prop · GE03175 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringen är, som redovisats i årets budgetproposition,beredd att avsätta medel för detta ändamål. 7.2 Folkhälsoarbete i ett EG-perspektiv Målsättningeninom EG är att före utgången av ha etablerat den s.k. inre marknaden.För att åstadkomma detta måste gränseraa öppnas så att varor, kapital,arbetskraft och tjänster får röra sig utan hinder mellan medlemsländerna. Olikatekniska och fiskala skillnader mellan länderaa måste avskaffas. Riktlinjernaför samarbetet i EG lades fast i . I fördraget finns intenågon legal bas för en gemensam reglering inom hälsoområdet. I Europeiskagemensamhetsakten ingår avsnitt om miljö, sociala frågor och forskning, medanhälsofrågor inte tas upp särskilt. Enligt artikel 100, tredje stycket, måstedock basera förslag som påverkar hälsan på en hög skyddsnivå.Artikel 36 ger länderna möjlighet att i undantagsfall ha kvarhandelsrestriktioner för varor som bedöms som hälsofarliga. Samma artikel gerockså länderaa viss möjlighet att av hälsoskäl under motsvarandeföratsättningar gå längre i sin lagstiftning än EG. EGssociala stadga, som antogs , omfattar i huvudsak arbetstagaresrättigheter under 12 huvudområden. InomEG-samarbetet finns ännu inte några gemensamma regler för hälso-ochsjukvårdsområdet. Inom det bindande regelsystemet har dock hälsofrågor berörtsi samband med den fria rörligheten vad gäller varor och personer - t.ex. frågorom läkemedel, tobak och behörighetsregler för hälso- och sjukvårdspersonal.Flera andra områden inom EGs regelsystem har också direkt relevans förfolkhälsan. Hit hör regler om arbetarskydd, säkerhetsföreskrifter vad gällermaskiner och leksaker, märkning och kontroll av livsmedel och gränsvärden för främmandeämnen. Inom miljöområdet finns också en omfattande reglering med syfte attskydda människors hälsa med bl.a. kvalitetskrav för luft och vatten. Vidsidan av det arbete som rör en rättslig reglering bedriver kommissionen enteknisk programverksamhet bl.a. inom ramen för "MedborgaraasEuropa". Inom hälsoområdet kan nämnas det medicinska forskningsprogrammetoch EGs aktionsprogram mot cancer där också deltar. Andra frågor somhar tagits upp är åtgärder mot aids och narkotikaproblem samt införande av ettgemensamt europeiskt hälsokort och åtgärder inom alkoholområdet. Flerafrågor som finns med i harmoniseringsarbetet berör således hälso-sektora menklassificeras f.n. inte i EG-terminologin som hälsopolitik. I de pågåendeförhandlingama om en revidering av har föreslagits atthälsoområdet skall ges en större tyngd. Vid ett möte mellan stats- ochregeringscheferna i gjordes ett uttalande med innebördenatt det finns behov av att utvidga eller omdefiniera EGs uppgifter inomhälsoområdet och då särskilt vad gäller bekämpningen av "' Det torde vara ganska klart att begreppet förebyggande åtgärder -direkta eller indirekta - kommer att införas i fördraget. Däremot torde ingetland önska att EG får kompetens vad gäller frågor som rör hälso- ochsjukvårdens organisation och prioriteringar. Ensvensk anslutning till EG skulle innebära ökade krav på en tydlig nationellfolkhälsopolitik. Detta gäller dels när skall närma sig EGs riktlinjerinom områden och verksamheter av betydelse för folkhälsan, dels i samarbetetkring en europeisk folkhälsopolitik. Vad avser harmoniseringsfrågoraa sfår - iett hälsopolitiskt perspektiv - arbetsmiljö-frågoraa i förgnmden. Man skiljerdärvid på bindande s.k. produktdirektiv och minimikrav. De svenskaarbetsmiljöföreskrifteraa torde med vissa få imdantag kunna samordnas med EGsdirektiv vad avser specifika produkter. Minimikraven vållar heller inteSverige några problem då dessa krav inte innebär några hinder för attupprätthålla och följa strängare regler. Dethuvudsakliga syftet med EGs direktiv på läkemedelsområdet är att säkersfållabästa möjliga skydd för folkhälsan och att underlätta en fri rörlighet avläkemedel inom den intema marknaden. Ur svensk synpunkt kan man konstatera attde regler som gäller inom EG ger en säkerhetsnivå som är likvärdig med densom f.n. gäller inom vårt land. En ny och till EGs direktiv anpassadläkemedelslagstiftning är under beredning inom . Pånågra områden skiljer sig EG-direktiven från besfåmmelser. direktiven om cancerframkallande ämnen. Vadgäller tobaksvaror har kominissionen föreslagit en rad direktiv. Många av dessahar också antagits av ministerrådet, bl.a. vad gäller högsta tillåtna tjärhalt,ett gemensamt system för varningstexter på tobaksvaror och förbud motTV-reklam. Livsmedelspolitikensutformning kan ha effekter ur ett folkhälsoperspektiv. Vid ett eventuelltnärmande till EGs politik pä detta område är det angeläget att även sådanakonsekvenser utreds och tydliggörs. Folkhälsofrågoraakommer att utgöra en allt viktigare del i den svenska dialogen med EG. Det ärspeciellt angeläget att i detta sammanhang utveckla former för ett offensivt ochaktivt samarbete i de olika typer av europeiska program som redan har ellerkommer att initieras för att reducera olika folksjukdomar och specifikahälsorisker. WHOs hälsopolitiska strategi för bör vara en viktigutgångspunkt för folkhälsoarbetet inom EG och EGs hälsopolitiska program börutvecklas och genomföras i nära samarbete med WHO. Enav de från folkhälsosynpunkt viktigaste frågoraa i ett svenskt EG-perspektiv äri vilken utsträckning den svenska alkoholpolitiken kan bibehållas inom ramenför de regler som kommer att gälla inom den gemensamma marknaden. -»1 i7#- K II u 1 i-.-i Prop. Någongemensam alkoholpolitik finns f.n. inte inom EG. Några länder, däriblandDanmark och , har ambitionen att utveckla nationella förebyggandeprogram. har emellertid alkoholen främst betraktats som enjordbruksfråga. Mer än hälften av världens vin produceras inom EG. Dengenomsnittliga vinproduktionen har tenderat att öka i EGs medlemsländersamtidigt som konsumtionen av vin tenderar att sjunka. Detta har lett till ettväxande vinöverskott. År1986 uppmanade ministerrådet i en resolution att noga vägaproduktions-, distributions-och reklamintressena inom alkoholområdet mot deallmänna hälsointressena. En balanserad politik borde enligt ministerrådetsmening skapas, och EGs agerande på området borde anpassas till WHOs verksamhet. Medlemsländeraaskiljer sig åt i en rad olika hänseenden, inte minst när det gällerbeskattningen av alkoholdrycker. Till högskatteländeraa hör , ochStorbritannien, under det att , och har lågapunktskatter på sprit. Vin beskattas inte alls i sistnänm-da tre länder. Etttidigare förslag från om en gemensam skattesats påalkoholdrycker väckte starkt motstånd. Tanken på en omedelbar har-moniseringhar därför övergivits. Enligt det förslag som kommissionen nu lagt skall manföre införa en obligatorisk miniminivå på olikapunktskatter, bl.a. på alkohol. I förslaget ingår också att det förotom denobligatoriska miniminivån även skall finnas en målskattenivå, som skall ligganågot högre och som medlemsländeraa inte bör avlägsna sig från.Målskattenivåns syfte är, enligt förslaget, att punkt-skatteraa i framtideninte skall kunna ändras annat än i riktning mot denna nivå. Hur och närförslaget skall behandlas i fortsättningen är oklart, eftersom det rör sig omkontroversiella frågor som dessutom kräver enhälliga beslut i rådet. Fråganom s.k. interaa avgifter (punktskatter) behandlas i (art. 95), därdet stadgas att en medlemsstat inte får lägga på varor från andra medlemsstatersådana skatter som överstiger motsvarande skatter på liknande inhemska varor.De processer som förts i denna fråga vid har gällthuravida enskilda medlemsstaters lagar varit uppbyggda på ett sådant sätt attde skyddar inhemska produkter och därmed inte sfår i överenssfåmmelse medRomfördraget. Närdet gäller frågan om statliga handelsmonopol stadgar (art. 37) attdessa skall vara så utformade att de inte diskriminerar produkter från andramedlemsländer. Besfåmmelsen tar sikte på att garantera att stateraa tar kommersiellahänsyn när det gäller att utforma monopolens inköps- och försäljningspolitik.Det skall råda fri konkurrens mellan inhemska varor och varor som importeratsfrån andra medlemsländer. pågående EES-förhandlingaraa har EG begärt att en artikel med motsvarandeinnehåll som artikel 37 skall införas i . Med anledning härav harEFTA-länderaa tillsfållt skriftlig information om de nationellamonopolens utformning och därvid hävdat att dessa inte är diskriminerande. Detfinns också enligt (art. 30) förbud mot kvantitativaimportrestriktioner. Undantag (art. 36) är förbud eller restriktioner som ärmotiverade med hänsyn bl.a. till människors liv eller hälsa. Sådanarestriktioner får emellertid inte innebära godtycklig diskriminering ellerförtäckt handelsbegränsning. InomEG finns särskilda resandebesfåmmelser om kvantitets- och värdegränser förvaror som köps av resande för personligt brak. Inom alkoholområdet rörkvantitetsbegränsningama sprit och vin. Mängden öl som får införas begränsastill vad som motsvarar ett angivet penningbelopp. Regeringenssfållningstaganden i fråga om EG och den svenska alkoholpolitiken redovisasnärmare i avsnitt 10. 8 FOLKHÄLSOSTRATEGIER FÖR 1990-TALET - NÅGRAPRIORITERADE OMRÅDEN Regeringensförslag: Folkhälsoarbetet skall i ökad utsträckningbygga på ett lokalt deltagande och engagemang, en framtagning, sammanställningoch spridning av kimskap samt ett samarbete över sektorsgränseraa. Ettarbete för att utarbeta hälsopolitiska mål för de myndigheter vars verksamhetär av betydelse för befolkningens möjligheter att leva ett hälsosamt liv skallinledas. Beskrivningar av hälsoeffekter skall så långt möjligt ingå i deunderlag till beslut som tas fram på myndighetsnivå och inom . Baraoch ungdomars samt utsatta kvinnors hälsosituation skall specielltuppmärksammas och särskilda insatser vidtas för att förbättra dessa grappershälsa. Åtgärderför att minska konsumtionen av alkohol och tobak skall ges hög prioritet. 8.1 Folkhälsoarbete under utveckling lett historiskt perspektiv har den ekonomiska och sociala utvecklingen ochfördelningen av välfården haft avgörande betydelse för befolkningens hälsa.Folkhälsan har förbättrats bl.a. genom bättre hygien och kost, förbättradearbetsvillkor och arbetsmiljöer, allmän skolgång, en genomtänkt fysiskplanering med bra omgivnings- och boendemiljöer samt vissa medicinsktförebyggande insatser. Arbetet att förbättra befolkningens livsvillkor harvarit fundamentet i den svenska folkhälsopolitiken. Deerfarenheter som vunnits i detta folkhälsoarbete är i hög grad också relevantavid utformningen av framtidens hälsopolitik, trots att hälsoriskeraa ochdärmed folksjukdomaraa inte är desamma som . Vifinner det dock angeläget att innehållet i och formeraa för folkhälsoarbetetsfåndigt vidareutvecklas för att få genomslag i ett föränderligt samhälle. Det svenska samhälletkännetecknas av en omfattande decentralisering där uppgifteröverförs från staten till landstings- och primärkommuner. Kommunerna övertarvidare vissa uppgifter som har varit ett landstingskorrununalt ansvart.ex. Även inom de olika sektorerna och organisationernapågår ett arbete med inriktning mot decentralisering och delegering. Genom attden statliga detalj- och regelstyrningen successivt avvecklas förändras ocksåde centrala statliga myndigheteraas roll, varvid verksamheten alltmer kommeratt koncentreras på tillsyn, uppföljning och utvärdering. Dessa förändringarmåste också avspeglas i folkhälsoarbetet. Ettnärmande till EG kommer att sfålla ökande krav på en tydlig natio- Prop.1990/91:175 nell folkhälsopolitik. Det gäller för det första vid tillnärmningentill EGs riktlinjer inom områden och verksamheter av betydelse för folkhälsan.Denna process kan komma att medföra såväl nya möjligheter som vissabegränsningar t.ex. vad avser föratsättningaraa att föra en aktiv prispolitikför att minska konsumtionen av alkohol och tobak eller att införafolk-hälsopolitiskt motiverade restriktioner. En tydlig nationellfolkhälsopolitik är också en fömtsättning för att aktivt kunna driva frågorinom ramen för en framtida europeisk folkhälsopolitik. Ytterstär det bara den enskilda människan som kan ta ansvar för sin egen hälsa.Samhällets roll är att skapa goda livsbetingelser för medborgaraa och därmederbjuda möjligheter att välja levnadsvanor som främjar en god hälsa. Samhälletmåste också bidra med kunskap så att individens val blir medvetna och välunderbyggda. Dagens samhälle är ett kunskaps- och informationssamhälle. Dettaförhållande måste i ökad utsträckning utnyttjas i folkhälsoarbetet. Motdenna bakgrand finner vi, vad avser de kommande årens folkhälsoarbete, detsärskilt angeläget att betona och vidareutveckla det lokala deltagandet ochengagemanget. Vidare bör kunskapen kring hälsofrågor fördjupas och få en vidarespridning samt samarbetet över sektorsgränserna utvecklas. Basenför folkhälsoarbetet måste i allt högre grad läggas på lokal nivå där programbör tas fram och insatser göras. Denna betoning av det lokala folkhälsoarbetethar successivt växt fram dels ur erfarenheter av praktiskt förändrings- ochutvecklingsarbete på lokal, regional och nationell nivå, dels ur denfolkhälsovetenskapliga forskningen. 1lokalt hälsoarbete framsfår behovet av en tvärsektoriell samverkan som ensjälvklarhet. Vardagslivets problem och möjligheter upplevs som en helhetsnarare än som specifika sektoriella problem. Teoretiskainsikter och praktiska erfarenheter pekar alltså entydigt mot betydelsen av attvidareutveckla ett lokalt befolknings- och samhällsin-riktat folkhälsoarbetesom också möjliggör aktiv medborgarmedverkan. Det är av strategisk betydelseatt inom ramen för det representativa demokratiska systemet öka medborgaraasmöjligheter att utöva ett reellt inflytande också på olika beslut av betydelseför folkhälsan. Det hävdas ofta att hälsoarbetet måste byggas underifrån föratt både demokrati- och kvalitetsaspekteraa skall kunna tillgodoses. Vi delardenna bedömning. Idet lokala folkhälsoarbetet är folkrörelsemas engagemang centralt.Folkrörelserna har en lång tradition när det gäller att verka för en god hälsaoch aktivt motverka hälsorisker t.ex. i arbetsmiljön eller i form avdrogmissbmk. Genom den lokala förankringen och nära kontakten med den enskildamänniskan har folkrörelseraa en unik möjlighet att engagera människor somannars är svåra att nå. 5 - 1990/91. Föratsättningaraaförbättras för en samlad primärkommunal folkhälso- Prop. 1990/91:175 politikgenom den decentralisering som sker bl.a. inom skola, miljövårdoch äldreomsorg. Den utveckling som sker mot mål- och resultatstyrning avkommimal verksamhet kräver konkreta mål och bättre uppföljningsinstroment somär anpassade till lokala behov och förotsätt-ningar. I detta utvecklingsarbetebör även tydliga hälsomål för de olika verksamhetsgrenaraa arbetas fram. Landstingenhar i hög grad medverkat i välfårdssamhällets utbyggnad. Den offentliga hälso-och sjukvården har en strategisk betydelse för ett effektivt folkhälsoarbete.Hälso- och sjukvårdslagen anger uttryckligen att verksamheten bl.a. skall inriktasmot att förebygga ohälsa. Genomansvaret för hälso- och sjukvården har landstingen byggt upp särskildakunskaper och kompetens kring ohälsans omfattning, fördelning och orsaker.Dessa kunskaper borde i högre grad än också användas i andrasamhällssektorers förebyggande hälsoarbete. Vivill därför särskilt betona vikten av att de kunskaper kring hälsorisker ochsjukdomar som finns inom hälso- och sjukvården i ökad utsträckning förmedlastill andra samhällssektorer, arbetsmarknadens parter, folkrörelser och tillenskilda, dvs. till dem som direkt har möjlighet att vidtaga åtgärder somminskar hälsorisker och främjar en god hälsa. Inomkommuner och landsting måste inånga sektorer och organisationer samarbeta omatt göra en aktiv insats, t.ex. för att undanröja risker för olycksfall, föratt ge hälsosamma matvanor en vidare utbredning eller för att skapa positivauppväxtmiljöer för bara och ungdom. Detta samarbete över sektorsgränseraafimgerar i vissa fall bra varvid samordnade insatser görs för att förbättramedborgarnas hälsa. Arbete i programform t.ex. kring vissa hälsorisker ellerfolksjukdomar har visat sig vara en framgångsrik metod såväl för attöverbrygga sektorsgränser som för att nå ut till befolkningen. Ofta efterlysesdock politiskt stöd och tydliga mandat för en aktiv samverkan inom ramen förett lokalt förankrat folkhälsoarbete. Dennationella nivåns roll måste i stor utsträckning ses i förhållande till detlokala och regionala arbetets behov. Det är först i det perspektivet sombetydelsen av stöd genom statliga beslut och verksamheter framsfår tydligt. Förmånga av de funktioner som är nödvändiga föratsättningar för det lokala arbetetgäller dock att de omfattas av ett statligt huvudansvar. Det gäller exempelvisförfattningsstöd, nationell registerhållning och statistik, forskning och vissmetodutveckling, interaationella kontakter samt viss erfarenhetsspridning inomlandet. En nära och utökad samverkan mellan lokal, regional och nationell nivåär enligt vår mening en föratsättning för ett offensivt folkhälsoarbete. 8.1.2 Framtagande,sammanställande och spridande av kunskap Prop. Folkhälsoarbetetmåste vila på en stabil vetenskaplig grand. Det gäller såväl sambanden mellanhälsorisker och folksjukdomar som metoderaa i folkhälsoarbetet som sådant. Ipropositionen om forskning föreslogs det socialvetenskapliga forskningsrådet fåansvar för en långsiktig satsning på folkhälsovetenskaplig forskning. Denfolkhälsovetenskapliga forskningen föreslogs också få kraftigt försfårktaresurser. godkände propositionens förslag (prop. 1989/90:90 (avsnitt14), SoU 19, rskr. Deresursförsfårkningar som föreslås i denna proposition innebär att satsningaraapå folkhälsovetenskapligt forsknings- och utvecklingsarbete ytterligare kanökas. Denvetenskapliga kunskapen om t.ex. hälsoläge, levnadsvanor och hälsorisker måstedock ofta sfållas samman och bearbetas för att kunna användas i det praktiskafolkhälsoarbetet. Det nationella folkhälsoinstitut som kommer att föreslås idet följande kommer att ha en central roll som förmedlare av kimskap frånforskningen till det praktiska folkhälsoarbetet på lokal nivå. Behovetav att utarbeta hälsopolitiska program aktualiserades såväl i cancerkommitténsbefånkande (SOU 1984:67) som i utredningen sjukvård inför 90-talet(HS 90). Inom ramen för HS 90-utredningen utvecklades också underlag tillhälsopolitiska program vad avser skador genom olycksfall (SoU 1984:42), hjärt-och kärisjukdomar (SOU 1984:43) samt vissa hälsopolitiska aspekter påsamhällsplaneringen (SOU 1984:44). 11985års hälsopolitiska proposition (prop. 1984/85:181) anförde också föredragandestatsråd som sin bedömning att "underlag till hälsopolitiska program förförebyggande insatser bör tas fram och revideras. HS 90: s och cancerkommitténsarbetssätt bör föras vidare. Underlag till hälsopolitiska program börutarbetas på central nivå i nära samverkan mellan berörda myndigheter". Erfarenheteraaav denna fyp av programarbete visar att detta är en mycket lämplig form för attstimulera och säkersfålla såväl ett tvärsektoriellt samarbete som samverkanmellan olika samhällsnivåer och med frivilliga organisationer. Regeringenanser det väsentligt att denna typ av programarbete vidareutvecklas ochintensifieras. Utifrån ett nationellt perspektiv innebär detta dels att ta framvetenskapligt väl förankrat underlag för olika typer av folkhälsoprogram, delsatt i ökad utsträckning stimulera och stödja processer och verksamheter i detlokala folkhälsoarbetet som bidrar till att folkhälsoprogrammens målförverkligas. Folkhälsoprogrammenkan och bör ha olika inriktning beroende på aktuella föratsättningar ochmålgropper. De kan, föratom att inriktas mot specifika sjukdomar, riskfaktorereller samhällssektorer, också fokuseras på olikabefolkningsgrapper som t.ex. bara och ungdomar, yrkesgrapper Prop.1990/91:175 utsatta för speciella risker, utstötta och hemlösa ellerinvandrare. Programformen kan också vara lämplig när verksamheten primärtutgår från ett folkrörelseperspektiv. Ett aktuellt exempel är därvidLandsorganisationens folkhälsoprogram . Viåterkommer till dessa frågor i avsnittet om inrättandet av ett nationelltfolkhälsoinstitut. 8.1.3 Samarbete över sektorsgränsema Dettvärsektoriella samarbetet bör vidareutvecklas i flexibla och obyråkratiskaformer för att säkersfålla nödvändig samordning och samarbete mellan olikasektorer. Denna samordning finns redan inom vissa sakområden och tycks underdet senaste årtiondet ha försfårkts. Denna positiva utveckling bör stödjas. Hälso-och sjukvården och har därvid viktiga uppgifter att klarlägga,analysera och förmedla kunskaper om sjukdomars, skadors och socialamissförhållandens omfattning, fördelning och orsaker. På nationell nivå åvilardetta ansvar att förmedla epidemiologiskt underlag främst . Viåterkommer i avsnitt 9 med vår syn på vidareutvecklingen av ettepidemiologiskt centram vid . 8.2 Hälsopolitiska mål och riktlinjer - generellautgångspunkter Hälsoutvecklingenbelyses vanligen endast i ett historiskt perspektiv. Konkreta mål för denframtida hälsoutvecklingen saknas ofta, liksom analyser av långsiktigamålkonflikter inom det hälsopolitiska området. Hälsopolitikensframtidsperspektiv blir därmed ofta mycket mer begränsat än inom andra förvälfården viktiga områden. Den ekonomiska politiken präglas t.ex. i hög grad avbedömningen av den framtida utvecklingen och av våra möjligheter att påverkadenna utveckling. Miljöpolitiken är ett annat område där framtidsperspektivenägnas stor uppmärksamhet och konkretiseras bl.a. i långsiktiga mål och analyserav målkonflikter. Regeringen filmer det angeläget att på motsvarande sättsuccessivt söka tydliggöra möjliga - och önskvärda - utvecklingsalteraativ vadavser folkhälsans utveckling. Ettsteg i denna riktning utgör de långsiktiga mål för hälsoutvecklingen som angesi WHOs hälsopolitiska strategi för . Dessa mål - som även harantagit - är dock inte förankrade i konkreta strategier ochåtgärdsförslag. De får därigenom mer karakfår av riktpunkter mot vilka denfaktiska utvecklingen kan relateras. Utöverdessa övergripande mål för den långsiktiga hälsoutvecklingen är det därförväsentligt att vidareutveckla en gemensam grandsyn för de myndigheter och andraorgan som på nationell, regional och lokal nivå skall bidra till en positivhälsoutveckling inom sina ansvarsområden. Mot denna bakgrand finnerregeringen det angeläget att aktualisera Prop. 1990/91:175 följandegenerella utgångspunkter och principer. Specifikahälsopolitiska mål bör utarbetas för de myndigheter vars verksamhet är avavgörande betydelse för befolkningens möjligheter att leva ett hälsosamt liv.Vi finner det speciellt angeläget att sådana mål fastsfålls för de myndigheteroch samhällssektorer som traditionellt haft ett mindre tydligt uttalatfolkhälsoansvar, trots att de är av strategisk betydelse ur ettfolkhälsoperspektiv. Detta gäller t.ex. jordbraks- och livsmedelssektora samtutbildningssektorn. Vifinner det vidare mycket angeläget att folkhälsomålen inom miljöpolitikenvidareutvecklas. Desektorspecifika folkhälsomålen bör även inkludera mål och riktlinjer sombelyser respektive myndighets ansvar och möjligheter att minska de skillnader ihälsa som finns mellan könen och olika social- och yrkesgropper. Regeringenfinner det särskilt angeläget att denna typ av hälsopolitiska jämlikhetsmålutvecklas och anges för myndigheter med ansvar för boende och närmiljö,utbildning, hälso- och sjukvård samt socialtjänst. Utgångspunkter och vissagenerella principer för hur folkhälsomålen kan vidareutvecklas inom olikasamhällssektorer kommer att redovisas i det förslag till samladfolkhälsostrategi som regeringens folkhälsogmpp konuner att lägga fram i juni1991. De specifika riktlinjerna för det fortsatta arbetet med att fastsfållahälsopolitiska mål kommer successivt att aktualiseras dels inom ramen för detreguljära budgetarbetet, dels i direktiv till utredningar vars förslag kanförväntas bli av betydelse också ur ett folkhälsoperspektiv.