prop · GE0365 · 1990-12-31 00:00:00 — Härvid anförs: "Om det förekommer anledning attsistnämnda kollektivavtal har betydelse för prövning av tvisten i målet skallde parter som slutit detta avtal beredas tillfälle /.../ att framlägga sinasynpunkter på tolkningsfrågan." Yttrandet utgör enligt förarbetenaprocessmaterial i målet och skall beaktas av domstolen oberoende av om någonpart åberopar yttrandet eller inte. Det sist nämnda kan enligt doktrinenförklaras med att lagstiftaren har sett ett mer allmänt intresse i en riktigoch enhetlig tillämpning av de kollektivavtal som får betydelse även utanförpartsförhållanden där de är tillämpliga. Ettannat exempel, som också har framhållits av högsta domstolens ledamöter ochjuridiska fakultetsnämnden vid , är reglerna i 56 kap.15-17 §§ om tingsrätts hänskjutande av prejudikatfrågor tillhögsta domstolen. Tillbilden hör också tillämpningen av principen om den s.k. fördragskonformatolkningen. Den innebär att svenska domstolar vid tillämpningen av svensk rätttar hänsyn till internationella organs tolkning av internationella regler somSverige är bundna av. Jag återkommer till denna fråga senare (under rubrikenTolkningsbeskeds förenlighet med 11 kap. 2 § RF). Närdet gäller frågan om tolkningsbeskedsinstitutets förenlighet med regeringsformenär det i första hand bestämmelserna i 11 kap. 1 och 2 §§ RF som aktualiseras. I11 kap. 1 §, som bl.a. innehåller bestämmelser om domstolsorganisationen,föreskrivs i första stycket att högsta domstolen är högsta allmänna domstol ochatt regeringsrätten är högsta förvaltningsdomstol. Bestämmelsen hindrarsåledes att det inrättas en instans som blir överordnad någon av dessa tvådomstolar. Andra domstolar får enligt andra stycket inrättas med stöd av lag. Domstolarnassjälvständighet är av grundläggande betydelse för rättssä kerheten. En särskilt viktig sida av domstolaraas självständighet är att inget annat organ skall kunna gripa in och bestämma hur de skall döma i det enskilda fallet eller hur de vid sin rättstillämpning i övrigt skallbesluta i särskilda fall. De politiska organen skall påverka rättskipningen genom normer med generell tillämplighet och inte genom ingripanden i enskilda fall. Eftersom denna självständighet sätter en gräns för och regeringens handlingsmöjligheter, har en föreskrift härom sin naturiiga plats i regeringsformen. Ett stadgande om domstolarnas oberoende gent emot såväl som regeringen och andra myndigheter återfinns ill 19 Enligt denna bestämmelse får ingen myndighet, inte heller Prop.1990/91:65 , bestämma hur en domstol skall döma i det enskilda falleteller hur en domstol i övrigt skall tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Enmotsvarande bestämmelse finns beträffande förvaltningsmyndigheterna i 11 kap.7 § RF. Enligt denna bestämmelse får ingen myndighet, inte heller riksdageneller kommuners beslutande organ, bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ettsärskilt fall skall besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot enskildeller mot kommun eller som rör tillämpning av lag. Ytterligareen bestämmelse i regeringsformen bör behandlas i sammanhanget, nämligen 10kap. 5 § tredje stycket RF. Denna medger att rättskipnings- ochförvaltningsuppgift som inte direkt grundar sig på regeringsformen genombeslut av överlåts till en annan stat, mellanfolklig organisationeller utländsk eller internationell inrättning eller samfällighet. Den högstadomsmakten kan inte överiåtas enligt detta stycke, dvs. det är inte möjligt attgöra en internationell domstol överordnad högsta domstolen ellerregeringsrätten. Det följer av att den högsta domsmakten direkt grundar sig påregeringsformen. Däremot tillåter stadgandet att högsta domstolen ochregeringsrätten fråntas rätten att vara slutinstans i vissa ärendetyper (prop.1984/85:61 s. 18). Enligt huvudregeln skall ett riksdagsbeslut om att överlåtarättskipnings- och förvaltningsuppgifter enligt 10 kap. 5 § tredje stycketfattas med tre fjärdedels majoritet, om uppgifterna innefattarmyndighetsutövning. Alternativt kan den ordning som gäller för grundlagsbesluttillämpas. Skälenför mitt förslag: Tolkningsbeskedsförenlighet med 11 kap. 1 §RF I promemorianuttalas att ett system med tolkningsbesked i EES- sammanhang som motsvarar tolkningsbeskeden inom EG inte innebär att en skulle vara överställd högsta domstolen och regeringsrät ten. Enligt promemorian skulle därmed ingen konflikt uppstå i förhållande till 11 kap. I § RF om att högsta domstolen är högsta allmänna domstol och regeringsrätten högsta allmänna förvaltningsdomstol. Endastett fåtal remissinstanser har närmare gått in på bestämmelserna i II kap.1 § RF. Av dessa är det endast regeringsrättens ledamöter och juridiska fakultetsstyrelsen vid som anser att tolknings beskedsinstitutet strider mot denna bestämmelse. Övriga remissinstanser som tar upp denna fråga delar promemorians bedömning. Till denna grupp hör högsta domstolens ledamöter, hovrätten över och samt kammarrätten i . Regeringsrättensledamöter anser att en ordning med tolkningsbesked innebär att en del av denhögsta domsmakten övergår till och att detta inte är förenligtmed 11 kap. I § RF. Högstadomstolens ledamöter däremot konstaterar att 11 kap. 1 § RF hindrar att utländska eller mellanfolkliga organ tilläggs uppgiften att över pröva högsta domstolens och regeringsrättens avgöranden liksom den 20 hindraratt rätten att fullfölja talan hos dessa domstolar begränsas i sådan Prop.1990/91:65 omfattning att de inte längre framstår som högsta domstolar inomsina kompetensområden. Enligt högsta domstolens ledamöter kan tolkningsbeskedsinstitutetinte anses medföra några sådana konsekvenser. Hovrätten över och Blekingeframför samma argument. Också kammarrätten i , som från vissautgångspunkter anser att tolkningsbeskedsinstitutet är oförenligt medbestämmelsen i 11 kap. 2 § RF jag återkommer strax till denna fråga ansluter sig till uppfattningen att tolkningsbeskedsinstitutet inte stridermot bestämmelserna i 11 kap. 1 § RF. Enligtjuridiska fakultetsstyrelsen vid skulle högsta domstolenoch regeringsrätten genom tolkningsfunktion allmänt sett saknamöjlighet att självständigt utveckla en praxis beträffande avtalet. Härigenomskulle dessa domstolar enligt fakultetsstyrelsen fråntas en del av sinbehörighet enligt 11 kap. 1 § RF. Två ledamöter av fakultetsstyrelsen ärskiljaktiga och delar inte uppfattningen att tolkningsbeskeden står i stridmed 11 kap. 1 § RF. Jagvill mot fakultetsstyrelsens argument framhålla att högsta domstolens resp.regeringsrättens prejudikatbildande funktion inte är reglerad i grundlag. I denmån denna funktion påverkas av ett tolkningsbeskedsinstitut lägger såledesgrundlagen inga hinder i vägen. Jagansluter mig tveklöst till de remissinstanser som anser att tolkningsbeskedeninte kommer i konflikt med 11 kap. 1 § RF. Jag återkommer närmare tillsynpunkterna från regeringsrättens ledamöter i denna fråga i anslutning tillatt jag behandlar 10 kap. 5 § RF. Tolkningsbeskedsförenlighet med 11 kap. 2 § RF Beträffandebestämmelsen i 11 kap. 2 § RF framhålls i promemorian att det är tolkningen avde folkrättsliga förpliktelserna som skulle åvila , medan denkonkreta tillämpningen i det enskilda fallet av den Svenska EES-rätten skulleåvila svensk domstol. Eftersom således varken skulle bestämma huren svensk domstol skall döma i det enskilda fallet eller hur en svensk domstolskall tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall skulle enligt promemorian dengenom 11 kap. 2 § RF grundlagsskyddade självständigheten för svenska domstolardärmed inte trädas för när. Tolkningav EES-regler resp. tolkning av svensk rätt Viden analys av tolkningsbeskedens förenlighet med 11 kap. 2 § RF vill jag inledningsvis, i likhet med vad som sägs i promemorian, framhålla att inte skulle uttala sig om tolkningen av svensk lag utan om regler, alltså om den internationella förpliktelsens innehåll. Detta synsätt har föranlett vissa anmärkningar under remissbehandlingen. Bl.a. anser högsta domstolens ledamöter distinktionen vara väl subtil och ifrågasätter om den är hållbar mot bakgrund av att EES-reglerna förutsätts vara gällande som svensk rätt. JO, som i princip godtar det betraktelsesätt som anläggs i promemorian, ifrågasätter också denna uppdelning eftersom 21 den svenska lagen blir likalydandemed avtalet. Hovrätten över och Prop. 1990/91:65 däremotframhåller att en endast skulle uttala sig om de folkrättsligaförpliktelserna och att den svenska domstolen, teoretiskt sett, är obunden attge motsvarande svenska internreglering en annan tolkning, även om de svenskareglerna är identiska med den konventionsbundna regleringen. vid vänder sig mot promemorianspåstående att det i detta hänseende skulle bli en viss skillnad jämfört med vadsom gäller inom EG eftersom EG-rätten som sådan i allmänhet är tillämplig pånationell nivå. Enligt nämnden är det irrelevant om en EG-regel är tillämpligpå nationell nivå eiler inte. ifrågasätter om promemoriansinvecklade resonemang krävs för att komma fram till slutsatsen atttolkningsbeskedsinstitutet är förenligt med regeringsformen. Nämnden framhålleratt tolkningsbeskeden har ett klart begränsat innehåll och framhåller vidaresärskilt att aldrig uttalar sig om nationell rätt utan endast om EG-rätt.Också juridiska fakultetsstyrelsens forskningsnämnd vid Lunds universitetframhåller att inte ens i strikt mening kan tolka nationell rättinom ramen för förfarandet enligt artikel 177 Riomfördraget. Detär just sistnämnda förhållande som enligt min mening visar på behovet av endistinktion mellan EES-rätt och nationell rätt. Jag har förståelseför att distinktionen av vissa remissinstanser kan uppfattas som formell motbakgrund av att vissa svenska författningar genom inkorporeringsmetoden avses bli likalydande med EES-reglerna. Attdet skulle handla om tolkningen av EES-reglerna, de folkrättsliga förpliktelserna,och inte om tolkningen av svensk lag, åskådliggörs av att skullefå till uppgift att tolka inte bara huvuddel och sädana EES-reglersom motsvaras av EG-förordningar, utan också sådana EES-bestämmelser sommotsvaras av EG-direktiv. Det är bara i fråga om de två förstnämda kategoriernasom inkorporeringsmetoden blir aktuell. EES-regler motsvarande EGs direktivavses bli införlivade i svensk rätt genom sedvanlig transformering, och någonidentitet mellan EES-direktivet och den svenska lagen föreligger inte i dessafall. begränsar sig till att uttala sig om tolkningen av EG-rättenoch avvisar uttryckligen frågor som gäller tolkningen av nationellabestämmelser. Vi kan utgå från att skulle upprätthålla enmotsvarande rågång mellan EES-rätten och nationell rätt. En svensk domstol kanalltså när den skall tillämpa en svensk bestäm melse som bygger på ett "EES-direktiv" behöva ett tolkningsbeskedfrån rörande "EES-direktivet" som sådant och den kan när den skall tillämpa en svensk bestämmelse vilken som helst behöva ett tolknings besked rörande någon artikel i för att försäkra sig om att dess tolkning och tillämpning av den svenska bestämmelsen är i överensstäm melse med förpliktelser enligt . Sistnämnda situation skulle kunna illustreras genom rättsfallet NJA 1988 s. 572 varom mer senare där det vid tillämpningen av 51 kap. 21 § var nödvändigt att beakta tolkningen av artikel 6 i om de mänskliga rättigheterna. Härav följer enligt min mening det nödvändiga i 22 atthålla isär tolkningen av EES-rätten som sådan och tolkningen av svensk Prop.1990/91: 65 lag. Fråganom tolkningsbeskeds bindande verkan Innanjaggår närmare in på frågan om tolkningsbeskedens förenlighet med 11 kap. 2 § RF villjag ta upp ytterligare en fråga som vållat viss diskussion underremissbehandlingen. Det är frågan i vad mån ett tolkningsbesked från en EES-domstolskulle binda den svenska domstolen eller inte. Frågan har berörts men inteutvecklats närmare i promemorian. I denna konstateras bl.a. att svenskadomstolar, och särskilt högsta domstolen och regeringsrätten, redan i daganser sig bundna av internationella organs tolkning av våra internationellaförpliktelser och att en bundenhet för svenska domstolar av ett tolkningsbeskedmot denna bakgrund inte skulle innebära något principiellt avsteg från gällandeordning. 1 promemorian konstateras också att några uttryckliga lagregler omsvenska domstolars bundenhet av prejudikat från högsta domstolen ochregeringsrätten inte ansetts behövliga. Enligt promemorian kan man också, ävenutan en princip om tolkningsbeskeds bindande effekt, utgå från att svenskadomstolar skulle ta fasta på ett tolkningsbesked från en så auktoritativinstans som en skulle vara. Dennafråga har remissinstanserna haft något skilda meningar om. Hovrätten över Skåneoch framhåller att beskeden endast är folkrättsligt bindande och attden svenska domstolen teoretiskt sett är obunden att ge de svenska reglerna enannan tolkning. Enligt hovrätten behöver man inte räkna med annat än att densvenska domstolen skulle följa tolkningsbesked. Skillnaden moten ordning med direkt bundenhet vid den främmande domstolens avgörande ärenligt hovrätten hårfin. JOframhåller att inte innehåller någon bestämmelse om atttolkningsbesked är bindande för nationella domstolar och att svenska domstolardärför vid tillämpningen av den svenska lagen inte blir formellt förpliktadeatt följa ett sådant besked. Regeringsrättensledamöter betraktar, i likhet med hovrätten över och , etttolkningsbesked som ett för folkrättsligt bindande besked. Kammarrätteni utgår från att de diskuterade tolkningsbeskeden skulle blirättsligt bindande för svenska domstolar. Detta föranleder kammarrätten attuttrycka tveksamhet över institutets förenlighet med 11 kap. 2 § RF. Skulledäremot beskeden inte bli rättsligt bindande, skulle institutet enligtkammarrättens mening inte strida mot 11 kap. 2 § RF. Det framhålls att en sådanordning skulle kunna liknas vid vad som enligt vår inhemska rätt gäller i frågaom prejudikat från högsta domstolen och regeringsrätten; trots att det intefinns någon föreskrift om att de är bindande efterlevs de praktiskt tagetundantagslöst av domstolarna. EnligtStockholms tingrätt skulle tolkningsbeskeden inte vålla några grundlagsproblem, om de inte är tänkta att binda de nationella domsto larna utan bara tjäna som upplysningar i pågående mål. Högstadomstolensledamöterframhålleratt,omsystemetmedtolknings-Prop. 1990/91: 65 besked skall fylla sin funktion, det inte bör finnas någotutrymme för den svenska domstolen att tolka regeln på annat sätt än EES-domstolenbestämt låt vara att tillämpningen i det konkreta fallet ankommer på densvenska domstolen och att detta bör framgå av bestämmelserna i den grundläggandeEES-författningen. och anser alt tolkningsbeskedenbör ges samma betydelse inför svensk domstol som motsvarande har inför nationella domstolar inom för Utländsk rättAB framhåller att det inte bör få råda något tvivel om att tolkningsbesked frånen är bindande för den svenska domstolen. Föregen del vill jag framhålla följande. innehåller inga bestämmelserom att den frågande nationella domstolen blir bunden av det besked EG-domstolenlämnat. har dock i sin praxis slagit fast att den frågandedomstolen blir bunden av beskedet. Man torde kunna utgå från att inte heller EES-avtaletkommer att innehålla någon bestämmelse om domstols bundenhet. skulle emellertid gå föriorat, om nationelladomstolar skulle vara fria att följa eller bortse från det lämnadetolkningsbeskedet. Jagvill framhålla att svenska domstolar , genom principen om den s.k.fördragskonforma tolkningen, vid sin tolkning av svensk lag tar hänsyn till intemationellaåtaganden som har. Ett näraliggande exempel härpå är rättsfallet NJA1988 s. 572. I målet, som gällde tolkningen och tillämpningen avbestämmelserna i 51 kap. 21 § om avgörande av mål i hovrättutan huvudförhandling, uttalade högsta domstolen, med hänvisning till det s.k. Ekbatani-fallet,att "särskild restriktivitet vid tolkningen av regeln är påkalladmed hänsyn till att genom dom /.../ i ett mål mot svenskastaten ansett det stridande mot artikel 6 i om de mänskligarättigheterna att en hovrätt, med tillämpning av 51 kap. 21 § RB /.../ avgjortett brottmål utan huvudförhandling, oaktat den tilltalade begärt sådan förhandling". Ipromemorian redovisas också ett exempel från regeringsrätten. 1 ett nyligenavdömt mål uttalade regeringsrätten i plenum bl.a.: "anslutning tillden europeiska patentkonventionen motiverar att vi i vår interna rättstillämpning,inom ramen för vad som är förenligt med vår lagstiftning, beaktar den praxisvid tillämpning av motsvarande bestämmelser i den europeiskapatentkonventionen som kommer till uttryck inom /det europeiska patentverket/ EPO..." (dom ,4856-1986). Idenna belysning vill jag beskriva ett tolkningsbesked som ett förhandsbeskedom vad våra internationella åtaganden innebär. Beskedet lämnas i ett pågåendemål i stället för att, såsom sker i fråga om om de mänskligarättigheterna, lämnas först sedan den nationella prövningen avslutats. Juridiskafakultetsstyrelsen vid vänder sig mot de anförda exemplen. Enligt fakultetsstyrelsen utgör det förhållandet att dom stolen beaktar internationella domstolars och organs avgöranden endast en 24 tillämpning av denallmänna principen om fördragskonform tolkning. 1990/91: 65 nudiskuterade instrumentet skulle enligt fakultetsstyrelsen innebära något heltnytt för vidkommande. Regeringsrätten framhåller att situationernainte är jämförbara eftersom de högsta instanserna står fria i förhållande tillsådana avgöranden från olika internationella organ. Också ,som i och för sig godtar promemorians analys, framhåller att det torde vara enviss skillnad på att själv beakta innehållet i gjorda konventionsåtaganden ochatt vara direkt bunden av en annan domstols tolkning av dessa åtaganden. Jagdelar uppfattningen att de anförda exemplen inte är något annat än entillämpning av principen om fördragskonform tolkning, och jag har redanframhållit att rättsfiguren tolkningsbesked är ny. Vad som enligt min meninginte är nytt är domstolarnas hänsynstagande till internationella organstolkning av våra internationella förpliktelser. Hovrätten över ochBlekinge anser också i sitt remissyttrande att man i promemorian möjligen någotöverbetonat det principiellt nya i ett endast folkrättsligt bindande tolkningsbesked från en konventionsförankrad domstol. Eftersomdet, i enlighet med vad jag utvecklat, handlar om tolkningen av vårafolkrättsliga åtaganden behåller svenska domstolar såväl sin formella som sinfaktiska behörighet att tolka och tillämpa svensk rätt. Därmed finns det somjag ser det inget utrymme för en strikt formell internrättslig bundenhet tilltolkningsbeskeden. Jag delar därför inte högsta domstolens ledamötersuppfattning att denna fråga skall regleras i svensk rätt. Genom EES-avtaletblir folkrättsligt förpliktat att följa beskeden och man kan därmedutgå från att domstolarna kommer att lägga tolkningsbesked tillgrund för sin tolkning och tillämpning av den motsvarande svenska regeln. Närmareom tolkningsbeskeds förenlighet med 11 kap. 2 §RF Minutgångspunkt för de fortsatta resonemangen är således att tolkningsbeskedenskulle avse våra folkrättsliga förpliktelser och inte svensk lag och attbeskeden blir folkrättsligt men inte formellt internrättsligt bindande. Majoritetenremissinstanser delar promemorians bedömning att tolkningsbeskedsinstitutet ärförenligt med 11 kap. 2 § RF. Flera av dessa anför emellertid andra skäl änpromemorian för sin slutsats, däribland juridiska fakultetsnämnden vidStockholms universitet, hovrätten över och och högsta domstolensledamöter. vid framhåller att tolkningsbesked har ett klart begränsat innehåll och redo visar i olika exempel från praxis hur tolkningsbeskedsin stitutet varken har utformats eller behöver tillämpas på ett sätt som kan innebära att den frågande domstolens rättskipningskompetens urholkas till förmån för . Nämnden framhåller att det endast är det abstrakt utformade domslutet, inte domskälen, som får bindande verk ningar. Tolkningsbeskeden avfattas enligt nämnden så att de verkar hjäl pande för de frågande domstolarnas rättskipningsverksamhet, men de kan enligt nämnden varken de jure eller de facto ersätta den. skedsreglernautformas på samma sätt i ett , uppkommer enligt Prop. 1990/91: 65nämnden ingen konflikt med 11 kap. RF. Hovrättenöver och anför att 11 kap. 2 § RF inte får anses tillämplig påfall då en lägre rätt har att rätta sig efter en högre rätts avgörande i vadsom skulle kunna kallas ett etappbeslut i ett mål (prop. 1973:90 s. 383). Sammasynsätt får enligt hovrätten anläggas, om har överlåtit till eninternationell domstol att i ett mål pröva en delfråga som därmed är avgjordför svensk domstols del. Hovrätten drar därför slutsatsen att tolkningsbeskedenär förenliga med 11 kap. 2 § RF. Högstadomstolens ledamöter anför liknande synpunkter och tillägger att den ordningennumera också gäller att tingsrätt under vissa förutsättningar får hänskjuta enviss fråga i ett pågående mål till högsta domstolens prövning. Underrättensskyldighet att ställa sig överrättens beslut till efterrättelse anses i dessafall inte följa av någon överrätten tillkommande direktivrätt utan bero på attmålet eller ärendet till den del det prövats av överrätten har kommit att undandrasden lägre domstolens vidare prövning. Högsta domstolens ledamöter konstateraratt den förutsatta ordningen med tolkningsbesked från en mellanfolklig domstolinte är helt jämförbar med de nämnda situationerna. Ledamöterna anser likvälatt det finns utrymme för en sådan tolkning av 11 kap. 2 och 7 §§ RF att den tilltänktaordningen faller inom ramen för vad de nämnda bestämmelserna medger. Jagdelar den uppfattning juridiska fakultetsnämnden vid universitetframfört. Det synsätt :>om hovrätten över och och högstadomstolens ledamöter ger uttryck för är enligt min mening på intet sättoförenligt med promemorians, vars analys jag instämmer i, utan kompletterarsnarare bilden. Tolkningen av den folkrättsliga förpliktelsen skall varaförbehållen , och svensk domstol förutsätts rätta sig efter denna.Som jag anförde innebär detta inte att svensk domstol förlorar sinbehörighet att tolka och tillämpa svensk rätt. Avde remissinstanser som anser att tolkningsbeskeden är oförenliga med 11 kap. 2§ RF vänder sig flera mot den i promemorian gjorda distinktionen mellantolkning och tillämpning. Ett par av de remissinstanser som godtarpromemorians bedömning har också uttryckt vissa tveksamheter på denna punkt. Regeringsrättensledamöter anser att en ordning med tolkningsbesked förutsätter en ändring avden absoluta regel som ges i 11 kap 2 § RF. Enligt ledamöterna kan ett förSverige folkrättsligt bindande besked om hur en EES-regel motsvarande en isvensk rätt inkorporerad regel i realiteten bli avgörande för den svenska domstolensställningstagande i det enskilda fallet. Enligt regeringsrättens ledamötertorde det inte vara möjligt att skilja mellan principiellabesked och den svenska domstolens ställningstagande till samma lättsfråga. antyds det i promemorian att artikel 177 i skulle medföra grundlagsändring vid ett svenskt medlem skap i EG. Det är enligt tveksamt att bedöma den nu aktuella EES-situationen annoriunda. Enligt domstolen kan promemorians påstående om att självständigheten för svenska domstolar inte skulle 26 påverkasknappast vara riktigt. Genom att svenska domstolar har att följa Prop.1990/91:65 tolkningsbesked framstår det enligt marknadsdomstolensom en formell konstruktion att säga att den nationella domstolen förblir heltsjälvständig i sin rättstillämpning i dessa fall. Enligt börmot denna bakgmnd ett tillägg göras till 11 kap. 2 § RF. Juridiskafakultetsstyrelsen vid ifrågasätter från materiell synpunktden skarpa skiljelinje som i promemorian dras mellan tolkning och rättskipning.I kraft av sin bindande karaktär skulle tolkningsbeskeden enligt styrelsen imånga fall inte lämna något självständigt utrymme åt högsta domstolens ochregeringsrättens tillämpande verksamhet. anseratt en ändring av 11 kap. 2 och 7 §§ är påkallad så att systemet medtolkningsbesked kan få fullt rättsligt genomslag.