prop · GE0365 · 1990-12-31 00:00:00 — Direkt ej/reA,7-doktrineni denna begränsade betydelse skulle således inte medföra några problem i ett EES-sammanhang. Såsomtidigare redovisats är direktiven inte direkt tillämpliga i EGs medlemsländer. De är bindande i fråga om det resultat som skall uppnås 10 men medlemsländerna ärfria att välja form och metod för detta. Med en Prop. 1990/91:65 liknandelösning i skulle avtalade EES-regler som svarar mot EG-direktiv iett dualistiskt land bli en del av den nationella rättsordningen genom den lageller annan författning varigenom bestämmelserna transformeras till nationellrätt. Principen om att lagar och andra författningar skall tolkas ifördragsvänlig anda innebär att de bestämmelser som motsvaras av ett EG-direktiv,liksom för övrigt varje internationell överenskommelse, ändå kan beaktas avdomstolar och andra myndigheter. Fråganom direkt effekt och den s.k. företrädesfrågan är intimt sammankopplade ochkan sägas vara två sidor av samma sak. Doktrinen om företräde för EG-rättenframför nationell rätt bygger såsom redovisats på det förhållandet att EG-rättenutgör en egen rättsordning som är både folkrätt och nationellttillämplig rätt. I ett fall av konflikt mellan nationella regler och EG-reglertar EG-reglerna över. EES-rättenavses vila på folkrättslig gmnd och det är av allt att döma inte aktuellt attöverlåta normgivningskompetens till något EES-organ. Företrädesfrågan, liksomden nämnda frågan om direktivs direkta effekt, måste därför få en annanlösning i ett EES än den har i EG. Fråganom företräde för EES-regler framför andra regler berörs av endast några fåremissinstanser. Kammarrätten i , , och menar att engrundlagsregel om sådant företräde bör införas. Kommerskollegiet förordar engrundlagsbestämmelse av innebörd att det i lag kan beslutas föreskrifter om attbestämmelser ' internationella avtal skall gälla före andra föreskrifter ängrundlag. Juridiska fakultetsstyrelsen vid anser attfrågan behöver utredas ytterligare, medan juridiska fakultetsnämnden vidStockholms universitet, utan att begära gmndlagsändring, konstaterar att lagari klara fall av normkonflikt, dvs. efter det att tillgängligatolkningsprinciper visat sig otillräckliga, får företräde framför EES-reglerpå förordningsnivå, om en grundlagsändring inte genomförs. Liknandekonstateranden görs av ombudsmän och högsta domstolens ledamöter. Folkrättsligaregler måste i efterföljas av svensk rättsbildning för att blitillämpliga på nationell nivå. En ofrånkomlig följd av detta system är att EES-reglerna,när de omvandlas till svensk rätt, kommer att få en plats i den hierarki avkonstitutionella nivåer där de infödivats. Enregel i om att EES-reglerna skall ha internrättsligt företrädeframför avtalsparternas egna rättsordningar skulle för , liksom förflera andra EFTA-länder, kräva grundlagsändring. Detskulle enligt min mening te sig främmande att införa den ordningen attregeringsförordningar, och t.o.m. myndighetsföreskrifter, på EES-områdetautomatiskt skall gälla före av beslutade lagar. Jag kan därför inteförorda en gmndlagsändring av den innebörden. Andra sätt att genomgrundlagsändringar åstadkomma ett formellt företräde för EES-regler framförandra regler skulle innebära genomgripande förändringar i vårt konstitutionellasystem som inte står i proportion till de i praktiken begränsade problem som nubehöver lösas. Mankan nå det önskade resultatet på andra vägar. t2 1990/91. 1 saml Nr 65 utgångspunkten ärnaturligtvis att avtalsparterna följer sina folkrättsliga Prop. 1990/91:65 åtaganden.EES-avtalet kommer också med all sannolikhet att innehålla en bestämmelsevarigenom avtalsparterna åtar sig att vidta de åtgärder som behövs för attkunna uppfylla avtalsförpliktelseraa och att avhålla sig från åtgärder som kanäventyra förverldigandet av avtalets syften. Ett sådant åtagande innebär irealiteten ett åtagande att ge EES-regleraa fullt genomslag på nationell nivå.Samtidigt med att ett tillträds måste därför gällande lagstiftningvid behov korrigeras för att den skall stå i överensstämmelse med de avtalade regleraa.Detsamma måste ske när nya "EES-förordningar" inkorporeras inationell rätt och när "EES-direktiv" transformeras till nationellrätt genom lag eller annan författning. Detingår som ett naturligt moment i lagstiftningsarbetet att se till att nyaregler är förenliga med ingångna avtal. Beträffande lagar har denlagrådsgranskning som ingår som ett led i det svenska lagstiftningsarbetet kommitatt fylla en viktig funktion i detta hänseende. På området förmyndighetsförfattningar begränsas risken för att författningar står i strid medinteraationella avtal bl.a. genom de inskränkningar i myndigheternas möjligheteratt besluta tekniska regler om varor som är eller kan bli föremål förinternationell handel som finns i förordningen (1990:986) om tekniska regler. Principenatt författningar skall tolkas i fördragsvänlig anda innebär i den praktiskatillämpningen att åtagandena efterlevs av domstolar och andra myndigheter. Enmöjlighet föir våra domstolar att inhämta tolkningsbesked från en domstol på EES-nivåskulle ytterligare stärka EES-regleraas ställning. Jag återkommer strax tilldenna fråga (avsnitt 4). Ett yttersta medel för att se till att EES-avtaletefterlevs skulle kunna vara att frågan om hur avtalsparteraa uppfyller sinaåtaganden kan prövas på intemationell nivå. Också denna fråga skall jag straxöversiktligt beröra. Dennu redovisade ordningen bör ge goda fömtsättningen för att EES-reglerna fårgenomslag. För att ge ytterligare garantier i detta hänseende kan man övervägaolika lagstiftningstekniska lösningar. I promemorian har pekats på möjlighetenatt i lag föreskriva att EES-reglerna skall gälla oavsett vad som annars kanvara föreskrivet. En sådan föreskrift kan alltså meddelas utan stöd av någongrundlagsbestämmelse av den typ kommerskollegiet förordat. Jagär övertygad om att de lösningar jag nu skisserat väl tillgodoser de krav somkan ställas på inom ramen för den folkrättsliga ordning EES skulleutgöra. De ger i princip en motsvarighet till EGs ordning och de skillnader somuppstår bör inte överdrivas, eftersom de endast skulle få betydelse iexceptionella fall. Jag kan därför inte ansluta mig till dem som inför ett EES-avtalförordar en gmndlagsändring i denna del. Övervakningenav att regler efterlevs sköts av EG- kommissionen (artikel 155). Kommissionens övervakning är i första hand inriktad på medlemsstaternas efterlevnad av EG-rätten, den s.k. allmänna eller generella övervakningen. I en del fall är det fråga om 12 enförhandskontroll över planerade nationella lagstiftningsåtgärder. Nor- Prop.1990/91:65 maltingriper dock kommissionen först i efterhand. fortlöpandeutvecklingen i medlemsstaterna genom att samla in uppgifter omderas lagstiftning, rättstillämpning osv. Den får också underlag för sin granskninggenom klagomål från andra medlemsstater, från enskilda, från Kommissionens yttersta redskap är att den kan väckatalan vid mot medlemsstaten i fråga för brott mot Regler häromfinns i artikel 169 i . sådant förfarande inledsbrukar kommissionen ha underhandskontakter och förhandlingar medmedlemsstaten i fråga för att söka få till stånd en frivilligrättelse, eller för att låta sig övertygas om att misstanken om Innan kommissionen väcker talan inför EG-domstolenskall kommissionen ge staten i fråga tillfälle att lägga fram sinasynpunkter och därefter avge ett motiverat yttrande i saken. medlemsstateni fråga vägrar att efterkomma yttrandet, får kommissionen Inom EG gäller också särskilda regler för övervakningpå statsstödsområdet och för offentlig upphandling vilka jag intenärmare skall gå in på. Kommissionenövervakar också i viss utsträckning enskilda rättssubjekts efterievnad av EG-rätten,i den mån reglerna innehåller förpliktelser för enskilda. Detta gäller framförallt konkurrenslagstiftningen. Kommissionens befogenheter på detta område ärnärmare reglerade genom olika förordningar. I dessa bemyndigas kommissionen bl.a.att besluta om olika sanktioner för att säkra efterlevnaden av EG-rätten. Kommissionensbeslut kan angripas genom ogiltighetstalan inför (artikel173). Själva verkställigheten av sanktionerna sker på nationell nivå. Detär ännu oklart hur övervakningsmekanismen inom EES skall anordnas. Väsentligaelement är att övervakningsmekanismen garanterar enhetlighet inom EES-området,att avtalsöverträdelser i praktiken bör leda till ett och samma resultat vilketland det än är fråga om samt att systemet utformas så smidigt och obyråkratisktsom möjligt. FörSveriges del medför en allmän övervakning på EES- eller EFTA-nivå motsvarandeden redovisade artikel 169-proceduren inte några grundlagsfrågor. Dethandlar här om en övervakning av att följer sina internationellaåtaganden. En sådan kontroll skulle vara av rent folkrättslig karaktär ochskulle därför inte utgöra ett avsteg från regeringsformens kompetensschema. 1fråga om statsstöd och offentlig upphandling kommer, såvitt nu kan bedömas,beslut fattade av ett internationellt organ att rikta sig till staterna påsamma sätt som i fråga om den allmänna övervakningen. Sådana beslut skulle medandra ord inte få direkt rättsverkan i . En svensk rättsakt blir därförnödvändig för att de internationellt beslutade åtgärderna skall bli bindandeförsvenska medborgare, juridiska personer och myndigheter. Inte heller i dennadel aktualiseras därför några grundlagsfrågor. Detär ännu för tidigt att dra några slutsatser om i vilken utsträckning olika övervakningsfunktioner på internationell nivå i övrigt kommer att avse enskilda rättssubjekt och få direkt rättsverkan i . framför allt påkonkurrensrättens område. Jag begränsar mig därför i det Prop. 1990/91:65 följandetill frågan hur myndighetsbeslut som fattas på internationell nivå och riktastill enskilda förhåller sig till grundlagen. mån ett internationellt övervakningsorgan tilläggs befogenheter att meddelabeslut som direkt binder svenska myndigheter och svenska enskilda rättssubjektutan en mellankommande svensk rättsakt, blir 10 kap. 5 § tredje stycket RF aktuell.Enligt denna bestämmelse kan rättskipnings-och förvaltningsuppgifter som intedirekt grundar sig på regeringsformen överlåtas till en annan stat, till en mellanfolkligorganisation som inte behöver vara medlem av eller till en utländskeller internationell inrättning eller samfällighet. Bestämmelsen medger alltsåatt sådana befogenheter tillerkänns ett internationellt organ. Något krav påatt överlåtelsen skall vara av begränsad omfattning ställs inte upp. Om denuppgift som anförtros det internationella organet innefattarmyndighetsutövning, skall beslut om överlämnande enligt huvudregelnfattas med tre Ijärdedels majoritet. Alternativt kan beslut fattas i denordning som gäller för grundlagsbeslut. För överlåtelse av beslutanderätt sominte innefattar myndighetsutövning och inte är direkt grundad påregeringsformen uppställs inte några särskilda krav på beslutets form. Häravföljer att regeringsformen medger att ett internationellt organ gesbefogenheter att fatta beslut som riktar sig till enskilda rättssubjekt, omdetta skulle aktualiseras inom ramen för EES. Enfråga av betydelse i sammanhanget är om ett beslut av ett internationelltövervakningsorgan skall kunna överprövas av en judiciell instans på internationellnivå. Enligt artikel 173 andra stycket kan exempelvis ennäringsidkare som önskar få ett beslut om sanktioner överprövat vända sig till . Regeringsformenmedger inte att den högsta domsmakten överlåts till internationella organ (11kap. 1 §). Detta innebär att det inte är möjligt att göra en internationelldomstol överordnad högsta domstolen eller regeringsrätten. Däremot utesluterinte bestämmelsen att dessa domstolar förlorar rätten att vara slutinstans ivissa ärenden eller att mål i viss utsträckning helt undandras svensk domstolsprövning. Bestämmelsen tillåter också att de båda nämnda domstolarnasbefogenhet att bevilja resning bortfaller i de ärenden som omfattas avöverlåtelsen. En förvaltnings- eller rättskipningsuppgift som inte direktgrundar sig på regeringsformen kan nämligen med stöd av 10 kap. 5 § tredjestycket RF överföras till internationella organ på ett sådant sätt att ingen avde båda högsta svenska domstolarna kommer att befatta sig med denna ärendetyp (prop.1984/85:61 s. 18). Enordning motsvarande Romföirdraget artikel 173 inom ramen för ett EES skulle alltså vara väl förenlig med regeringsformens regler, eftersom den inte ställer några krav på att alla beslut med giltighet i skall kunna ställas under högsta domstolens eller regeringsrättens prövning. Inte heller lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut skulle bli tillämplig. Denna avser endast avgöranden av svenska myndigheter, och de nu aktuella ärendena kommer i så fall helt att handläggas på internationell nivå. Sammanfattningsviskan konstateras att övervakningen inom ett EES Prop. 1990/91:65 inte skulleaktualisera några grundlagsändringar. Enenhetlig tolkning och tillämpning av gemensamma EES-regler är en förutsättningför att samarbetet skall fungera pä avsett sätt. Inom EG har gemenskapsdomstoleni det yttersta ansvaret för tolkningen av EG-rätten. Den mesteffektiva metoden för att garantera den enhetliga tolkningen torde vara attinrätta en judiciell instans på internationell nivå, i det följande kallad ,och att denna domstol får avge s.k. tolkningsbesked om EES-reglernas innehållpå samma sätt som ger tolkningsbesked om EG-rätten. Jag skallstrax utveckla denna fråga närmare (avsnitt 4). Vidsamtalen mellan EFTA-länderna och EG har också konstaterats att det finns behovav en judiciell prövning på internationell nivå av tvister som kan uppkommaparterna emellan om tolkningen och tillämpningen av avtalet. Det hardiskuterats att låta en sådan tvisllösning avtalsparterna emellan skötas avsamma judiciella organ som skall svara för den enhetliga tolkningen. Ett sådantförfarande skulle kunna utformas efter mönster av artikel 170 i Romfördragetsom föreskriver att en medlemsstat som anser att en annan medlemsstat harbrustit i uppfyllandet av sina åtaganden enligt får föra talandärom inför . Romfördragetsaknar sanktioner mot en stat som vägrar efterkomma en fällande dom. Artikel171 föreskriver att staten i fråga skall vidta de åtgärder som krävs för attefterkomma domen. kan således inte gripa in i medlemsstaternaslagstiftning. Den kan heller inte föreskriva vilka åtgärder staten skall vidta,t.ex att genomföra viss lagstiftning eller betala skadestånd till enskilda som liditskada av det fördragsstridiga handlandet. En tredskande stat kan i ställetstämmas in på nytt inför domstolen, under åberopande av att denfällande domen inte efterkommits. Dennu redovisade ordningen skulle inte innebära några väsentliga nyheter förEFTA-länderna. funktion skulle här motsvara andrainternationella domstolars, t.ex. Haagdomstolens. Som en jämförelse kan ocksånämnas den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna vars behörighetatt pröva brott mot om de mänskliga rättigheterna Sverigehar erkänt. Avgöranden av en som innebär att ett brott mot avtalethar begitts är av rent folkrättslig karaktär och skall följas av påsamma sätt som följer domar av . Det ankommer alltså påregeringen att föreslå nödvändiga lagändringar eller att utfärdaerforderliga förordningsändringar så att avtalskränkningen inte upprepas iframtiden. Imål av detta slag är det alltså avtalsparterna som tvistar inför domsto len. Enskilda har har således ingen talerätt. Även om upprinnelsen till 15 tvisten är att en enskildnäringsidkare har blivit felaktigt behandlad inför svenska domstolar ellerandra myndigheter, får ett avgörande av en endast verkan för framtiden.Ett anspråk på skadestånd från den enskilde näringsidkaren skulle ligga utanförEES-rätten på samma sätt som det ligger utanför EG-rätten och skullesåledes handläggas av svensk domstol enligt svensk lag. Däremot kan, som jagnyss påpekade, enskilda tänkas få rätt att till en överklaga beslutav ett internationellt övervakningsorgan, om ett sådant får befogenhet attfatta beslut som direkt binder den enskilde. Jag vill påpeka attartikel 170-förfarandet inom EG bara utnyttjats en enda gång.Medlemsländerna drar sig uppenbarligen för att stämma varandra inför EG-domstolen.I gengäld har artikel 169-förfarandet där alltså stämmer inmedlemslandet i fråga kommit till stor användning. Det är naturligtvisomöjligt att förutsäga hur utvecklingen kan bli inom ett EES; till stor del ärdenna fråga beroende av hur en EES-övervakning anordnas. Sammanfattningsvis kan detalltså konstateras att den tvistlösningsme-kanism som diskuteras är förenligmed regeringsformen. Mitt förslag: Jagföreslår att det i regeringsformen införs en bestämmelse om att domstolar ochandra myndigheter kan vara skyldiga att från en mellanfolklig domstol inhämtabesked om tolkningen av en internationel överenskommelse eller förpliktelseeller av bestämmelser som tillkommit enligt ett sådant åtagande. Promemorians bedömning: 1promemorian konstateras att instrumentet tolkningsbesked kan fogas in i detsvenska rättssystemet utan grundlagsändring och på ett sätt som inte står ikonflikt med gällande principer. Remissinstanserna:Majoriteten av remissinstanserna instämmer i eller har inga invändningar motpromemorians slutsatser. Till dessa remissinstanser hör ombudsmän(), justitiekanslern, högsta domstolens ledamöter, försäkringsöverdomstolen,hovrätten över och , , ,kommerskollegium, juridiska fakultetsnämnden vid ,juridiska fakultetsstyrelsens forskningsnämnd vid ,, , . ,och i . Några avdessa uttalar dock viss tvekan eller ifrågasätter om inte regeringsformenlikväl borde förtydligas på denna punkt. Ett antal remissinstanser regeringsrättens ledamöter, kammarrätten i , juridiskafakultetsstyrelsen vid och anser attinstitutet tolkningsbesked bör föranleda ändring i regeringsformen. Enligtkammarrätten i skulle dock ett tolkningsbeskedsinstitutvara förenligt med regeringsformen, om tolknings- Prop. 1990/91:65 beskedeninte blir rättsligt bindande för svenska domstolar. och , som avgett ett gemensamtyttrande anser, liksom , att EES rättsligt bör vilapå samma principer som EG och att regeringsformen bör ändras för atttolkningsbeskeden skall få samma rättsliga genomslag i som motsvarandeEG-rättsliga institut har i EGs medlemsländer. Bakgrundentill mitt förslag: För att åstadkomma ett homogent EES måste de gemensammareglerna tolkas och tillämpas så enhetligt som möjligt inom hela EES-området. InomEG har gemenskapsdomstolen det yttersta ansvaret för tolkningen av EG-rätten.Nationella domstolar i EGs medlemsländer inhämtar tolkningsbesked från EG-domstolenom hur EG-reglerna skall tolkas. Den nationella domstolen lägger sedan dettabesked till grund för sitt avgörande av målet. Möjligheten att inhämtatolkningsbesked är fakultativ för nationella domstolar i lägre instans besked får begäras, om domstolen anser att ett sådant är nödvändigt för att denskall kunna döma i målet medan högsta instans är skyldig att inhämtatolkningsbesked innan målet avgörs (artikel 177 ). EG-rättenförvaltas i första hand av nationella domstolar och andra myndigheter. Enperson som anser att en direkt tillämplig EG-bestämmelse, t.ex. om förbud motdiskriminering på grund av nationalitet, har överträtts av en myndighet i en EG-stat,kan inte vända sig till med sina anspråk; han får vända sig tillnationell domstol och därvid åberopa den aktuella EG-bestämmelsen. För atttillgodose behovet av en enhetlig tolkning av EG-rätten, har man dock inte heltlämnat förvaltningen av EG-rätten åt nationella domstolar utan i Romfördragetsartikel 177 uppställt regler om inhämtande av tolkningsbesked från . Artikel177 bygger pä ett samarbete mellan och nationella domstolar. EG-domstolenbegränsar sig till att ta ställning till hur EG-rätten skall tolkas, medan detankommer på nationell domstol att tillämpa regeln på det konkreta fallet. EG-domstolenavvisar frågor som gäller om en viss nationell regel är förenlig med EG-rättsligaregler eller formulerar om den ställda frågan så att den kan lämna besked omhur en aktuell EG-regel skall tolkas; den torser den nationella domstolen medde nödvändiga tolkningselementen så att denna skall kunna ta ställning tillförenlighetsfrågan. skiljer således mellan å ena sidan tolkningenav EG-regeln och å andra sidan dess tillämpning i målet. Rättstillämpningenankommer på den nationella domstolen som får avgöra om fakta i målet fallerunder EG-regeln sådan den tolkats av . Dennakompetensfördelning mellan och nationella dom stolar är viktig och bygger på att de nationella domstolarna är självständiga och att det i sista hand är dessa domstolar som svarar för att EG-rätten 17 tillämpas enhetligt inomhela EG. intar således ingen över- Prop. 1990/91:65 ordnadställning i förhållande till nationella domstolar. Förfarandet bygger i ställetpå samarbete och en funktionsfördelning. Avden nu lämnade redogörelsen framgår att nationella domstolar väntas följa detlämnade tolkningsbeskedet. Syftet bakom kompetensfördelningen skulle gåförlorad, om nationella domstolar skulle vara helt fria att följa eller bortsefrån tolkningsbeskedet. har också slagit fast att den frågandedomstolen blir bunden av tolkningsbeskedet. Det finns dock ingen uttryckligbestämmelse om det i . Detbör framhållas att begreppet domstol i artikel 177 i harutvecklats av till ett självständigt EG-rättsligt begrepp. Man harsåledes tillåtit nationella domstolsliknande myndigheter, som alltså enligtsitt lands lag inte anses som domstolar, att inhämta tolkningsbesked. Detavgörande för pragmatiska inställning är att det skulle stridamot syftet med artikel 177, om en snäv tolkning av begreppet domstol skullemedföra att vissa måltyper aldrig eller endast sällan skulle bli föremål förtolkningsbesked. Tolkningsbeskedinom ramen för EES Enfråga som diskuterats mellan EFTA-länderna och är möjlighetenatt låta en lämna besked om EES-reglernas tolkning enligt ett systemsom utgör en motsvarighet till tolkningsbeskeden enligt artikel177. De kons'.itutionella aspekterna måste dock studeras av samtligaEFTA-länder innan ställning kan tas till hur systemet skulle kunna utformas förEES-ändamål. Klart är att ett system med sådana tolkningsbesked skulle vara detsäkraste och effektivaste sättet att åstadkomma en enhetlig tolkning ochtillämpning av EES-reglerna. Fråganom förhållandet mellan ett sådant judiciellt organ och får, liksomandra frågor, avgöras i förhandlingarna. En av flera aspekter som måste beaktasär parallelliteten mellan EG-reglerna och EES-reglerna och att det inte ärtillräckligt att skapa garantier för att EES-reglerna tolkas enhetligt; dessamåste i sin tur tolkas i överensstämmelse med motsvarande EG-regler och vice versa.Jag skall inte närmare gå in pä dessa frågor. Jag vill emellertid påpeka att, ide diskussioner som förts mellan EFTA-länderna och EG, enighet harrått om att ett införlivande av i också skallinbegripa relevant praxis från . EES-bestämmelser som motsvaras aven identisk/parallell EG-regel skall alltså förstås i belysning av EG-domstolenshittillsvarande tolkning av bestämmelsen i fråga. Tolkningsbeskedoch svensk rätt i allmänhet Tolkningsbeskedskulle innebära en ny rättsfigur för , liksom för övriga EFTA-länder. Det finns emellertid näraliggande, om än inte helt jämförbara, rättsfigurer. Jag vill särskilt framhålla en från arbetsrättens område. 1 5 kap. 1 § andra stycket lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister föreskrivs följande: "Förekommer anledning att kollektivav- 18 tal, som slutits av andraän parterna i målet, har betydelse för prövningen Prop. 1990/91: 65 av tvisten,skall de parter som slutit kollektivavtalet beredas tillfälle att yttra sig imålet". I förarbetena till denna bestämmelse sägs (prop. 1974:77 s. 191)att det för avgörande av en tvist ibland kan bli nödvändigt att pröva innebördenav ett kollektivavtal som har slutits av andra än parterna. Som exempel anförsdet fallet att en oorganiserad arbetsgivare träffat ett avtal som genomhänvisning till ett branschavtal eller liknande avtal hämtar sina bestämmelserfrån detta större avtal.