prop · GE03138 · 1990-12-31 00:00:00 — Kraven på specialistutbildningenär bl.a. följande: o Utbildningen skall omfatta såväl teoretisk som praktiskundervisning. o Utbildningen fömtsätter studier med teoretisk ochpraktisk undervisning på heltidsbasis (grandutbildning för tandläkare), oUtbildningen skall omfatta heltidstjänstgöring under tillsynav ansvariga myndigheter eller organ, o Utbildning på deltid kan medges undervissa förhållanden, o Utbildningen skall äga mm på ett universitet, på envård-, undervisnings- eller forskningsinstitution, eller på annan institutioninom hälso-och sjukvårdsområdet som är godkänd för detta ändamål av de ansvarigamyndighetema eller organen, o Den som genomgår specialistutbildning måsteaktivt delta i och ha ansvar inom utbildningsinstitutionens verksamhet. Medlemsstatemaskall utse de myndigheter eller organ som är behöriga att utfärdakompetensbevis. Allmäntjänstgöringen för tandläkare avslutas med ett sammanhållet AT-prov i slutet avtjänstgöringsperioden. Ansvaret för utformningen och organisationen avkunskapsproven skall övergå till högskolemyndigheterna fr.o.m. den Ijuli 1991 (prop.1990/91:100, bil.10 s. 145). Utformningen av kunskapskontrollen fömtsätts skei nära samverkan mellan utbildningsmyndighetema och huvudmännen förfolktandvården samt . WHO() har publicerat en rapport somberör den framtida utvecklingen av tandvården (Educaiional imperatives for oralhealth persormel: change or decay?) I den konstateras att de strategier förvårdens utveckling som WHO stödjer fömtsätter en jämlik fördelning avserviceutbudet, effektiv resursallokering, implemen-tering avforskningsresultat och ny teknologi med minsta möjliga fördröjning och ettgensvar på ändrade behov från en allt mer kunnig allmänhet. WH0:s experter drarden slutsatsen att förändringama av behoven inom tandvården måste fåkonsekvenser när det gäller organisationen och Eftersom den nivå i tandvården Prop. 1990/91:138 som beskrivssom "mellanteknologisk" kommer att minska i omfattning bör manuppmuntra allmäntandläkama att ta över uppgifter som tidigare utförts avspecialister och skaffa sig erforderlig utbildning för detta. Det är enligt WHOinte önskvärt att allmäntandläkama övergår till "låg-tekno-logi"-metoderoch börjar utföra arbetsuppgifter för vilka deras utbildning och erfarenhetergör dem överkvalificerade. För att undvika ett ekonomiskt tryck att ge onödigbehandling bör ersättningssystemen konstmeras så att tandläkaren inte måstevisa att åtgärder har blivit utförda för att få ersättning. WHO:sexperter konstaterar även att det över hela världen finns inom alla länder -oavsett utvecklingsgrad - en obalans i fördelningen av tillgängliga resurser soniär oacceptabel. I en mycket nära framtid kommer långsiktiga strategier för att kurmagenomföra mer genomgripande förändringar att bli nödvändiga. Det måste finnasen stmktur som gör förändringar möjliga och skapar det nödvändiga utrymmet förutveckling. Tandhälsani har för både bam och vuxna förbättrats dramatiskt. Patienternakommer även i högre åldrar att ha ett stort antal egna tänder.Detta påverkar såväl vårdbehovet som inriktningen av vårdarbetet. Föratt få en ökad kunskap om tandhälsosituationen för olika befolk-ningsgrapper iSverige kommer i på uppdrag avsocialdepartementet att anordna en kon-sensuskonferens. Avrapporten framgår att det inte finns någonenhetlig bild av hur framtidens tandvård kommer att gestalta sig. Det finnsdock enligt rapporten en samstämmighet om att vårdbehovet kommer att förändraskraftigt både när det gäller omfattning och sammansättning. Det finns enenighet om att det behövs en mer effektiv profylax framför allt för attförhindra karies. Omfattningen av behandlingar inom ämnesområden som kimrgi,rotbehandling, tandlossning och protetik förväntas enligt rapporten komma attminska påtagligt. Detstår också klart att, trots den förbättrade tandhälsan för de flestamedborgare, en liten gmpp patienter, oavsett ålder, även i fortsättningenkommer att uppvisa omfattande och komplicerade tandvårdsbehov som kräver bl.a. specialistinsatsér. Företrädareför de handikappade framhåller t.ex. i sina remissyttranden att det förhandikappade finns ett omfattande latent behov av tandvård. Man blir allt mermedveten om att en god tandhälsa är en del av en god livskvalitet. Liksom förden stora allmänheten kommer handikappade människors ökade kimskap, medvetenhet- och inte minst estetiska krav - att medföra en efterfrågan av sådana insatserav olika slag, som ligger inom möjlighetens ram för andra människor. Dessainsatser bedöms för vissa "smala" handikappgmpper behöva ske inomspecialisttandvårdens ram. Tandvård för handikappade handlar dock enligtföreträdarna inte bara om specialistkompetens inom det orala området utan ävenom fördjupad handikappkunskap och erfarenhet att möta och bemästra svårt handikappades särskildabehov med hänsynstagande till deras totala Prop. 1990/91:138handikappsituation. Olika förhållanden utanför tandvårdssystemet kan fä återverkningar förorganisationen och dimensioneringen av tandvårdsinsatsema. Regeringenkonstaterar sålunda i budgetpropositionen 1991 att det framöver kommer att varanödvändigt att föra en stram finanspolitik med direkta besparingar och omprioriteringarför att tillgodose nya behov. De offentliga verksamhetema måste anpassas tilllokala förhållanden och enskilda medborgares behov och önskemål. Utgångspunktenför omprövningama måste vara att käman i den offentliga sektom i första handskall vämas, bl.a. vården, vilket inte hindrar att förändringar och effektiviseringarmåste ske även inom dessa områden. Byråkrati och detaljstyming av verksamheterna måste enligt budgetpropositionenminska. Beslut och ansvar måste delegeras till den personal som arbetar närmastanvändarna av olika verksamheter. Medborgarnas möjlighet att välja mellan olikaaltemativ måste öka. Tandvårdenbefinner sig i ett intensivt utvecklings- och fömyelsearbete.Ansvaret för att utveckla verksamheten ligger på vårdgivarna i offentlig ochprivat regi. Tandvårdshuvudmännen har diskuterat och genomförtbetydande ändringar av stmktur, organisation och ekonomiadministrativa system.Socialstyrelsen skall framöver i första hand koncentrera sina insatser kringtillsyn, uppföljning och utvärdering av bl.a. olika vårdverksamheter.Styrelsens grundläggande uppgift är bl.a. att bedöma om de mål som finnsuppfylls och hur effektiv verksamheten är. Jaghar i budgetpropositionen för /92 (bil.7 s. 58 ff) kommenteratutgiftsutvecklingen inom den svenska tandvården. Jag har i det sammanhangetäven redovisat vissa riktlinjer för försöksverksamheter inom tandvården.Syftet är att nå en jämnare och befolkningsrelaterad resursfördelning och enbättre hushållning med resursema. Försöks-verksamhetema innebär endecentralisering av ansvaret från central statlig nivå till lokal nivå samt enmöjlighet till ökad avreglering. Fören uppnå en bättre resurshushållning inom tandvården är en objektiv ochsystematisk utvärdering av olika metoder för diagnostik och behandling ettviktigt styrmedel. Utvärderingen bor ske i sådana former att den ger en bredarekunskap om tandvårdens fömtsättningar och effekter. Den bör innehålla enanalys av de odontologiska riskerna och nyttan med olika metoder men även bidratill en analys av sociala, ekonomiska, organisatoriska och samhällsekonomiskaeffekter. Tandvårdshuvudmännenbör mot bakgrund av sitt ansvar för kontroll, uppföljning och utvärdering avverksamheten utveckla utvärderingskompetensen inom landstingen. Genom en välutvecklad utvärderingskompetens lokalt kan utvärderingsresultaten få genomslagi den praktiska tandvården. Statensberedning för utvärdering av medicinsk metodik (SBU) är ett organ för nationellorganisationsovergripande samordning av utvärdering av medicins||: metodik. SBUshuvuduppgift är att sammanställa existe- rande kunskap om olikamedicinska metoders värde ur medicinskt, eko- Prop. 1990/91:138 nomiskt,socialt och etiskt perspektiv. SBU har även utvärderat metoder inom detodontologiska området i en studie benämd Benförankrade im-plantat inom huvud-och halsregionen. S.k.konsensuskonferenser har utnyttjats som ett medel för att sprida kunskap omolika utvärderingsresultat. Det har visat sig genom olika studier att om detfaktiska kliniska handlandet skall påverkas krävs att tidpunkten är rätt, attuttalandena är slagkraftiga och att den vetenskapliga gmnden är fast. Vidaremåste budskapet spridas genom sedvanliga vetenskapliga kanaler, dvs. bl.a.specialistföreningar och vetenskapliga tidskrifter. Det har också visat sigatt konsensusuttalandena har förbättrat politikers och administratörers kunskapom den aktuella teknologin och på så sätt underlättat kommunikationen mellanolika beslutsfattare. Enändrad behörighetslagstiftning och en reformerad uppläggning av tandläkamasspecialistutbildning skall ses som en del av en samlad strategi förtandvårdens utveckling mot den skisserade bakgmnden. Genom en ökad delegeringav arbetsuppgifter till andra personalgmpper än tandläkare kan verksamheten bedrivaspå ett mer resursbesparande sätt. Genom att öka kompetensen hos olika personalgmpper,såväl genom olika utbildningsinsatser som ett utvidgat kliniskt arbete, blirarbetet mer stimulerande och meningsfullt för alla. En vidareutveckling avkunskaperna ger också en ökad flexibilitet inför kraven på ändrade arbetssättoch behandlingsformer. Den framtida vården kan på så sätt anpassas såväl till sinstmktur som innehåll till nya behov. Nyckelorden blir kreativitet ochflexibilitet. 3 Behörighetsregleringen för tandhygienister ochtandsköterskor Isocialstyrelsens rapport om Tandhygienisten i framtidens tandvård föreslås atttandhygienisterna ges möjlighet att självständigt ställa diagnos och bedömasjukdomsutvecklingen för regelbundna tandvårdsbesökare. Hygienisten bör enligtrapporten ansvara för att upptäcka och diagnostisera eventuella nyasjukdomstecken och skador. Tandhygienisten bör vidare ansvara för utvärderingav tidigare insatt behandling och profylax samt ta ställning till vad sombehöver göras inom det egna kompetensområdet och vad som fordrar tandläkaresbedömning. Enligtrapporten bör i större utsträckning än tandläkare och tandhygienistsamverka vid diagnostik, terapiplanering och prognosbedömning, särskilt för s.k.saneringspatienter (patienter som inte har gått i regelbundna hälsokontroller).I rapporten konstateras att det är en stor fördel, om i varje fall patientermed ett stort vårdbehov blir föremål för terapiplanering, där varje behandlareskliniska erfarenheter kan tas till- 2 1990/91. vara somdiagnostiken baseras på flera personers observationer. Tandläkarenoch tandhygienisten bör tillsanunans bedöma när en patient kan gå över tillregelbundna tandvårdsbesök enbart hos tandhygienist. Förslagen innebär enligtrapporten att de svenska tandhygienisterna får sammma kompetens somtandhygienister i och när det gäller undersökning och diagnostik. Avrapporten framgår att flera försöksverksamheter där tandhygienister fått ettändrat arbetssätt pågår eller planeras såväl i folktandvården somprivattandvården. En utvärdering av försöksverksamhet i vid en privattandläkarmottagningvisar t.ex. mycket goda tandhälso-resultat. Försöken visar praktiskt tagetingen vidareutveckling av tandlossningen samt som mest 0,1 ny kariesskadadtandyta per individ och år. Patientema har kallats med behovsprövadeintervaller. Antalet besök hos tandhygienist har varit 1-4 och hostandläkare 2-4 . Avsocialstyrelsens rapport framgår att tandhygienistemaredan har en viktig roll inom specialisttandvården. Tandsköterskormed särskilda kliniska arbetsuppgifter inom specialisttandvården finns framförallt inom tandregleringsverksamheten. Vissa landsting har en särskildutbildning till s.k. ortodontiassistenter. Även vid vissa specialistklinikerför oralprotetik utför tandsköterskor olika kliniska arbetsuppgifter. Sammautveckling har ägt ram även inom andra specialiteter som pedodonti,parodontologi, oral kirargi och odontologisk röntgendiagnostik. Enligtrapporten bör ytterligare uppgifter kunna delegeras. Eventuellt behövsytterligare utbildning för dessa uppgifter. Dentidigare nämnda utredningen om översyn av tandvårdsutbildningarna m.m. har isitt betänkande Utbildningar för framtidens tandvård diskuterat det framtidabehovet av tandvårdspersonal. Utredningen har förutsatt att det skall finnastre olika personalkategorier som utredningen benämner legitimeradtandsköterska, allmäntandläkare och specialisttandläkare. Den legitimeradetandsköterskan föratsätts ha en stor andel självständigt arbete. Utredningenföreslår att en framtida tandvårdsutbildning inrättas inom den kommunalahögskolan och omfattar studier eller 80 poäng. Tandvårdshuvudmännen hartillstyrkt utredningens förslag. Jaghar i avsnitt 2.1 konstaterat att tandhygienistlinjen i budgetpropositionenför /92, utbildningshuvudtiteln, föreslås förlängd från 40 till80 poäng fr.o.m. . Dennya tandvårdslinjen inom den föratsätts innehålla en bredallmän basutbildning inom tandvården. En yrkeskategori med denna utbildningkan utföra varierade arbetsuppgifter, vilket ger en omväxling iarbetssituationen och en flexibilitet i vårdorganisationen. Genom en sådanuppläggning av arbetet undviks lättare olika former av arbetsskador.Vårdgivaren avgör självfallet vilken sammansättning av olika personalkategoriersom är lämplig, bl.a. med hänsyn till lokala förhållanden, men den nyayrkeskategorien ger föratsättningar för en sammansättningav arbetslaget/tandvårdsteamet på det sätt som skisserades i betänkandetUtbildningar för framtidens tandvård. Det hade varit önskvärtatt finna en ny benämning på denna yrkeskategori för att markera attarbetsområdet innehåller uppgifter som utförs av såväl tandhygienister somtandsköterskor. Tills vidare föreslås dock yrkesbenämningen tandhygienist. mån den nya tandvårdslinjen kompletteras med ytterligare utbildning inomett visst odontologiskt ämnesområde kan det bli aktuellt för huvudmannen attanvända andra yrkesbenämningar som markerar den speciella inriktningen. Jag har under tidigareavsnitt (2.1) konstaterat att medel framöver kommer att finnas tillgängligainom den även för kompletterande utbildning av nuvarandetandsköterskor till en högre kompetens. Det förebyggande arbetetinom tandvården kommer att få allt större betydelse. Tandhygienister ochtandsköterskor kommer med denna utveckling att få en självständigare roll ochutvidgade och mer omfattande arbetsuppgifter. Det är viktigt att deolika personalgrappema inom tandvården samarbetar och har en gemensam syn pådiagnostik, terapiplanering och prognosbedömning av patienterna. Detta innebäratt de bör arbeta inom ramen för en gemensam vårdorganisation, antingen inomfolktandvården eller i enskild regi. Även flexibiliteten i organisationen ökargenom en sammanhållen organisation. 3.2 Delegeringefter reell kompetens m.m. Mittförslag: Bestämmelsema i 8 § lagen (1984:542) om behörig het att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. som gäller behörighet för att få biträda en tandläkare i dennes yrkesutövning upphävs. Som obehörig utövning av tandläkaryrket skall inte anses den yrkesverksamhet som utövas av legitimerade tandhygienister eller av tandhygienister eller tandsköterskor som har föreskriven kompetens. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Utredningen har dock inte länmatnågot förslag såvitt gäller frågan om straff för obehörig utövning av tandläkaryrket. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser tillstyrker utredningens förslag. uttalar dock att föreningen kan acceptera att 8 §behörighetslagen upphävs endast under föratsättning att grappen tandhygienisterlegitimeras, eftersom ensamrätten till yrket försvinner genom att stadgandetupphävs. Ingen av remissinstansema har tagit upp frågan om straffbestämmelsensom riktar sig mot obehörig utövning av tandläkaryrket. Skälenför mitt förslag: Enligt 8 § behörighetslagen är den behörig Prop. 1990/91:138att biträda en tandläkare i dennes yrkesutövning som har föreskriven kompetenssom tandhygienist eller tandsköterska. T-ÖVA konstaterade i sin tidigareomnämnda,rapport (Ds S 1986:10) Behörighetsreglering för assisterandetandvårdspersonal att tandhygienister och tandsköterskor har en hårdare formellbindning till tandläkaren som chef och arbetsledare och en lägre grad avsjälvständighet i yrkesutövningen än vad som gäller i förhållandet mellanläkare och andra yrkesgmpper inom den övriga hälso- och sjukvården. T-ÖVA harinte kunnat finna någon annan anledning till skillnadema mellan tandvården ochhälso- och sjukvården i övrigt än rent historiska skäl. T-ÖVi\föreslårmot denna bakgrand att 8 § behörighetslagen upphävs. Tandhygienister ochtandsköterskor får genom denna förändring - menar - en egenyrkesidentitet på samma sätt som yrkesgrappema inom övrig hälso- och sjukvård. Jagdelar utredningens uppfattning att 8 § behörighetslagen bör utgå. Detta medfören bättre överensstämmelse av behörighetsregleringen för tandvårdspersonalenmed den som gäller för personalen inom den övriga hälso- och sjukvården. Jagåterkommer senare till frågan om legitimation för tandhygienister. T-ÖVAkonstaterar vidare att inom hälso- och sjukvården i övrigt gäller, att den somtillhör hälso- och sjukvårdspersonalen utan ytterligare bedömning föratsättskunna fullgöra de sjukvårdsuppgifter som ligger inom området för hans/hennesformella kompetens. Utöver detta kan han eller hon genom delegering tilldelasuppgifter som den praktiska yrkesutövningen gett reell kompetens för. Delegeringenligt 8 § behörighetslagen av tandläkarappgifter till tandhygienister och tandsköterskorinnebär inte nägon sådan individuell prövning av den biträdandes reellakompetens utan är generell, eftersom utbildningen anses ge sådan kompetens.När 8 § behörighetslagen upphävs kan såsom inom hälso- och sjukvården i övrigten individuell delegering ske även av arbetsuppgifter som tandhygienisten ellertandsköterskan har fått en reell kompetens för genom sin praktiskayrkesutövning. Genom denna förändring skapas bättre förutsättningar för denenskilda tandhygienisten eller tandsköterskan att få utvidgade, mersammansatta och utvecklande arbetsuppgifter som tandvårdspersonalenskompetens och kunskaper utnyttjas bättre. Enfråga som måste uppmärksammas i samband med diskussionen om tandhygienistemasoch tandsköterskomas framtida yrkesverksamhet är betydelsen av den särskildastraffbestämmelsen mot obehörig utövning av tandläkaryrket. redovisning av gällande rätt (s. 86) finns inte något i lagtextdirekt uttryckt förbud för den som saknar erforderlig behörighet att utöva yrkesom bl.a. tandläkare eller läkare. Utredningen tillägger att tandläkare ochläkare, vars legitimation återkallats eller eljest upphört och som obehörigenoch mot ersättning utövar tandläkar- resp. läkaryrket dock skall jämlikt 10 §behörighetslagen dömas till böter eller fängelse i Enligt T-ÖVAfinns det för andra som obehörigen Prop. 1990/91:138 utövar yrke somomfattas av bestämmelsen i 6 § behörighetslagen inga straffbestämmelser. Föregen del vill jag peka på den skillnad som gällande rätt innebär när det gällerobehörig utövning av tandläkar- resp. läkaryrket. Av 6 § behörighetslagenföljer bl.a. att den är behörig att utöva yrke som läkare eller tandläkare somhar legitimation för yrket eller som särskilt förordnats att utöva yrket. Iverksamhet på hälso- och sjukvårdens eller tandvårdens område får inte hellernågon obehörigen ge sig ut för att vara bl.a. läkare eller tandläkare eller påannat sätt ge sken av att ha sådan kompetens (9 § behörighetslagen). I dessaavseenden görs inte åtskillnad mellan de båda yrkena. Denskillnad mellan tandläkar- resp. läkaryrket som nänmdes framgår av bestänmielsemai 10 § behörighetslagen jämfört med lagen (1960:409) om förbud i vissa fall motverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (den s.k. kvacksalverilagen). I 10§ behörighetslagen är straffbelagt bl.a. att obehörigen och mot ersättningutöva lakar- resp. tandläkaryrket. Med tandläkarverksamhet avses enligt praxisarbete i patientens mun eller på patienten. Straffbestämmelsen såvitt gäller läkaryrketriktar sig endast mot läkare vars legitimation återkallats eller vars behörigheteljest upphört eller som har begränsad behörighet. Den som varken är ellervarit behörig att utöva läkaryrket men likväl utövar det drabbas inte av straffför sin yrkesutövning i och för sig. Han eller hon blir däremot underkastad debegränsningar och straffbud som gäller enligt kvacksalverilagen (jämförlagrådets uttalanden i prop. 1983/84:179 s. 46). Motsvarande gäller däremotinte otvetydigt för tandläkaryrket. Bestämmelsen i 10 § behörighetslageninnebär nämligen att själva utövandet av tandläkaryrket mot ersättning harförbjudits för andra än behöriga tandläkare. (De särskilda frågor som gällerläkares behörighet på tandvårdsområdet behandlas inte i detta sammanhang.) Bestämmelseni 8 § behörighetslagen har utgjort ett undantag från denna reglering påtandvårdens område. Ett upphävande av 8 § behörighetslagen kräver mot bakgmndav de redovisade reglerna ett klargörande av att viss verksamhet inte skallanses som obehörig utövning av tandläkaryrket. I avvaktan på en meragenomgripande översyn av hithörande och andra frågor om förbud mot olikaverksamheter på hälso- och sjukvårdsområdet föreslår jag att det i 10 §behörighetslagen införs en undantagsbestämmelse av innebörd att vissatandhygienisters och tandsköterskors yrkesverksamhet inte skall anses somobehörig utövning av tandläkaryrket. De ytterligare föreskrifter som behövs, t.ex.avseende tandhygienisters resp. tandsköterskors kompetens, kan utfärdas avregeringen eller, efter regeringens bestämmande, med stöd av12 § behörighetslagen. Vadnu sagts innebär att det även med mitt förslag råder vissa olikheter mellantandvården och hälso- och sjukvården i övrigt när det gäller möjligheten tillyrkesutövning. Tandhygienister och tandsköterskor kan däremot - som jag tidigareförordat - få en egen yrkesidentitet på ett helt annat sätt än tidigare.Den verksamhet de utövar i sin självständiga yrkesroll är inte längre att sesom ett utflöde av tandläkarens behörighet. De förslag som läggs framom ändring av den rättsliga regleringen av tandhygienist- ochtandsköterskeyrkena påverkar den nordiska överenskommelsen omgodkännande av vissa yrkesgmpper för verksamhet inom hälso- och sjukvården ochveterinärväsendet. Jag utgår från att den särskilda nordiska arbetsgrjpp somhar i uppdrag att följa tillämpningen av överenskommelsen tar initiativ tillnödvändiga förändringar av överenskommelsen. 3.3 Legitimation för tandhygienister Mittförslag: Tandhygienister som genomgått fastställd utbildning för yrket eller påannat sätt förvärvat motsvarande kompetens skall kunna erhålla legitimation. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Så gott som samtliga remissinstanser tillstyrker utredningens förslag. Detgäller bl.a. kammarrätten i , , universitets- ochhögskoleämbetet, statskontoret, , samtligatandvårdshuvudmän som har yttrat sig med ett undantag, TCO, och kommunaltjänste-mannaförbimd.Riksrevisionsverket och har avstyrkt förslaget. Skälen för mitt förslag:Legitimationens huvudfunktion är att vara en garanti för en viss kunskapsnivåoch för sådana personliga egenskaper hos yrkesutövaren att denne är förtjänt avallmänhetens och myndigheternas förtroende. Det förhållandet attlegitimationen vid behov kan dras in har i detta sainmanhang en central betydelse. Ipropositionen (1983/84:179) om behörighetslagen redovisades vilka föratsättningarsom bör gälla för att kunna ge legitimation till en yrkes-grapp. Bevis omlegitimation skall enligt dessa uttalanden förbehållas sådana gmpper avyrkesutövare, som självständigt utför kvalificerade arbetsuppgifter med ettsärskilt ansvar för patientemas säkerhet i vården. Särskild vikt bör tillmätasförhållandet, att en yrkesgrapp i inte oväsentlig utsträckning vänder sigdirekt till allmänheten, t.ex. i egenskap av fria yrkesutövare. Legitimationenfyller bl.a. ett väsentligt informationsbehov gentemot allmänheten, som behöveren lättfattlig "varadeklaration" av olika yrkesutövareskvalifikationer.