prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — Generalagenterna har ansett sig oförhindrade att utseytterligare återförsäljare inom försäljningsdistriktet trots bestående avtalmed den "gamle" återförsäljaren. Från återförsäljarnas sida har idessa fall hävdats att även om återförsäljaravtalet inte innehåller en uttryckligbestämmelse om ensamförsäljningsrätt så måste avtalet i sin helhet ändå tolkasså att en sådan rätt föreligger. Dennu angivna frågeställningen har såvitt vi känner till inte blivit föremål förrättslig prövning. Med hänsyn till rådande osäkerhet i detta avseende anser viatt den nu föreslagna lagen bör innehålla en bestämmelse som fastslår attagenten och kommissionären har ensamförsäljningsrätt till huvudmannensprodukter såvida inte agentavtalet (kommissionsavtalet) uttryckligen angermotsatsen. I12 § första stycket bör uttryckligen anges att skadeståndsskyldighet inträderockså vid uppsåt. Det kan vidare ifrågasättas om det inte, efter mönster frånköprätten, bör uppställas en särskild preskriptionstid. Angående utgångspunktenför en sådan tidsfrist kan hänvisas till miljöskadeutredningens förslag tilltillägg till 3 § preskriptionslagen (SOU 1983:7). I28 § behandlas rätten till skadestånd. Hur detta skall beräknas behand las kortfattat i motiven på s. 146. Att bestämma skadeståndets storlek kan vara svårt och behov av närmare analys föreligger därför. Det kan nämnas '81 attnäringsidkarens rätt till ersättning vid avbeställning som har åtmins- Prop. 1990/91:63 tone någon beröringspunkt med det aktuella problemet behandlas täm- Bilaga 3' ligen utförligt i förarbetena till den nyakonsumenttjänstlagen (SOU 1979:36, Prop. 1984/85:110; jfr även SOU 1976:66 s.184 ff och SOU 1984:25 s. 210 ff). Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd:. Denföreslagna skadeståndsregeln verkar enkel och lättillämpad, men med hänsyn tillmellanmannens möjlighet i många lägen att självständigt handla medhuvudmannens egendom bör nog beaktas att partema även bortsett frånuttryckliga självinträden kan komma i\ en köprelation, varvid kommitténslikställande av huvudman och mellanman ej kan upprätthållas. Situationen kanmötas genom en altemativ skrivning, t.ex. "Såvitt ej annat föranleds avavtal eller särskilda lagbestämmelser ...". Enligtdenna paragraf har agenten rätt till särskild gottgörelse för inkassouppdrag,såvida det inte är avsett att denna ersättning skall ingå i,agentens provision.Det förefaller stå mera i överensstämmelse med lagförslagets systematik att ibestämmelsen utelämna det särskilda villkoret för särskild gottgörelse.Bestämmelsen är dispositiv. Har parterna avsett att gottgörelsen skall ingå iagentens provision är en sådan samstämmig avsikt en del av avtalsinnehållet ochgäller därför utan att det behöver anges i lagen. Utmönstras villkoret urlagtexten kan också följden bli att parterna i större utsträckning än annarsser till att avtalade provisionsvillkor anges i skriftliga avtal, varigenorhtvister om vad som avsetts skola gälla till viss del kan undvikas. Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd: Kommitténsutredning och förslag om provision verkar bra, dock med viss reservation ifrågaom agentens rätt att kontrollera huvudmannens bokföring, 18 § 2 st, en rättsom de sakkunniga inte velat tillstyrka (s. 124 n. Detär angeläget att bestämmelserna om agentens rätt till ersättning efter avtalets upphörande är så klart utformade att de blir lättillämpade och inte ger upphov till onödiga tvister. Regeln i 14 § andra stycket motsvarar inte det önskemålet. Det synes inte heller nödvändigt att ha denna regel. 14 § första stycket ger rätt till provision på avtal som ingås efter uppdragstidens utgång men baseras på anbud som inkommit till huvudmannen eller '°2 Agentens rätt till ersättning dämtöver bör i Prop.1990/91:63 sin helhet regleras i bestämmelserna om avgångsvederlag i 29 §, ochfölj- Bilaga 3 aktligen bör 14 § andra stycket utgå. Som en konsekvens däravkan även tredje stycket i samma paragraf utgå. Samfundetvill framhålla att tredje stycket, som föreslås utgå, i sig är ägnat attskapa en onödig oklarhet vid avtalets upphörande. Här föreskrivs attprovisionsanspråk från tillträdande agent utan ensamrätt som regel får vika föravgående agents berättigade anspråk på provision på avtal som träffats efteruppdragets upphörande. Däremot lämnar lagtexten ingen ledning för hur en sådankonflikt skall lösas när en agent efterträds av en ny agent med ensamrätt.Därmed föreligger risk för att huvudmannen kan åläggas att betala två gångerför samma tjänst, vilket knappast kan ha varit avsikten. Kommitténföreslår att huvudmannen skall avlämna provisionsnota varje månad.Kommissionslagen angeratt sådan nota skall lämnas varje kvartal. gällde ett tidsintervall . Förbundetanser inte att de skäl som kommittén anfört för sitt förslag väger särskilttungt. Att i en normalregel kräva en månatlig redovisning torde inte motsvarasav ett påtagligt praktiskt behov hos agenten, medan det däremot skulle vållabesvär för huvudmannen. Kommissionslagens regel om kvartalsvisa redovisningarbör därför alltjämt gälla. 11 Granskning av huvudmannens bokföring vid agentur Enligt18 § andra stycket har agenten rätt att i vissa fall låta en auktoriseradrevisor granska huvudmannens bokföring. Denna tanke har prövats tidigare mendå förkastats. Kommitténs skäl för att nu införa en sådan rätt framstår intesom övertygande. Det kan vidare ifrågasättas om bestämmelsen med de rekvisitsom uppställs i lagtexten över huvud taget kan få något praktiskttillämpningsområde; med en tillräcklig insats av tid och resurser kan agenten sågott som alltid få tillgång till uppgifterna på annat sätt. 1betänkandet har ej behandlats hur agenten skall förfara i fall då huvudmannenvägrar att låta agenten utöva rättigheten eller eljest vid oenighet rörandegranskningsmöjligheten. Om förslaget i denna del skall läggas till gmnd för lagstiftning anserhovrätten att lagtexten bör ha följande utformning: "Finns det anledningtill antagande att uppgijterna i provisionsnotan är oriktiga ; väsentligt hänseende , har agentenrätt denna rätt. " Denförstärkning av mellanmannens ställning som förslaget genom sina ° indispositivaregler innehåller ter sig dock väl långtgående med hänsyn till att här rör sigenbart om rättsförhållandet mellan näringsidkare. Särskilt gäller dettaförslagets innehåll i 18 § om en agents rätt till granskning av huvudmannensbokföring. Kommittén har vid sina överväganden (sid. 124 125) funnitmöjligheten till editionsföreläggande inte vara tillräcklig och har eftervästtysk förebild stannat för en vittgående rätt för agenten till insyn ihuvudmannens bokföring. Det kan antas, ätten sådan rätt kommer att leda tillkonflikter, särskilt som insynen inte begränsats till att avse uppgifter omparternas gemensamma förhållanden. Fömtsättningen för bokföringsgranskninganges i förslaget till att det finns "anledning till antagande" atthuvudmannens uppgifter i provisionsnotan är oriktiga. Redan ett blanktpåstående härom från agentens sida kan befaras leda till granskningsrätt. Lokutionenär inte ovanlig och uttunnas ofta i rättstill-lämpningen. Ett exempel erbjuder1 § lagen om blodundersökning m.m. vid utredning om faderskap därblodundersökning kan komma till stånd redan då "anledning förekommer tillantagande" att annan haft samlag med modern. Erfarenhetsmässigt sätts irättstillämpningen kraven mycket lågt för förordnande om blodundersökning. Måhändavore det lämpligt att om ett indispositivt stadgande skall införas stramaupp bestämmelsen i förslagets 18 § genom krav på att "särskild"anledning till sådant antagande skall föreligga. Ett sådant krav skulle ocksåkunna förebygga de missbmk av bestämmelsen som eljest kan befaras. Imbricerade lagmm föreslår kommittén att agent skall ha rätt att granska huvudmannens bokföring genom en auktoriserad revisor eller en godkänd revisor, om det finns anledning till antagande att huvudmannens uppgifter i provisionsnotan är oriktiga. Rätten får dock inte utövas om uppgifterna kan införskaffas på annat sätt. Den föreslagna bestämmelsen är inte av sedd att tillämpas på kommissionsförhållanden. på pekar (s. 124) avvisade de kommissionslagstiftningssakkunniga tanken på en bestämmelse som gav rätt att granska huvudmannens bokföring för kontroll av provisionen. Motiveringen var att en sådan rätt skulle få en mer ingripande effekt än som stod i proportion till syftet med den. Bankin spektionen delar kommitténs uppfattning att kontrollbehovet är stort vid de affärer där agenten inte medverkat men ändå har rätt till provision, företrädesvis vid afliarer till vilka agenten har ensamrätt. 1 likhet med de kommissionslagstiftningssakkunniga finner bankinspektionen emellertid att rätten till insyn i huvudmannens bokföring är av ingripande slag. I betänkandet förekommer ingen analys av de olägenheter som kan upp komma för huvudmannen om en rätt till insyn i bokföringen genomförs och därför inte heller någon diskussion om lämpligaste sättet att begränsa ' ° Förslaget synes inte ge betryggande garanti för att ej Prop.1990/91: 63 affärshemligheter kan komma att röjas till skada för huvudmannen.Det Bilaga 3 förhållandet att det är en revisor som på agentens uppdrag går igenom bokföringen torde sålunda inte kunna hindra att ömtålig s.k. överskottsinformationkommer agenten till del. Av angivna skäl är bankinspektionen inte beredd atttillstyrka förslaget i den utformning detta fått. Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd: Kommitténsutredning och förslag om provision verkar bra, dock med viss reservation ifrågaom agentens rätt att kontrollera huvudmannens bokföring, 18 § 2 st, en rättsom de sakkunniga inte velat tillstyrka (s. 124 n). Enligt fakultetsnämndensuppfattning vore det mer rationellt med en bevisbörderegel som ändå skulletvinga huvudmannen att lägga fram bokföringen därest agenten har berättigadetvivel om dess riktighet, jfr s. 125 Förbundetnoterar med tillfredsställelse att regler om granskning införs. Tvister omredovisningens riktighet är vanligt förekommande och editionsföreläggandet harofta ett begränsat värde eftersom huvudmannen väljer att endastredovisa det han vill redovisa. Reglernaför hur kostnaderna för granskningen skall fördelas borde emellertidpreciseras. Kommittén gör här en allmän hänvisning till vad som gäller enligt18 kap. om rättegångskostnader. Det torde innebära attkostnaderna för granskningen kan jämkas alltefter hur mycket avredovisningsunderlaget som undanhållits agenten. Om endast en mindre delundanhållits kan agenten t.o.m. få bära hela kostnaden. Mer lättillämpbart voreom det fastslogs att huvudmannen som huvudregel får bära kostnaden om agentenhaft fog för sin begäran. Huvudmannen är vidare den som i allmänhet närmast hartillgång till revisionshjälp. Ilagmotiven bör preciseras innebörden av villkoret att uppgifterna inte skall gåatt införskaffa på annat sätt, eventuellt genom att man inskjuter orden"med lätthet" mellan orden "uppgifterna" och"kan". Regeln kan annars tolkas som förfrågningar hos kunder och fårdå ett begränsat värde. FARfinner att det område där FAR principiellt avger yttranden berörs endast av ettförslag i betänkandet, nämligen i 18 § 2 st, där agent i vissa fall ges rättatt genom auktoriserad eller godkänd revisor granska huvudmannens bokföring. FARtillstyrker förslaget till 18 § 2 st. FAR tar i övrigt inte ställning till betänkandet. Svenska revisorsamfundet: Prop. Samfundetsyttrande inskränkes till att avse lagförslagets § 8. paragrafstadgas, att om det finns anledning till antagande att huvudmannens uppgifteri provisionsnotor är oriktiga har agenten rätt att granska huvudmannensbokföring genom en auktoriserad eller godkänd revisor. Samfundet tillstyrkerförslaget i denna del. Regeln måste dock förstärkas genom tvångsåtgärdergentemot huvudmannen i den mån denne inte frivilligt låter den auktoriseradeeller godkände revisorn ta del av räkenskaperna. 12 Retentionsrätt m. m. Detframgår inte om kommittén avsett att retentionsrätten enligt 22 iskall ställasi relation till storleken av agentens fordran. Agenten bör i 23 §:nsfall ha rätt att än försälja sådana varor som ärutsatta för förstörelse eller förskämning. 22 och 23 §§ Angivnaparagrafer ger agenten/kommissionären rätt att innehålla viss egendom somtillhör huvudmannen (22 §) samt att sälja de varor som innehållits (23 §), ominte huvudmannen betalar provision eller annan ersättning. Det är att märka attretentionsrätten föreslås kunna utövas i flera slag av egendom änförsäljningsrätten. Sålunda skall retentionsrätt kunna utövas i varor, prover,mönster och handlingar, medan försäljningsrätten är inskränkt till varor.Utanför begreppet varor faller uppenbarligen värdepapper (jfr betänkandet s.90), medan sådana däremot är att anse som handlingar. Följden blir attretentionsrätt skulle kunna utövas i värdepapper men att försäljning av deinnehållna värdepapperen inte får ske. Kommittén konstaterar (s. 128), att enretentionsrätt i många fall kan bli verkningslös om den inte sammankopplas meden försäljningsrätt. Det kan ifrågasättas om det finns sakliga skäl attinskränka försäljningsrätten på det sätt som skett i förslaget. En möjlighetvore att låta försäljningsrätten omfatta varor och annan egendom som normaltär föremål för omsättning. Därmed torde det bli möjligt också för t.ex. fondkommissionäratt utöva en försäljningsrätt i innehållna värdepapper. Om en sådan möjlighetskulle övervägas, bör uppmärksammas att reglerna om kommission i förslagetöverhuvudtaget ej avser inköp eller försäljning av värdepapper (jfr 2 §).Eventuellt kan därför ytterligare justering av lagtexten vara påkallad. Bankinspektionen förordar att här aktualiserade frågor görs till föremål förytterligare prövning under departementsbehandlingen av förslaget. 1990/91: 63 Bankföreningenhar emellertid invändningar mot lagförslaget på en vä- '"äSä J sentligpunkt, nämligen följande. Agenteroch kommissionärer föreslås få en indispositiv retentionsrätt i varor, pengarm.m., med en likaledes indispositiv rätt att sälja ellertillgodogöra sig det innehållna. kan inte godta dessabestämmelser. Denegendom, som skulle komma att omfattas av den föreslagna retentionsrätten kanantas vara sådan som ofta skulle vara omfattad av företagsinteckningar ikommittentens verksamhet. Den tvingande retentionsrätten skulle i vissa fallkunna avsevärt minska värdet på sådana inteckningar. har undersenare tid funnit sig ha anledning att med allt större styrka reagera motförslag som negativt påverkar företagsinteckningarnas värde. En stor del avnäringslivets kreditförsörjning står och faller med just företagsinteckningaroch det värde de har. Företagsinteckningarna har nämligen kommit att bli enutomordentligt viktig form för kreditsäkerhet i näringslivet. Genom kommitténsförslag skulle skapas en dold rätt för kommissionären, om vilken enkreditgivare i allmänhet inte kunde ha någon kännedom. Pågrundval av det anförda avvisar bankföreningen förslaget angående enretentionsrätt för kommissionären. Kommitténföreslår att handelsagenter och kommissionärer skall vara tillförsäkradretentionsrätt. Bestämmelserna härom avviker på flera punkter från de nugällande reglerna i kommissionslagen om panträtt och retentionsrätt. Tvåsärskilt framträdande skillnader är att en uppdragstagare enligt förslaget fåren generell rätt att innehålla egendom som härrör från alla uppdrag av en ochsamma huvudman, s. k. kopplad säkerhetsrätt, och att bestämmelserna föreslåsbli tvingande. Sparbanksföreningenkonstaterar att den föreslagna retentionsrätten avser huvudmannen tillhörigegendom som kan ingå i företagsintecknad näringsverksamhet. De föreslagnatvingande reglema kan således i vissa fall komma att urholka företagshypoteketsvärde som kreditsäkerhet. Detta måste från banksynpunkt anses betänkligt.Sparbanksföreningen är därför inte beredd att tillstyrka förslaget i denna del. Kommitténföreslår att de nuvarande bestämmelserna om pant- eller retentionsrätt för en uppdragstagare utbytes mot enbart rententionsrätt. Denna föreslås dock bli i väsentliga avseenden förstärkt i jämfö relse med nuvarande utformning, bl.a. genom att den kombineras med försäljningsrätt. har förståelse för det efter dessa linjer konstmerade lagförslaget och motivern härför, men vill dock föreslå att man för fondkommissionsrörelse ändrar bestämmelserna så att säker hetsrätten där får den starkare karaktären av panträtt. Detta kan ske '°' genomatt särskilda regler av denna innebörd tillföres fondkommissions- Prop.1990/91:63 lagen. Den allmänna, nu aktuella kommissionslagstiftningen skullealltså Bilaga 3 inte beröras. Grundenför fondhandlareföreningens förslag är särskilt den att den i betänkandetuppställda fristen från förfallodagen, innan försäljning får ägarum, inte alls är anpassad till den korta likvidtid som i allmänhet gäller förfondaffärer eller till värdepappershandelns behov av flexibilitet i förhållandetill börskursernas utveckling. Inom fondhandeln finns ett legitimt intresse avmöjlighet till snabb avveckling av förfallna men ej reglerade fordringar, omkursutvecklingen föranleder det. Allmäntsett skulle det dessutom vara mest tillfredsställande, om en för parterna såviktig och så känslig fråga som den om eventuell pantrealisation blir föremålför reglering lagstiftningsvägen hellre än att överlämnas till avtalsmässigalösningar. får därför föreslå att frågan om införande av fondkommissionslagenav särskilda bestämmelser om panträtt tages upp till behandling. 13 Upphörande av tidsbestämt avtal och uppsägning Enligt26 § har agenten rätt till sex månaders uppsägningstid, en rätt som han intekan avstå ifrån. Det förhållandet att bestämmelsen är tvingande borde intehindra att agenten sedan uppsägning väl skett med bindande verkan träffaröverenskommelse med huvudmannen om att deras samarbete skall upphöra inom enkortare tid. Bestämmelsernai 26 § innebär att uppsägningstiden alltid skall vara oavsetthur avtalet varat. Enligt Handelskammarens mening är det inte rimligtatt på detta sätt jämställa de långvariga uppdragen med dem som av olika skälavslutas efter förhållandevis . Kommissionslagens bestämmelse om enmånads uppsägningstid för de uppdrag som varat än bör därförbehållas. Vidareuttrycks bestämmelsens tvingande karaktär på ett märkligt sätt. Om parterna vidtidpunkten för uppsägning är överens om att avtalet skall upphöra omedelbartkan knappast något behov av rättsskydd för agenten föreligga. Bestämmelsen bördärför utformas i överensstämmelse med motsvarande bestämmelse i 29 §. Av paragrafen följer bl.a. att ett agenturavtal som gäller tills vidare kan bringas att upphöra efteren uppsägningstid . inte med bindande verkanavstå från denna rätt till uppsägningstid. 1990/91:63 stämmelserna ärenligt 47 § tillämpliga också på kommissionsavtal om Bilaga 3 dessa ärvaraktiga. Genom den föreslagna hänvisningen i fondkommissionslagen tillförevarande lag skulle bestämmelserna också kunna komma att bli tillämpliga på fondkommissionsförhållandenav varaktigt slag. En huvudtyp av sådana varaktiga förhållanden utgör deuppdrag där huvudmannen till fondkommissionären överlämnat förvaltningen av envärdepappersportfölj och där fondkommissionären tills vidare får ur portföljengöra de försäljningar eller till portföljen göra de förvärv som han finnerändamålsenliga. Bankinspektionenfinner skäl att först ta upp frågan om paragrafen har en absolut tvingandekaraktär eller om vad som föreskrivs kan brytas av handelsbmk eller annansedvänja. Frågan är av betydelse i detta sammanhang därför att det kan ansesvara stadgad praxis att en kund (en huvudman) till fondkommissionär omedelbartfår avbryta kundförhållandet. Enligt paragrafens ordalydelse kan inte agentenmed bindande verkan avstå från sin ratt till uppsägningstid; han kan alltsåinte avtala bort den. Däremot sägs inget om att också handelsbmk eller sedvänjapå området skulle vara utan verkan. Enligt 3 § lagförslaget är en uttryckligföreskrift härom nödvändig för att lagförslagets regler skall gälla före handelsbmkoch sedvänja. Bankinspektionenär emellertid tveksam till om kommittén verkligen avsett att såsom enbokstavstolkning ger vid handen handelsbmk och sedvänja skall ha företrädeframför lagförslagets regler i ett fall som detta, där en reglering ansetts såangelägen att partsviljan inte tillåts påverka rättsförhållandet. I det avsnittdär lagförslagets förhållande till avtal samt till handelsbruk och annansedvänja berörs (4.8) behandlas inte här aktualiserad aspekt särskilt, menintrycket av framställningen är närmast att en tvingande regel skall haföreträde framför både avtal och praxis. Medhänvisning till det anförda anser bankinspektionen det vara påkallat attinnebörden av en tvingande regel av förevarande typ närmare klariäggs, antingengenom ett bestämt ställningstagande i den fortsatta behandlingen av förslageteller genom ett förtydligande av lagtexten. Skulle ett sådant klarläggande gevid handen att regeln är absolut tvingande i den mening bankinspektionen lagti detta begrepp härovan avstyrker bankinspektionen bestämt att bestämmelernai paragrafen görs indispositiva mot huvudmannen i en sådan utsträckning attockså fondkommissio-närsförhållanden berörs härav. Bankinspektionen anser detnämligen vara klart olämpligt att en huvudman vid portföljförvaltning av detslag som nämnts i det föregående skulle vara förhindrad att med omedelbarverkan återkalla uppdraget. Stockholmsuniversitets juridiska fakultetsnämnd: Förslagetinför några nya regler om agenturförhållandets upphörande. Om parterna slutit ett tidsbestämt avtal men i samförstånd fortsätter sitt samarbete, övergår avtalet enligt 25 § till ett tillsvidareavtal, vilket enligt den tvingande 26 § 3 st. skall medföra en uppsägningstid . Regelnförefaller att kunna få bryska konsekvenser för en huvudman som Prop.1990/91:63 engagerat agenten och tillåter ett visst överdrag t. ex.för Bilaga 3 slutförande av en viss uppgift. Mer välavvägd synes denmotsvarande regeln i 26 § 1 st. om samma rättsföljd av att ett tidsbestämtavtal förlängts två gånger; i sådana fall bör huvudmannen vara väl medveten omförhållandet. Enminsta uppsägningstid är väl motiverad och bör införas. Emellertidverkar förlängningsmekanismen i 26 § svårtillämpad och oklarhet kan uppkomma omdet är ett gammalt avtal som förlängts eller ett nytt avtal som ingåtts. Det ärdärför samfundets uppfattning att man istället bör, i likhet med de skyddsreglersom finns på andra områden (t.ex. inom hyresrätten), införa en föreskrift omatt uppsägning alltid måste ske när avtalsförhållandet varat (t.ex. ). Uppsägningstiden bör på det sätt kommittén föreslår alltid varaminst . Fleraav lagförslagets bestämmelser avses bli tvingande till agenters förmån. Häranvänds emellertid olika formuleringar för att markera en bestämmelsesindispositiva karaktär. Detta leder till vissa oklarheter. I 29§ framgår t.ex.att agenten kan avstå från sin rätt till avgångsvederlag efter uppsägningen.Denna möjlighet anges inte i 26 § som föreskriver viss minsta uppsägningstid.Här bör en enhetligare formulering eftersträvas. Kommitténföreslår en indispositiv bestämmelse, varigenom agenten tillförsäkras enuppsägningstid . Frånbilbranschens sida, anser vi att är en alldeles för kortuppsägningstid. Som framgår av bifogade rekommendation har en minsta uppsägningstid av 12 månader inombilbranschen. Vissa återförsäljaravtal har sedermera ändrats i enlighethärmed. Vid fastställandet av denna uppsägningstid har organisationerna bl. a.tagit hänsyn till att det i praktiken oftast tar än attfriställa anställd personal, att verksamhet inom bilbranschen ofta är förenadmed betydande investeringar och att det tar tid att avvecklareklamationsanspråk på nya produkter. Eftersomden föreslagna lagen föreslås bli analogt tillämplig på ensam-återförsäljaravtal,hemställer vi om att motiven till lagstiftningen utformas på sådant sätt attdet klart framgår att det i andra affärsförhållanden än handelsagenturer kanvara befogat med längre uppsägningstid än . Kommitténföreslår att uppsägningstiden för tillsvidareavtal och därmed likställdaavtal generellt skall vara 6 månader.