ser det som nödvändigt att kostnadsvariationen mellan gymnasieskolansstudievägar beaktas, som modellen också ger förutsättningar för attbehålla god tillgänglighet vad gäller gymnasial utbildning. Det nya statsbidraget skall ersätta följande av dagensbidragsdelar -studie- ochyrkesorientering, -sjukförsäkrings-och folkpensionsavgifter samt - särskilda medel för försöksverksamhet med treårig yrkesut- Prop.1990/91:18 bildning. Den på detta sätt definierade resursen /89 totalt ca 5 000 milj.kr. Det bör ankomma på regeringen att besluta om beräkningsmodellenmen för information vill jag presentera den närmare. Beräkningsmodellen omfattar tre beräkningssteg.Startpunkten för beräkning av primärkommunernas bidrag är det faktiska statsbidragetett visst år, basåret. Genom SÖ:s s.k. riksundersökning av resursanvändningen igymnasieskolan per är del möjligt att mäta det faktiskaresursutnyttjandet för varje elev. Information om samtliga gymnasieeleverskyrkobokföringskommuner gör det möjligt att återföra resp. gymnasieelev ochelevens bidragsvärde uttryckt i lärarveckotimmar till hemkommunen.Bidragsvärdet, som multipliceras med lärarlönekostnaden , kan däreftersummeras för eleverna i samtliga kommuner. Härigenom beaktas varje enskildkommuns demografiska förutsättningar samt den faktiska skolorganisationen ochden klassfyllnadsgrad som förelåg på gymnasieorten /89. Det kan pådella sätt för samtliga primärkommuner skapas en utgångspunkt, inför bytet avberäkningsprincip, som bygger på den faktiska resursanvändningen underbasåret. Motiven för denna ansats är atl kommunerna har mycket varierandegrundförutsättningar. Som jag har nämnt i avsnitt 6.5 anser jag att staten,vid reformeringen av bidragssystemet, skall acceptera dessa varierandeförutsättningar och därför beakta enskilda kommuners skilda demografiskaförutsättningar, faktisk skolorganisation och studievägsstruktur samlkapacitetsutnyttjandet (klassfyllnadsgraden). Detta måste anses rimligt,eftersom kommunerna nu bedriver verksamheten under de ekonomiska förutsättningarsom staten skapat genom det nuvarande bidragssystemet. På detta sätt begränsas omfördelningseffekterna mellan kommunernavid förändringstillfället. Initiall beror omfördelningseffekterna enbart påförändringen av fördelningsprincipen, dvs. atl endast primärkommuner tilldelasstatsbidrag och inte landstingskommuner. Bidraget i det nya systemet utgörsåledes ett finansiellt stöd till utbildningsverksamheten beräknat på antalet16-19 åringar i samtliga primärkommuner och inte, som , ettverk-samhetsrelaterat bidrag till utbildningsanordnaren. Nästa steg i beräkningsmodellen är att dela in kommunernai tre grupper utifrån ett strukturellt kriterium - genomsnittligt antal 16-19åringar/km2. Denna indelning syftar till atl dämpa genomslaget av ettannars helt proportionellt förhållande mellan förändringar i antalet 16-19 åringar ochstatsbidraget. Dämpningen appliceras således Prop. 1990/91:18 endast påden årliga förändringen i målpopulationen. Dämpningenskapar, liksom i beräkningsmodellen för , bättre förutsättningarför kommuner med vikande befolkningsunderlag att bibehålla sin gymnasiala utbildning.För kommuner med negativ elevantalsutveckling kommer det genomsnittligabidraget/elev atl öka . För kommuner med positivelevantalsutveckling kommer däremot det genomsnittliga bidraget/elev alt sjunkanågot år . Konstruktionen är främst tänkt att stödja de kommuner som harett mindre antal 16-19 åringar och därmed en liten gymnasieorganisation.Det är betydligt svårare att upprätthålla organisationen i mindre kommuner medvikande underlag än i större kommuner. Detsista stegel i beräkningen är atl en verksamhetsbaserad kostnadsfaktor skapasutifrån den faktiska studievägsstrukturen /89 . Detta görs isamband med att bidragsvärdet per elev återförs lill elevens hemkommun. Dennafaktor syftar till alt anpassa modellen till dels de kostnadsvariationer somberor på tim- och kursplaner, dels förändringar i studievägsutbud/val somuppstår när det nya statsbidraget är infört. Det senare innebär attbidragssystemet genom kostnadsfaktorn kommer att fånga upp elevernasstudievägsval. Vidareskall kostnadsfaktorn fånga upp förändringar i relationen mellan antal eleveri gymnasieskolan i kommunen och det totala antalet 16-19 åringar i kommunen.Förändras relationen mellan ungdomar i utbildning och ungdomar i uppföljningsåtgärder,förändras även statsbidragets storlek. Varjekommun tilldelas en kvot som speglar kommunens kostnad i förhållande till etlriksgenomsnitt. Denna kvot skapas för beräkning avulgångsåret/basårel. Kostnadsfaktornskapas genom att gymnasieskolans alla studievägar delas in i 12kostnadsklasser. Varje koslnadsklass åsätls ett pris, vilket är ett vägtgenomsnittligt pris för de i klassen ingående studievägarna. 1 klass 1återfinns de studievägar som har den lägsta genomsnittliga kostnaden, t.ex.vissa specialkurser. I klass 2 återfinns något dyrare specialkurser. I klass 3och 4 återfinns bl.a. de treåriga studieförberedande linjerna. En trettondeklass har inrättats för uppföljningsålgärder. Faktornkommer därigenom atl spegla kommunens kostnad i förhållande till rikskostnaden.Faktorn speglar således hur kommunens elever fördelar sig på dyra respektivebilliga studievägar i förhållande till hur rikets alla elever är fördelade pådessa studievägar. Sammanfattningsvisär syftet med kostnadsfaktorn att möjliggöra en justering av det totalabidraget mot bakgrund av kostnadsförändringar beroende på dels elevernasstudievägsval, dels förändringar i relationen ungdomar i utbildning och iuppföljningsåtgärder. Efterdet att det totala bidraget lill kommunen räknats fram kommer beloppet alljusteras enligt de principer som gäller för kostnadskompensation i skolsektorn(se avsnitt 6.10). Flera remissinstanserförordar atl även beräkningsmodellen för gymnasieskolan bör beakta behovet avinvandrarundervisning. Det helt avgörande för kosinadsvarialionerna mellankommunerna vad avser gymnasieskolan är emellertid två faktorer dels de varierandestudievägskostnaderna, dels klassfyllnadsgraden. Den beräkningsmodell som jaghar presenterat beaktar dessa faktorer. Genom modellen skapas förutsättningarför all ungdomarna så långt möjligt skall få likvärdig tillgång lill gymnasialutbildning i alla delar av landet. Härtillkommer atl bidragen till hemspråk och extra undervisning i svenska i detnuvarande systemet endast omfattar av det totala gymnasiebidraget. Dessaresurser har således en mycket begränsad inverkan på kostnadsvariationernamellan kommunerna. Denschabloniserade behovsrelaterade beräkningsmodellen för statsbidrag tillgymnasieskolan kan schematiskt sammanfattas i följande figur. Bidrag/ 1S - 19 årlng -16 - 19 årlng/km2 Koatnadsfaktor(KF) OymnåSiSbidng / kr - kommun Den beräkningsmodell förgymnasieskolan som jag har presenterat kan sammanfattningsvis karaktäriserassom schabloniserad och individrelaterad. Det innebär att bidraget utgår som ettfinansiellt stöd beräknat i relation till antalet 16-19 åringar enligt enresursschablon. Schablonen baseras vid genomförandetillfället på verksamhetenoch dess kostnader och i fortsättningen på strukturella kriterier, dvs.faktorer som ej påverkas av hur verksamheten bedrivs eller vilken organisationkommunerna väljer. Mittförslag: Statsbidrag för det kommunala uppföljningsansvaret för ungdom skallingå i sektorsbidraget. Dessamedel skall läggas in i basen för sektorsbidraget och beräknas enligtberäkningsmodellen för gymnasieskolan. SkoIa-Arbete-utredningensförslag: (SOU 1989:113) har utrett frågan om detkommunala uppföljningsansvaret. Utredningens förslag innebär bl.a. att detnuvarande statsbidraget för uppföljningsåtgärder bör schabloniseras ochsamordnas med driftbidragen för gymnasieskolan och den kommunalavuxenutbildningen. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser ställer sig bakom huvuddragen i utredningens förslag. Skälen för mitt förslag:Elt enhetligt system för åtgärderna inom det kommunala uppföljningsansvaretbeslöts av efter förslag budgetproposition (prop.1982/83:100 bil. 10, UbU21, rskr. Alla ungdomar som eftergrundskolan inte genomgår reguljär gymnasieutbildning eller har fast arbeteskall av sin hemkommun erbjudas att delta i verksamhet enligt en individuelltupplagd utbildningsplan. Som delar i en individuell utbildningsplan ingårpersonlig studie- och yrkesorientering samt kurser, praktik eller liknandeverksamhet. Syftet med en individuell utbildningsplan är att hjälpa den ungeatt övergå till reguljär utbildning eller stadigvarande arbete. Statsbidrag till kommunersom anordnar verksamhet för ungdomar enligt individuella planer lämnas i formav bidrag för uppföljningsprogram och administration (allmänt bidrag). Tillarbetsgivare som anställer ungdomar på ungdomsplatser lämnas bidrag tillungdomsplats. Till kommunerna lämnas bidrag till utbildningsinslag på ungdomsplats. 1 vissa fall får bidrag som annars utgår förungdomsplatser och utbildningsinslag i stället användas till insatser enligtförsöksverksamhet med gymnasieutbildning inom ramen för individuella planer. Bidragutgår också till utbildning av handledare för skolungdomar under praktik påarbetsplats. I detförslag till en förändrad gymnasieskola som jag avser att lägga fram inom kortskall jag återkomma till frågorna om det kommunala uppföljningsansvaret. Förslagetom en reformerad gymnasieskola kommer att innebära en större beredskap änhittills att möta individuella behov hos eleverna. Även kommer detatt finnas ungdomar som av olika anledningar, åtminstone inle efteravslutad grundskola, kommer att kunna eller vilja bedriva reguljära studier igymnasieskolan. Med dendecentralisering och avreglering som eftersträvas och mot bakgrund av denintegration av uppföJjningsåtgärderna i gymnasial utbildning somSkola-Arbete-utredningen föreslagit och som remissinstanserna med bredmajoritet ställt sig bakom är det naturligt att det nuvarande statsbidraget föruppföljningsåtgärder integreras i det här föreslagna sektorsbidraget. Integreringenav bidraget för uppföljningsinsatser med sektorsbidraget bör göras så attresurserna fördelas efter kommunernas skiftande behov. Det bör ankomma påregeringen att besluta om denna fördelning. Jag vill dock här närmare informeraom huvuddragen i beräkningen. Startpunktenför beräkning av primärkommunernas bidrag är det totala faktiska statsbidragetett visst år, basåret. Kommunernas bidrag för basåret beräknas genom att varjekommun tilldelas en andel av bidraget. Denna andel beräknas utifrån antaletungdomar som kan komma i fråga för uppföljningsinsatser i kommunen, dvs. desom inte är gymnasieelever, i förhållande till det totala antalet ungdomar somkan komma i fråga för uppföljningsinsatser i riket. På dettasätt kommer kommuner med en stor andel ungdomar som inte går i gymnasieskolanatl få ett större bidrag än kommuner med en mindre andel. Det förkommunen framräknade beloppet skall sedan tillsammans med övriga resurserutgöra basen i beräkningsmodellen för gymnasieskolan och i fortsättningenberäknas enligt denna modell. 6.6.2 Statsbidrag till vissa elevresor ochinackorderingstillägg Mitt förslag: Statsbidrag för vissa elevresor samtinackorderingstillägg skall beräknas enligt beräkningsmodellen för gymnasieskolanoch ingå i sektorsbidragel. Dessa medel skall läggas in i basen för sektorsbidragetsberäkningsmodell för gymnasieskolan. Utgångspunkten skall vara att medlenåterförs till samtliga primärkommuner med det faktiska beloppet visstbudgetår. Medel för inackorderingstillägg skall räknas in i basen först /93. Skälen för mitt förslag: T.o.m. /83 utgick ettsärskilt resetillägg till elever med minst sex kilometers färdväg till skolan.Tillägget utbetalades som del av studiehjälpen med ett schabloniserat beloppsom varierade med hänsyn till avståndet till skolan. 1 normalfallet vartillägget tillräckligt stort för atl täcka resekostnaderna fullt ut. I vissaglesbygdslän översteg kostnaderna för månadskortet dock det utbetaladetillägget och eleverna måste då svara för mellanskillnaden med egna medel. Genom tillkomsten av länshuvudmän enligt lagen (1978:438)om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik ändrades förutsättningarnaför elevresorna. Fr.o.m. /84 har det därför utgått ett riktalstatsbidrag till trafikhuvudmännen under förutsättning att de åtar sig attsvara för gymnasieelevernas resor. Statsbidraget har fördelats av centralastudiestödsnämnden med hänsyn till elevutveckling och kostnaden för månadskorti resp. län. Erfarenheterna av denna ordning är i huvudsak positiva. Urstudieekonomisk synvinkel är det av stor betydelse att de elever som har långtlill skolan kan få ekonomisk kompensation för resekostnaderna. Detta gällerinte minst mot bakgrund av att ett av de grundläggande motiven för studiestödetär att utjämna geografiska hinder för utbildning. Även om systemet alltså i huvudsak har fungerattillfredsställande har viss kritik framförts av trafikhuvudmännen. Bl.a. harvissa huvudmän ansett att ansvarsfördelningen i det nuvarande systemet är oklar. Del ärenligt min uppfattning naturligt att kommunerna ges ansvaret även för sådanastudieekonomiska konsekvenser som hänger nära ihop med kommunala beslut när detgäller t.ex. lokalisering av skolor, utbyggnad av kollektivtrafik etc. 1 ochmed att kommunerna ges ett klart och tydligt ansvar för gymnasieelevernasresor och inackordering vidgas också deras möjligheter att påverka de totalakostnaderna för skolan. Förslaget kräver ändringar i skollagen ochstudiestödslagen (1973:418). Detkommunala ansvaret för elevernas dagliga resor bör omfatta all den gymnasialautbildning som berättigar till statlig studiehjälp. Kommunerna ges således idetta hänseende ett ansvar inte bara för gymnasieskolans och den kommunalavuxenutbildningens studiehjälpsberättigade elever utan även för elever inomfolkhögskolan och vissa studiestödsberättigande privatskolor. Det förhållandetatt statsbidraget för resor skall ingå i sektorsbidraget till primärkommunernapåverkar inte elevernas rättigheter till ersättning för resor. Det ärmycket viktigt att elever och föräldrar före terminsstarten kan få enadekvat och fullständig information om vilket stöd kommunen kan erbjuda en elevsom behöver flytta hemifrån för att gå igenom viss utbildning. Överföringen avansvaret för gymnasieelevernas inackordering till kommunerna medför vissa i huvudsaktekniska problem. Bl.a. behöver omfattningen av det kommunala ansvaretpreciseras. Sannolikt kommer det också att bli nödvändigt att centralastudiestödsnämnden behåller viss bevillning av inackorderingstillägg när detgäller t.ex. dem som studerar utomlands. Även folkhögskolor och privatskolorkan behöva omfattas av särskilda rutiner. Det är mot denna bakgrundknappast rimligt att lägga över ansvaret för gymnasieelevernas inackorderingtidigare än inför /93. Jag avser att ge centralastudiestödsnämnden i uppdrag att efter samråd med kommunförbundet förberedaöverföringen fr.o.m. .