prop · GE03171 · 1990-12-31 00:00:00 — Vårtförslag ligger alltså i linje med EGs direktiv i dessa hänseenden. Deförslag som regeringen nu lägger fram medför förtydliganden och förenklingar avreglerna om prisinformation. Vi bedömer att förslagen kan genomföras inom ramenför oförändrande resurser hos berörda myndigheter. Närdet gäller kostnader för handeln bör två aspekter uppmärksammas, nämligenkostnaderna för artikelsprismärkning och kostnader för investeringar i tekniskutrustning som kan behöva göras. Ettsätt för butiker av självbetjäningstyp att tillgodose de krav vi ställer uppför att konsumenterna skall få god prisinformation om dagligvaror, är att artikelprismärkadem. Fleraberäkningar och uppskattningar av kostnaderna för artikelpris märkningen har redovisats bl. a. i konkurrenskommitténs betänkande (s. 72 ff) och i remissvaren över detta. Beräkningarna visar stor spännvidd i uppskattningen av kostnaderna, nämligen från till upp mot per vara. Ingen entydig bedömning torde därför kunna göras utifrån det material som finns. En svårighet vid bedömningen är att kostnaderna varierar kraftigt beroende på hur många gånger.en vara märks om, exem pelvis i samband med extrapriser. Vid uppskattningen avkostnader som vårt förslag kan föra med sig för Prop: 1990/91:171 dagligvarubutikervill vi erinra om att många butiker med datakassor till en del har behållit artikelprismärkningen.För butiker utan datakassor och för många butiker med datakassor innebärförslaget således inga kostnadsförändringar eftersom de redan tillämpar artikelprismärkning. Detär inte heller så att vårt förslag ställer absoluta krav på artikelprismärkning.Också andra sätt att tillgodse de tre krav vi har ställt upp finns. Konkurrenskommitténhar angivit lösningar med prisfrågeterminaler och elektroniska hyllkanter ibutikerna. Handelns företrädare har i remissyttrandena påtalat attinvesteringskostnaden för en frågeterminal bedöms uppgå till mellan och för ett system med elektroniska hyllkanter till cirka 100000 krper anläggning. Vivill framhålla att det finns ett stort utrymme för handeln att pressa kostnadernagenom att utveckla nya tekniska lösningar. Vårt förslag medger också enklastemöjliga lösningar förutsatt att konsumenterna på ett enkelt och för dem intealltför arbetskrävande sätt får den information som krävs. Motde kostnader som vårt förslag kan medföra skall ställas fördelarna förkonsumenterna. En bättre prisinformation ökar konsumenternas prismedvetenhetoch därmed deras möjligheter att göra väl avvägda val samt hushålla med sinaresurser. En lättillgänglig prisinformation sparar också tid för konsumenterna. Fördelarnaför konsumenterna är svåra att mäta i pengar. En antydan om vilket värdekonsumenterna själva sätter på prisinformationen finns som vi redan har berörti den undersökning om konsumenternas inställning till prisinformation somkonsumentverket låtit utföra. Konsumenterna är enligt denna beredda att betalaen krona per hundralapp för artikelprismärkningen. Fördelarnaför konsumenterna motiverar enligt vår bedömning de kostnadsökningar som kanbli följden av vårt förslag. 4Upprättat lagförslag Prop. Ienlighet med vad som har anförts har inom upprättatsförslag till 1§ Denna lag har till ändamål att främja en god prisinformation tillkonsumenter. Iparagrafen anges ändamålet med lagen, nämligen att främja en godprisinformation till konsumenter. 2§ Lagen tillämpas på sådana näringsidkare som i sin yrkesmässiga verksamhettillhandahåller varor och tjänster till konsumenter. Iparagrafen anges lagens tillämpningsområde. De som träffas av lagen är näringsidkarei detaljistledet, dvs. sådana näringsidkare som tillhandahåller varor ellertjänster direkt till konsumenten. Begreppennäringsidkare och konsument har här samma betydelse som i annankonsumenträttslig lagstiftning. 3§ Särskilda föreskrifter om information till konsumenter finns i konsumentkreditlagen(1977:981) och konsumentförsäkringslagen (1980:38). I5-6 §§ konsumentkreditlagen (1977:981, ändrad senast 1988:394) finnsföreskrifter som ålägger näringsidkare en särskild informationsplikt när detgäller försäljning till konsumenter av varor på kredit för enskilt ändamål. 58§§ konsumentförsäkringslagen (1980:38, ändrad senast 1990:435) innehållerbestämmelser om försäkringsgivares informationsskyldigheter gentemotförsäkringstagare i samband med tecknande av försäkringar för enskilt ändamål,t. ex. hemförsäkring och reseförsäkring. 4§ Prisinformation skall lämnas när en näringsidkare marknadsför bestämdavaror eller tjänster. Första stycketgäller dock inte, om särskilda omständigheter hindrar att prisinformationlämnas. I paragrafen ges regler omnär prisinformation skall lämnas. formation avsesinformation om såväl priset för varan som jämförpris (se Prop. Enligtförsta stycket skall prisinformation lämnas vid marknadsföring av bestämdavaror och tjänster. Beträffandeinnebörden av begreppet marknadsföring hänvisas till den allmänna motiveringen(avsnitt 3.3). Genom att ange att det skall vara fråga om "bestämda varoreller tjänster" kommer paragrafen att tillämpas bara när det är fråga omvaror och tjänster som till sin art eller sitt slag är tillräckligtspecificerade. Nären vara eller en tjänst marknadsförs i en annons eller liknande framställningfår den anses vara tillräckligt specificerad, om konsumenten genom uppgifternai marknadsföringen kan bilda sig en uppfattning om varans eller tjänstensbeskaffenhet. eller tjänsten skall alltså kunna identifieras ochsärskiljas från andra varor eller tjänster. Närdet gäller nya varor av standardiserad typ kan konsumenten vanligtvissärskilja dem genom ett fåtal uppgifter om varuslag, fabrikat, modellbeteckningoch liknande. Beskrivningen av begagnade varor måste med nödvändighet iallmänhet bli mer detaljerad för att konsumenten skall kunna bilda sig enuppfattning om varans beskaffenhet. Tillämpningsområdetför marknadsföring i annonser o. d. av tjänster blir mera begränsat än förvaror, eftersom tjänsteområdet i mindre utsträckning är standardiserat. I defall en tjänst kan specificeras, t. ex. frisörtjänster, kemtvätt ellerrestaurangtjänster, föreligger en skyldighet att lämna prisinformation. Närdet å andra sidan gäller många hantverkstjänster kan de inte anses bli bestämdai den mening som här avses förrän näringsidkare och konsument kommit överensom vad som skall utföras. Näringsidkarens skyldighet att informera om prisetuppkommer sålunda först på ett senare stadium av kontakten. Avdet anförda följer att en näringsidkare som i t. ex. ett skyltfönster eller enannons marknadsför sig själv eller säljstället i allmänhet och inte en ellerflera identifierbara varor eller tjänster inte behöver lämna någon prisinformation. Lageninnehåller olika regler för varor och tjänster. Vissa gränsdragningsproblemkan uppkomma när en näringsidkare i ett sammanhang tillhandahåller både varoroch tjänster. I sådana fall bör det avgörande för vilka regler som skalltillämpas vara vilken som är näringsidkarens huvudsakliga verksamhet. ex. gäller en restaurang med viss självbetjäning måste en sådan verksamhet tillövervägande delen anses som marknadsföring av tjänster. Reglerna för tjänsterbör då tillämpas även för individuellt prissatta varor som tillhandahålls isamband med tjänster. Detär viktigt att vid läsning av de följande bestämmelserna i lagen hålla i minnetden nu anförda begränsningen av prisinformationsskyldigheten till bestämdavaror eller tjänster. Iandra stycket anges det undantag som skall gälla i fråga om skyldigheten att lämnaprisinformation. Undantaget gäller de fall där särskilda omständigheter hindraratt prisinformation lämnas. Detkan gälla fall där priset varierar från dag till dag, t. ex. dagspriser på 25 Med ofta förekommande prisförändringar blir det naturligtvis svårare att it. ex. en tidningsannons ange ett aktuellt dagspris. Långa pressläggningstiderkan också vara ett sådant särskilt förhållande som motiverar undantag frånkravet på prisinformation. När det gäller kataloger bör näringsidkaren kunnalämna aktuella prisuppgifter genom ett särskilt prisblad, som lätt kanuppdateras. Idetta sammanhang bör dock påpekas att det är viktigt att marknadsföraren sålångt det över huvud taget är möjligt lämnar aktuella prisuppgifter.Marknadsföraren får inte kringgå detta krav genom att i kataloger och liknandeta in en prishöjningsklausul för att hänvisa till denna efter tryckningen. Sådana prishöjningsklausuler kan angripas med stöd avlagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (ändrad senast1985:213). Ett exempel på andrasärskilda omständigheter som kan utgöra hinder för att lämna prisinformation ärsådana situationer där priset på varan inte kan anges i förväg, t. ex. vidförsäljning på auktion och liknande. Ett annat exempel är när varor i en öppenbutiksgalleria exponeras i ett ställ placerat i anslutning till affärslokalen.Om ett sådant ställ dras in i butiken och där placerassynligt för förbipasserande, kan det vara opraktiskt och även svårt att lämnaprisinformation om de olika varor som finns i stället. För sådana fall bör intekrävas annan prismärkning än den som har förekommit på varan . Deangivna undantagen gäller också jämförpriser. Enligt ett avgörande avmarknadsdomstolen (MD 1985:24) skall jämförpris vid en tillfällig prisnedsättningberäknas på det nedsatta priset. Som domstolen påpekade i sitt beslut, kan ettsådant krav dock leda till att det blir väsentligt svårare för butiker somsaknar en fullständig intern priskalkylering att genomföra egnaprisaktiviteter. Om kravet upprätthålls undantagslöst, finns det en risk attpriskonkurrensen hämmas och att det vertikala prissamarbetet på dagligvarorförstärks ytterligare. Med stöd av undantagsregeln i andra stycket bör därförvissa butiker även kunna slippa att lämna jämförpriser beräknade påen varas tillfälligt nedsatta kontantpris. Den tekniska utvecklingen tordedock föra med sig att allt fler butiker utan större kostnader eller svårigheterkan få möjlighet att beräkna egna jämförpriser. 5§ Priset för varor och tjänster skall anges korrekt och tydligt. Priset skallanges skriftligen, om konsumenten inte kan få upplysning om det på något annatlikvärdigt sätt. Priset skallinbegripa mervärdeskatt. Om det kan tillkomma avgifter och andra kostnaderskall det anges särskilt. 1 paragrafen anges degrundläggande kraven för en god prisinformation. EnUgl första stycket skallpriset på varor och tjänster anges korrekt och tydligt samt i principskriftligen. Prisuppgifterna skall således vara väl synliga och lätta attuppfatta. Prisangivelser i t. ex. skyltfönster skall vara lättläsliga. Vidare får ingentveksamhet råda om vilken vara eller tjänst som ett visst pris avser.Prisuppgifterna får således inte presenteras på ett sätt som kan skapaosäkerhet hos konsumenten. Uttrycket "korrekt" refererar till devederhäftighetskrav som gäller enligt 2 § marknadsföringslagen. Prisinformationen behöverinte vara skriftlig. Den får vara muntlig om detta sätt att informera på i detenskilda fallet är likvärdigt med skriftlig information. Kravet för att fålämna prisinformation muntligen är således att konsumenten kan få denna likalätt som skriftlig information. När det gäller varor innebär detta att denmuntliga informationen i princip skall kunna fås i omedelbar närhet till varanså att konsumenten utan omgång kan jämföra olika priser och göra ett val. Den föreslagna regelninnebär i praktiken att skriftlig prisinformation inte behöver lämnas i mindrebutiker med betjäning. I en disk i en snabbköpsbutik äremellertid situationen en annan. Här behövs normalt skriftlig information. Prisetbör normalt anges i svenska kronor. Informationen börinnefatta uppgift om varans eller tjänstens kontantpris. Därför föreskrivs iandra stycket första meningen att det skall inbegripa mervärdeskatt. Syftet med lagen är attkonsumenterna skall få en god prisinformation. För att detta syfte skall uppnåsär det viktigt att marknadsföringen är rättvisande och innehåller uppgifter omde avgifter och kostnader som kan tillkomma. Det kan gälla portokostnader ellerfaktureringsavgifter. Om möjligt bör konsumenten också få uppgift om storlekenpå dessa avgifter eller kostnader. Vidare kan det gälla tillkommande kostnaderför tillbehör eller en tjänst som är nödvändig för att en vara skall kunnaanvändas för avsett ändamål. Exempel pä sådana kostnader är transportkostnadvid köp av matjord och kostnad för batteri vid köp av leksaker, hemelektronik m.m.Om en vara består av flera delar (t. ex. ett uppslagsverk) är det viktigt attkonsumenten får uppgift om kostnaden för samtliga delar. På flera av dessaområden föreligger vägledande rättsfall från . 6§ Priset för en vara skall anges per förpackning eller någon annan jämförligenhet av varan. Förvaror som tillhandahålls i varierande kvantiteter, skall priset avse den mängdeller måttenhet som varan vanligen utbjuds i. Paragrafeninnehåller närmare regler om hur priset skall anges för varor, beroende på ivilken form de bjuds ut. EnWgtJörsta stycket skallpriset anges per förpackning eller annan jämförlig enhet av varan. Sistnämndafall avser den enhet eller det utförande som varan säljs i. I andra stycket reglerashur priset skall anges för sådana varor som säljs i lös vikt eller som på annatsätt tillhandahålls i varierande kvantiteter. För dessa varor skall prisetanges för den mängd och den måttenhet varan vanligen saluhålls i (t. ex. perkg, per 1, per g, per m, per st.) och måttenheten skall anges i omedelbaranslutning till priset (t. ex. "Äpplen /kg eller /st. Mängder och måttenheterbör anknyta till vad som är kutym i en viss bransch. Det bör inte förekomma attpriset anges per 1/, 1/eller 1 hg om detta inte är normalt. Enblandning av mängder och mått försvårar prisjämförelser mellan olika kvaliteteroch substitut och bör därför undvikas. 7§ Uppgift om pris per måttenhet (jämförpris) skall dessutom lämnas för sådanavaruslag som det finns särskilda beräkningsgrunder för. Särskildaberäkningsgrunder får fastställas av regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer. Enligtparagrafens första stycke skall uppgift om jämförpris lämnas för sådanavaruslag som det finns särskilda beräkningsgrunder för. Särskildaberäkningsgrunder tas fram av (2 § 3 förordningen(1990:1179) med instruktion för ). Eftersom fastställandet avsärskilda beräkningsgrunder kommer att ange omfattningen av näringsidkarnasskyldigheter enligt paragrafen är fastställandet av beräkningsgrunder attbetrakta som normgivning. Med stöd av 8 kap. 7 § 3 regeringsformen kanregeringen efter bemyndigande i lag meddela föreskrifter i ämnet. Om riksdagenmedger det kan regeringen vidare-delegera sin kompetens till enförvaltningsmyndighet (8 kap. 11 § regeringsformen). I enlighet med dettaföreskrivs i andra stycket att särskilda beräkningsgrunder fastställs avregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I likhet med vad somi praktiken sker bör beräkningsgrunderna fastställas avkonsumentverket. Regeringen avser därför, om lagförslaget godtas av ,att överlåta normgivningen på området åt . 8§ Om det slutliga priset för en bestämd tjänst inte kan anges, skallnäringsidkaren i stället ange grunderna för hur priset bestäms. Iparagrafen ges närmare regler om hur priset för bestämda tjänster skall anges. Förtjänster, för vilka det slutliga priset inte kan anges, är det tillräckligt attinformation lämnas om hur priset skall beräknas. Avsikten är alltså inte attframtvinga en mer preciserad prisuppgift än vad som är möjligt i det enskildafallet. Om näringsidkaren ger enungefärlig prisuppgift följer av 36 § 2 stycket konsumenttjänstlagen att detuppgivna priset i princip inte får överskridas med . Konsumenttjänslagenstillämpningsområde är dock begränsat till arbete på lösa saker och på fastegendom samt förvaring av lösa saker. En ungefärlig prisuppgift medföremellertid inte att näringsidkaren kan underlåta att ange grunderna för hurpriset bestäms. De debiteringsgrunder som här avses kan gälla beräkningssättför priset, såsom arbetskostnad eller materialkostnad per enhet. Detkan också gälla uppskattad åtgång av arbetstid och material. Vidare kan det gällaandra debiteringsposter, såsom kostnad för restid, resekostnad, kostnad förservicebil, kostnad för specialutrustning, jourtidskostnad, övertidskostnad m.m. Varskriftlig prisinformation skall anges 9§ Priset och jämförpriset skall anges så, att det framgår klart förkonsumenten vilken vara eller tjänst som informationen avser. Paragrafeninnehåller en grundläggande bestämmelse som innebär att prisinformationen skallvara så placerad eller presenterad på ett sådant sätt att det framgår klart förkonsumenten vilken vara eller tjänst som informationen avser. 10§ När en bestämd vara utbjuds i en försäljningslokal, i ett skyltfönster eller skyltskåpeller i omedelbar anslutning till säljstället, skall priset för varan ochjämförpriset anges 1. påvaran eller dess förpackning, eller 2. ivarans omedelbara närhet, på hyllkantsetikett eller skylt, så att risk inte föreligger för förväxling med pris på andra varor. Omdet finns praktiska hinder mot att priset och jämförpriset anges enligt förstastycket 1 eller 2, får det anges i en prislista, prisfrågeterminal ellerliknande. Paragrafeninnehåller regler om var priset för varan och jämförpriset skall angesbeträffande varor som bjuds ut i försäljningslokaler, skyltfönster m. m.Paragrafen gäller alla typer av varor och alla sorters butiker. Beträffandejämförpris gäller reglerna bara i de fall uppgift om sådant pris skall lämnas(se 7 §). EnVigtförsta stycket punkterna I och 2 skall priset och jämförpriset anges antingenpå varan eller i dess omedelbara närhet. Närdet gäller hyllkantsmärkning är det av största vikt att ordningen på hyllan ärsådan att det klart framgår vilken vara som hyllkantsmärkningen avser. Enklasymboler eller bilder kan underlätta förståelsen. Även när det gällerskyltfönster är denna regel viktig. En schematisk överblicksbild av fönstretmed priserna inlagda för respektive varor fyller oftast kravet på tydlighet. Detär viktigt att prisinformationen finns nära varan för att konsumenten lättskall koppla samman priset med rätt vara. Hyllkantsmärkning skall görasomedelbart intill varan och skyltar eller anslag sättas upp så nära varan sommöjligt. Enligtandra stycket får priset och jämförpriset anges i en prislista e. d., om detfinns praktiska hinder mot att priserna anges på varan eller dess omedelbaranärhet. Det är här fråga om sådana varor som på grund av sin art eller sitt förvaringssättinte kan prismärkas på traditionellt sätt. Det kan gälla fall då ett stortantal billiga, fysiskt små varor saluhålls på säljställen med mycket begränsadeutrymmen eller med en betjäningsform som utgör ett mellanting mellan manuellbetjäning och självbetjäning. Även stora och skrymmande varor kan omfattas avdenna punkt. 11§ I den mån dagligvaror marknadsförs genom självbetjäning, skall priset angesenligt 10 § första stycket 1. Priset får dock anges enligt 10 § första stycket2, när 1.det finns praktiska hinder motatt prisinformationen lämnas enligt 10 § första stycket 1, eller 2.prisinformationssystemet gördet möjligt för konsumenten att på ett enkelt sätt dels beräkna den sammanlagdakostnaden för varorna före betalningen, dels kontrollera att det pris som tasut stämmer överens med prisangivelsen vid varan. Den angivnakontrollmöjligheten behöver inte ordnas, om det är tekniskt säkerställt att detpris som tas ut stämmer överens med priset vid varan. Paragrafenhandlar om dagligvaror som tillhandahålls genom självbetjäning isnabbköpsbutiker. Här avses inte enbart traditionella dagligvarubutiker utanäven andra butiker med självbetjäning som säljer dagligvaror till konsumenter,t, ex. apotek och bensinstationer. Meddagligvara avses en sådan vara som köps ofta och med i regel liten uppoffringav tid och energi vid varje inköpstillfälle. Exempel på sådana varor är deflesta livsmedel, tobak, tvål, många kemisktekniska artiklar och tidningar. Iförsta stycket slås fast att priset för en dagligvara skall anges på varan ellerdess förpackning. Frånhuvudregeln om artikelprismärkning i första stycket anges i andra stycket tvåundantag. Enligt det första undantaget, som anges i punkten 1, får priset angesi varans omedelbara närhet, på hyllkantsetikett eller skylt enligt 10 § 2, närdet finns praktiska hinder mot att prismärka varan. Somhar redovisats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.5.2) anses det intepraktiskt genomförbart att artikelprismärka vissa slags varor. Det är härfrämst fråga om sådana varugrupper som har angetts i en överenskommelse år1986 mellan och de största intressenterna inomdagligvaruhandeln. De varugrupper som sålunda prismärks på annat sätt än genom artikelprismärkningär varor i mejerikylutrymmen, öl, läskedrycker, bordsvatten, djupfrysta varor,prisgrupperade varor, pallexponerade och tillfälliga varor, lösvikts- och självplockvaror,mjöl, socker, ägg samt tobak. Enligtpunkten 2 i andra stycket skall artikelprismärkning inte heller krävas, närprisinformationssystemet i butiken uppfyller två för konsumenten viktigafunktioner. Detena kravet som skall vara uppfyllt för att artikelprismärkning skall fåunderlåtas är att prisinformationssystemet gör det möjligt för konsumenten attpå ett enkelt sätt beräkna den sammanlagda kostnaden för sina inköp innanutgångskassan passeras. Detta kan av med hjälp av t. ex.prisfrågeterminaler. Denandra förutsättningen som skall vara uppfylld är att konsumenten på ett enkeltsätt skall kunna kontrollera att det pris som debiteras stäm- meröverens med prisangivelsen i butiken, om detta inte redan är tekniskt säkerställt. I butiker med datakassorinnebär i praktiken det alternativa prismärk-ningssystemet att priset oftastanges på hyllkanten och att artikelprismärkningen har upphört. Det förekommerinte sällan att dataminnet avviker från vad som anges på hyllkanten. Kundenmåste därför ges möjlighet att kontrollera om priset i dataminnet avviker frånvad som anges på hyllkanten. Kontrollen måste kunna göras på ett enkelt sätt.Kunden skall alltså inte behöva återvända med kvittot in i butiken för att pånytt läsa av hyllkanten. En sådan kontrollmöjlighet måste alltså beredaskunden. Enligt tredje stycketbehöver konsumenten inte beredas kontrollmöjlighet om det är teknisktsäkerställt att priset som tas ut stämmer överens med prisuppgiften vid varan.Det finns prismärkningssystem med s. k. elektronisk hyllkant, där hyllkantsmärkningenbygger på dataminnet i utgångskassan. Ett sådant system, som redan har prövatsi några testbutiker, kan anses uppfylla kontrollkravet. Genom att priset på hyllkantenöverensstämmer med dataminnet i kassan är överensstämmelsen tekniskt säkerställd. 12§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddelaföreskrifter om vad som skall anses utgöra praktiska hinder enligt 10 § andrastycket eller 11 § andra stycket 1 samt om kraven för att kontroll skall varaobehövlig enligt 11 § tredje stycket. Bestämmelseni denna paragraf har tillkommit på lagrådets förslag. Vadsom avses med praktiska hinder enligt 10 § andra stycket eller 11 § andrastycket 1 får enligt denna paragraf meddelas i föreskrifter som utfärdas avregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Föreskrifter om vadsom skall krävas för att kontroll enligt 11 § tredje stycket skall varaobehövlig får också meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer. Om lagförslaget godtas av avser regeringen att överlåta normgivningenåt . 13 § Informationom priset för en bestämd tjänst eller, i fall som anses i 8 §, om grunderna förhur priset bestäms skall lämnas lätt tillgänglig på eller i omedelbaranslutning till den plats där näringsidkaren bedriver sin rörelse eller annarsmarknadsför sina tjänster. I paragrafen ges regler omvar prisinformation om tjänster skall lämnas. Prisinformationen skalllämnas lätt tillgänglig på eller i omedelbar anslutning till den plats därnäringsidkaren bedriver sin rörelse.