prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Iallmänhet lär situationer av angivet slag inte ge upphov till något problem omvilken lag som skall tillämpas i fråga om en produktskada. Det bör normaltligga i den skadelidandes intresse att åberopa produktskadelagen, eftersom denbygger på strikt ansvar. slipper då visa attmotparten har varit vårdslös och att vårdslösheten har orsakat skadan. Som har framhållits ipromemorian (se s. 179 f.) kan det dock inträffa att den skadelidande skulle hafördel av att i stället kunna grunda sin talan på skadeståndslagens allmännaculparegel. Vad som anförts i promemorian till stöd för att den skadelidandebör ges full frihet att välja om han vill grunda en talan om ersättning förproduktskada på produktskadelagen eller på skadeståndslagen har lämnats utanerinran under remissbehandlingen. Även jag ansluter mig till promemoriansbedömning. En sådan lösning är väl förenlig med skadeståndslagens principer.Jag anser därför att någon särskild bestämmelse inte behöver tas in iproduktskadelagen. Principerna fär ändå anses gälla så länge produktskadelageninte innehäller någon regel som gör den lagen exklusivt tillämplig i de nuaktuella fallen. Min bedömning:Produktskadelagens förhällande till andra skadeståndsrättsliga specialreglerfär bedömas från fall till fall. Någon lagbestämmelse om det behövs inte. Promemoriansbedömning: Överensstämmer med min bedömning (se promemorian s. 181-183). Remissinstanserna: Ingenremissinstans ifrågasätter bedömningen. Skälen för min bedömning: I promemorian(s. 29 f.) redogörs för ett antal skadeståndsrättsliga speciallagar inom vilkastillämpningsområde vissa produktskador kan falla. Frågan är hurproduktskadelagen bör förhålla sig till dessa andra lagar. 1avsnitt 2.2.3. har jag föreslagit alt skador som omfattas av atomansvarighetslagenskall undantas frän produktskadelagens tillämpningsområde. I övriga fall kansituationen bli den att samma skada faller inom mer än en lagstillämpningsområde och att olika personer är skadeståndsskyldiga enligt deolika lagarna. Skadeståndsansvaret kan enligt den tillämpligaskadeståndsrättsliga specialregeln åvila t.ex den som använder denskadeorsakande produkten i ett visst slag av verksamhet medan den som hartillverkat produkten bär ansvaret enligt produktskadelagen. Den skadelidandekan då välja att kräva en av de ansvariga eller var och en av dem. I det senarefallet blir svarandena solidariskt ansvariga och deras inbördes ansvar bestämsenligt allmänna regler om regressrätt (jfr avsnitt 2.6). Någon särskild olägenhetkan inte anses följa av att en produktskada faller inom en annanskadeståndsrättslig speciallags tillämpningsområde som ävenproduktskadelagen blir tillämplig på skadefallet. För den skadelidande är detnaturligtvis tvärtom en fördel att ha två alternativa möjligheter att krävaersättning för sin skada. Jag anser det därför inte vara motiverat att införanågon bestämmelse i produktskadela- gen varigenom den lagenstillämpningsområde avgränsas från tillämpningsområdet för andraskadeståndsrättsliga specialregler, lika litet som det finns anledning att draupp nägon sädan gräns mellan produktskadelagen och skadeståndslagen. I ställetfår med ledning av andra skadeståndsregler avgöras om de skall vara exklusivttillämpliga i nägot fall av produktskada. Vad nu sagts bör gälla ävenförhållandet mellan produktskadelagen och skadeståndsreglerna i lagen(1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar respektive lagen(1981:1354) om allmänna värmesystem, beträffande vilket har efterlyst ett klarläggande. 2.10.3Regler om skadestånd i avtalsförhållanden Mitt förslag:Avtalsvillkor som inskränker ansvaret enligt produktskadelagen fär inteåberopas mot den som har rätt till ersättning. Om den skadelidande står iavtalsförhållande till den som ansvarar enligt produktskadelagen, skall hankunna välja att grunda sitt ersättningsanspråk antingen pä de avtalsrättsligareglerna eller på produktskadelagen. Promemoriansförslag: överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s. 183-186). Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utanerinran. Skälen för mitt förslag:Enligt vad jag tidigare (se avsnitt 2.5.1) har förordat skall i första handtillverkare bära ansvaret för produktskador enligt produktskadelagen. Denskadelidande har däremot i regel inte köpt den skadegörande produkten avtillverkaren utan av någon som befinner sig i ett senare distributionsled, iregel av en detaljist. När situationen är sådan finns inget avtal mellan denskadeståndsansvarige och den skadelidande. Andra situationer kan emellertidförekomma. Tillverkaren kan sälja sin produkt direkt till den slutligeanvändaren. I vissa fall skall enligt de föreslagna reglerna också detaljistenbära produktansvaret (se avsnitt 2.5.5 och 2.5.6). Det finns därför anledningatt ställa frågan i vilken utsträckning produktskadelagen skall gälla när denskadelidande och den produktansvarige står i ett avtalsförhållande tillvarandra. Syftet medproduktskadelagen äratt stärka enskilda människors skydd mot att drabbas avproduktskador. Det kan inte godtas att det skydd som lagen sålunda är avseddatt ge skulle kunna omintetgöras genom avtal i förväg. I en avtalssituation dären privatperson står mot en näringsidkare befinner sig privatpersonen iallmänhet i underläge. Om avtalsfrihet fick råda, skulle risken därför varastor att privatpersonen i många fall förmåddes att avstå från sina framtidaeventuella rättigheter enligt produktskadelagen. Pä grund härav är detnödvändigt att den lagens regler görs tvingande lill förmån för deskadelidande. Som är brukligt i den konsumenträttsliga lagstiftningen bör detsäledes föreskrivas uttryckligen i produktskadelagen att avtalsvillkor sominskränker ansvaret enligt lagen är utanverkan. Reglermed denna innebörd finns såväl i EG-direktivet (artikel 12) som i den norskaoch den finska lagen. Som ett komplement tilldet köprättsliga produktansvaret enligt den nya konsumentköplagen har jag i detföregående (avsnitt 2.6.2) föreslagit att en säljare som har fått betalaskadestånd för en produklskada enligt konsumentköplagen skall ha rätt tillersättning för vad han har betalat av den som är skadeståndsskyldig enligtproduktskadelagen. Motivet för denna regressrätt är detaljistens behov av skyddmot starkare motparter i bakre led. Även denna regel bör därför vara tvingande,i detta fall till detaljistens förmån. I övrigt saknas anledningatt frånkänna avtal om produktansvar giltighet. Om en näringsidkare åtar sigett strängare ansvar än lagen föreskriver, bör han vara bunden av sittåtagande. Det bör ocksä vara tillåtet för näringsidkare att fritt avtala omsitt inbördes ansvar, så länge det inte begränsar den skadelidandes ellerdetaljistens möjligheter att kräva ersättning enligt produktskadelagen. Om den skadelidandesålunda skall ha rätt att åberopa ett avtal som är förmånligare för honom änproduktskadelagen, följer av det att han skall kunna åberopa ocksäavtalsrättsliga lagregler som ger honom bättre ersättning än produktskadelagen.Står den skadelidande i avtalsförhållande till den som svarar enligtproduktskadelagen, kan han alltså - om han föredrar det - åberopakontraktsrättens regler, t.ex. regleringen i konsumentköplagen. 2.11 om tillämplig lag vid produktansvar Min bedömning:Sverige bör inte ansluta sig till om tillämpliglag vid produktansvar. Promemorians förslag:Sverige skall ansluta sig till om tillämplig lag vidproduktansvar (se promemorian s. 187-208). Remissinstanserna: Deremissinstanser som särskilt har berört frågan uttrycker tveksamhet om värdetav en svensk anslutning till konventionen med hänsyn till att endast ett fätalländer har tillträtt den. Skälen för min bedömning: omtillämplig lag vid produktansvar, som antogs är 1973, har ratificerats av sexstater, nämligen , , , , ochSpanien. Vidare har , och undertecknat konventionen.Konventionen har analyserats i promemorian (se s. 196-208). Sammanfattningsviskonstateras bl.a. att konventionen inte är helt idealisk. Mot bakgrund av denbegränsade anslutningen till konventionen har de remissinstanser som har berörtfrågan uttryckt tveksamhet om värdet av en svensk anslutning. Ett antal ländermed vilka sammanlaget har en stor del av sitt handelsutbyte kan inteförväntas ansluta sig till inom överskådlig tid. Som ocksä framhållsi promemorian är den harmonisering som kan uppnäs genom en svensk Eftersom den svenska produktansvarslagstiftningen Prop.1990/91:197 harutformats i överensstämmelse med de regler som kommer att gälla inomdet europeiska ekonomiska samarbetsomrädet (EES) är del inte hellerlika angeläget att lagvalsreglerna harmoniseras som det hade varit, omSverige hade valt att införa särregler i olika avseenden. detanförda är jag inte beredd att förorda att vi skall Frägan kan naturligtvis komma i ett annat läge, omkonventionen skulle vinna en bredare anslutning. Detär angeläget att de nya reglerna om ett skärpt produktansvar kan börja gälla säsnart som möjligt. Denföreslagna produktskadelagen innehäUeremellertidbestämmelser av sådant slag attdet behöver gå från det att lagen har antagits till dess att denträder i kraft. Övergångstiden är nödvändig för att de som kan ådra sig ansvarenligt lagen skall kunna beakta de nya reglerna i sin verksamhet, t.ex. genomatt säkra utredning om när produkter sätts i omlopp. Vidare behövernäringsidkare i olika led när de ingår avtal veta vilket skadeståndsansvar dekan ådra sig enligt den nya lagen. Detta gäller inte minst beträffandeimportörer som genom avtal kan försäkra sig om en möjlighet att krävaersättning för produktskador av den utländske tillverkaren eller säljaren.Gällande produktansvarsförsäkringar måste också anpassas till de nya förutsättningarnaför ansvar. Medhänsyn till dessa omständigheter synes produktskadelagen lämpligen kunna trädai kraft . Produktskadelageninnebär att skadeståndsansvaret för tillverkare, importörer m.fl. blirsträngare än vad som gäller. De nya reglerna bör inte införas på sådant sättatt de får retroaktiv verkan. Avgörande för när ansvaret inträder enligt denföreslagna produktskadelagen är den tidpunkt då produkten har satts i omlopp avden som påslås vara ansvarig. Den nya lagen bör därför inte tillämpas mot nägonsom har satt den skadegörande produkten i omlopp innan lagen har trätt ikraft. 2.13 Kostnader och resursbehov Somframgår av promemorian har det visat sig svårt att fä säkra och preciseradeuppgifter om hur kostnaderna för produktansvaret inverkar på företagensekonomi. Det gäller såväl kostnaderna för de nu gällande reglerna som dehöjningar som ett skärpt ansvar kan innebära. Deekonomiska verkningarna av produktansvaret avspeglas i kostnaderna för produktansvarsförsäkringen.I promemorian redovisas vissa uppgifter om rådande försäkringsförhållanden ochbedömningar av den framtida utvecklingen (se s. 223 ff). lämnar i sitt remissyttrande vissa uppgifter om i vad mån produktansvarsförsäkringen har åberopats i g 6 1990/91. 1 saml Nr 197 anledningav inträffade skadefall. Uppgifterna har inhämtats från de Prop. 1990/91:197medlemsbolag i riksförbundet som bedöms vara dominerande påproduktansvarsförsäkringens område. Av uppgifterna framgår bl.a. följande. Islutet av var i de aktuella försäkringsbolagen närmare 400 000företagsförsäkringar med produktansvarsskydd i kraft. Häri ingår försäkringar,som tecknats även av företagare med rätt begränsad verksamhet, t.ex.lantbrukare. Uppskattningsvis anmäldes vid denna lid sammanlagtomkring 500 produktskadefall till bolagen. av de anmäldafallen utgjordes av personskador. En betydande mängd av de anmälda skadornaresulterade inte i någon ersättning beroende pä att man inte funnit nägonvårdslöshet styrkt. Ersättning betalades ut för endast av deuppgivna personskadorna. Ersättningen för sakskadorna översteg markantpersonskadeersättningen. Den genomsnittliga sakskadan ersattes, mycket grovtuppskattat, med . under det att ersättningen för en personskadauppgick till . Riksförbundetpåpekar att dessa uppgifter är ganska osäkra men att de kan ge en ungefärligbild av situationen. Förbundet erinrar vidare om att man mäste räkna med attdet har förekommit flera produktskador än materialet utvisar. Det finnsnämligen enligt förbundet starka skäl att anta att en hel del produktskadorkommit att ersättas, inte genom produktansvarsförsäkringen, utan genom denegendomsförsäkring som gällt för det skadade objektet. Medde angivna reservationerna ger de redovisade uppgifterna ändå en uppfattning omhur stora kostnader som produktskador vållar. Närproduktskadelagen införs innebär det att produktansvaret skärps. Jämfört medgällande rätt blirskadeständsansvaret enligt produktskadelagen strängarefrämst i två hänseenden. - Culparegeln ersätts med en regel om strikt ansvar för skada somorsakas av en produkt till följd av bristande säkerhet. - Skadeståndsansvaret skall omfatta skyldighet att ersätta även utvecklingsskador. Övergängenfrän culpaansvar till strikt ansvar innebär formellt sett attskadeståndsskyldigheten blir strängare. Med tanke på hur culparegeln harutvecklats i rättspraxis framstår skillnaden dock inte som så stor i praktiken.Särskilt vid industriell tillverkning har aktsamhetskravet ställts högt redan igällande rätt. Vidare har domstolarna använt garantiresonemang för att kommafram till ett skärpt ansvar. Genom rättsfallet NJA 1989 s. 389 har striktansvar införts pä livsmedelsområdet för personskador som orsakats avskadebringande produkter. Detbör också påpekas att produktskadelagen gäller bara sådana skador som enprodukt orsakar till följd av bristande säkerhet. Dessutom föreslås det striktaansvaret bli kanaliserat till vissa särskilda ansvarssubjekt vilket medför enavlastning av ansvaret för andra subjekt. Attskadeståndsskyldigheten skall omfatta utvecklingsskador kan sägas vara en konsekvens av det strikta ansvaret. Den ekonomiska betydelsen av lagen i denna del beror naturligtvis på utvecklingsskadornas antal och ., Det finns ingasäkra uppgifter om det. enligt EG-direktivetssnäva definition kan dock antas vara sällsynta. ansvar förutvecklingsskador får olika stor betydelse för olika branscher. Inom mänga branscher torderisken för utvecklingsskador vara så gott För dessabranscher skärps sålunda ansvaret inte alls. Såvitt nu kan bedömas finnsdet anledning att räkna med en risk för utvecklingsskador i förstahand när det gäller läkemedel, där branschen redanhar åtagit sig ansvar för sådana skador, samt kemisk-tekniska produkter och möjligenlivsmedel. Ipromemorian (s. 228 f.) diskuteras hur ett skärpt produktansvar kan tänkaspåverka näringslivets villkor. Verkningar av skilda slag kan förutses. Somligaleder till ökade kostnader för näringslivet, andra kan antas medförabesparingar. Det är inte möjligt att i siffror beräkna de sammanlagdaeffekterna av lagförslaget. Utgångspunkterna för sädana beräkningar är alltförosäkra, och de förmodade verkningarna kan i allmänhet inte uppskattas till sinabelopp. Underremissbehandlingen av promemorian har det inte kommit fram nägot ytterligarematerial som kan ge underlag för nägon mer exakt beräkning av lagförslagetsekonomiska verkningar för näringslivet. Vidremissbehandlingen av promemorian har näringslivet och försäkringsbranschenuttryckt farhågor för att promemorieförslaget skulle leda till försämradeekonomiska villkor för svenska företag och allvarligt försämra dessa företagsförmåga att konkurrera med utländska företag. Dessa farhågor har emellertidvarit knutna framför allt till promemorians förslag om en förlängdpreskriptionstid vid personskador. Det har ansetts att en förlängning avpreskriptionstiden i kombination med ett ansvar för utvecklingsskador kanmedföra väsentligt ökade kostnader för svenskt näringsliv. I och med att jag nuföreslår att preskriptionstiden även vid personskador skall vara begränsad tilltio är, torde det inte finnas anledning att befara några sådanakostnadseffekter för svenskt näringsliv. I stället torde kostnadseffekterna försvenskt näringsliv av de nya produktansvarsreglerna bli i allt väsentligtdesamma som för näringslivet i andra EG- eller EFTA-länder som infört sådanaregler. Det innebär bl.a. att man till följd av övergängen till strikt ansvaroch den uppmärksamhet som den nya lagen kan komma att fä har att räkna med ettnågot ökat antal ersättningskrav. Attantalet ersättningskrav ökar nägot torde dock knappast få någon betydelse förföretagens kostnadsnivå. Det totala antalet ersättningskrav torde nämligen blisä lågt att kostnaderna för näringslivet i dess helhet torde bli försumbara(jfr erfarenheterna av införandet av miljöskadelagen, 1986:225). Detfinns inte anledning att befara att införandet av ett ansvar förutvecklingsskador i i sig skulle komma att föranleda några nämnvärdakostnadsökningar för företagen. Som jag har framhållit är med dendefinition som begreppet utvecklingsskador har fått i EG-direktivet utrymmetför sädana skador mycket begränsat. Vadsom kan få betydelse för kostnadsutvecklingen och därmed prisbildningen ärutvecklingen av försäkringskostnaderna. kommit fram vidremissbehandlingen ger inte anledning att anta att dessa Prop. kostnader - med en tioärigpreskriptionstid även vid personskador - kommer att öka i sådangrad att det fär nägon nämnvärd inverkan pä Förföretagen i torde effekterna i detta hänseende bli i stort settdesamma som för företag i andra länder där det strikta produktansvaret nuhar införts. 2.13.2Statens och kommunernas kostnader Enförutsättning för ansvar enligt produktskadelagen skall vara att denskadeorsakande produkten har tillhandahållits i en näringsverksamhet. Sädanverksamhet kan bedrivas även av statliga och kommunala organ, t.ex. deaffärsdrivande verken (jfr prop. 1984/85:110 s. 141). Staten och kommunerna kanalltså - liksom enligt gällande rätt - när de bedriver näringsverksamhet ådrasig skadeståndsansvar enligt produktskadelagen under samma förutsättningar somprivata näringsidkare. Somjag framhöll kan den nya lagstiftningen om produktansvar medföra ett nägotökat antal ersättningskrav. Det är dock tveksamt om det leder till ett ökatantal mål i domstolarna. Den nya lagstiftningen klargör rättsläget på ettområde där det hittillsvarande ersättningssystemet till stor del byggt på enrättspraxis vars innehåll och räckvidd delvis har varit oklar. De nya reglernabör därför kunna motverka behovet av att anlita domstolarna för att få skadanreglerad. I de fall domstolarna trots allt får pröva tvister om ersättning förproduktskador, bör den nya lagen i regel kunna bidra till att sänka kostnadernaför den rättsliga prövningen jämfört med vad som annars skulle ha varit fallet. Avvad som har anförts bör dock inte dras slutsatsen att den nya lagstiftningeni någon nämnvärd grad skulle kunna päverka kostnaderna för domstolarna i varesig ökande eller sänkande riktning (jfr SOU 1979:79 s. 114). Antaletskadeståndsmål i är mycket litet. De kostnadsförändringar fördomstolarna som kan uppstå till följd av produktskadelagen torde därför bliförsumbara. Den nya lagen medför därför inte något behov av ökade resurser fördomstolarna men leder inte heller till några besparingsmöjligheter där. Inteheller i övrigt torde den nya lagen medföra något behov av ökade resurser inomden statliga eller kommunala sektorn. Ienlighet med vad jag har anfört har inom upprättatsförslag till produktskadelag. Lagrådethar granskat lagförslaget. Inordisk juridisk litteratur och debatt används genomgående termen"produktansvar" som beteckning på det skadeständsrättsliga ansvaretför bristfälliga produkter. Termen torde vara en översättning av engelskans"product liability" och anknyter därmed till den internationelladiskussionen i och . Det kan knappast komma i fråga atl nu försökaändra detta språkbruk, även om termen kan anses nägot missvisande. Vid sidan avdet skadeständsrättsliga produktansvar som regleras i lagen förekommer ju andraslag av ansvar för en produkt, t.ex. inom marknadsrätten (seproduktsäkerhetslagen). Eftermönster av nyare ersättningsrättsliga speciallagar, t.ex. trafikskadelagen,brottsskadelagen och miljöskadelagen, har lagen fått rubriken"produktskadelag". Lagrädethar funnit det svart att läsa ut av lagrådsremissens lagtext (se bilaga 5) ochmotiv hur ansvarssystemet är tänkt alt fungera i detalj och har därvid särskilttagit upp frågan hur ett produktansvar skall kunna krävas ut när en produkt ärsammansatt av komponenter som har andra tillverkare eller importörer änslutprodukten. Bl.a. har lagrådet påpekat att 1 § första och andra styckenamäste läsas tillsammans med 4 § första stycket. Vidare har lagrådet kritiseratdefinitionen av "produkt" i 1 § tredje stycket och regeln i 5 § omskada orsakad av en beståndsdel i en produkt. Svårigheternahar föranlett lagrådet att föreslå en annan lagteknisk utformning avbestämmelserna i 1-5 §§ i det remitterade förslaget. I sitt förslag harlagrådet tagit in en inledande paragraf med definitioner av -förutom självaordet "produkt" - ordet "säkerhetsbrist", som skallmotsvara EG-direktivetsdefektbegrepp, och uttrycket "den skadegörandeprodukten". Den sistnämnda definitionen är avsedd att ersätta 5 § i detremitterade förslaget. Vidare har 1 § första och andra styckena flyttats föratt efter vissa ändringar utgöra 4 §. Lagrådet har också föreslagit en nägotändrad lydelse av bestämmelsen om vad som skall anses vara konsumentegendom. Jaghar förståelse för lagrådets synpunkter och förordar att lagtexten ändras i denriktning som lagrädet har föreslagit. I några avseenden förordar jag dock enannan lagteknisk utformning. Isitt förslag har lagrädet tagit in några av lagens grundläggande regler i 4 §.Enligt min mening blir dispositionen tydligare, om dessa regler får inledalagen. Det blir då naturligt att i de närmast följande paragraferna ange vadsom avses med de centrala begreppen produkt och säkerhetsbrist. Innebörden avdessa begrepp kan bestämmas i enlighet med de av lagrådet föreslagna deflnitionerna. Vidareställer jag mig tveksam till den föreslagna definitionen av uttrycket "denskadegörande produkten". Jag har inle blivit övertygad om Prop.1990/91:197 nyttan av en sådan regel,vars konsekvenser inte är alldeles lätta atl Regeln i 5 §av det remitterade förslaget är enligt min mening Lagrådetspåpekanden visar emellertid att regeln behöver förklarasnärmare i motiven. Som jag redan har varit inne på i avsnitt 2.2.1 bör det klargörasatt regeln inte bara tar sikte pä förhållandet mellanen slutprodukt och en beståndsdel som ingår i denna utan också påförhållandet mellan t.ex. ett halvfabrikat och en beståndsdel i detta. Till denna frågaåterkommer jag i specialmotiveringen till 2 §. också få en annan plats ilagen, lämpligen i anslutning till bestämmelsen om att en produkt somkommit att ingå i en annan produkt alltjämt skall anses som en produkt ilagens mening. Enligtmitt förslag får lagen följande disposition. Produktskadelagenselva paragrafer delas in i fem avsnitt, vart och ett försett med en särskildrubrik. I1-5 §§ anges de fömtsättningar för skadestånd som gäller enligtproduktskadelagen. Den grundläggande ansvarsregeln finns i 1 §. Där anges ocksåvilka slag av skada som ersätts enligt produktskadelagen. Begreppet produktdefinieras i 2 § första stycket. Den särskilda situationen när en produktskadahar orsakats av en beståndsdel i en produkt behandlas i 2 § andra stycket. Detcentrala begreppet säkerhelsbrist definieras i 3 §. I 4 § anges att skador somomfattas av atomansvarighetslagen undantas från lagens tillämpningsområde.Slutligen fastslås att lagen är tvingande till den skadelidandes förmån (5 §). Härefterföljer en avdelning, bestående av tre paragrafer, vari anges vilka som ärskadeståndsskyldiga enligt produktskadelagen (6 och 7 §§) och vissa särskildaförhållanden som utesluter skadeståndsskyldighet (8 §). Enregel om avräkning vid sakskada finns i 9 §. I10 § finns en regel om regressrätt för en näringsidkare som har ersatt enproduktskada enligt reglerna i konsumentköplagen eller konsumenttjänstlagen. Lagensavslutande paragraf (11 §) innehåller regler om presh-iption.