prop · GE03154 · 1990-12-31 00:00:00 — a. lill all begränsa bankernas möjlighet alt konkurrera med andrafinansieringsinstitut, främst kreditakliebola-gen, på marknaden för långa lån.En lokal föreningsbank får över huvud taget inle utfärda fordringsbevis avseddaför den allmänna marknaden eller ikläda sig ansvaret för sådana förbindelser.Anledningen till detta är alt det är den cenirala , som skallsvara för den externa medelsanskaffningen för utlåningsverksamheten i de lokalaföreningsbankerna. De lokala föreningsbankerna är förhindrade all för egenräkning la emol inlåning från allmänheten. Medhänvisning till atl kreditgivnings- och upplåningsreglerna setts överhar KMK inte funnit anledning att överväga några sakliga förändringar av dessaregler. Huvudprincipeni BRL är alltså att förfalloliden för bankens utlåning skall vara förenlig medvillkoren för bankens upplåning, den s.k. gyllene Denna är enform av kvalitativ matchningsregel. 1990/91; 154 finns somnämnls kvantitativa begränsningar både för utlåningen och för upplåningen. Medutgångspunkten att rörelsereglerna skall medge större flexibilitet utan attinsättarskyddet äventyras kan man ställa frågan om några restriktioner utöveren allmänt hållen matchningsregel behövs. Engod överensstämmelse mellan placeringar (utlåning) och förbindelser (in- ochupplåning) bör gälla både i fråga om ränta och förfallotid. Lagbestämmelsernaavser atl säkra en god likviditet, dvs. atl balansera förfalloli-derna. Ibankernas dagliga verksamhet är emellertid ränlekänslighelen också avbetydelse. Bankerna har betydande placeringar till fasl ränta som intemotsvaras av långfristig upplåning. Även den kortfristiga upplåningen ärräntekänslig med varierande förfallotider, som skall matchas mot utlåning ochplaceringar. Ränlekänslighelen har ökat i modern bankverksamhet. förväntas lämna förslag om kapitaltäckningskrav för bankernasränteexponering. Begränsningsregelnför utlåningen syftar lill att banken skall kunna uppfylla sina åtagandengentemol insättarna, dvs. hålla en tillräcklig likviditet. Det hör tillbankens grundläggande uppgifter att värna om likviditeten. Banken skallerbjuda likvid inlåning. I huvudsak måste därför belopp motsvarande inlåningenomvandlas till placeringar av kortfristig nalur. Den kvantitativa begränsningennär det gäller bankens utlåning ger därför fortfarande uttryck för vad somkrävs av en sund bankverksamhet. Jag föreslår därför inte någon förändring avinnehållet i 2 kap. 19 § BRL. Härmåste emellertid också låntagaraspekter beaktas. Del är givel atlbestämmelserna i 2 kap. 19 § BRL inle får utnyttjas av banken för att säga uppen kredit utan anledning. Den uppsägningsrätt, som bankerna är skyldiga atlförbehålla sig enligt denna beslämmelse, får bara utnyttjas på ett sätt som ståri överensstämmelse med god banksed, främst i sådana fall då gällande regler omlikviditet m. m. annars inte kan följas. Restriktionernanär det gäller upplåningen har som nämnts motiverats av alt bankerna inte skall konkurrera på mellanhandsinslilutens område. Emellertid utnytijar dessa institut även marknaden för kortare upplå- ningsinslrument i och med all utlåningen alltmer kommit all anpassas till kundernas olika önskemål. Som framgår i det följande (avsnitt 3.6) före slår jag också en breddning av möjligheterna att ge ul obligationer till att även omfatta finansbolagen. Härtill kommer all några begränsningar när det gäller atl la upp förlagslån inle gäller för bankerna. Bankerna har ju också möjlighet att skafla långfristig upplåning genom hel- eller delägda kreditakliebolag. Ökade möjligheler lill obligationsupplåning bör dessut om bidra till att bankerna kan begränsa sin räntekänslighel. Den gamla motiveringen att begränsa bankernas utnyttjande av den långfristiga låne marknaden gör sig inte längre gällande. Den allmänna bestämmelsen om att banken skall bestämma förfallotiden för utlåningen så att förfalloliden är förenlig med villkoren för upplåningen är enligt min mening tillräcklig. Jag föreslår därför all bestämmelserna om obligationslånen i 2 kap. 20 § BRL las bort. Begränsningen i paragrafens andra stycke avseende lokala föreningsbankers möjlighet att ge ut fordringsbevis avsedda för den all männa marknaden bör behållas. Denna bestämmelse bör lämpligen föras 63 över till 1 kap. 5 § föreningsbankslagen.Hela 20 § kan därmed upphöra att gälla. Ibestämmelsen om enhandskrediter i 2 kap. 16 § BRL föresläs vissa ändringar. Enmotsvarande bestämmelse finns i den föreslagna lagen om värdepappersrörelse(prop. 1990/91:142). Bankinspeklionenhar i en särskild rekommendation utarbetat beräk-nit\gsgrunder för de s.k.enhandsengagemangens storlek. Denna rekommendation är emellertid inte bindandeför banker. Det är viktigt att bankinspektionen bevakar frågor rörande enhandsengagemangoch att inspektionen förfogar över lämpliga medel för tillsynen. Jag finner detdärför angeläget alt del skapas möjlighet atl ulforma föreskrifter på dettaområde. Jag föreslår därför att det förs in ett särskilt stycke med dennainnebörd i paragrafen. InomEG finns en rekommendation (87/62) till medlemsländerna att tillämpa vissabestämmelser om enhandskrediter. Ett förslag till ett direktiv med bindanderegler beträffande enhandskrediter kommer, enligt uppgift, atl presenterasinom kort. 1 avvaktan på utvecklingen inom EG föreslår jag inga andraförändringar av paragrafen än de nämnda. Mitt förslag:Bestämmelsen om kassareserv görs om till en allmän föreskrift förbankaktiebolag, sparbanker och centrala föreningsbanker att hälla entillräcklig belalningsberedskap. KMKhar inte föreslagil nägon ändring av kassareservsbestämmelsen. Skälenfor mitt förslag: Gällande bestämmelse om kassareserv finns i 2 kap. 12 § BRL.Där sägs atl bankaktiebolag, sparbanker och centrala föreningsbanker skallhålla en kassareserv som är tillräcklig med hänsyn till rörelsens art ochomfattning. Kassareserven skall bestå av tillgångar som med lätthet kanomvandlas i pengar och skall lillsammans med inneliggande kassa motsvara lioprocent av bankens samtliga förbindelser med undantag för vissa åtaganden avlångfristig karaktär. Vilka tillgångar som får inräknas i reserven fårregeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bankinspeklionen lämnaföreskrifter om. Kassareservskravet syftartill atl skapa garantier för all bankerna håller en tillfredsställandelikviditet i sin verksamhet för atl kunna möla variationer i kassaflödet.Bestämmelserna om kassareservskrav samverkar alltså med den s.k. gyllenebankregeln i I9§. Bankernas efterievnad av kassareservskravet övervakas avbankinspektionen. Enligt bankinspektionens föreskrifter skall samtliga bankerlämna en kassarcservsrapporl per utgången av varje kalenderår. framgär vilka tillgångar som får inräknas för att uppfyllakassareservskravet. På de nya marknader somutvecklats har bankerna numera goda möjligheter att planera för och möla olikalikviditetssvängningar. Enligt min mening finns det därför inte längre någotbehov av att i lag reglera slorieken på de medel som en bank skall ha iberedskap för att kunna möta variationer i kassaflödet. En bestämmelse somålägger en bank alt hålla lillräcklig betalningsberedskap är därförtillfyllest. Del ankommer pä bankinspeklionen att övervaka att del finns entillräcklig betalningsberedskap. 3.5 Branschglidning i den finansiella sektorn 3.5.1 Utgångspunkter Mftt förslag:Banker och andra finansiella företag å ena sidan samt försäkringsbolag ä denandra får möjligheter att äga aktier i varandra och att ingå i samma koncern. Promemoriansförslag: Avviker från mitt förslag på så sätt att det enligt promemorian krävsatt ett koncernförhållande uppslår. Remissinstanserna:Flertalet remissinslanser ansluler sig lill huvudinriktningen i förslaget.Flera instanser, bl.a. bankinspeklionen och försäkringsinspekiionen, är dockkriiiska mot kravet på att det skall föreligga koncernförhållande. Skälen för mitt förslag:Drivkrafterna bakom nya affärslösningar och strukturer på de finansiella marknadernahar i hög grad sin grund i den öppning för utländsk konkurrens, etablering ochsamarbete över gränserna som skett . Samtidigl harproduktutveckling och konkurrens drivit på utvecklingen mol alltmerintegrerade finansiella tjänster. Etl framlrädande inslag är ett ökat samarbetemellan försäkringsbolag ä ena sidan och banker och andra finansieringsinstitutå den andra. I de flesta råder friare samarbets- ochägarförhållanden mellan bank-och försäkringsbolag än i värt land. Del har pämånga håll skapats legala förutsättningar både för direki ägande och för ettägande inom ramen för en holdingbolagskoncern. Någon särskild EG-regleringfinns i princip inle. I harsamarbelsavlal funnils mellan banker och försäkringsbolag. I någrafall får samarbetet anses vara relativt långt drivet. Behovel av fastaresamarbetsformer har emellertid ökat i den öppnare internationella konkurrensen.Samarbelsavlal utan direkla ägarintressen upplevs som mindre långsikliga och hållfasla.De företagsekonomiska vinsterna ses som betydande om verksamheterna kan drivasinom en gemensam koncern eller genom ägarinflylande av tillräcklig omfattning.Det framslår också enligt min mening som sannolikt alt ell sådanl samarbete kange samordningsfördelar, som bör komma kunderna till godo genom billigaretjänster och bättre service. Också i etl annalperspektiv är det mer angelägel än lidigare all se över möjligheterna tillfastare integration mellan banker och försäkringsbolag. Den på vissafinansiella områden mycket kraftiga expansion under senare 5 1990/91. 1 saml Nr 154 delen av 1980-talel haridag mattats betydligt. Många företag slår inför Prop. 1990/91: 154 betydandekrav på neddragning och rationalisering. Det innebär i sin tur atl strukturenförändras, sammanslagningar sker och nya ägarbilder växer fram. Samtidigtformerar sig bolagen ute i i nya grupperingar för att möta en mer globalkonkurrenssituation . 1 det omvandlingsskede som således föreliggeranser jag att svensk finans- och försäkringsverksamhet bör få möjlighet althävda sina intressen under likartade legala förutsättningar. Detta gäller såvälpå hemmamarknaden som internationellt. Med öppnare marknader kan det förväntasatt även ägarbind-ningar och samgåenden över nationsgränserna blir vanligare.Del tillför den svenska marknaden etl rikare och mer varierat produktutbud. Detfinns sålunda flera skäl att öka inlegralionsmöjligheterna mellan bank- ochförsäkringsverksamhet. Avgörande för i vilka former och i vilken omfattningdetta kan tillåtas är emellertid att de olika skyddsintressen som finns iverksamheterna kan tryggas på ett fullgott sätt. Skyddsintressena är av olikakaraktär och tillgodoses på olika sätt. I banken måste i första handinsätlarnas medel skyddas dels av direkta konsumentskäl, dels för att skyddabetalningssystemet från allvarligare störningar. I banklagstiftningentillgodoses detta genom särskilda krav för att driva bankrörelse saml genomregler om kapilalläckning och samhällelig tillsyn. På försäkringsområdet ärlagregleringen till största delen motiverad av konsumentskäl. Det gäller såvälplaceringsregler på livförsäkringssidan som kontrollen av villkor på skade-och livförsäkringar. Försäkringar måste kunna betraktas som riskfria i denmeningen att åtagandena alltid uppfylls. Detbör understrykas atl dessa regelverk aldrig kan utformas så att alltrisktagande för hushåll och förelag som gör finansiella placeringar undviks.Att omfördela och sprida risker är, som påpekats i annat sammanhang, en avhuvuduppgifterna för finansiella marknader. Ävenom skyddsinlressena är generella till sin karaktär, kan regelverken ochtillämpningen av dessa ändå skilja sig avsevärt mellan länderna. Del är dåväsentligt att integrationen mellan bank- och försäkringsverksamhet, som utgören viktig del av den svenska finansmarknadens internationella anpassning, skerpå elt sådanl sätt att den inte strider mot de säkerhetsaspekter och denpraxis som traditionellt varit styrande för den svenska lagstiftningen. Idepartemenlspromemorian Branschglidning i den finansiella sektorn drasslutsatsen att skillnader i lagstiftning och skyddsintressen mellan bank- ochförsäkringsverksamhet sammantaget inle är av den art att de helt bör förhindraäven en ökad ägarmässig integration. Elt villkor är emellertid att skyddet förinsättare resp. försäkringstagare kan upprällhållas. Bankernas kapital lillskydd för insättarna kan inte samtidigl få ulgöra riskkapital iförsäkringsverksamhel. Försäkringsbolagen måste ha en tillfredsställanderiskspridning på medel som förvaltas åt försäkringstagarna. Dessa olika kravinnebär enligt promemorian att bank- och försäkringsrörelse ävenfortsättningsvis måsle drivas i skilda bolag. Ägarsamverkan kan därför enligtpromemorian endasl tillåtas ske på koncernnivå. Jagdelar i allt väsentligt den syn pä dessa frågor som kommer till uttryck i promemorian. Förutom all grundläggande skyddsinlressen skall säkras 66 genomalt verksamheterna hålls åtskilda, mäste den tänkta integrationen Prop.1990/91; 154 skepå ett sådant sätt att bankerna även fortsättningsvis kan slå fria i sin Ipromemorian behandlas tre principfaU, dels en holdingbolagsmodeU med bank ochförsäkringsbolag som systerbolag, dels två dotterbolagsmodeller med bank resp.försäkringsbolag som moderbolag. I promemorian förespråkas att samtliga tremodeller för ägarsamverkan tillåts men atl det bör ske genom att ägarandelenblir så stor att det förvärvande bolaget får ett dominerande inflytande ibanken respektive försäkringsbolaget. Med andra ord skall förvärven leda koncernbildning. Någon närmare motivering till att ett koncernvillkor böruppfyllas lämnas emellertid inte. Ett anlal remissinstanser har tagit upp fräganoch därvid framhållit det affärsmässigt olämpliga i att ställa krav påkoncernförhållande. Såväl marknadsskäl som renl företagsekonomiska skäl kanenligt dessa föreligga som slarki talar för att även mindre andelar börtillåtas, t.ex. för att möjliggöra att två bolag gemensaml kan forma en fastarerelation med ett tredje bolag. Jagdelar denna uppfattning. Om inte avgörande skydds- eller tillsynsaspekter kanåberopas, finns det inte anledning att kräva ett koncernförhållande. Någrasådana synpunkter har inte framförts av remissinstanserna. Det finns bådetillsynsfrågor som kan underlättas och sådana som kan försvåras av ett krav påkoncernförhållande. Fråganom del skall krävas ett koncernförhållande eller inte bör emeUertid också sesmot bakgrund av den vidare frågan om graden av koncentration på marknaden.Koncentrationen på de finansiella marknaderna i har gått tämligen långtmen kan inle sägas vara unik internationellt sett. Bilden är emellertid inteentydig. På vissa områden har en överetablering uppstått som fordrar ökadkoncentration om lönsamhet skall kunna nås. På affärsbanks- resp.försäkringssidan dominerar emellertid en handfull förelag marknaden. Även omdelta är den gängse bilden internationellt sett och hård konkurrens föreligger,måste riskerna för att det efterhand uppslår en samhällsekonomiskt sett alltförstark marknadskoncentration uppmärksammas. Vid en bedömning avmarknadskoncen-Irationen eller storleken på de finansiella koncernerna måslesamlidigt i större utsträckning än tidigare tas i beaktande den internationellaliberalisering som skett. Dennaaspekt talar också för att lagstiftningen inte bör låsa möjlighelerna lillsamverkan endast till koncernnivå. I stället bör det i största möjligautsträckning lämnas till bolagen själva all avgöra hur slora ägarförvärv somskall ligga till grund för ett långsiktigt, affärsmässigt samarbete. Vid ettförvärv skall visserligen en redovisning av affärsidén ligga till grund förmyndigheternas bedömning av en ansökan om förvärvstillstånd. Jag vill dockframhålla alt myndigheterna normalt inte skall göra någon förelagsekonomiskprövning av en tilltänkt affär. Det är bolagens eget ansvarsområde. Samtidigtär del ofrånkomligt atl de nu aktuella inlegralionsmöjligheter na i vissa avseenden innebär all inflytandet över kapitalmarknaden åt minstone i formell mening koncentreras till färre grupperingar. i kanaliseras istor utsträckning genom institutioner inkl. olika slag Prop. 1990/91; 154 av fonder och dessa hartraditionellt en stark slällning pä marknaden. har tidigare framhållitall koncentrationsgraden inte får bedömas i ett för snävt inhemskt perspektiv.Skall svenska bolag hävda sig måste de tillåtas bygga upp koncerner somdrar fördel av stordrift, ny produktutformning Detta faktum får dockinte hindra att tillsynsmyndigheterna, från utgångspunkten att de haretl övergripande ansvar för att resp. verksamhet bedrivs i sunda former,måste kunna avslå en ansökan eller påverka utformningen av en tänktägarsamverkan så all den blir lämplig. Vadsedan gäller möjliga organisationsstrukturer bör en ledande princip även på delnu aktuella områdel vara atl lagsliftningen inte skall vara styrande förorganisationsformen, förutsatt att reglerna för resp. verksamhet bedöms kunnaéfterievas samt kontrolleras av myndigheterna. Modellen med ett holdingbolagsom moderbolag med bank och försäkringsbolag som dotterbolag har avbankinspektionen ansetts vara den mest tilltalande med utgånspunkt från tillsynen.Varken bankinspektionen eller försäkringsinspektionen har dock rest någraavgörande betänkligheter mot ett direktägande mellan bank ochförsäkringsföretag, givet de krav och begränsningar som föreslagits i övrigt.Ett antal frågor har emellertid aktualiserats angående möjliga transaktioner isyfte att kringgå den lagstiftning som reglerar bank- resp.försäkringsverksamhet såsom koncernöverföringar, inlerntransaklioner ulanmarknadsmässig prissättning saml kapilaltill-skott inom koncernen. Jagdelar promemorians uppfattning alt lagstiftningen bör kunna stå neulral lillvalel av företagsform och ägarstruktur. Den flexibililel som därmed uppnås ärav betydande värde för ett effeklivt resursutnyttjande. Flexibilitetenförutsätter emellertid atl inspektionsmyndigheterna har erforderlig kompelensför god översyn och kontroll så atl transaktioner som står i strid medgrundläggande skyddsintressen eller kraven på sundhet för resp. verksamhel kanförhindras. Transaktioner mellan bolag som kan sägas ske för atl dra störstamöjliga företagsekonomiska nytta av gällande lagsliflning kan emellertidnormall inte anses vara otillåtna. Så kan l.ex. fördelningen av kreditgivningeni viss omfattning komma att ändras i samband med att bank och försäkringsbolagknyter närmare affärsmässiga kontakter. Sannolikt kan även en utveckling molmer integrerade kredit-och försäkringstjänsler väntas ske. Generelltmedför liberaliseringen av lagsliftningen på de finansiella marknaderna att ellökat ansvar läggs på tillsynsmyndigheterna. Den mer övergripande aspektenrörande den mest lämpliga organisationen av tillsynsverksamheten kommer jagatt ta upp . Här kan konstateras alt bankinspektionen ser det somväsentligt atl nuvarande två tillsynsmyndigheter integreras med varandra isamband med atl bank- och försäkringsverksamheten gör det. Oberoende av hurden frågan löses kommer del att fordras ett betydande samarbele mellan bank-och försäkringslill-synen. Utvecklingen aktualiserar också överväganden omtillsynens innehåll och utövande. Jag återkommer härlill i avsnitt 3.5.6. 3.5.2 Bank ochförsäkringsbolag i samma holdingbolagskoncern Mitt förslag:Försäkringsbolag samt banker och andra finansiella förelag får ingå i sammaholdingbolagskoncern. Till skillnad från andra koncernföretag träffasförsäkringsbolaget inte av den s.k. banksmittan och behandlas ikapitalläckningshänseende som om det stod utanför koncernen. Den konsolideradekapitaltäckningen tillämpas alltså inte på försäkringsbolaget. I ställetavräknas holdingbolagels tillskott till försäkringsbolaget från kapitalbasen. Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med miu förslag. har anmärkt alt avräkning frän kapitalbasen är avsevärt hårdareän EGs direktiv om kapitaltäckning. och har framhållitall förslaget till kapilalläckningsregler är ofullgånget i olika hänseendennär det gäller behandlingen av försäkringsbolag. Bankinspektionen anser allundantaget för försäkringsbolag från det konsoliderade kapitalkravet kanmedföra styrningseffekter och ett kringgående av kapitaltäckningskraven.Bankinspeklionen anser vidare att särskilda regler om enhandskrediter börinföras för försäkringsbolag i en finansiell koncern och att valutapositionsbegränsningarbör införas för koncernen som helhet. Skälenför mitt förslag: Svensk lagstiftning innehåller inle några regler somförbjuder att försäkringsbolag, finansbolag, kreditakliebolag ochfondkommissionsbolag integreras som systerföretag i en koncern. Dessa företagkan alltså tillsammans ingå i en koncern med ett holdingbolag som moderföretag. Deegentliga hindren för integration enligt en holdingbolagsmodeU finns i I kap. 4och 5 §§ . Bestämmelserna infördes och gäller finansiella koncerneri vilka bank ingår som dotterföretag. EnligtI kap. 4 § första stycket gäller som huvudregel att ett bankaktiebolag fåringå som dotterföretag i en koncern endast om ell annal bankbolag ärmoderföretag. Enligt paragrafens andra stycke får regeringen medge dispens frånhuvudregeln om det föreligger särskilda skäl. En förutsättning för dispens börenligt motivuttalanden emellertid vara att att samtliga koncernföretag bedriververksamhel som är förenlig med bankverksamhet (prop. 1986/87:148 s. 20). Enligtföredraganden borde dispens inte ges om försäkringsbolag ingår i koncerneneftersom försäkringsrörelse inte anses förenlig med bankverksamhet. Föratt göra det möjligt för banker och försäkringsbolag all ingå i sammaholdingbolagskoncern har i promemorian förordals all lillämpningen avdispensregeln skall ändras. Jag har dock valt en något annorlunda lösning. Mitlförslag innebär nämligen att lagstiftningen ändras så all försäkringsbolag fårvara moderbolag till banker. Delta bör framgå av huvudregeln i I kap. 4 §första styckel. Under sådana förhållanden bör av naturiiga skäl dispensregelnges den innebörden att såväl banker som försäkringsbolag skall efterregeringens tillstånd kunna ingå som dotterföretag i en holdingbolagskoncern. Enligt I kap. 5 § BALgäller följande. Om en bank ingår som dotterföre- Prop. 1990/91:154 tag i enkoncern där moderföretaget inte är en bank skall banklagstiftningensbestämmelser om banks rörelse, tillsyn av bank och banks ledning gälla förmoderföretaget i tillämpliga delar och för övriga förelag i koncernen som omde vore dotterföretag till banken (den s. k. banksmittan). Att dotterföretagtill en bank träffas av banksmittan följer av praxis som bygger på uttalanden iförarbetena till den gamla finansbolagslagen (1980:2). 1 kap. 5 § följer bl.a. att BRLs kapilalläck-ningreglerblir direkt tillämpliga på holdingbolagel. Detta innebär också att koncernenomfattas av beslämmelserna om konsoliderad kapitaltäckning. Jagföreslår i detta ärende atl bestämmelserna i 1 kap. 5 § ändras så alt denpraxis jag nu beskrivit kodifieras. Banksmittanbör dock inte träffa försäkringsbolag eller andra näraliggande företag somingår i koncernen. En utgångspunkt måste nämligen vara att ett försäkringsbolagsom ingår i samma koncern som en bank skall kunna konkurrera på lika villkormed andra försäkringsbolag. I annat fall lorde de föreslagna möjligheterna lillintegration inte få någon praktisk betydelse. Försäkringsbolag som ingår isamma koncern som en bank bör i likhel med övriga försäkringsbolag endast fallaunder FRLs regler. Del sagda innebär att försäkringsbolag bör undantas fråntillämpning av bestämmelserna om banksmitla i 1 kap. 5 § . Detsamma börgälla sådana dotterbolag till försäkringsbolaget som inte driver någon form avfinansiell verksamhet. För de svenska försäkringsbolagens del betyder detsådana dotterföretag som bolaget har förvärvat med stöd av 7 kap. 17 § FRL. Omemellertid försäkringsbolaget äger något finansiellt företag, t.ex. eltfinansbolag, bör det bolagel inte undantas från banksmitlan. Närdet gäller reglerna för koncernens kapitalkrav uppstår likartade problem tillföljd av att banker och försäkringsbolag har olika system för att säkerställaen tillräcklig soliditet.