prop · GE03189 · 1990-12-31 00:00:00 — framför allt företrädare för byggherrar,entrejjrenörer, projektorer och materialtillverkare, har sä gott som genomgåendeförordat en frivillig lösning enhgt arbetsgrappens förstahandsförslag. Manpekar härvid bl.a. på de kostnader som är förenade med förslaget. Vissa avdessa instanser, det gäller speciellt HSB, , , är dock inte främmande för lagstifming om frivilligaöverenskommelser inte kan träffas. Andra instanser, bl.a. Byggentreprenörerna,Näringslivets byggnadsdelegation. och AB Bostadsgaranti,avvisar lagstiftningsaltemativet Blandövriga remissinstanser finns det flera som är allmänt positiva till arbetsgrappenslagförslag, t.ex. . Riksförbundetmot astma och allergi, LO och TCO. Även , arbetarskyddsstyrelsen ochsocialstyrelsen är positiva. De rättsliga instanser som yttrat sig, dvs.hovrätten över och , kammarrätten i och Stockhohnstingsrätt motsätter sig inte lagförslaget. Detsamma kan sägas gälla samt försäkringsbolagen , Skandiaoch , vilka tre bolag i konsortium förklarat sig beredda att under vissafömtsätmingar försäkra den föreslagna garantin. Skälenför mitt förslag: Det lagförslag som arbetsgrappen lagt fram som en andrahandslösningbygger pä det garanti- och försäkringssystem som finns för småhus som uppförsmed hjälp av stadiga bostadslån. När en entreprenör pä uppdrag uppför enbyggnad som helt eller till inte oväsentiig del skall användas som bostad, somkontor eller som lokal för undervisning, värd eller annan omsorg, skall detenligt lagförslaget finnas en s.k. entreprenadgaranti. Detsamma gäller vidsådana ändringar av byggnaderna som enligt (1987:10), PEL,fordrar bygglov. Garantinmeddelas enligt grappens förslag av ett särskilt garantiföretag som godkänts avregeringen. Garantiföretagets åtagande skall tryggas genom försäkring. Garantinskall gälla och omfatta kostnader för avhjälpande av väsentliga fel i konstraktion,material eller utförande. Ett byggfel anses väsenUigt om det kan antas medföraolägenheter - t.ex. hälsorisker - av betydelse för dem som bor eller vistas ilägenheten eller bostaden. Närersätming har betalats ut enligt garantin, föreslår arbetsgrappen att garantiföretagetges en återkravsrätt mot den som vållat felet eller enligt avtal svarar fördetta. Återkravsrätten kan t.ex. gälla mot entreprenören, projektor eller materialtiJlverkarc. Arbetsgrappenhar i sitt betänkande (s. 25) pekat på flera faktorer som kan antas påverka inomhusrniljönoch ha ett samband med ohälsa hos dem som vistas i byggnaden. fuktkänsliga grandkonstrak-tioner, felaktiga takkonstruktioner,bristfällig isolering eller bristfälliga uistal-larioner, utgör en sådanfaktor. Föratom dåliga byggnadsmaterial och bristfälliga ventilationssystempekar också arbetsgrappen på olika typer av fukt som en särskild faktor. Detgäller markfukt, byggfukt, fukt frän läckage och fuktbildninginomhus, förhållanden som inte har beaktats i byggandet eller Prop.1990/91: 189 som har sin grand i bristande byggteknik i övrigt eller ibristande ventilation. Detfinns givetvis anledning att se allvarligt på de exempUfierade typerna av felsom kan orsaka dålig inomhusmiljö. Det finns enligt min mening emellertid skälatt i sammanhanget uppmärksamma byggfelen i ett vidare perspektiv. Arbetsgrappenhar själv redovisat en undersökning där inte bara typiska "sjuka-husfel"behandlas (s. 47). I denna undersökning som gjorts av Svenska Väg- ochVattenbyggares (), behandlas flera olika former av byggfel ochdess orsaker. Vissa redovisade skador, såsom fukt-och mögelskador,vattenskador, flytspackelskador och otillfredsställande installationer tordekunna leda till dålig inomhusmiljö. Andra skador, såsom fönsterskador,balkongskador och brandriskskador har däremot inte något påtagligt samband medinomhusmiljön, men berör naturligtvis brakama pä annat sätt. Jag anser i likhetmed arbetsgrappen att det är väsenUigt att även sådana skador finns med ibilden när man diskuterar frågor om lagstifmuig. Jagvill i sammanhanget nämna att det också finns andra undersökningar som pekar påatt olika typer av byggfel är vanligt förekommande (se t.ex. . Kvalitetskostnader frän ). Ilikhet med arbetsgrappen fmner även jag att det nuvarande pä branschöverenskommelsergrundade ansvarssystemet har vissa påtagliga brister. Det gäller framför allt ifråga om ansvaret för fel som framträder först efter garantitidens utgång, dvs.normalt senare än rvå år från det att entreprenaden godkänts. För att en enfreprenöreller annan i byggprocessen involverad part skall bli ansvarig för sådana felfordras att grov vårdslöshet kan visas. I praktiken innebär detta att detmycket sällan är möjligt för en byggherre eller fastighetsägare att på rättsUgväg utverka ett ansvar hos producenUedet för fel som framträder senare än tvåår från slutbesiktning av enö-eprenaden - även om felet på grand av vårdslösheteller bristande fackmässighet orsakats på den sidan. Arbetsgrappenhar ansett (se sid. 25) att det juridiska systemet, bl.a. de civihättsligaavtalen som diskuteras, har stor betydelse för hur byggandet fungerar ipraktiken. Jag delar den uppfatmingen. Korta garantitider måste enligt minmening sålunda återverka på viljan hos främst byggproducent, projektor ochmaterialtillverkare att ta det fulla ansvaret för byggnaden och dessfunktioner. måste emellertid framhållas det ansvar som byggherrenhar i sammanhanget. Det gäller framför allt de krav som måste ställas på debeställningar som görs och på de enö-eprenörer, projektorer m.fl. som anlitas.Byggherrens ansvar för att samhällets krav pä byggandet uppfylls har kraftigtmarkerats i den nya (se prop. 1985/86:1 s. 312 samt arbetsgrappensbetänkande s. 36 f). Jagvill i sammanhanget också framhålla att det försäkringsskydd som finns för feloch skador och som redovisats i avsnitt 2.1 även det har stora brister. Motbakgrand av det anförda anser jag att förändringar är påkallade i det nuvarande systemet för ansvar för fel och skador i byggandet. Under bered- ,-, ningenav detta ärende har jag i kontakter med såväl entreprenad- som bygg- Prop.1990/91:189 herresidan fått förslag på utformningen av ett garantisystem. Jaghar bl.a. mot bakgrand av dessa diskussioner dragit slutsatsen att lagstiftningi frågan erfordras. Arbetsgrappenhar betonat att den nuvarande ansvarsordningen inte enbart är en angelägenhetfor partema i entreprenadavtalet. För de boende och andra som vistas i byggnadenhar det väsenUig betydelse vad som gäller om ersättningsskyldighet för debyggnadsfel som förekommer. Bl.a. är det, vilket arbetsgrappen anför, av storvikt också frän social synpunkt att sanering av hälsofarliga inomhusmiljöerkommer till stånd när en hälsofara upptäcks och att också andra merabetydande olägenheter för de boende avhjälps på ett enkelt och praktiskt sättMan kan mte vara säker på att fastighetsägaren har möjlighet till ersättningnär en förbättring av bostadsmiljön kräver en dyrbar sanering. Jagkan i allt väsenUigt instämma i vad arbetsgrappen anfört. En bra inomhusmiljöär av största vikt för den boende. Därför är det också nödvändigt att bristeravhjälps så snart de dyker upp. Liksom arbetsgrappen vill jag därför särskiltframhålla att ett ingripande från lagstiftarens sida motiveras främst med atttillgodose tredje mans intresse. Garantier for ett sådant snabbt avhjälpande isyfte att skydda tredje mans intresse torde knappast kunna uppnås utanlagstiftning, i alla fall inte med den inriktning som jag menar bör prägla enlösning av ansvarsfrågan och som jag skall återkomma till. Jagvill också tillägga att det ur allmän synpunkt är väsentligt att byggnadsbeståndethåller en god kvalitet och har de funktioner som krävs bl.a. enligtbyggnadslagstiftningen. Lagstiftning om ett ökat ansvar för fel och skadOT ibyggandet torde därvid få en väsenthg betydelse. Vadjag nu tagit upp innebär alltså att jag finner ett angeläget behov av lagstiftningom ansvaret för fel och skador i byggandet. Som torde ha framgått är syftetmed lagförslaget angeläget, nämligen framför allt att motverka hälsorisker förboende i flerfainiljshus. Såvitt jag kan bedöma är ett garantisystem enligt arbetsgrappensförslag bättre ägnat att tillgodose detta syfte än något annat system som grappenhar diskuterat. Remissinstanserna har till stora delar också ställt sigpositiva till garantisystemet som sådant. Lagstifmingen bör därför- medbeaktande av de synpunkter som lagrådet har framfört och som jag skallåterkomma till - utformas i huvudsaklig överensstämmelse med det garantisystemsom arbetsgrappen har föreslagit Lagstiftningenbör kunna ge flera positiva effekter. För att undgå fel bör byggprocessens parter vinnlägga sig om det som brukar benämnas kvalitets säkring, dvs. insatser för att under projekterings- och byggskedet säkra kvaU- teten i byggandet. De brister i samordning mellan byggprocessens olika led som ofta påtalas bör kunna undanröjas genom att partema själva finner sys tem för en behövlig samordning. Också system för erfarenhetsdterföring för att minska risken för upprepade misstag bör få ett större intresse inom branschen. Som jag framhöll i projwsitionen om byggnaders inomhusmiljö (prop. 1990/91:145, s. 6) är satsningen pk forskning och utveckling (FoU) lägre inom byggsektorn än inom näringslivet i stort. bör medverka till attkunskap om material och byggmetoder i ökad utsträckning vinns genom ökadsatsning pä FoU. SluUigen vill jag framhålla att ett system som i störreutsträckning än for närvarande lägger ansvaret för fel och skador hos producenUedetbör innebära att man kan minska antalet detaljerade normer fÖr byggandet och istället gä mot funktionsnormer. I det följande kommerjag att ta upp den föreslagna lagstiftningens till-lämpningsområde, den närmareinnebörden av garantisystemet, felbegrepf)et samt den föreslagna återkravsrätten.Övriga frågor tar jag upp i special-motiveringen. Jag anser att arbetsgrappensförslag till beteckning på den föreslagna lagen, lag om entreprenadgaranti,inte är helt adekvat med den delvis förändrade utformning av lagen som jagföreslår. Jag föreslår i stället lag om byggnadsgaranti. 1990/91: 189 Mitt förslag:Lagen om byggnadsgaranti skall omfatta samUiga flerbostadshus som nyuppförseller byggs om i större omfatming. Arbetsgruppensförslag: Arbetsgrappens förslag omfattar flerbostadshus, kontor samt lokalerför undervisning, vård eller annan omsorg. Föratom nybyggnader föreslår grappenatt alla åtgärder som kräver bygglov skall omfattas av förslaget Remissinstanserna: De flestaremissinstanserna berör inte lagstiftningens tillämpningsområde. Vissainstanser, bl.a. och , anser dock att kontor inte böromfattas av lagstiftningen. Byggentreprenörerna har under hand framfört sammauppfattning. Försäkringsbolagen , och anser attfrågan om att inkludera bl.a. sjukhus, vårdinrätmingar och kontor medför bl.a.sådana svårigheter i fråga om riskbedömning och felorsaksbedönining att fråganbör utredas vidare innan lagstifming sker. Dessa försäkringsbolag har ocksåsynpunkter på att ta med reparations-, ombyggnads- och tillbyggnadsprojekt iförslaget. LO anser däremot att alla byggnader bör omfattas av lagförslaget. Skälen för mitt förslag: Arbetsgrappenhar ansett det angeläget att, fömtom bostäder, också kontor samt lokaler forundervisning, vård och annan omsorg bör innefattas i garantisystemet. Däremothar t.ex. industrilokaler uteslutits, bl.a. med hänvisning till attarbetsmiljölagstiftningen gör det lättare att komma tillrätta med enproblemsituation samt att lokalens ägare vanligen har större resurser att hävdasina intressen mot de ansvariga och själv avhjälpa uppkomna olägenheter om detär nödvändigt. För egen del vill jagframhålla an det i och for sig är önskvärt an det skydd som en lagstifmingerbjuder och det ökade ansvar som följer med lagstiftningen omfattar en sästor del av byggandet som möjligt I ett inledningsskede finns det dock skälsom talar för en begränsning av tillämpnings- området för lagstifmingen.Jag tänker bl.a. på den uppbyggnad som krävs av Prop. 1990/91: 189 systemet avsärskilda garantibolag och den försäkrings- och äterförsäkrings-kapacitet somblir nödvändig. Jag anser också an erfarenheter av ett mer begränsat system änvad utredningen har föreslagit bör inhämtas innan ett garantisystem av denomfattning som grappen har föreslagit genomfors. Lagstiftningen bör framförallt på nu angivna skäl kunna begränsas till i huvudsak enbart flerbostadshus.Med sådana hus avser jag i förevarande sammanhang hus som till övervägande delskall användas till bostäder for permanent brak. Vadgäller småhus finns, såsom framgår av avsnitt 2.1 redan ett system med ettgaranti-, försäkrings- och avtalsskydd. Dessutom har nyhgen den konsumenoättsligalagstifmingen skärpts på detta område genom att småhusentreprenader fr.o.m.den 1 januari 1991 faller under konsumenttjänsUagen. Starka skäl talar enligtmin mening för att även småhus får omfattas av det garantisystem som jag nuföreslår. En sådan ordning kräver dock ytterligare överväganden. Bett-äffandekontor - och för övrigt även andra arbetslokaler - ställs de grandläggandeegenskaps- och funktionskraven med stöd av PBL. Jag vill dock nämna att enproposition (prop. 1990/91:140) med förslag till ändringar i bl.a.arbetsmiljölagen (1977:1160) har presenterats. Enligt förslaget införsi lagen en grandläggande bestämmelse om arbetsmiljöansvar för byggherrar, tillverkareav prefabricerade byggnadskonstraktioner, arkitekter, konsnuktörer och andramedverkande i byggprocessen. Ansvaret föreslås gälla såväl byggskedet som detframtida brukandet av byggnaden. ges möjlighet att ingripamed föreläggande och förbud for att den föreslagna bestämmelsen skallefterlevas. Mot bakgrand bl.a. av detta förstärkta ansvar för byggprocessensolika aktörer som bör följa av förslaget, anser jag det inte lika angeläget attsnabbt få till stånd ett garantisystem för kontor och andra lokaler somomfattas av arbetsmiljölagstifmingen. I den mån kontor finns i flerbostadshus, konunerde dock an omfattas av nun förslag. Vadså gäller lokaler för undervisning, vård eller annan omsorg är det självfalletav yttersta, vikt an byggnaderna uppfyller alla de egenskaper och funktionersom rimligen bör ställas. Det kan som arbetsgrappen har anfört finnas speciellaskäl att inskärpa bl.a. entreprenörens ansvar för inomhusmiljön vid arbeten påsådana byggnader där typiskt sett mera känsliga personer vistas. börman dock komma ihåg art dessa byggnader oftast ägs av det allmänna och att mandärför bör kunna räkna med att behövliga åtgärder vidtas mot brister ilokalerna. Enligt vad jag har erfarit pågår också projekt som bl.a. syftar tillett större ansvarstagande hos beställarna. Jag anser därför att inte hellerdessa lokaler - åtminstone inte till en början - behöver omfattas av detutökade garantiansvaret Pä samma sätt som gäller for kontor kommer dock ävendenna typ av lokaler att omfattas av mitt förslag i den mån de finns i flerbostadshus. Enligtmin mening bör en begränsning också kunna göras med hänsyn till byggnadsarbetenas art. I första hand bör nybyggnader omfattas av det nya j Jag anserdet även naturligt att sådana större ombyggnader som kan jämställas mednybyggnader omfattas av systemet. Mindre tillbyggnader och ändringsarbeten päen byggnad bör kunna undantas. En ytterligare avgränsning bör dock enhgt minmening göras. Enhgt 3 kap. 11 § PBL avses med ombyggnad sådana åtgärder somfordrar bygglov och avsevärt förlänger brukstiden för byggnaden eller en delav den. Även sådant inredningsarbete som syftar till en väsenUigt ändradanvändning av byggnaden eller del av den utgör ombyggnad. För att inte garantinskall omfatta ombyggnader av mindre slag, t.ex. en enstaka lägenhet, föreslårjag att endast sådana ombyggnader som fordrar bygglov och som avsevärtförlänger brukstiden för hela byggnaden omfattas av förslaget. Jag återkommertill frågan i specialmotiveringen. När en tids erfarenheterhar vunnits av det nya systemet bör detta kunna utvärderas. Därefter färställning tas till om det kan utvidgas. 1990/91: 189 2.4 Närmare om garantilösningen Mittförslag: Byggnadsgaranti får meddelas av en juridisk person som fått tillstånd tUIdetta av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer (garantiföretag).Garantierna skall tryggas antingen genom särskild försäkring eller på annatlikvärdigt sätt. Ettgarantiföretag skall stå under tillsyn av den myndighet som regeringenbestämmer. Regeringen bemyndigas meddela föreskrifter om tillsyn och omgarantiföretags verksamhet. (byggnadsgarantinämnden) inrättas fÖr att yttra sig i frågor ombyggnadsgarantier. Garantiföretagetär i princip skyldigt att meddela garanti på begäran av en byggherre. Om ett garantiforetagvägrar att lämna garanti, får beslutet överklagas hos kammarrätten. Arbetsgruppens förslag:Överensstämmer i sina huvuddrag med mitt förslag, men saknar motsvarighet ifråga om tillsyn, den särskilda byggnadsgarantinämnden och överprövning ikammarrätt Remissinstanserna: Ingenremissinstans har haft något att invända mot lösningen med ett särskiltgarantibolag. Tvärtom anför tex. Byggherre-förenuigen att arbetsgrappen tordeha stannat för en riktig modell med hänsyn till de ändamål som skall värnas.Svenska Försäkringsbolags Riksförbund anför att lösningen med ett garantibolagsynes vara den enda möjligheten att lösa frågan försäkringsvägen. Motsvarandesynpunkt framförs av HSB. Skälen för mitt förslag:Jag har inledningsvis i avsnitt 2.2 redovisat arbetsgrappens förslag tillgarantilösning. Den valda lösningen med tioåriga garantier som utfärdas av ettsärskilt garantibolag bör ses mot bakgrand av olika lagsrifmingsaltemativ som grappengått igenom. En nära till handsliggande altemativ som grappen diskuterat utgörs av en Prop. 1990/91: 189 obligatoriskbyggfelsförsäkring av den typ som finns i fråga om miljöskador (se 65-68 §§miljöskyddslagen 1969:387). Från framför allt försäkringshåll har dock en sådanlösning avvisats. Man har här betonat de svårigheter som finns att beräknarisken och att erhålla nödvändig återförsäkring. Jag vill för egen del tilläggaatt en sådan försäkring som innebär att varje enskilt byggprojekt måsteförsäkras, med nödvändighet måste innebära en mer omfattande administrationutöver den som följer med en garanrilösning dar projekten försäkras kollektivtEn obligatorisk byggfelsförsäkring blir alltså kostnads-höjande. Denlösning som arbetsgrappen stannat för innebär an man mellan försäkringstagarenoch försäkringsbolaget sä att säga skjuter in ett särskilt garantiföretag varsansvar försäkras. Härigenom kan risken lättare kalkyleras eftersomgarantiansvaret kan maximeras. Maximeringen innebär att man väljer ett visstförsäkringsbelopp för t.ex. varje årsproduktion av byggnader. Försäkringsbeloppetär avsett att täcka de fel och skador som uppstår för denna årsproduktion underen tioårsperiod. Ävenmed arbetsgrappens förslag uppkommer dock vissa problem. En sådant rör fråganom bolagsbildning för att kunna etablera det särskilda garanti-företaget. Meddenna fråga sammanhänger hur ansvaret för den risk som Ug-ger över försäkringsbeloppet- den s.k. topprisken eller katastrofrisken -skall kunna tas. Man har bl.a.från försäkringshåll framhållit att staten borde ta denna risk och därmed ocksåengagera sig som ägare i garantiföretaget EnUgtmin mening bör staten inte engagera sig i garantigivningen. Det bör heltankomma på branschen att ta det ansvar som är förenat med byggnadsproduktionoch sålunda också etablera nödvändiga garantiforetag som ett nödvändigt led artavhjälpa och bekosta fel och skador som uppkommer vid byggandet Jagvill här anmäla att jag under hand haft kontakter med såväl byggentrc-prenörsidansom byggherrcsidan och försäkringsbolagen. Utifrån de diskussioner som förtsräknar jag med att de erforderliga garantiföretagen skall kunna etableras utan stadigtdelägarskap. Idet sammanhanget vill jag nämna att man från rikskooperationens sida anmält kan tänka sig en förelagsbildning inom sin egen intressesfär, dvs.garantier framför allt i förhållande till bostadsrättsföreningar. Oavsett om ensådan lösning kommer till stånd eller ej, anser jag att lagstifmingen bör öppnaen möjlighet för detta samt för att ha egna fonder i stället för försäkringarsom säkerhet för utställda garantier. Detta avviker från arbetsgrappens förslag. Ianslutning till det sagda vill jag ta upp de invändningar som frän mänga hållhar framförts om att kosmadema för garantierna blir mycket höga och an byggnadskostnademadärmed påverkas negativt Detär svårt att göra en någorlunda säker bedömning av innäffade skador av den typ som bör omfattas av garantin. Erfarenheter som gjorts utomlands, t.ex. i , av liknande garantisystem, visar att kosmadema fÖr systemet inte är avskräckande. Olika konkurrenshöjande åtgärder bör också , n leda till att kosmademaminskas. Kostnadema blh regelmässigt också lägre Prop. 1990/91: 189 ommisstag och fel undviks. Mitt förslag om återkrav, som jag strax skall ta upp,bör verka i den riktningen. Det är självfallet av stor vikt att utredningskostnaderoch annan administration kan minimeras så långt det är möjligt Jaghar i avsnitt I anmält att lagrådet i sitt ytnande utifrånsina utgångspunkter inte kunnat tillstyrka lagförslaget med den utformning dethade enligt lagrädsremissen . Jag vill nu ta upp de principiellainvändningar mot förslaget som lagrådet framförde i nämnda yttrande. Ilagrädsremissen (3 § första stycket) föreslog jag an ett garantiföretagskulle vara skyldigt att på begäran av byggherten eller enöeprenören meddelabyggnadsgaranti, men an garanti skulle fä vägras bl.a. om det med hänsyn tillskaderisken eller annan särskild cH-sak fanns skäl till detta. Den som vägradesgaranti i strid med dessa bestämmelser skulle enligt forslaget har rätt tillpå visst sätt begränsad ersätming för ekonomisk skada. Lagrådet,som inte kunde se hur man med bibehållande av den grandläggande konstruktioneni förslaget skulle kunna förbättra rättssäkerhetsgaranti-ema så att enobligatorisk byggnadsgaranti skulle kunna föreskrivas, anförde följande. Förslagetinnebär att det för alla byggnadsarbeten som lagen omfattar - dvs. i huvudsakalla nybyggnadsarbeten och större ombyggnadsarbeten som gäller flerbostadshus(jfr vid 1 §) - obligatoriskt fordras byggnadsgaranti enligt lagen och att detöverlämnas åt ett eller flera garantiföretag att meddela sådana garantier. Detär alltså garantiföretaget som - inom ramen för de föreskrifter som kan varameddelade för dess verksamhet - bestämmer och Övriga villkor förgarantin, bland dem i vilken utsnäckning självrisk skall tillämpas. Härtillkommer som redan sagts att garantiföretaget givits långtgående möjligheter attvägra att meddela garanti. Det sägs härom i remiss-protokollets specialmotiveringtill 3 § att firamför allt en bedömning av skaderisken for byggnadsföretagetbör göras, därvid byggherrens och entreprenörens yrkesskicklighet resjjektiveekonomiska situation t.ex. kan få betydelse. Om det framstår som tvivelaktigtatt en entreprenör inte klarar av ett visst projekt eller att denne mte kommeratt iaktta fackmässighet i arbetet bör enhgt föredragande statsrådet garantikunna vägras. Denkonstimtionella aspekten av att på detta sätt överlämna vittgående befogenhetertill enskilda företag har inte berörts i remissen eller i arbetsgrappensbetänkande. Enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen kan förvaltningsuppgiftöverlämnas till bolag, förening, samfällighet, stiftelse eller enskild individ.Innefattar uppgiften myndighetsutövning skall det ske med stöd av lag. mening föreligger här alla väsenthga kriterier förmyndighetsutövning. Kravet på lagstöd är också uppfyllt. Detta innebäremellertid inte att man kan bortse från att ett överlämnande av myndighetsutövningtill enskilda subjekt innebär att det särskilda regelsystem och de garantierför den enskilde som följer av att ett förvalmingsärende handläggs av enmyndighet inte blir tillämpUga. Särskilda regler för att tillförsäkra dem somlagen omfattar en objektiv och enheUig prövning i garantiärenden saknas och deföreskrifter av regeringen och den tillsyn som föratsätts synes inte kunna foralångt i detta hänseende.