prop · GE03142 · 1990-12-31 00:00:00 — 1978/79:9 s. 144 f).Kredilmarknadskommitlén föreslog i sill betänkande (SOU 1988:29 del II s.64) att ett fondkommissionsbolag i stället för all sälla in medlen påbankräkning skulle kunna teckna en försäkring eller en bankgaranti till förmånför insättarna. Här kan nämnas atl insältarförsäkring avseende kreditinstitutför närvarande diskuteras inom EG men något direktiv i ämnet finns ännu inle. Värdepappersmarknadskommitténhar ansett atl krav på försäkring eller bankgaranli onekligen skulle stärkakundernas ställning i en konkurssituation. Emellertid skulle, enligtkommiltén, en sådan ordning leda till ökad byråkrati och ökade koslnader ocheftersom del nuvarande systemet såvitt känl inle lett lill kundförluster harkommitién ansett atl den nuvarande inlåningsrätlen bör kunna bibehållas såvittavser fondkommissionsbolagen. För dessa bolag är enligt kommittén inlåningenav gammal hävd och har stor betydelse för alt underlättafondkommissionsrörelsen. För övriga bolag som inle bedriverfondkommissionsrörelse har kommitién ansett alt något motsvarande behov inlekan anses föreligga. Kommittén föreslog därför all fondkommissionsbolag ulankrav på ytterligare tillstånd skall få la emot inlåning genom att de får rätlall avtala bort den tidigare nämnda huvudregeln om atl mollagna medel skallsältas in på bankräkning. Övriga värdepappersbolag skall däremot enligtkommittén inle få avtala bort den regeln vilkel betyder atl de endast får laemot medel om dessa genast avskiljs och sälls in på bankräkning. Enligtmin mening kan inlåning ha en särskild belydelse för en fondkom missionsrörelse. Likväl finns det risker för kunder som sätter in medel på konto hos en fondkommissionär. I praktiken innebär della atl kunden lånar ul dessa medel till fondkommissionsbolagel för att användas i dess rörelse. I värsta fall kan insättarens fordran inle infrias om fondkommis sionsbolagel skulle råka i belalningssvårigheter. Denna osäkerhet inverkar på allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden. Kommitién har belräffande andra värdepappersbolag än fondkommissionsbolag framhål lit alt dessa kan ha skilda förutsättningar vad gäller kompelens, kapital- styrka och tekniska resurser varför endast en individuell prövning är möjlig för atl avgöra om etl sådant bolag skall få bedriva viss sidoverksam- 119 Jag instämmer i dellamen vill samlidigt tillägga att detsamma i Prop. 1990/91:142 princip gälleräven för fondkommissionsbolag. Med hänsyn härtill och särskill med beaktande avskyddet för kunderna bör lill skillnad från vad kommittén har föreslagit -för samtliga värdepappersbolag krävas bankinspektionens tillstånd för alt få laemol inlåning. För samtliga bör gälla all de för att erhålla tillstånd skallkunna visa atl del finns kompelens, kapitalstyrka och tekniska resurser alt taemol inlåning. Vidare bör en kund som avser atl sätta in medel tydligtinformeras om vad detta kan innebära för honom. 1förarbetena lill nuvarande fondkommissionslag (prop. 1978/79:9 s. 144) uttaladeföredraganden: "Fondkommissionsbolag bör liksom f.n. ha räll att ta emolmedel på särskilt konto, s. k. kundkonlo. Dessa konton har stor betydelse ifondkommissionsfirmornas verksamhel genom alt vidga möjlighelerna tillkredilgivning och handel med värdepapper för egen räkning. Kundkontona fyllervidare en funktion genom alt på elt smidigt sätt reglera del löpandebelalningsförhållandet mellan firman och dess kunder och därigenom underlättafondkommissionshandeln. Del bör dock betonas, atl inlåningen skall begränsastill vad som erfordras för att på etl praktiskt sätt underläliakommissionshandeln. Bolagen får lika litet som driva en inlåningsverksamhetvid sidan härav på bankmässiga räkningar i slrid med 1 § lagen (1955:183) ombankrörelse." Den syn på inlåning som framgår av citatet ovan anser jagalUjämt bör vara gällande. Jagavser all ta upp elt ärende om rörelseregler för bank m.m. I detärendel behandlas också inlåningsbegreppel, varvid framhålls attin-låningsverksamhel bör förbehållas bank. Vidare konslaleras atl kontoinsättningarmed nära anknytning till någon annan affärsverksamhet än bankrörelse bör fallautanför inlåningsbegreppel. För alt undvika missförstånd bör därför medel sometl värdepappersbolag tar emot från sina kunder och som inle avskiljs och sättsin på räkning i bankinslilul, i lagtext benämnas medel på konto. Jag har ändratdel lill lagrådet remitterade lagförslagel i enlighet härmed. Fondkommissionsbolagfår , för atl underlätta fondkommissionsrörelsen, i samband med denna,lämna kredit mot säkerhet i fondpapper. Möjligheten för fondkommissionsbolagatl lämna kredit har slor betydelse för värdepappersmarknaden, bl.a. genom atthandeln blir enklare och smidigare. Jag kan se fördelar för allmänheten om manockså i andra tillståndsplikliga verksamheter får möjlighet all under sammaförutsättningar lämna kredit, l.ex. förvaltning och medverkan vid emissioner.Vidare är det svårt att rent generellt hävda att kredilgivning i någon av detillståndsplikliga verksamheterna skulle rubba allmänhetens förtroende förvärdepappersmarknaden. Kredilgivninglill kunder kräver emellertid enligt min mening slor kun skap och ansvarskännande, bl.a. måsle även vid kreditgivning för värde pappersaffärer en krediiprövning ske. Kreditgivaren måsle förvissa sig om alt kredittagaren har förmåga all uppfylla lånevillkoren. Detta gäller obe- 120 roendeav om säkerhet lämnas. Värdepappersbolaget måste alltså kunna Prop.1990/91: 142 visaalt del har tillgång till den kompetens, kapitalstyrka och erfarenhet somkrävs för kredilgivning. Jag anser därför all rätten aU lämna kredit skallges till värdepappersbolag endast efter särskild prövning. finnasanledning aU betona att kreditgivningen inle får utvecklas lill aU bli enfristående del av verksamheten i ell värdepappersbolag utan den är endaslavsedd all underlätta rörelsen. DeUa innebär all krediter som lämnasmåste ha direki anknytning till en kunds värdepappersaffärer. Idetta sammanhang vill jag ta upp frågan om säkerhet vid kreditgivningen.Bankorganisationerna och har i sill gemensammaremissvar pekat på att fondkommissionsbolagen saknar möjlighet all la emolannan säkerhet än fondpapper som har inregistrerats vid fondbörs eller som harutbjudits lill försäljning under sådana förhållanden all det är sannolikt attde från kreditens beviljande kommer all inregistreras ellerOTC-aktier. Banker har inle denna begränsning. Nämnda remissinstanser anserall fondkommissionsbolag skall få lämna kredit mot betryggande säkerhel isvenska och utländska finansiella instrument. Svenska Fondhandlareföreningenhar i skrivelse till (dnr 3941/90)hemställt atl ändring görs i 21 § fondkommissionslagen ienlighet med vad som framhållits i föreningens och bankorganisationernasremissyttrande. Kommitténhar föreslagit atl kredit får lämnas endasl mol säkerhet i fondpapper, ochenligt en övergångsbestämmelse skall aktier som inle är börsregislrerade mensom noteras på en icke officiell kurslista också godkännas som säkerhet vidkreditgivningen. Då möjligheten all lämna kredit infördes i nuvarandefondkommissionslag framhölls att kreditgivningen skulle begränsas lill vad somvar erforderiigt för att underlätta kommissionshandeln och att sambandet meddenna borde kunna framgå av att endast fondpapper godias som säkerhet (prop.1978/79:9 s. 144). Kredilmarknadskommitlén, som föreslog altfondkommissionsbolagens rätl atl lämna kredit skulle behållas, berördeprincipen om atl ägande och traditionell kredilgivning inle får blandas. Efteratt dels ha övervägt andra lösningar vad gäller kravel på samband mellankommissionsverksamhet och kreditgivning, dels ha diskuterat en skärpning avsambandskravet genom alt ålägga bolagen atl kontrollera vad krediterna användslill, fann kredilmarknadskommitlén alt den gällande ordningen allkreditgivning endast får ske mot säkerhet i fondpapper hade klara fördelar (SOU1988:29, del 2, s. 75 och 161). Värdepappersbolagenfår med mitl förslag räll all lämna kredit först efter särskild prövning. Del förutsätts att kreditgivning liksom för närva rande skall underlätta och ske i samband med bolagens ordinarie verksam het. Värdepappersbolagens kreditgivning kan således bara ske i samband med utförande av finansiella Gänster. Praktiska skäl talar dessutom van ligtvis för all just de finansiella instrument i en värdepappersaffär som bolaget ulfört ål en kund lämnas som säkerhet vid kreditgivning. Redan enligt gällande räll är del tillåtet att ta emot annan egendom eller borgen som tilläggssäkerhel om den ursprungligen lämnade säkerheten går ned i värde efter del all krediten beviljats. Någon risk all värdepappersbolag 121 kommer all ägna sig åtallmän kreditgivning torde därför inte föreligga. 1990/91: 142 Detbör inte vara några svårigheter atl konstatera om kredittagaren utför sinavärdepappersaffärer hos det bolag som lämnat krediten. Jag föreslår därför altvärdepappersbolag får lämna kredit mot säkerhet som är betryggande, dvs. utanbegränsning till finansiella instrumenl. Detär inle möjligl alt i lag ange aUa de sidoverksamheler som ell värdepappersbolagkan tänkas vilja ägna sig åt. Behovel av annan verksamhet kan skifta med hänsynlill förelagens organisation, men också den tekniska och den allmänna utvecklingeninom detta område kan spela en stor roll. Vilken annan verksamhet som börlillålas avgörs lämpligen av bankinspektionen från fall till fall. Förlillslånd bör krävas att särskilda skäl föreligger. Tillstånd bör kunna ges omverksamheten på någol sätt kommer att underlätta rörelsen. Det kan t. ex. varafråga om framställning av tryckalster med ekonomisk information lill kundereller viss utbildningsverksamhet. Förvärvav organisalionsaktier, m. m. Enligt15 § andra styckel fondkommissionslagen får fondkommissionsbolag som etl led iorganisationen av bolagets verksamhet förvärva aktie eller andel i ekonomiskförening efter lillslånd av bankinspektionen. I förarbetena till bestämmelsenanges att en förutsättning för lillständ är atl förvärvet inte framstår somolämpligt från allmän synpunkt; t. ex. kan en uppdelning på olika juridiskapersoner medföra risk för all regler i fondkommissionslagen eller annanlagsliftning inte får avsedd verkan (prop. 1978/79:9 s. 178). Förvärv av aktieeller andel i företag som ett led i organisationen av bolaget bör därför krävabankinspektionens lillslånd. Förall ell värdepappersbolag skall kunna bedriva verksamhel måste bolaget hanågon lokal och det måste finnas inventarier. Att bolaget får förvärva fastegendom m. m. för detta ändamål är så självklart att några detaljerade reglerhärom inte behövs. Om ett bolag skulle skaffa lokaler utöver det behov somverksamhelen rimligen ger upphov lill bör bankinspektionen med framgång kunnaingripa. I specialmoliveringen lill 4 kap. 1 § behandlas också denna fråga. 6.4Förvärv av finansiella instrument Mittförslag: Den som handlar för egen räkning eller som medverkar vid emission avfondpapper eller erbjudanden om köp eller försäljning av finansiellainstrumenl, begränsas i sin rält att förvärva och driva handel med finansiellainstrument till vissa risknivåer. Dessa placeringar kräver ävenkapilalläckning. Bolagmed tillstånd till handel för egen räkning eller emissionsmedverkan får föratl underlätta rörelsen förvärva egna aktier resp. aktier i moderbolagetmotsvarande högsl av aktiekapitalet i resp. bolag. Kommitténsförslag: Kommittén föreslår all beslämmelserna om handelslagret behålls ochatl för alla bolag gränsen för lagret höjs till 150 milj. kr. Ett större lagertillåts om anskaffningsvärdet inte överstiger av kapitalbasen, dock högsten miljard kronor. Handelslagrel kräver kapital-täckning. Kommittén föreslårvidare ett förbud all äga av aktierna (röster eller kapital)i ett enskilt bolag och ett förbud all företräda innehavda aktier i enskildabolag på bolagstämma. Remissinstanserna: Deflesla remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran atl gränsen förhandelslagrel höjs. Flera remissinslanser har dock synpunkler på enskildheter iförslagel. Riksbanksfullmäktige förordar alt frågan om hanteringen avfondkommissionärernas handelslager utreds närmare eftersom de föreslagnakapitaltäckningsreglerna har en myckel svag koppling lill institutens verkligarisklagande. Enligt styrelsen för behövs utöver den övregränsen på inga andra restriktioner än de som följer avkapitaltäckningsreglerna. anser all denföreslagna höjningen av gränsen för handelslagrel är alllför omfattande och leder till alt gränserna mellan mäklarverksamhet ochkapitalförvaltnings-verksamhet suddas ut. Enligt riksförbundet börkommissionärerna endasl ha möjlighet att ha så storl lager som deras verksamhetsom mäklare kräver. I lidigare nämnd skrivelse anför all handelslagrel bör sättas i relation tillkapitalbasen i dess helhet. Skälen för mitt förslag Enligtnuvarande regler beslår en fondkommissionärs handelslager av aktier,emissionsbevis, andelar i värdepappersfonder och i ekonomiska föreningar,Fondkommissionärerna får för egen del förvärva obligalioner, förlagsbevis ochandra för den aUmänna rörelsen avsedda förskrivningar. Enligi bankrörelselagenfår en bank för egen räkning förvärva bl. a. obligalioner, förlagsbevis,förlagsandelsbevis och andra fordringsrätler som är avsedda för den allmännamarknaden. Motivet till atl fondkommissionärerna har tillåtits ha etthandelslager är att detta kan underlättakommissionshandeln genom att göra marknaden Prop. 1990/91:142 mer likvid ochbidra lill kursuGämning saml genom att hanteringen av små värdepappersposterkan rationaliseras med handelslagrets hjälp. För att reducera riskerna med denintressekonflikt som kan bli följden av att fondkommissionärerna driver handelför egen räkning samtidigl med kommissionsuppdrag har emellertid en begränsningav handelslagrets storlek föreskrivits (prop. 1978/79:9s.l36 f.). Fondkommissionslagensutgångspunkt är all fondkommissionärerna i princip uteslutande skall agera somkommissionärer. Den i lagen öppnade möjlighelen för en fondkommissionär att haett egel handelslager innebär ell avsteg från denna princip. 1 takt med allgränsen för handelslagrels sloriek höjts har också egenhandeln ökat, vilkel förflera fondkommissionsbolag lett till alt intäkterna av egenhandeln kommit atlulgöra en alll slörre andel av de totala intäkterna. För de fleslafondkommissionsbolag utgör dock alhjämt courtageinläkterna den störstainkomstkällan. Motiveringenför handelslagerbegränsningen har varit atl det kan uppstå en intressekonfliktgenom att en fondkommissionär kan driva handel för egen räkning samtidigl medkommissionsuppdrag. Som kommitién framhållit är della motiv knappast hållbarti dag. Man kan varken principiellt eller i en konkret affär minska den latentaintressekonflikten genom en kvantitativ begränsning av handelslagrel, eftersomlagret redan nu får vara så stort all en fondkommissionär i regel inte harnågra svårigheter atl utnytGa sitt eget lager vid utförande avkommissionsuppdrag. Risken för en intressekonflikt påverkas således intenämnvärt, även om volymen av egenhandeln skulle släppas helt fri. Effekten avalt begränsningsregeln upphävs eller att det absoluta taket för handelslagretsstorlek kraftigt höjs skulle sannolikt leda lill en mer aktiv och målmedvetenegenhandel med framför allt aktier. Därmed skulle likviditeten påaktiemarknaden förbättras. Etlstörre inslag av egenhandel på den svenska värdepappersmarknaden bör kunna gepositiva effekter för marknaden genom all likviditeten höjs och att prisbildenförbättras. En egenhandlare som är märket maker måste alltid vara beredd altsälja och köpa till de priser han offentliggör. En begränsning av handelslagretinnebär därför ett hinder i verksamhelen. Den ökade handeln över gränsernaleder också till alt del finns ell behov av större handelslager. Den som göraffärer med ulländska placerare bör ha möjlighet all genomföra affärerna föregen räkning eftersom della är en internationellt tillämpad handelsleknik.Detta ökar servicenivån och innebär också att konkurrensförutsättningarna försvenska fondkommissionärer förbättras. EGsförslag lill investeringsGänste-direktiv (se avsnitl 3.5) innehåller ingabegränsningar för den som handlar för egen räkning. Däremot föreslås idirektivförslaget om kapitaltäckning för finansiella Gänsleföreiag att ocksåriskerna i ett aktuellt innehav skall beaktas. Några motsvarande regler harinte föreslagits av kommittén. Jagär mol den här bakgrunden beredd all under vissa förutsättningar helt överge de begränsningar som gäller för handelslagrel. Kommittén har varit inne på samma tankegångar men ändå stannat för all, utöver den 124 begränsning som realtföljer av kravel på kapilalläckning, fastställa en Prop. 1990/91:142 direktgräns. ställningstagande moliveras med all ett formellt slopande avhandelslagerbegränsningen skulle kunna uppfattas som om aktieförvärvsförbudetför banker hade upphävts och att del är viktigt alt undvika sådana slutsatser.Beträffande aktieförvärvsförbudet för bankerna vill jag hänvisa till delförslag om nya rörelseregler för bankerna som jag kommer altpresentera. Somjag redan tidigare varil inne på utgör den lidigare berörda risken förintressekonflikt som finns då en fondkommissionär också handlar för egenräkning egentligen inle någol hinder för atl helt avskaffa handelslagerbegränsningen.Bl.a. motverkas denna risk av nya handelssystem SAX (seavsnitt 2.5) som innebär atl en enskild kund kan kontrollera att han fått denbästa kurs som gällde vid en viss lidpunkt. Därutöver måste en kommissionär ihandeln med optioner och terminer, enligt bankinspektionens allmänna råd, göralidsslämplingar när elt uppdrag mottas och när det utförs, vilket ocksåstärker kundernas intressen i handeln. Jaghar tidigare föreslagil alt den som har särskill tillstånd som egenhandlareskall ha rätt att för egen räkning handla med finansiella instrument. Ävendetta kan vara ett sätt att möta risken för nämnda intressekonflikt. Det börnaturiigtvis som jag tidigare framhållit vara möjligt för en kommissionär attäven få tillstånd att handla för egen räkning. Däremot är denna rält inleovillkoriig. Tillstånd lämnas endasl efter prövning i del enskilda fallet och iden prövningen bör det finnas utrymme för att även beakta kommissionärensförmåga att hantera denna risk. Skulle det visa sig all en kommissionär inteklarar av att hanlera denna intressekonflikt kan tillståndet för egenhandelåterkallas, vilket kan ske utan alt kunderna i kommissionsrörelsen behöver blilidande. Kommilténhar pekat på vissa risker som sammanhänger främsl med alt egenhandel kan utnytGas för prismanipulalioner eller för långsiktiga aktie innehav och i kontrollsyfte. Jag har därför övervägt kommitténs förslag om en begränsningsregel som innebär förbud all förvärva mer än fem pro cent av aktierna (röster eller kapital) i ell enskilt bolag och förbud att före träda innehavda aktier i ett enskilt bolag på bolagsstämma. En sådan fem procentregel skulle inte kunna tillämpas på organisationsaktier och av prak tiska skäl inle heller på aktier som förvärvas av den som medverkar vid emissioner. Den torde också medföra problem i märket maker-verksamhel. I den mån aktier som innehas av den som driver värdepappersrörelse skulle utnyUjas i ell syfte som är oförenligt med verksamhetens ändamål, dvs. att tillhandahålla tjänster på värdepappersmarknaden, så kan det anses tvek samt om bolaget är lämpligt all driva tillslåndspliktig värdepappersrörelse. Etl sådant förfarande skulle även kunna negativt påverka allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden. Det har heller inte framkommit några sådana missförhållanden att en så ingripande åtgärd som att införa förbud att företräda innehavda aktier på bolagsstämma kan anses erforder lig. Jag anser därför all några begränsningsregler inle är nödvändiga utan atl eventuella missförhållanden kan åtgärdas i bankinspektionens tillsyns verksamhet. En ytteriigareförutsättning för all helt släppa handelslagerbegränsning- Prop. 1990/91:142 enbör, som också kommittén framhållit, vara att riskerna med placeringar ifinansiella instrumenl minskas. Nuvarande kapilalläckningsregler, som beaktarkreditrisken i en placering, är otillräckliga för atl möla den risk som enplacering i elt finansiellt instrument innebär, den s. k. kursrisken.Riksbanksfullmäktige pekar i sitt remissvar på den mycket svaga koppling somnuvarande kapilalläckningsregler har till institutens verkliga risktagande.Fullmäktige anser att det bör vara mföjligl att i detta sammanhang tillämpasamma metod som gäller för bankernas valutapositioner, dvs. ett system medlimiter som genom atl även la hänsyn till termins- och optionsaffärer beaktarinstitutens netloexpoiiering. Även bankinspektionen och Slyrelsen förStockholms fondbörs anser all kapitaltäckningsreglerna bör ta hänsyn tiflnetlorisken i placeringarna. Riksbankenssystem med limitbelopp för valutakursrisker innebär i korthel följande. faslslälls två limitbelopp som inte får överskridas. Bådabeloppen uttrycks som en procentsats av institutets kapitalbas. Kapitalbasenberäknas enligt bankinspektionens anvisningar förkapilalläckningsrapporteringen(BFFS 1990:6). Det ena beloppet avser den kursrisk som föreligger i vaGeenskild valuta och som normalt får uppgå till högst av kapitalbasen. Detandra beloppet avser den samlade kursrisken i valulaportföljen som får uppgåtill högst av kapitalbasen. Instituten kan allteftersom kapitalbasen ökarlill anmäla detta och därigenom erhålla högre limilbelopp.Rapportering till sker såväl på daglig basis som . Här kannämnas atl bankinspektionen har motsvarande regler för institut under desstiflsyn som inle är av godkända valulahandlare. Principernabakom system med limiter för valulakursrisker bör enligt min meningkunna vara vägledande för fastställande av risknivåer för placeringar ifinansiella instrument. I båda fallen gäller del art ta hänsyn lill denkursrisk som en placering innebär. Principiellt är det ingen skillnad på enplacering i en valuta eller i en aktie eller annat finansiellt instrument.Fördelen med detta system är att hänsyn också kan tas till placeringar ioptioner och terminer. Vissa svårigheter kan uppkomma första gången limiterskall fastställas men della bör inte få utgöra ell hinder mot att etl sådantsystem införs. Jag vill här framhålla att det kan vara lämpligt art till enböGan särta förhållandevis låga limiter. Utgångspunkten bör vara atl de nyalimiterna anpassas så att det totala innehavet av finansiella instrumentnågotsånär överensstämmer med bolagens nuvarande innehav. Allt eftersom manvinner erfarenhet av hur limiterna påverkar de olika bolagen kan dessajusteras. Medetl limilsystem uppfylls kravel på att beakla kursrisken med en placering påett godtagbart sätt. system ligger också i linje med de diskussioner omnya internationella kapilalläckningsregler avseende kursrisker som förnärvarande förs i och inom EG. Jag föreslår således att eltvärdepappersbolag som får förvärva finansiella instrument skall hålla sig inomde risknivåer som föreskrivs. Reglerna om handelslager kan därmed las bort. En bank får i sin rörelseförvärva och driva handel med obligationer och Prop. 1990/91:142 andrafordringsrätler som är avsedda för den allmänna marknaden. Nyakapilalläckningsregler avseende kursrisker kommer all omfatta även bankersplaceringar i räntebärande instrumenl. Jag anser därför alt regler omrisknivåer för sådana placeringar inte bör införas för banker.Däremol bör sådana regler gälla för bankägda värdepappersbolag. Enbestämmelse bör införas som ger rätt för regeringen eller, efler regeringensbemyndigande, bankinspektionen all ulfärda närmare föreskrifter om vilkenhögsta risknivå som kan tillålas. 1 dessa föreskrifter bör skillnad göras påaktier och andra aktierelaterade instrumenl å ena sidan och obligationer ochandra ränlerelaterade instrument å den andra sidan. Vid beräkning av risknivåerbör inte dessa båda grupper kunna läggas ihop till en total nettorisk, ulanvarje grupp bör åsättas en egen risknivå.