prop · GE0310 · 1990-12-31 00:00:00 — till kyrkogårdsmyndigheten eller förvaltaren av enenskild begravningsplats. Deti paragrafen upptagna undantaget från kravet på intyg syftar på den situationenatl gravsätlningen eller kremeringen avser (se 23 a § begravningskungörelsen). Tidenför kremering och gravsättning 10§ Stoftet efter en avliden skall kremeras eller gravsättas möjligt ochsenast efter dödsfallet. Detpastorsämbete som skall utfärda intyg för kremering eller gravsättning får dockmedge anstånd med kremeringen eller gravsättningen, om det finns särskildaskäl för det. Om stoftet intehar kremerats eller gravsatts inom föreskriven tid, skall pastorsämbetetundersöka anledningen till dröjsmålet och, om det behövs, underrätta den kommunsom anges i 2 §. finns detinte någon lagbestämmelse som anger inom vilken tid efter ett dödsfall somgravsättning eller kremering av stoft skall äga mm. Den enda motsvarighet tillparagrafen som finns är bestämmelsen i 24 § begravningskungörelsen, enligtvilken pastorsämbetet skall utreda anledningen till dröjsmål med gravsättningeneller kremeringen om detta inte har skett efter dödsfallet. 1paragrafensyowto stycke anges tidsfristen för kremering eller gravsätt- ning till två månader.Huvudregeln är emellertid att kremering eller gravsättning skall ske snarastmöjligt. Detta är självfallet angelägel och i praktiken sker kremering ellergravsättning . Tidsfristen har, som anförts iden allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.4), valts för att det bara iundantagsfall skall bli nödvändigt att medge anstånd, vilket kan ske enligtandra stycket. Som fömtsättning för anstånd krävs särskilda skäl. Det kanfinnas ett flertal olika skäl som gör ett anstånd befogat. Tvisteförfarande kanha inletts enligl 3 §, anhöriga kan på gmnd av sjukdom vara förhindrade attordna med gravsättningen , den avlidne kan ha donerat sin kropp tillforskningsändamål, polisundersökning kan ha inletts beträffande kroppen.Frågor om anstånd skall prövas av pastorsämbetet. Om kremeringen ellergravsättningen inte har skett inom föreskriven tid skall enligt tredje stycketpastorsämbetet undersöka anledningen till dröjsmålet. Det kan därvid visa sigbefogat att ge anstånd med gravsätlningen eller kremeringen, men om deefterlevande genast vidtar de åtgärder som behövs bör formellt beslut omanstånd kunna undvaras. Om det visar sig att det inte finns någon som vidtarbehövliga åtgärder skall pastorsämbetet underrätta kommunen, varefter kommunenfår ordna med gravsättning och eventuell kremering enligt 2 §. Bestämmelsenstillämpning fömtsätter att myndigheterna håller varandra underrättade omgravsättning och kremering. Enligt föreskrifter som regeringen avser attmeddela skall pastorsämbetet underrättas om verkställd gravsättning eller kremering. 11§ Askan efter en avliden som har kremerats i skall gravsättas inomett år från kremeringen. som förvarar askan får dock medge anstånd med gravsättningen, om detfinns särskilda skäl för det. Bestämmelsernai paragrafen har sin motsvarighet i 25 § 1 mom. första stycket begravningskungörelsen.Paragrafen avser det normala fallet att kremering har skett här i landet. Enligtparagrafen skall askan gravsällas efter kremeringen. Den myndighetsom förvarar askan i enlighet med bestämmelsema i 13 §, alltså krematorimyndigheteneller någon kyrkogårdsmyndighet, får emellertid bevilja anstånd medgravsättningen. För detta krävs att det föreligger särskilda skäl. Denvanligaste anledningen till att det uppstår behov av anstånd torde vara att detråder osäkerhet om var gravsättning skall ske. Genom möjligheten till anståndkan man undvika en del ärenden rörande flyttning av gravsatt aska. 12§ Om askan inte har gravsatts inom den tid som sägs i 11 §, skall denmyndighet som förvarar askan låta gravsätta den. skallden som skall ordna med gravsättningen lämnas tillfälle att själv låta gravsättaaskan. Paragrafen har i sinmotsvarighet i 30 § begravningskungörelsen. Enligt paragrafen får denmyndighet som förvarar askan rätt att själv gravsätta den sedan den tid somsägs i 11 § har gått ut. skall emellertid den som skall ordna medgravsättningen beredas tillfälle att göra detta. Det kan röra sig om deefterlevande eller en kommun. Med den tid som sägs i 11 § avses ettårsfristeneller den som kan ha bestämts i samband med medgivande av anstånd. 13§ I avvaktan på gravsättningen skall askan förvaras av en kremaloriemyndighet. Askanfår även förvaras av kyrkogårdsmyndigheten på den ort där askan skallgravsättas eller, om platsen för gravsättningen inte är bestämd, avkyrkogårdsmyndigheten på den ort där den.avlidne senast var kyrkobokförd. Paragrafenhar delvis sin motsvarighet i 26 § första stycket begravningskungörelsen. skall askanalltid förvaras i krematorium. Här öppnas nu en möjlighet för de efterlevandeatt få askan överflyttad till kyrkogårdsmyndigheten för förvaring. Detföreskrivs dock inte någon skyldighet för kyrkogårdsmyndigheten att ta emotaskan. Om askan inte förvaras i krematorietfår den i stället i första hand förvaras av kyrkogårdsmyndigheten på den ortdär gravsättningen skall ske. När förflyter mellan kremering ochgravsättning torde detta i allmänhet bero på att det är osäkert var gravsätlningskall ske. Askan skall då kunna få förvaras av kyrkogårdsmyndigheten på den ortdär den avlidne senast var kyrkobokförd. Det är angeläget att askan inteonödigtvis flyttas omkring. När de efterlevande sedermera vill flytta askan tillnågon annan ort bör kyrkogårdsmyndigheten därför se till att det är klariagtatt gravsättning kommer att ske på den nya platsen innan askan lämnas ut förflyttning. 14 §Efter kremering får askan lämnas ut till någon enskild bara om denne skall föra över askan till enbegravningsplats som inte är belägen vid krematoriet, gravsälta askan på någon annanplats än en begravningsplats, eller föra ut askan ur . 15§ Askan får lämnas ut bara omdel finns betryggande säkerhet för alt den kommer att hanteras på ettpietetsfullt sätt. 16§ Om det för den myndighet somförvarar askan är känt att det råder tvist om platsen för gravsätlningen, fåraskan inte lämnas ut eller på annat sätt föras bort förrän tvisten är slutligtlöst. Iparagraferna, som har en viss motsvarighet i 26 § andra stycket begravningskungörelsen,regleras förutsättningarna för att aska efter kremering skall få lämnas ut tillnågon enskild. Detvanligaste fallet då aska skall kunna lämnas ut till någon enskild är naturligtvisdet att askan skall föras över till den begravningsplats där gravsättning skalläga rum. Gravsättningen kan därvid vara förestående, men det kanockså vara så att avsikten är att askan enligt 13 § skall förvaras påbegravningsplatsen i avvaktan på gravsättning. Av detta skäl skall askan ocksåkunna lämnas ut för att föras över till begravningsplatsen påkyrkobokföringsorten. 1 samtliga fall bör krematoriemyndigheten försäkra sigom att askan verkligen kommer att tas emot av kyrkogårdsmyndigheten. Askafår också lämnas ut när den skall gravsättas på någon annan plats än enbegravningsplats. Enligl 5 § andra stycket får medge att man fårförfara på något annat sätt med askan än att gravsätta den på en begravningsplatsoch askan bör i sådant fall inte få lämnas ut annat än om tillstånd företes.Slutligen får askan även lämnas ut när den skall föras ut ur riket. Detföreskrivs att askan inte får lämnas ut om det är känt att tvist föreliggermellan de efterlevande angående platsen för gravsättningen. Skälet härför ärnaturligtvis atl man måste se till all askan inle flyttas runt i onödan. Askasom har förts in till 17 § Aska somefter kremering har förts in till skall i avvaktan på gravsätlningenlämnas över till förvaring i enlighet med föreskrifterna i 13 §. I fråga omutlämnande av askan skall föreskrifterna i 1416 §§ tillämpas Paragrafen motsvarardelvis 28 § andra stycket begravningskungörelsen. Skyldigheten att överlämnaaskan för förvaring enligt föreskrifterna i 13 § åvilar den som svararför införandet av askan. Om skyldigheten inte fullgörs kan vite sättas utenligt 9 kap. 3 §. 18§ Askan skall gravsättas från det att den fördes in. som förvarar askan får dock medge anstånd med gravsättningen, om detfinns särskilda skäl för det. Omaskan inte har gravsatts inom den föreskrivna tiden, skall föreskrifterna i 12§ tillämpas. Paragrafenmotsvarar delvis 28 § andra stycket begravningskungörelsen. Flyttning av gravsatt stoft eller aska 1 §Stoft eller aska som har gravsatts på en begravningsplats får inte flyttas från en gravplats för att gravsättas någon annanstans. Tillståndfår dock ges till en sådan flyttning, om det finns särskilda skäl för det ochom det är klarlagt var stoftet eller askan skall gravsättas på nytt. 2 §Frågor om tillstånd enligt 1 § andra stycket prövas av kyrko gårdsmyndigheten, om flyttning skall ske från eller inom en allmän begravningsplats. I andra fallprövas frågor om tillstånd av , som därvid skall höra innehavarenav begravningsplatsen. Paragrafernaersätter de bestämmelser som finns i 31 och 32 §§ begravningskungörelsen. krävs dettillstånd för att ett gravsatt stoft skall få tas upp. Beträffande en gravsattaska däremot krävs tillstånd först när den skall flyttas. Enligt paragraferna krävsnu både när det gäller ett gravsatt stoft och en gravsatt aska tillstånd endastför flyttning. Detta innebär naturligtvis inte att gravsatt stoft och askaskall kunna få rubbas utan vidare. De skäl som kan finnas för gravöppningprövas vanligen i särskild ordning, varefter själva åtgärden att rubba gravsallstoft eller aska kan betraktas som en verkställighetsåtgärd som inte haransetts fordra någon särskild formell prövning. För att flyttning överhuvud taget skall kunna ske, krävs det att gravöppningen kan göras på ettsådant sätt att man inte skadar stoft eller aska som har gravsatts inomgravplatsen (se 2 kap. 13 §). Om man vid grävningen kommer att skada stofteteller askan är sålunda en upptagning utesluten. I praktiken torde detta innebäraatt flyttning av i vart fall stoft inte kan äga rum annat än inom en mycketbegränsad tid efter gravsättningen. De praktiska möjligheternaär således mindre att flytta ett stoft än en aska, men om flyttning går attgenomföra gäller samma förutsättningar i båda fallen för att tillstånd skallkunna ges. Tillstånd fordras så snart stoftet eller askan skall flyttas frångravplatsen, alltså även i de fall då flyttningen äger mm inom samma begravningsplats.För att tillstånd till flyttning skall få ges, krävs det att det finnssärskilda skäl för åtgärden. I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.8) hargetts en beskrivning med exempel på vad som kan anses vara särskilda skäl. För att tillstånd tillflyttning av stoft eller aska skall kunna ges måste det vara klarlagt vargravsättning åter skall ske. Den kyrkogårdsmyndighet eller länsstyrelse somprövar frågan om tillstånd måste förvissa sig om att innehavaren av denbegravningsplats till vilken flyttning skall ske är beredd att ta emot stofteteller askan. Detta kan ske genom en direktkontakt eller genom att den somsöker tillståndet företer en bekräftelse från den mottagande förvaltningen omatt stoftet eller askan kommer att tas emot. I de fall när flyttningen skallske till utlandet bör det ankomma på den som söker tillståndet att i ställetförete sådana utförselhandlingar som krävs för att stoftet eller askan skall fåföras ut ur landet. Enligt 31 §begravningskungörelsen skall miljö- och hälsoskyddsnämnden höras innan gravsattstoft tas upp. Enligt vad har anfört i sitt remissyttrandefinns det inte något behov av att nämnden hörs. Någon motsvarighet tillföreskriften har därför inte tagits med i lagen. 3§ Trots det som sägs i 1 § får kyrkogårdsmyndigheten ta ut aska som har gravsattsi ett utrymme i ett kolumbarium eller en ummur där gravrätten har upphört. Askanskall i så fall grävas ned inom begravningsplatsen eller inom någon annannärbelägen begravningsplats. Föreskriftemai paragrafen saknar motsvarighet i den nu gällande lagstiftningen och har sin gmndi önskemål från flera kyrkogårdsmyndigheter om en reglering av den i lagtextenangivna situationen, så att utrymmen i kolumbarier och ummurar kan användas förny gravsättning. 1§ Gravrätten får utövas bara av den som i gravboken eller gravregistret ärantecknad som innehavare av gravrätten. När gravrättsinnehavarenhar avlidit, får dock den som ordnar med gravsättningen utöva de befogenhetersom tillkommer en gravrättsinnehavare och som har samband med gravsättningenav den avlidne. Paragrafenanger vem som får utöva gravrätten. Som har framgått i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.4.4) är det ingen ovanlig situation att detsaknas aktuella noteringar om vem som är innehavare av en viss gravrätt. Tillstor del hänger detta samman med att enskilda ofta underlåter att anmäla förändringari gravrättsinnehavet till kyrkogårdsmyndigheten. Med den i första stycketangivna ordningen, att endast den som är antecknad som innehavare av gravrättenfår utöva den. ställskrav på allmänheten att underrätta förvaltningama om förändringar i gravrättsinnehavet,eftersom en anteckning om innehavet i gravboken eller gravregistret blir en fömtsättningför att gravrätten över huvud taget skall få utövas. Bestämmelsen skall ses isamband med bl.a. bestämmelsen om skyldighet för dödsboet efter en avlidengravrättsinnehavare att anmäla ny gravrättsinnehavare (16 §). Bestämmelsens syfte ärsåledes att bringa ordning i gravböckema och gravregistren som detklaras ut att det vilar på den enskilde att ta initiativ till anteckning avförändringar i fråga om innehavet av gravrätten. I princip skall det sålundaalltid kunna utläsas vem som är innehavaren av en gravrätt och som därmed harde rättigheter och skyldigheter som följer med gravrätten. Eftersom gravrätten fårutövas endast av den som är antecknad som gravrättsinnehavare, har / andra slycketinförts en regel som tar sikte på den situation som uppkommer närgravrättsinnehavaren har avlidit. Innan de efterlevande har bestämt vem ellervilka av dem som skall överta gravrätten och således antecknas som innehavare,hinner det normalt förflyta . Det ligger emellertid i sakens naturatt vissa av de befogenheter som inryms i gravrätten måste få utövas tämligenomgående, om gravrättsinnehavaren själv skall kunna gravsättas inomgravplatsen. Det föreskrivs därför att den som ordnar med gravsättningen av enavliden gravrättsinnehavare får utöva de befogenheter som tillkommer engravrättsinnehavare och som har samband med gravsättningen av den avlidne. Befogenheterna omfattarsådana åtgärder som är direkt föranledda av att den avlidnegravrättsinnehavaren skall gravsättas inom gravplatsen. Den som ordnar medgravsättningen har således alltid rätt att begära att den avlidne rättsinnehavarenskall få gravsättas inom gravplatsen och att överklaga en kyrkogårdsmyndighetsbeslut i en sådan fråga. Däremot är det mera tveksamt om denne också skall harätt att ordna med utformningen av gravvården eller annan utsmyckning pågravplatsen. Om det genom skriftligt förordnande eller på annat sätt ärklarlagt att den avlidne har avsett att den som ordnar med gravsättningen ocksåskall ordna med gravvård och andra därmed sammanhängande frågor, bör denavlidnes vilja respekteras och den som ordnar med gravsättningen följaktligenanses ha befogenhet att vidta åtgärdema. Detsamma gäller om gravrätten intekommer att övergå till ny innehavare (jfr 19 §). 1 annat fall bör däremot åtgärdernaanstå till dess att frågan om gravrättsinnehavet är löst. Den som ordnar medgravsättningen bör nämligen inte få föregripa den rätt att bestämma omgravplatsen som tillkommer den nya innehavaren av gravrätten. 2§ Gravrätten får inte pantsättas eller utmätas. Paragrafenmotsvarar 13 § första meningen gravrättslagen. 3§ Innehavaren av gravrätten skall hålla gravplatsen i ordnat och värdigtskick. Iparagrafen har tagits in den nuvarande föreskriften i 10 § första slycket gravrättslagenom skyldighet förgravrätlsinnehavaren att hålla gravplatsen i ordnat ochvärdigt skick. Om gravrättsinnehavaren inte fullgör skyldigheten kangravrätten förklaras förverkad {33 §). Särskilt för de gravrättsinnehavare sominte är bosatta på den ort där gravplatsen finns, kan det ibland medförasvårigheter att svara upp mot del ansvar för skötsel av gravplatsen som följerav lagstiftningen. Med stöd av sin allmänna kompetens bmkar därför de flestahuvudmännen för de allmänna begravningsplatsema biträda rättsinnehavarna medskötseln av gravplatserna genom att åta sig en mer eller mindre långtgåendeskötsel av dessa. Sådana avtal skall också kunna ingås . Härigenomkan man undvika förver-kandesituationer som beror på svårigheter för gravrättsinnehavarnaatt utöva tillsynen över sina gravplatser (se 33 § andra stycket). 4§ En gravrätt får upplåtas till en juridisk person bara om det finnssärskilda skäl för det. Paragrafensaknar motsvarighet i gravrättslagen. Beträffande motiveringen till denföreslagna bestämmelsen hänvisas till avsnitt 2.4.2 i den allmännamotiveringen. 5§ En gravrätt får upplåtas , minst 15 och högst , eller föralltid. Upplåtelse föralltid gäller bara så länge gravplatsen utgör en del av en allmänbegravningsplats. Paragrafenmotsvarar 7 § första stycket första och andra meningarna gravrättslagen. Möjlighetenatt upplåta gravrätt för alltid har behållits i den nya lagen, främst medhänsyn till att vissa religioner, t.ex. islam och judendomen, kräver att gravarinte återanvänds (se avsnitt 2.4.3 i den allmänna motiveringen). Någon ovillkorlig rätt fören gravrättsinnehavare att få gravrätt upplåten för alltid finns inte.Upplåtelsetiden bestäms av upplåtaren inom de gränser som anges i paragrafen.Det ligger dock i sakens natur att särskild hänsyn därvid bör tas tillreligiösa traditioner angående begravningsskick. Atten gravrätt har upplåtits för alltid innebär emellertid inte i rättsligt ellerfaktiskt hänseende någon garanti för att gravrätten består för alltid. sådan upplåtelse skallnämligen inle avse längre lid än den under vilken gravplatsen utgör en del aven allmän begravningsplats. Vidare kan en gravrätt somupplåtits för alltid förverkas enligt 33 § och flyttas eller upphöra enligt 34§ andra stycket. 6§ Om någon upplålelsetid inte har bestämts, varar upplåtelsen . Paragrafenmotsvarar 7 § första stycket tredje meningen gravrättslagen. 7§ Upplåtaren skall utfärda gravbrev till bevis om att gravrätten upplåtits. Paragrafenhar sin motsvarighet i 6 § andra stycket gravrättslagen. Där föreskrivs det attett gravbrev skall utfärdas till bevis om upplåtelse av gravrätt, om det inteav särskilda skäl kan underlåtas. Enligt förarbetena till lagen tar undantagetsikte på den situationen då en avliden saknar anhöriga eller då upplåtelse skerför gravsättning av en helt okänd person. skulle i dessa fall intefylla någon praktisk funktion (jfr prop. 1963:141 s. 45). Somutvecklas närmare i anslutning lill 8 kap. 1 § uppkommer enligt den nya lageninte någon gravrätt i de fall där det inte finns någon till vilken gravplatsenkan upplåtas med gravrätt. I stället skall gravplatsen vara förbehållen denavlidne. Till följd härav har undantagsbestämmelsen om att gravbrev i vissafall inle behöver utfärdas inte förts över lill paragrafen. Detkan tilläggas att gravbrevets rättsliga natur inte ändras genom den nyalagstiftningen. Liksom är gravbrevet således endast ett bevis om gravrättsupplåtelsen,inte en bärare av rättigheten som sådan. 8 § Om avgiftskall betalas för gravrätten, skall det ske vid upplåtelsen. Paragrafen har sinmotsvarighet i 6 § tredje stycket gravrättslagen. Den utgår från atthuvudmännen för de allmänna begravningsplatserna liksom självabestämmer om avgift skall utgå för gravrätten. 1 de fall när avgift tasut, betalas regelmässigt hela avgiften vid upplåtelsen. Det leder till mindreadministration än om avgiften betalas . Det finns därförinte skäl att behålla den nuvarande möjligheten till överenskommelse ombetalning i annan ordning. Paragrafen har utformats i enlighet härmed. Storleken på de avgiftersom tas ut för upplåtelser bestämmer huvudmännen själva.Likställighetsprincipen och självkostnadsprincipen två av dekommunalrättsliga gmndprincipema begränsar dock huvudmännens handlingsfriheti det här avseendet. 9§ När upplåtelsetiden för gravrätten går ut, har gravrättsinnehavaren rätttill en ny upplåtelse, om gravplatsen är väl vårdad, upplåtelsen inte medför något synneriigtmen för begravningsplatsens ändamålsenliga ordnande och skötsel, och gravrällsinnehavarendessförinnan har anmält att han vill få upplåtelsen förnyad. Tillparagrafen har förts över föreskrifterna i 7 § andra stycket gravrättslagen. Iparagrafen anges förutsättningarna för att gravrättsinnehavaren skall ha rätt tillny upplåtelse när tiden för upplåtelsen av gravrätten går ut. Om upplåtelsenförnyas uppkommer det ett nytt rättsförhållande mellan parterna i stället fördet som upphör. Härav följer att de i det föregående behandlade reglerna omupplåtelse av gravrätt skall tillämpas. Sålunda skall t.ex. ett nytt gravbrevutfärdas. har också möjlighet att ta ut avgift för dennya gravrätten och i övrigt ange de villkor som skall gälla för upplåtelsen. Föreskrifternatar inte sikte på det fall att endast tiden för den tidigare upplåtelsen föriängs.En sådan föriängning av den urspmngliga upplåtelsen, som ibland sker i sambandmed en ny gravsättning inom gravplatsen, kan naturligtvis ändå ske om parternakommer överens om del och den totala upplåtelsetiden inte sträcker sig utövervad som är medgivet enligt 5 §. Likaså kan parterna komma överens om att en gravrättsupplåtelseskall upphöra och ersättas av en ny upplåtelse. Dennu förevarande paragrafen gäller endast gravrättsinnehavarens rätt att vidupplåtelsetidens utgång få till stånd en ny upplåtelse. Denna rätt är naturligtvisinte begränsad till endast ett tillfälle. Varje gång som tiden för gravrältenlöper ul finns sålunda möjlighet för gravrällsinnehavaren att få en nyupplåtelse, om fömtsättningama för det i övrigt är uppfyllda. Omgravrättsinnehavaren har underlåtit att i rätt tid anmäla sitt önskemål att fåupplåtelsen förnyad, kan kyrkogårdsmyndigheten ändå medge en ny upplåtelse. Sompåpekades i förarbetena till den nuvarande bestämmelsen i gravrättslagen (prop.1963:141 s. 51) är det angeläget att myndigheterna inte tillämpar bestämmelsenpå ett sätt som kan framstå som obilligt mot den enskilde. 10 § 1 god tidinnan upplåtelsetiden går ut skall upplåtaren underrätta gravrättsinnehavarenom fömtsättningama för en ny upplåtelse. Paragrafensaknar motsvarighet i den nu gällande lagstiftningen. Det i paragrafen angivnaförfarandet med en underrättelse till gravrättsinnehavaren omförutsättningarna för en hy upplåtelse tillämpas på många håll somett led i kyrkogårdsmyndigheternas service gentemot allmänheten. Eftersom ettav villkoren för förnyad upplåtelse är att gravrällsinnehavarenanmäler sitt intresse därför, är det rimligt att denna tillämpning lagfästs såatt enskilda inte av förbiseende går miste om sin rätt. Underrättelsen skall avse fömtsättningamaför ny upplåtelse. Däri ligger såväl den nyssnämnda formella fömtsättningen somi vad mån gravrättsinnehavaren rent faktiskt kan påräkna en ny upplåtelse.Underrättelsen skall ses som en serviceåtgärd. Något egentligt beslut iupplåtelsefrågan bör inte meddelas förrän gravrättsinnehavaren har begärt en nyupplåtelse. Med hänsyn till att kontakterna med gravrättsinnehavarnaunderlättas med den nya lagen bör underrättelseskyldigheten knappast medföra någolmera påtagligt merarbete för de kyrkogårdsmyndigheter som inte redan tillämparsystemet. En bevakning av när upplåtelsetiderna löper ut måste nämligen ändåske kontinuerligt. Överlåtelseoch återlämnande av gravrätt 11 § Gravrättenfår överlåtas bara till någon som genom släktskap eller på något annat sätt harnära anknytning antingen till överlåtaren eller till någon som är gravsattinom gravplatsen. Frågor om överiåtelse prövas av upplåtaren. Paragrafenmotsvarar delvis 8 § andra slycket gravrättslagen. Genomförevarande paragraf och 2 § kommer gravrättens särskilda karaktär tillullryck.