prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — Förslagetinnebär alltså att från fall till fall får pröva om enavverkning berör impedimentmarker. Enligt min mening är farhågorna för depraktiska svårigheterna vid tillämpningen överdrivna. Föratt inte avverkningsförbudet skall medföra att en markägare hindras att tamarken i anspråk för annat ändamål än virkesproduktion bör förbudet inte varaabsolut. Tillstånd skall kunna ges om det finns särskilda skäl. Ett sådant kanvara att avverkning måste ske för att t. ex. en byggnad skall kunna uppföras. 1skogsvårdslagstiftningen finns bestämmelser som ålägger skogsägaren att underen tioårsperiod avverka en viss andel av den slutavverknings-mogna skogen påbmkningsenheten. Den fjällnära skogen har genom särskilda föreskrifter kunnatundantas från dessa bestämmelser. Från naturvårdssynpunkt är det enligt minmening inte lämpligt att ställa krav på slutavverkning av skog inom detQällnära området. Jag förordar därför att en undantagsbestämmelse tas in iskogsvårdslagen. Vidtillämpning av de i föregående stycke berörda bestämmelsema omavverkningsskyldighet och bestämmelserna om skyldighet att ransonera denslutavverkningsmogna skogen gäller enligt 15 § skogsvårdslagen som huvudregelatt som brakningsenhet skall räknas den skogsmark inom en kommun som tillhörsamma ägare. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddelaandra föreskrifter. Sådana föreskrifter finns i 17 § skogsvårdsförordningen. Om det är lämpligt med hänsyn till behovet av sysselsättninginom olika arbetskraftsområden, får på begäran avskogsmarkens ägare medge att hans skogsmarksinnehav inom en kommun betraktassom två eller flera bmkningsenheter eller att hans skogsmarksinnehav inom tvåeller flera kommuner betraktas som en brakningsenhet. Föreligger särskilda skälfår i det enskilda fallet föreskriva att ettskogsmarksinnehav inom en kommun skall betraktas som två eller flerabmkningsenheter. Enligt föreskrifter får en dispens gälla ihögst . Dessa dispensmöjligheterhar i vissa fall lett till att skogsägare med stora brukningsenheter inom flera kommuner har kunnat lägga ut hyggen i det fjällnära området i en omfattning som inte skulle ha varit möjlig om huvudprincipen om en brakningsenhet per kommun tillämpats. Enligt min mening bör möjligheten till dispens begränsas för att sådana effekter inte skall uppkomma . Enligt vad uppgett i sin rapport kommer de flesta dispenser som meddelats i det fjällnära området 65 5 1990/91. attlöpa ut under början av detta decennium. En omprövning av dessa Prop.1990/91:3 dispenser blir därför troligen aktuell . Jagavser att återkomma till regeringen med förslag till ändringar iskogsvårdsförordningen i enlighet med vad jag nu har anfört. Enligt6§ skogsvårdslagen kan en skogsägare under vissa föratsättningar åläggas attslutavverka överårig skog. Erfarenheterna visar att ett krav på avverkning avöverårig skog med låg tillväxt har mycket liten betydelse för landetsvirkesförsörjning. Då en skog lämnats orörd så länge att en tillämpning avskogsvårdslagens bestämmelser om avverkningsskyldighet kan bli aktuell harnaturvärdena också förstärkts. Nämnda bestämmelse bör därför tas bort urlagen. Iskogsstyrelsens uppdrag har ingått att pröva frågan om begränsning eller förbudmot främmande trädslag i det Qällnära skogsområdet. Regleringenav användningen av främmande trädslag i finns i 8 § skogsvårdslagen och1012§§ skogsvårdsförordningen. Den angivna bestämmelsen i skogsvårdslageninnehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att meddela föreskrifter som förbjuder eller ställer upp villkor förbl. a. användning av visst slag av skogsodlingsmaterial av utländskt ursprangvid anläggning av skog. I 10§ skogsvårdsförordningen har gettsett uppdrag att meddela föreskrifter som med avseende på trädslag och ursprangfår användas inom olika områden och om vilka villkor som skall gälla för sådananvändning. har utfärdat föreskrifter om bl. a. användningen avcontortatall. som gällde medgav en relativt omfattande användningav contortatall i fjällnära skog. är plantering avcontortatall tillåten endast i vissa delar av de fjällnära områdena iVästerbottens, och . På grund av övergångsbestämmelserfinns dock möjlighet att utnyttja detta trädslag på hyggen som tagits upp föreden inom tidigare tillåtna områden. Dentotala arealen med contortatall i fjällnära skog uppskattades av skogsstyrelsenper vara ca 11 000 ha. Detta är mindre än en procent av denproduktiva skogsmarksarealen i fjällnära skog. Relativt sett är contortaarealenstörst i och den avtar sedan mot norr. I äranvändningen av contortatall koncentrerad till . Skogsstyrelsenhar gjort den bedömningen att användningen av utländska trädslag bör förbjudasi fjällnära skog. Enligt skall dock kunnamedge undantag från förbudet om det finns särskilda skäl. Som exempel på sådanaundantag har angett försöksmässig odling eller användning avcontortatall i områden där sådan användning med godtagbart resultatförekommit i större omfattning. Undantaget bör enligt inteomfatta hjälpplantering. Dethar begåtts misstag vid val av trädslag för återväxtåtgärder i höjd- 66 Misstagen har singmnd i otillräcklig kunskap om betydelsen av trädslagens ursprang, dvs. om denväxtplats där använda frön och plantor har sitt föräldrabestånd. Effekterna avsådana misstag har i vissa fall blivit att inte bara plantor utan även ungskoghar dött i en oacceptabel omfattning. När det gäller contortatallen har desvåraste skadoma uppstått i kärva klimatlägen. Risken för att misslyckasvid val av utländska trädslag för föryngring i det Qällnära skogsområdet äruppenbariigen mycket stor. Mot den bakgmnden anser jag även om vissaodlingar lyckats att övervägande skäl talar för att totalförbjuda främmandeträdslag i det fjällnära området. Även naturvårds- och kulturmiljövårdsskältalar för detta. Om det skulle visa sig att befintliga bestånd eller framtidaforskningsresultat ger anledning till detta får frågan om tillåtande avutländska trädslag i detta område tas upp till förnyat övervägande. Det förbud jag förordarbör skrivas in i skogsvårdsförordningen. Bemyndigande för förbudet finns i 8och 21 §§ skogsvårdslagen. Jag avser att senare återkomma till regeringen medförslag till en sådan förordningsändring. Mittförslag: Inom området för svårföryngrad skog i norra skall tillstånd tillavverkning för att bygga skogsbilväg bara få ges om nyttan av vägen iskogsbmkshänseende motsvarar kostnaden för den och om vägen kan passas in i envägnätsplan. Ett bemyndigande som gör det möjligt att meddela föreskrifter omdetta tas in i skogsvårdslagen. Möjlighetema attlåta det statliga stödet till skogsbilvägar ersättas av stöd till väglösatransportformer skall undersökas. förslag:Överenstämmer i sak med mitt förslag men skiljer sig från detta i lagtekniskthänseende. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har inte haft något att erinra mot skogsstyrelsensförslag. och avstyrkerförslaget om att s.k. båtnadskalkylering och inpassande i vägnätsplan skallvara villkor för vägdragning i fjällnära skog. Många remissinstanser anser atthänsyn bör tas till den samlade nyttan av vägen vid prövningen. Flertaletremissinstanser stöder förslaget att möjligheterna till väglösatransportformer bör undersökas. Skälen för mitt förslag:Skogsbilvägbyggnad är en fråga som har stor aktualitet inte bara i denfjällnära skogen utan i hela området för svårföryngrad skog. Skogsbilvägar harstor betydelse för avverkning och efterföljande skogsvårdsåtgärder samt förvidaretransport av det avverkade virket till industrin både lokalt ochregionalt. Skogsvägarna har också stor betydelse för renskötselns utövare, förlokalbefolkningen och för turismen. Enligt19§ skogsvårdslagen får avverkning i svårföryngrad skog och Prop. 1990/91:3skyddsskog inte ske utan tillstånd. Tillståndspliktenavser all slutavverkning. Enligt föreskrifter till 19 § fårtillstånd till avverkning av skog för byggande av skogsbilväg i svårföryngradskog i norra medges endast om nyttan av vägbyggnadsföretaget kanberäknas motsvara kostnadema för företaget och om vägen kan passas in i envägnätsplan. Skogsstyrelsenhar också i anslutning till 21 § skogsvårdslagen om naturvårdshänsyn utfärdatföreskrifter och lämnat allmänna råd om skogsvägbyggnad. Råden innehåller bl.a. ett uttalande om att onödiga störningar i miljön i många fall kan undvikasgenom att vägen inpassas i en vägnätsplan. Föreskriftema innebär följande. Vidnågorlunda jämbördiga altemativa vägsträckningar skall den sträckning väljassom innebär minsta negativa inverkan på natur- och kulturmiljön. Sträckningaröver sällsynta eller märkliga geologiska formationer skall så långt möjligtundvikas. Skogsbilvägar skall vidare ges en sådan sträckning att vägen så litetsom möjligt framhävs i landskapet. Vid vägbyggnad skall också eftersträvas attlokaler för skyddsvärda växt- och djurarter inte förstörs eller utsätts föronödiga störningar. 1skogsstyrelsens allmänna råd om skogsbrakets hänsynstagande till rennäringen framhållsatt skogsbilvägar kan underlätta renskötseln, men även försvåra den. Enligtråden bör därför skogsbrakets vägnätsplanering ske efter samråd med berördasamebyar för att undvika sönderstyckning av betesområden och svårigheter atthålla en samlad betning. Detär angeläget att skogsvägbyggandet inom det svårföryngrade området inte blirmer omfattande än nödvändigt. Genom att bortse från ägar-gränseraa vid denekonomiska beräkning (båtnadsberäkning) som bör göras som gmnd för beslut omvägens läge uppnås detta syfte. Denna mtin tillämpas i skogsvårdsstyrelseraasvägnätsplanering. Det är dessutom naturligt att vid sinprövning av tillstånd till avverkning av väggatan inte bara tar hänsyn till omdet finns skog inom båtnadsområdet som skulle kunna avverkas utan också gör enprövning av om det är möjligt att ge tillstånd till dessa avverkningar. Om maninte anser sig vara beredd att ge sådana tillstånd bör vägen inte heller kommatill stånd, i varje fall inte som skogsbilväg. till 19 § skogsvårdslagen om båtnadsberäkning och vägnätsplan harkommit till efter ett riksdagsuttalande (JoU 1986/87:16) och bör ifortsättningen ha stöd i skogsvårdslagen. Vid behandling av enansökan om avverkning för byggande av skogs bilväg i Qällnära skog bör ha tillgång till skogsbraks planer för de brakningsenheter som ingår i vägens s. k. båtnadsområde. I skogsbmksplanema bör fömtom planerade avverkningar redovisas sådana områden där föryngringssvårighetema har bedömts vara sådana att man inte kan räkna med ny skog inom rimlig tid efter slutavverkning och områden där skogen behövs till skydd mot Qällgränsens nedflyttande. De avverkningsåtgärder och andra åtgärdsförslag som redovisas i skogsbmks planema bör utgöra grand för den båtnadsberäkning som behövs i sam manhanget. De närmare föreskriftersom behövs för båtnadsberäkningen och om hur en tilltänkt väg skall passas in ien vägnätsplan kan utfärda inom ramen för sin befogenhet enligt24 § skogsvårdsförordningen att meddela ytterligare föreskrifter förverkställigheten av skogsvårdslagen. Föreskrifter om skogsbraksplanemasinnehåll med avseende på vägbyggnad kan utfärda med stöd avbefintliga bemyndiganden i nuvarande 21 a § skogsvårdslagen och 22 a §skogsvårdsförordningen. I det Qällnära områdetfinns områden där väglösheten i sig utgör ett betydande naturvärde. Dettagäller t.ex. inom de s. k. obratna fjällområdena. Jag instämmer därför iskogsstyrelsens förslag att möjligheterna att låta bidraget till skogsbilvägarersättas av stöd till väglösa transportformer i vissa områden bör undersökas.Undersökningen bör finansieras inom ramen för anslaget Stöd till byggande avskogsvägar. 10 Forskning om Qällnära skogar Min bedömning:Skogsforskningen bör ytterligare uppmärksamma problemen i fjällskogsområdet ochi sin redovisning särskilt avgränsa sådana resultat som har speciell betydelseför de fjällnära skogarna. Bakgrunden till minbedömning: En ökad medvetenhet råder numera om att skogsbraket måste bedrivasmed hänsyn tagen till de naturgivna förhållandena i det enskilda fallet. En s.k. ståndsortsanpassning av skogsbraket är allmänt accepterad. bedrivs ettsärskilt tvärvetenskapligt skogsforskningsprogram med miljöinriktning. Detadministreras av skogs- och jordbmkets forskningsråd () ochnaturvetenskapliga forskningsrådet. En stor del av verksamheten är förlagd tillSveriges lantbmksuniversitet (SLU). Sammanlagt avsätts milj. kr.för programmet. I åretsforskningsproposition (prop. 1989/90:90) har regeringen förordat enfortsättning av detta program under . 1 propositionen betonasockså med utgångspunkt i de av SLU redovisade flerårsplanema för forskning bl.a. det angelägna i en miljörelatering av skogsforskningen. Flera forskningsprojektvid SLU är specifikt inriktade mot problem som rör de fjällnära skogama.Merparten av skogsforskningen har emellertid från geografisk synpunkt merallmängiltig karaktär. Med hänsyn till begränsad resurstillgång och tillbehovet av att utnyttja resurserna rationellt är detta naturligt. Det böremellertid vara möjligt för SLU, som problemen i fjällskogsområdetuppmärksammas ytterligare, att i sin redovisning av forskningsresultat tillmyndigheter och skogsägare särskilt avgränsa de resultat som har särskildbäring på sådana förhållanden som råder i Qällskogsområdet. 11 De ekonomiska effekterna av mina förslag m. m. Pop.1990/91:3 Min bedömning; Denegativa effekter på sysselsättningens omfattning i de fjällnära området somreservatsbildningar och rationaliseringar har gett bedöms inteförstärkas ytterligare genom de förslag som lämnas. Skogsägaraa ifjällskogsområdet kommer inte att drabbas av ökade kostnader av någon betydelsetill följd av mina förslag. Statens ökade kostnader kan täckas med tillgängligamedel. Bakgrundentill min bedömning: Av vad jag har redovisat i det föregående framgår det attstora värden av olika slag är knutna till de fjällnära skogarna. Devetenskapliga värdena av en orörd natur med dess variation av växt- ochdjurarter är inte möjliga att översätta i pengar. Men även de värden som övrigaintressen representerar är stora och svåra att mäta. Det gäller båderennäringens och skogsnäringens intressen. Räknat i pengar för de enskildanäringsidkarna är värdet visserligen förhållandevis obetydligt. Men räknar mannettovärdet för samhället blir resultatet ett helt annat. Båda dessa näringarbidrar väsentligt till underlaget för samhällelig service av skilda slag. I detrakter det här är fråga om med obetydligt differentierat näringsliv har varjesysselsättningstillfälle en större betydelse än i andra delar av landet. Dethänger inte minst samman med att en persons årssys-selsättning inte sällanbestår av en kombination av olika arbeten som var för sig inte är tillräckligaför försörjningen. De förslag som jag harlagt fram i det föregående bygger på den självklara uppfattningen att olikaintressen inom fjällskogsområdet måste respektera varandra. En annanutgångspunkt är insikten om att olika intressen är beroende av varandra. Så t.ex. kan rennäringen inte existera ensam i dessa områden om dess företrädarevill ha tillgång till den samhälleliga service som är en självklarhet i vårtland numera. Skogsbraket kan inte bedrivas långsiktigt utan hänsynstagande tillde naturgivna föratsättningar som hävdas av naturvårdens intressen. Långtgåendenaturvårdsintressen kan inte tillgodoses utan den ekonomiska styrka som enaktiv näringsverksamhet skapar. Stora delar av defjällnära skogama är avsatta som reservat av olika slag. Därtill kommer attstora arealer skog måste lämnas orörda om vi vill hålla fast vid kravet på attskog skall kunna fömyas efter avverkning. Naturvårdens och rennäringensintressen blir därmed tillgodosedda i en utsträckning som inte gjortsklar. Betydelsen allmänt sett av återstående skogsareal frånskogsproduktionssynpunkt inom det fjällnära området bör inte övervärderas. Denutgör som har framgått av den tidigare redovisningen endast en mycket litendel av skogama i inland. För den enskilde skogsägaren ellerskogsarbetaren kan den dock ha stor betydelse. Tillsammans med den snabba ochkraftiga rationaliseringen i skogsbmket har den tidigare avsättningen avomfattande reservat utan tvekan haft stor negativ inverkan påsysselsättningsunderlaget i de fjällnära områdena. De förslag jag nu läggerfram har en sådan karaktär att de enligt min bedöm- ninginte kommer att ytterligare nämnvärt försvaga försörjningsunderla- Prop.1990/91:3 get. Vadgäller de ekonomiska effektema för skogsägarna av de olika förslagen gör jagföljande bedömning. I flera avseenden innebär mina förslag att skogsägaren påett tydligare och mer långsiktigt sätt än skall redovisa sina planerför skogsbmket. I och för sig kan det tänkas att detta momentant kommer attleda till ökade kostnader. Men bildar denna redovisning underlag fören snabbare och smidigare handläggning av tillståndsärenden än . Enligtmin bedömning uppväger detta mer än väl de nya slag av kostnader som kan kommaatt uppstå. Vadså gäller kostnadema för inventeringar och fördjupade verksamhetsplaner ochför ersättningar för nya, väsentliga inskränkningar i pågående markanvändningär dessa i huvudsak en fråga för samhället. anmälde i sinanslagsframställning för /91 ett medelsbehov på 3 milj. kr. försitt arbete med inventeringarna, verksam-hetsplanema och vissa undersökningarrörande åtgärder i väglösa områden. I min anmälan till budgetpropositionen1990 har jag tagit hänsyn härtill (prop. 1989/90:100 bil. 11 s. 38). öm någonannan än tar initiativ till en fördjupad verksamhetsplanbör denne också, som jag har förordat i det föregående, medverka ifinansieringen av planen. Ett ökat engagemang från länsstyrelsemas sida inaturvårdsfrågoma bör kunna möjliggöras genom bl. a. derationaliseringseffekter som kan åstadkommas i den nya länsorganisationen fr.o. m. den Ijuli 1991. initiativ har nyljgen genom beslut givitregeringen till känna att statsbidragen till skogsodling efter avverkning avlågproducerande bestånd bör utmönstras stegvis och frigjorda medel överförastill anslaget för åtgärder inom det skogliga stödområdet (1989/90: JoU 14,rskr. Enligt min mening är det därvid naturiigt att dessa medel kandisponeras även för finansiering av eventuella ersättningar vid sådana intrångi pågående markanvändning som jag har förordat skall kunna beslutas med stöd avskogsvårdslagen inom de fjällnära skogama. Med hänsyn till vad jag harförordat om tålighetsgränsen och värdet av skogsegendomar i dessa trakter tordeomfattningen av de sammanlagda ersättningarna bli begränsad. Mot bakgmnd av nämndariksdagsbeslut om omföring av medel till åtgärder i det skogliga stödområdet vill jag anföra följande. En ökad bidragsgivning inom de fjällnära skogama, vilket kan bli följden av detta beslut, får inte leda till att hänsynen till andra intressen försvagas. Enligt föreskrifter får stöd inte beviljas till åtgärd som påtagligt skadar särskilda värden för naturvården och kulturmiljövården eller sär skilt påtagligt skadar för rennäringen väsentliga intressen. Jag anser att denna mer preciserade bestämmelse i fortsättningen bör ingå i regeringens förordning om statligt stöd till skogsbmket (1979:792, omtryckt 1988:1000). Av denna bör även framgå att den båtnadsberäkning som ligger till gmnd för beslut om skogsbilväg inte får inbegripa den förmån som ett eventuellt statsbidrag medför. Vidare bör de försiktighetsprinciper som skall gälla för dessa skogsbidrag omfatta även de bidrag för motsva rande åtgärder som i vissa delar av landet finansieras med s. k. bygdeav- 71 giftsmedelsom är utdömda i vattenmål. Jag har för avsikt att i annat Prop. 1990/91:3sammanhang återkomma till regeringen med förslag till ändringar av gällandebestämmelser i dessa avseenden. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom jordbmksdepartementet upprättatsförslag till 1. lagom ändring i skogsvårdslagen (1979:429). 2. lag om ändring i naturvårdslagen (1964:822). 3. lag om ändring i vattenlagen (1983:291). 4. lag om ändring i (1987:10). Lagförslagetunder 2 har upprättats i samråd med chefen för , förslagetunder 3 i samråd med chefen för och förslaget under 4 isamråd med chefen för . 13.1 Förslaget till lag om ändring i skogsvårdslagen Somjag har nämnt inledningsvis har lagrådet föreslagit en annan redigering närdet gäller ändringarna i skogsvårdslagen än den som föreslogs ilagrådsremissen. Jag har följt lagrådets förslag. Omredigeringen tillsammansmed lagrådets förslag i övrigt, som jag också har biträtt, leder till att de iremissen upptagna ändringarna i 14 och 19§§ utgått och att en omnumrering skettav föreslagna nya paragrafer. Den bestämmelse som i remissen togs upp som 21 a§har utgått och ersatts av bestämmelsen om hänsyn till rennäringen. På inrådanav lagrådet föreslås också en ändring i 21 §. Iett tillägg till paragrafens tredje stycke erinras om det undantag från avverkningsskyldighetensom förts in i 19b§ fjärde stycket. Dennuvarande bestämningen av gränsen för det fjällnära skogsområdet grandas på den skogsodlingsgräns som användes vid riksskogstaxeringen och som på statens mark är identisk med domänverkets tidigare tillämpade skogsodlingsgräns. Gränsdragningen på privat mark i Jämt lands län och i StöttingQällsområdet i är schablonmäs sigt gjord. För att bl. a. rätta till olägenheter som har uppstått på grand av detta kan smärre justeringar av gränsen behöva göras i vissa delar. Vägle dande skall därvid vara att justeringama skall göras med utgångspunkt i 72 skogsföryngringsförhållandenaoch vara så små som möjligt. Någon större Prop. 1990/91:3 förändring av dentotala produktiva arealen Qällnära skog per län innebär detta inte. Förevarandeparagraf som ersätter 19 a § i det remitterade förslaget, har utformats efterförslag av lagrådet. Enligt lagrådet är det en nödvändighet att den fjällnäraskogens omfattning konkretiseras lämpligen på samma sätt som har skettbeträffande begreppet svårföryngrad skog och att detta sker så attbestämningen blir gällande från den dag de materiella reglema träder i kraft.Detta med hänsyn till de precisa ålägganden för den enskilde skogsägaren ochandra särskilda regler som skall gälla i fråga om fjällnära skog. Bemyndigandetatt föreskriva en avgränsning av den Qäll-nära skogen har på lagrådets inrådanutformats i överensstämmelse med bemyndigandet avseende den svårföryngradeskogen och innebär ett åliggande för regeringen att meddela sådanaföreskrifter. Jag har ansett att regeringen bör ges möjlighet att överlåta denuppgiften till . Paragrafen,som är ny, innehåller ett bemyndigande som gör det möjligt att regleratillståndsgivningen i fråga dels om avverkning på s.k. skogliga impediment(punkt 1), dels avverkning som avser byggande av skogsbilväg (punkt 2) isvårföryngrad skog. Avsikten är att föreskrifterna skall gälla de delar av detsvårföryngrade området som ligger i , , ochNorrbottens län. 1 lagrådsremissen föreslogs direkt i lagen bestämmelser förtillståndsprövningen att gälla för den svårföryngrade skogen i har inte godtagit den bestämningen. Om en begränsning till vissa delarav landet är nödvändig, bör den enligt lagrådet göras i föreskrifter sommeddelas av regeringen. Paragrafen har utformats i enlighet med lagrådetsförslag. Föreskrifternaskall innebära att tillstånd till avverkning på skogliga impedimentmarker intefår ges, om det inte finns särskilda skäl att tillåta en avverkning. Medimpediment avses mark som inte i genomsnitt kan producera minst en kubikmetervirke per hektar. Ett särskilt skäl att tillåta en avverkning är näravverkningen skall ske för annat ändamål än virkesproduktion, t. ex. förbyggnation. Bestämmelsen har i denna del motiverats i avsnitt 8. När det gäller avverkningför att bygga skogsbilväg skall tillstånd till avverkning för ett sådant bygge bara få lämnas om vägen har båtnad, dvs. om nyttan av vägen motsvarar kostnaden för den, och om vägen kan passas in i en vägnätsplan. Vid båtnadsberäkningen skall bara nyttan i skogsbmkshänseende beaktas. Hänsyn bör därvid, som anförts i avsnitt 9, tas till möjligheten att ge tillstånd till avverkning inom båtnadsområdet.