prop · GE0329 · 1990-12-31 00:00:00 — En precisering av storleken på skulden i utländsk valutaskulle i vissa fall reducera valutapolitikens flexibilitet och effektivitet.Det gäller dels när det finns ett behov av all kortsiktigt öka upplåningen avutländsk valuta för att motverka en minskning av valutareserven i tider avstora valulautflöden, dels när penningpolitiken är stram på grund av inhemskaorsaker och delta leder lill ett valutainflöde. I det senare fallet ökarvalutareserven om inle amorterar på statens skuld i utländskvaluta. Förutom atl stora variationer i valutareserven bör undvikas av stabilitelsskälleder också alternativet med en ökning av valutareserven till högre kostnaderför staten som helhet. Jaganser därför alt storleken på statens skuld i utländsk valuta inte bör preciseras. I stället bör, vilket jag också angav finansplan, som norm gälla att staten inle skall neltolåna i utländsk valuta för alt finansiera 10 statensbudgetunderskott eller för att förvalta statsskulden och att riks- Prop.1990/91:29 gäldskontorel skall amortera statens skuld i utländsk valuta dåvalutainflöden uppstår. Storleksordningen för dessa amorteringar börriksgälds-kontoret fastställa i samråd med . I fråga om tidpunktenför amorteringarna anser jag det vara tillräckligt att riksgäidskontoret bestämmerdessa efter att ha inhämtat synpunkter. Mittförslag: skall även ha möjlighet att låna direktfrån hushållen. På hushållsupplåningen skall, liksom för övrig upplåning somriksgäldskontoret gör, ställas kravet att den skall vara kostnadseffektiv.Upplåning från hushållen i syfte att stimulera sparandet skall i regel ej skeom detta strider mot det övergripande målet om kostnadsminimering. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt förslag. delar kommitténs åsikt all det inte bör vara enuppgift för statsskuldspolitiken att stimulera hushållens sparande. i kommitténs uppfattning alt även upplåningen i hushållsseklornskall vara koslnadsefFektiv och rymmas inom de övergripande målen för slatsskuldspoliliken.Direkt upplåning från hushållen bör dock inte vara elt självändamål förriksgälds-kontoret. Exempelvis bör del, enligl föreningen, övervägas om sådan upplåningi stället skall ske inom banksystemet i form av etl anbudsförfarande. Stadshypotekskassananser att det finns en risk atl riksgäldskonlorets upplåning från hushållsseklornsnedvrider konkurrensen på kreditmarknaden. Kassan menar därför atl om riksgäidskontoretöver huvud laget skall bedriva upplåning från hushållen måste stränga kravställas på all verksamheten är självbärande. Skälenför mitt förslag: har tidigare haft ett flertal olika,emellanåt oförenliga, mål för slatsupplåningen. Exempel på sådana motstridigamål är att slatsupplåningen skulle dels ske lill lägsta möjliga kostnad, delserbjuda hushållen sparvillkor som stimulerar sparandet. Denna målkonflikt harvarit speciellt tydlig vad gäller allemanssparandet. Islutet av 1970-ialel och i början av 1980-talel var statens lånebehov så betydandealt kostnadsaspekterna emellanåt fick vika för andra hänsynstaganden.Allteftersom statens lånebehov har minskat har emellertid kraven på en kostnadseffektivförvaltning återigen kommit i förgrunden. har erfarenheterna visatalt riksgäldskonlorets möjligheter all påverka hushållssparandet är begränsade.Mot denna bakgrund bör i regel endast eftersträva detallmänt sparstimulerande målet i den mån det inle slår i konflikt med detövergripande målet om kostnadsminimering. Riksgäidskontoretbör dock även framgent kunna låna direkt från hushållen. Etl av skälen tilldetta är all staten bör ha flexibilitet i sin upplåning dels för att uppnåkostnadseffektivitet när upplåningskostnaderna varierar inom olika segment påmarknaden, dels för att kunna låna direkt från hushållssektorn om lånebehovenskulle öka . Vidare måste , genom att kontoret harutestående lån riktade till hushållen som förfaller först ,upprätthålla en kompetens inom detta område. Sammantaget talar dessa omständigheter,enligt min mening, för att kontoret bör ha kvar nödvändig organisation direktupplåning från hushållssektorn. 5 Finansiering av statlig verksamhet utanför statsbudgeten 5.1 Utlåning och inlåning i Mittförslag: skall även fortsättningsvis ha en central roll vidfinansiering av statlig verksamhet utanför statsbudgeten. Riksgäldskontoretsmöjligheter till kostnadseffektiv upplåning skall användas för att ge statligamyndigheter finansiering till låga kostnader, dock utan alt myndigheternasverksamheter subventioneras. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt förslag fömtom atl kommittén vill ha en friareoch mer affärsmässig roll för vid utlåning till affärsverkoch i konsekvens därmed föreslår att verksamheten skall bedrivas i en särskildenhet. Remissinstanserna: Affärsverkenliksom en del andra remissinstanser, däribland ochLandsorganisationen (LO), ställer sig i huvudsak positiva till kommitténsförslag om roll vid finansiering av affärsverken.Riksgäldskontoret menar att förslaget är en naturlig fortsättning på .kontoretsnuvarande kreditgivning till affärsverken. preciserardessutom på olika punkter den av kommittén föreslagna modellen i syfte att ytteriigaremarkera verksamhetens självständiga roll inom kontoret. Bankinspektionen,riksbanksfullmäktige. , och Svenska fondhandlareJÖreningen avstyrker förslaget om inrättandeav en särskild enhet i med uppgift att sköta utlåning tillaffärsverken. Deras huvudsakliga invändning är alt en sådan affärsmässigfinansiell verksamhet inte är förenlig med myndighetsuppgiftatt förvalta statsskulden. Om gavs sådan möjlighet skulleförtroendet för både statsskulds- och penningpolitiken minska. Svenska sparbanksföreningenförespråkar en uppdelning av verksamhet i två delar: En myndighetsom förvaltar statsskulden och en annan myndighet som sköter denmer affärsmässiga verksamheten såsom utlåningen till affärsverken. Prop.1990/91:29 menar atl frågan om en uppdelning av riksgäldskonloretsverksamhet bör utredas särskilt. Bakgrundentill mitt förslag: bedriver en förhållandevis omfattandeutlåning och inlåning vid sidan av huvuduppgiften att förvalta statsskulden.Utlåningen uppgick till , medaninlåningen var . Både utlåning och inlåning sker sedan den1 helt vid sidan av statsbudgeten. Röriigkredit är en form av utlåning som efter särskilt beslut i kan ställastill förfogande för en myndighet; den kan liknas vid en checkräkningskredit ibank. Det sammanlagda utnyttjandet av rörlig kredit, netto, var den 30 juni1990 . Fr.o.m. /91 skall förändring avdisposition av rörliga krediter inte längre redovisas som en del avstatsbudgeten (prop. 1989/90:150, FiU 45). Förutomrörlig kredit förekommer utlåning av både kortfristig och långfristig karaktär.Genom riksdagsbeslut fick statens jämvägar (SJ) och luftfartsverketmöjlighet att utnyttja denna upplåningsform. har i ytterligareriksdagsbeslut även affärsverken , FFV och statens vatlenfallsverkberetts möjlighet till upplåning via , liksom ,, centrala sludiemedelsnämnden (CSN), ochbyggnadsstyrelsen. totala utlåning exkl. rörliga krediteruppgick till . Knappt halva beloppetutgjordes av lån med lång löptid. Riksgäldskontoretsutlåning sker för flertalet låntagare, däribland affärsverken, på marknadsmassigavillkor genom att den relateras lill aktuella marknadsräntor för lån medmotsvarande räntebindningstid. För utlåningen till CSN gäller dock särskildavillkor. Dessa innebär atl CSN fortlöpande tar medel i anspråk för attfinansiera utbetalningar av studielån. Räntan är emellertid fixerad för enperiod av i taget på basis av de tre närmast föregående årens räntor vidriksgäldskontorets emissioner av statsskuldväxlar och riksobligalioner. Riksgäldskonloretsinlåning avser i huvudsak inlåning från statliga företag, myndigheter ochfonder. utgjordes drygt en femtedel av de inlånademedlen av sådana statliga fondmedel som enligt eller regeringensbeslut skall vara placerade på räntelöst konto. Hämtöver bestod inlåningen avöverskottsmedel från affärsverk, statliga förelag, myndigheter meduppdragsverksamhet saml medel från vissa fonder. Denna inlåning sker delvis påhelt marknadsmassiga gmnder, med ränta baserad på aktuella marknadsräntor, ochdelvis med ränta som baseras på diskontot. Skälenför mitt förslag: får genom sin roll som utfar-dare avstatliga låneinstmment i allmänhet tillgång till finansiering på bättre villkorän andra låntagare på den svenska marknaden. Detta har sin grund i den godakreditvärdigheten och att staten är en av de största emiltentema på den svenskapenning- och obligationsmarknaden, vilket skapar en god likviditet (omsättningsbarhet)i de statliga obligationerna. Enligtmin mening bör statens tillgång till förmånliga lånevillkor även fortsättningsvis utnyttjas för att sänka kostnaderna för finansiering av 13 statliga verksamheter somredovisas vid sidan av statsbudgeten. I avsnitt Prop. 1990/91:29 5.2föreslår jag att det för affärsverken tillämpas en finansieringsmodell sominnebär atl de får möjlighet att välja mellan att låna via riksgälds-kontoreteller direkt på marknaden. I normalfallet torde riksgäidskontoret kunna erbjudaaffärsverken finansiering till de mest förmånliga villkoren. Engrundläggande förulsättningför riksgäldskonlorets utlåning till affärsverk ochinlåning från affärsverk är alt lånen inte medför subventioner till affärsverken.De krediter som lämnar till elt affärsverk måste därföråtminstone täcka de beräknade kostnaderna för finansiering och administrationav krediten. Vid inlåning innebär kravet på avsaknad av subventioner attriksgäldskontoret kan betala högst den ränta som utgör riksgäldskonlorets altemativafinansieringskostnad, med avdrag för kostnader för administration. Riksgäldskommitténsförslag innebär att skall konkurrera med andra aktörer omlångivning till affärsverken och alt skall ha stor frihetall offerera de utlåningsräntor som man bedömer som konkurrenskraftiga. Fleraremissinstanser har kritiserat kommitténs förslag med argumentet all en sådanordning innebär en oacceptabel risk för att agerande i ullåningsverksamhe-tenkommer att tolkas i penningpoliliska termer eftersom marknadsaktörerna känner tillatt riksgäidskontoret och samråder om slatsskuldspoliliken.Remissinstanserna menar att marknadsaktörernas agerande lill följd av sådanatolkningar skulle kunna försvåra penningpolitikens bedrivande, vare sigtolkningarna är korrekta eller ej. Riksgäldskonlorets ansvar för slatsskuldspolilikenskulle därför inte vara förenligt med en affärsmässigt bedriven utlåningsverksamhet,även om denna förläggs i en separat enhet inom riksgäidskontoret. Enliglmin mening är det av stor vikt att utlåningsverksamheten inte försämrarförutsättningarna för att bedriva penningpolitik. Villkoren för riksgäldskonloretsutlåning till affärsverk bör därför även fortsättningsvis grundas på dekostnader riksgäidskontoret skulle möta vid anskaffning av kapital, dvs. på devid varje tidpunkt rådande räntorna på kapitalmarknaden. Vid utlåning lill affärsverkenbör dock riksgäldskoniorei ha möjlighet all beakta de effekter på statsskuldenssammansättning, exempelvis vad gäller löptider, som utlåningen ger upphov till.Riksgäidskontoret bör därför inte åläggas att i alla situationer mekanisktanvända ett fast påslag på gällande marknadsräntor vid utlåning tillaffärsverken. Affärsverkenkommer enligt mitt förslag få möjlighet att använda andra långivare änriksgäldskontoret. För andra myndigheter som lånar i riksgäldskontoretkommer del även fortsättningsvis att saknas alternativa långivare. Detta talarför alt vid utlåning till dessa myndigheter tillämpar ettfast påslag på rådande marknadsräntor för riksgäldskonlorets upplåningsinstmment.Detta påslag skall täcka kontorets hanteringskostnader för verksamheten. Affärsverkens upplåning iutländsk valuta behandlas i avsnitt 5.2. Riks gäldskommitténs förslag innebär att skall kunna lämna lån i utländsk valuta till affärsverken. Flera remissinstanser, däribland och riksbanksfullmäktige, diskuterar frågan om en likvi- 14 diletsreservi utländsk valuta inom i anknytning till frågan om utlåning tillaffärsverken. Riksgäidskontoret anser all en likvi-dilelsreserv behövs för attverksamheten skall kunna bedrivas effektivt. Riksbanksfullmäktige anser all ensådan reserv inom riksgäidskontoret skulle riskera atl skapa oklarhet om valutalånenormenoch alt reserven skulle kunna uppfattas som en andra valutareserv, varför delskulle uppkomma stora risker för att oklarhet skapas om den svenskavalutapolitiken. Enligtmin mening är en likvidilelsreserv i utländsk valuta inom riksgäldskoniorei inleen nödvändig förutsättning för all dess ullåningsverk-samhet skall kunnabedrivas effektivt. En sådan likviditetsreserv bör därför ej byggas upp. Riksgäldskommilténföreslår att riksgäldskonlorets utlåning och inlåning skall bedrivas i ensärskild enhet med separat redovisning. Med de rikllinjer för verksamheten somjag bedömer bör gälla är del enligl min mening inle nödvändigt alt skapa ensådan enhet. Jag viff dock betona viklen av att redovisningen och den internarevisionen av utlåningen och inlåningen är av hög standard, bl.a. för att gemöjligheter att visa att räntesätlningen på utlåningen och inlåningen inleinnebären subventione-ring av affärsverkens och de andra myndigheternasverksamheter. Del bör ankomma på all organisera verksamhetenså att detta säkerställs och att i del sammanhanget bedöma om verksamheten börvara avskild organisatoriskt. Riksgäldskommitténföreslår vidare att utlåning och inlåning i riksgälds-kontoret organiseras så atllikviditeten i banksystemet inle påverkas och all utlåningen och inlåningendärmed blir penningpoliliskt neutral. Riksbanksfullmäktige har i sittremissvar framfört att sådana åtgärder inte är nödvändiga och all nuvarandeordning, som innebär att utlåning och inlåning i påverkarställningen på riksgäldskonlorets konlokredil i , inle medför någraproblem. Jag finner inte skäl att göra en annan bedömning änriksbanksfullmäktige i denna fråga. Jag vill dock påpeka alt den förändring avvillkoren för riksgäldskonlorets upplåning på dagsbasis i somgenomfördes är av väsentlig betydelse för all de föreslagna riktlinjernaför riksgäldskonlorets ullåningsverksamhel skall fungera ändamålsenligt. Sedanförändringen genomfördes sker nämligen riksgäldskonlorets upplåning iriksbanken på marknadsmassiga villkor. 5.1.2 Framtida villkor för utlåning och inlåning Mitt förslag:Utlåning och inlåning i riksgäidskontoret skall ske på marknadsmassiga villkor. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Kommitténs förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av remissinstanserna. Skälenför mitt förslag: förekommer viss utlåning och inlåning i riksgäidskontoretsom inte ersätts på helt marknadsmassiga villkor. Detta gäller framför alltinlåning från vissa fonder som är uppbyggda av avgifter av samma typ somnormalt går in på statsbudgetens inkomstsida. I flera sådana fall placerasfondernas medel räntelöst i . Delta innebär attkostnaderna för medlen ifråga inte motsvaras av redovisade räntebetalningar.Därigenom uppkommer en risk för atl de verkliga kostnaderna för medlen inte tillfullo styr medlens användning. Riksgäldskommilténsförslag om förvaltning av statliga fondmedel tas ej upp i detta sammanhang. Jagvill emellertid framhålla atl, i enlighet med den pågående effektiviseringen avden statliga förvaltningen, statliga medel i allmänhet bör förvaltas på marknadsmassigavillkor. Denna princip bör vara vägledande även i de fall statliga fondmedelplaceras på konto i . Genom information om medlens kostnaderskapas förutsättningar för ändamålsenliga beslut om medlens förvaltning.Utlåning och inlåning i riksgäidskontoret bör därför ske på marknadsmassigavillkor om inle särskilda skäl talar däremot. Riksgäidskontoret börverka för att marknadsmassiga villkor tillämpas för den utlåning och inlåningsom bedrivs under andra villkor. De faktorer som ursprungligen motiveradeatt marknadsmässig ränta inte tillämpas kan med tiden ha fått minskadbetydelse. arbete i denna fråga bör därför inte begränsas tillatt genomföra förändringar inom ramen för existerande regelverk. Omförfattningsändringar erfordras bör tillställa regeringenunderlag för bedömningar av vilka åtgärder som kan vidtas. 5.2.1Ramar för affärsverkens lånefinansiering Mittförslag: Vid utformning av och regeringens styrning av eltaffärsverks lånefinansiering skall följande styrmedel prioriteras: Ramarför affärsverkets totala upplåning och borgensåtaganden eller bestämmelser omlägsta tillåtna soliditet Ramarför affärsverkskoncernens upplåning i utländsk valuta Ramar för lån och borgensåtaganden frånaffärsverket till de i affärsverkskoncernen ingående bolagen. Kommitténsförslag överensstämmer i princip med mitt förslag. Remissinstanserna:Affärsverken välkomnar kommitténs förslag om en inriktning mot styrning genomangivande av ramar. StatensJärnvägar (SJ) anser att etl soliditetskrav är atlföredra framför en ram för total upplåning. Övriga remissinstanser lämnar förslagetulan erinran. Skälen för mitt förslag:Jag kommer i del följande att använda mig av termen affarsverkskoncern. Meddetta begrepp avser jag affärsverket och de juridiska personer somaffärsverket har ett bestämmande inflytande Prop. 1990/91:29 över i denbetydelse som enligl 1 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385) tillämpas i frågaom koncerner där moderföretaget är ett aktiebolag; de juridiska personer somaffärsverket har etl bestämmande inflytande över benämner jag koncernbolag.Påpekas bör dock att jag, där sammanhanget tillåter del, för enkelhetens skullanvänder termerna affärsverk och affarsverkskoncern som synonyma ullryck. Regleringenav affärsverkens lånefinansiering präglas av alt beslut har fattats för vartoch ett av dem av riksdag och regering. Särskilda regler gäller för varjeaffärsverk. Olikheter mellan affarsverkskoncernerna vad gäller verksamhet ochkonkurrenssituation kan i och för sig motivera skilda regler för lånefinansiering.De nuvarande bestämmelsernas karaktär försvårar dock möjligheterna att bedömaom regleringen av affärsverkens lånefinansiering är utformad på ett lämpligtsätt. Del är därför önskvärt att skapa större enhetlighet vad gäller styrningenav lånefinansieringen. Iproposition 1986/87:99 om ledning av den statliga förvaltningen angavs allriksdagens och regeringens styrning av affärsverken bör präglas av ökad långsikligheloch koncentreras på fastställande av ekonomiska mål, servicemål m.m. Vidare fastslogsatt styrningen i större utsträckning bör avse hela affarsverkskoncernerna, ochall affärsverkens styrelser har elt ansvar för ledningen av hela koncernerna.En modell för affärsverkens lånefinansiering bör därför enligl min mening iökad utsträckning baseras på all styrelsen i affärsverket ansvarar förkoncernens finansiering inom ramar som anges av riksdag och regering. Deriktlinjer för den framlida styrningen av affärsverkens lånefinansiering somjag här förordar syftar lill all göra styrningen mer enhetlig och därmedförenkla och förbättra och regeringens styrning och kontroll.Riktlinjerna syftar även lill all förbättra affärsverkens möjligheter allbedriva finansieringen efTektivt. Det finns inom de allmänna riktlinjer somföreslås möjligheter atl anpassa styrningen av det enskilda affärsverkets lånefinaniseringlill den specifika situation som råder i verket och dess koncernbolag. Delär och regeringens uppgift all utöva den övergripande styrningen avaffärsverken och affarsverkskoncernerna. För att undvika en alltför detaljeradstyrning, som inle är förenlig med en rationell fördelning av ansvar mellan åena sidan riksdag och regering och å andra sidan affärsverk, bör styrningen skemed hjälp av generella medel när della är möjligt. Del är i allmänhet ejrationellt att och regeringen fattar beslul i enskildafinansieringsärenden. Delta gäller samtliga tre medel som milt förslagomfattar. Jaggår nu över lill alt motivera medlen var för sig. Riksdagenbestämmer över statens upplåning och därmed över den upplåning som sker iaffärsverken (men ej i koncernbolagen). Ramar för ett affärsverks totalaupplåning är ett medel som redan tillämpas. Därigenom kan riksdag och regeringta ställning lill omfattningen av upplåningen medan de enskilda lånebeslutenfattas inom affärsverken. Ettborgensåtagande från ett affärsverk utgör ofta ett nära alternativ till all verket tar upp lån. Så är fallet när lånekapital skall anskaffas tillett 17 2 1990/91. koncembolag;upplåning i verket kombinerat med vidareutlåning lill kon- Prop. 1990/91:29 cernbolageikan förväntas ge i stort samma kostnader som orn koncernbolaget lånar i egetnamn med borgen från affärsverket. Verkets borgensåtaganden bör därför räknasin under upplåningsramen, vilket också är fallet för exempelvis denupplåningsram som arbetar under. Meden koncernsyn på affärsverken skulle upplåningsramar för hela affärsverkskoncernernakunna vara en utgångspunkt för styrningen av lånefinansieringen. Mot dettatalar dock dels att upplåning i affärsverk till skillnad från upplåning i deraskoncernbolag utgör upplåning inom staten och därmed skall bestämmas särskilt avriksdagen, dels att styrningen av affärsverkskoncernerna bör inriktas påövergripande faktorer, varvid soli-ditetsmåll för koncernerna och styrningen avinriktningen på och omfattningen av investeringar torde utgöra bättre styrinslmmentän upplåningsramar. Jag förordar därför atl ramarna för total upplåning skallavse enbart affärsverkets lån och borgensåtaganden. SJhar i sitt remissvar påpekat att dess upplåning begränsas genom all lägstatillåtna soliditet har fastlagts. Enligt min mening är reglering av affärsverketssoliditet ett fullt acceptabelt alternativ till en reglering av maximalttillåten upplåning under den rekonsmktion som SJ nu genomgår. I övrigt börlämpligheten av all använda krav på lägsta soliditet för att styra affärsverkenslånefinansiering prövas från fall till fall. Iavsnitt 5.2.2 föreslår jag atl regeringen bemyndigas all fastställa ramar för affarsverkskoncernernasupplåning i utländsk valuta. Jag återkommer där lill skälen för della förslag. Ipropositionen om ledning av den statliga förvaltningen anförde föredraganden atlvidgade möjligheter för lån mellan affärsverk och dess koncernbolag ej varbehövliga. Med rådande regler måste sådana lån i allmänhet godkännas avriksdagen i varje enskilt fall. I avsnitt 5.2.7 föreslår jag alt lån mellanverk och bolag i en affärsverkskoncern skall ske på marknadsmassiga villkor.Genom denna restriktion elimineras möjligheterna lill att användalånetransaktioner i syfte alt lämna bidrag från verk till dess koncernbolag.Jag anser därför atl det nu är lämpligt att pröva användbarheten av ramar förlån mellan affärsverken och deras koncernbolag. Även borgensåtaganden böromfattas eftersom dessa vanligtvis utgör ett nära alternativ lill direktutlåning. Ramarna bör således avse del sammanlagda beloppet av lån ochborgensåtaganden från affärsverket till dess koncernbolag. Deföreslagna medlen i form av ramar för lånefinansiering bör prioriteras i denframtida styrningen av affärsverkens lånefinansiering.Del enskildaaffärsverkels förutsättningar bör avgöra vilka medel som skall tillämpasspecifikt för det verket. Denföreslagna inriktningen av styrningen av affärsverkens lånefinansi ering innebär all affarsverksslyrelsen inom de av och regeringen angivna ramarna ansvarar för att koncernens finansiering bedrivs ratio nellt. I delta ansvar ingår att tillse att koncernens syslem för kapilalslyr- ning säkrar att ramarna beaktas. Etl instrument härvidlag är del inflytande affarsverksslyrelsen har i koncernbolagen. 5.2.2 Affärsverkensfinansiering i utländsk valuta Mitt förslag:Affärsverkens upplåning i utländsk valuta skall inte läggas under förstatens upplåning i utländsk valuta (utlandslånenormen). I stället skallaffärsverkens valulaupplåning regleras genom ramar som fastställs för varjeaffärsverkskoncern som har behov av valutaupplåning. Tills vidare skall ramamabegränsas på ett sådant sätt att de svarar mot behovet av valutaupplåning föratt finansiera export och import saml för alt gardera mot valutakursrisker.