prop · GE0360 · 1990-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen innehåller också vissa dispens-och undantagsregler från vad som sagts. Paragrafen brukar ansessom en av de mest centrala i datalagen. Den ger den enskilde insynsrätt ipersonregistren, både på den offentliga och den privata sektorn. Paragrafeninverkar naturligtvis inte på offentlighetsprincipen enligt TF. Om den enskildevill ha reda på innehållet i en viss personuppgift som finns hos en myndighet,har han enligt 2 kap. 13 § TF rätt att mot fastställd avgift få en kopia av denhandling där uppgiften finns, med de begränsningar som kan följa avsekretessbestämmelserna. Han har också rätt att ta del av handlingen på ställetenligt 2 kap. 12 § TF. Dessa rättigheter enligt TF föratsätter attpersonuppgiften i ADB-upptagningen ingår i en upptagning som är allmänhandling enligt reglerna i 2 kap. 3 § TF. Den begränsningen gäller däremotinte för underrättelseskyldigheten enligt 10 § datalagen. Å andra sidanbehöver underrättelsen enligt datalagen endast läm- nasen gång per tolvmånadersperiod, medan någon motsvarande begräns- Prop.1990/91:60 ning inte gäller vid utnyttjandet av offentlighetsprincipen. Registreradesom söker information om sig själva inom den offentliga sektorn kan alltså oftavälja mellan att åberopa bestämmelsen i 10 § datalagen eller att hänvisa tillföreskrifterna i 2 kap. 12 och 13 §§ TF. Ofta framgår det emellertid inte klartav en framställning på vilken laggrund denna bygger. beslut att avslå en begäran om underrättelse enligt 10 § datalagenfår överklagas enligt allmänna regler om överklagande av en myndighets beslut. Somen allmän regel gäller att statliga myndigheters beslut får överklagas tillnärmast högre myndighet och i sista hand till regeringen, om något annat inteär föreskrivet. Denna regel kommer till uttryck i 30 § verksförordningen(1987:1100) och många andra bestämmelser. Den torde för övrigt upprätthållasäven utan författningsstöd. fall rätten att överklaga kommunala myndigheters beslut inte är reglerad ispecialförfattningar, tillämpas reglerna om kommunalbesvär i kommunallagstiftningen,närmast 7 kap. kommunallagen (1977:179). Dessa regler innebär bl.a. attkammarrätten är andra instans och regeringsrätten slutinstans samt attöverklagandet får gmndas endast på vissa uppräknade omständigheter (7 kap. 1 §). Grundläggandebestämmelser om överklagande av beslut i ärenden om utlämnande av allmännahandlingar finns i 2 kap. 15 § TF. Enligt bestämmelsen får ett beslutöverklagas, bl. a. om det innebär att en begäran att få ta del av en handlingavslås. Talan får dock inte föras mot beslut av eller regeringen.Vidare följer av 11 kap. 1 § RF att högsta domstolens och regeringsrättensavgöranden inte kan överklagas. Talan mot beslut av statsråd skall föras hosregeringen och talan mot beslut av annan myndighet hos domstol. 1 fråga ombeslut av en myndighet som lyder under gäller särskilda föreskrifter.Enligt lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagensförvaltningskontor och myndigheter får beslut varom nu är fråga överklagas tillregeringsrätten om talan förs av en enskild eller av en myndighet. Möjlighetenatt överklaga gäller beslut av annan myndighet än ombudsmän. I15 kap. 7 § sekretesslagen finns kompletterande regler om den enskildes rättatt överklaga ett beslut som rör utlämnande av en handling. Enligt paragrafenshuvudregel skall talan föras i kammarrätten eller, såvitt gäller kammarrättensbeslut i där väckt ärende, hos regeringsrätten. Talan mot beslut av entingsrätt som rör handling i domstols rättskipande eller rättsvårdandeverksamhet skall föras hos hovrätten. Hovrättens beslut i ett där väckt ellerdit fullföljt ärende som rör motsvarande fråga överklagas till högstadomstolen. I fråga om handlingar som rör annat, t. ex. personalärenden,tillämpas huvudregeln, dvs. talan förs hos kammarrätten. Sammaregler gäller för både statliga och kommunala myndigheter vid överklagande avbeslut i ärenden om utlämnande av allmänna handlingar till enskilda. Somframgått av min redovisning tillämpas skilda instansordningar för 72 statligaoch kommunala myndigheter vid överklagande av myndighets Prop. 1990/91:60beslut att avslå en begäran om underrättelse enligt 10 § datalagen. När detgäller kommunala myndigheter får överklagandet dessutom grundas endast påvissa uppräknade omständigheter. Föratt få enhetliga regler om överklagande av myndighets beslut att avslå enbegäran om underrättelse enligt 10 § datalagen bör enligt min mening sådanabeslut överklagas på samma sätt som beslut att vägra att lämna ut en allmänhandling enligt offentlighetsprincipen. Ensådan ordning skulle i och för sig komma att omfatta också andra avslagsskäl ändet att det är fråga om hemliga uppgifter. Någon egentlig anledning att göraskillnad mellan olika avslagsfall finns dock knappast enligt min mening. Förregeringens del skulle det innebära en önskvärd begränsning av prövningen avöverklagade förvaltningsärenden (jfr. 1983/84:120). Eftersom allmänhetensmöjligheter att överklaga kommunala myndigheters beslut torde komma att ökainger inte heller den nyordning på det kommunala området som en sådan reformkommer att innebära några betänkligheter. Tvärtom förefaller det rimligt attöverklaganden av avslagsbeslut enligt 10 § datalagen kan ske på samma sätt inomden kommunala sektorn som inom den statliga. Sammaregler bör gälla för de privaträttsliga organ som enligt 1 kap. 8 §sekretesslagen skall jämställas med myndighet, i de fall det är fråga om ett personregisterför vilket bestämmelserna om rätt att ta del av allmänna handlingar skalltillämpas. Beträffandepersonregister som förs av andra enskilda än som berörts saknas anledningatt införa någon särskild ordning för överklagande. Liksom fårdet ankomma på datainspektionen att se till att 10 § datalagen efterlevs inomden privata sektorn. Sammanfattningsvisanser jag således att goda skäl talar för att en bestämmelse införs i datalagenav innehåll att ett beslut av den registeransvarige att avslå en begäran omunderrättelse enligt 10 § skall överklagas på samma sätt som gäller i fråga ombeslut att avslå en begäran om utlämnande av allmän handling. Jag förordardärför ett sådant tillägg till lagen. Eftersom 25 § datalagen innehållerdatalagens bestämmelser om överklagande bör den nya bestämmelsen tas in iparagrafen i ett nytt andra stycke. Ienlighet med vad jag nu har anfört har det inom justitiedepartementetupprättats förslag till 1. lagom ändring i tryckfrihetsförordningen 2.lag om ändring i datalagen (1973:289) 3.lag om ändring isekretesslagen (1980:100). Förslagen har granskats av lagrådet. 10 Specialmotivering Prop. 10.1 Förslaget till lag om ändring itryckfrihetsförordningen 2 kap. 3 § Förstastycket berörs inte av ändringen. Dennya regeln i andra stycket har behandlats i avsnitt 4.1. Syftetmed tillägget är att den enskilde inte längre skall ha möjlighet att självpåverka området för insyn med stöd av offentlighetsprincipen genom att självbidra med datorkapacitet. Medbegreppet "tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar" avsesdatorkraft. Begreppet innefattar även de tekniska hjälpmedel som finns hos enservicebyrå som myndigheten anlitar eller hos en sido-, över-eller underordnadmyndighet, liksom den utrastning som på annat liknande sätt står tillmyndighetens förfogande. Dethar inte ansetts nödvändigt att i lagtexten särskilt markera att en enskildinte har rätt att ställa datorprogram till förfogande. 1 praktiken är det juingen skillnad mot vad som följer av nuvarande ordning, låt vara att uttalandenai lagstiftningsärende skulle innebära något annat. Atten myndighet är skyldig att själv utföra sådant programmeringsarbete som denkan göra med ratinbetonade åtgärder behöver inte heller anges uttryckligen ilagtexten, eftersom det är den nuvarande innebörden i ordet "tillgängligt"i andra stycket. Begreppet ratinbetonade åtgärder behandlas närmare i avsnitt3.2 och 5.2. Lagrådethar ansett att lagtexten bör förtydligas. Lagrådet har här hänvisat till attuttrycket "tillgänglig för myndigheten" enligt förarbetena avsetts haen betydelse som inte utan vidare kan utläsas av uttrycket som sådant. Avförarbetena men inte av lagtexten framgår också hur man enligt lagstiftarensmening, bl. a. för bedömning av frågor om sekretess, skall avgöra om enupptagning utgör en eller flera handlingar (prop. 1975/76:160 s. 89 ff". Medhänsyn till behovet av tydlighet hade det enligt lagrådet varit önskvärt om idetta sammanhang fastare gränser hade kunnat utarbetas och uttryckas även ilagtexten i de hänseenden som har berörts. Enligt lagrådets mening börlagtexten i allt fall ytterligare förtydligas så mycket att tillägget får lyda:"med tekniska hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar och med ratinersom den enkelt kan ta fram". Detav lagrådet föreslagna tillägget har emellertid inte gjorts. Enligt förarbetenatill paragrafen avses med "tillgänglig för myndigheten" sådant sommyndigheten kan ta fram genom "ratinbetonade åtgärder", dvs. med enenkel arbetsinsats och utan nämnvärda kostnader eller andra komplikationer.Detta skulle emellertid inte heller med lagrådets tillägg komma att framgå avsjälva lagtexten. Bestämmmelsen skulle därför inte vinna i tydlighet med ettsådant tillägg. Snarare finns risk för tolkningssvårigheter om man inför ettnytt begrepp i 2 kap. TF. Av dessa skäl har lagrådets förslag inte följts. Il § Prop. Efterförslag av lagrådet har ändringen gjorts i form av ett nytt andra stycke. Dettaanger en begränsning av tillämpningsområdet för första stycket 3.Motsättningsvis framgår att huvudregeln är tillämplig på andra ADB-upptagningarsom ingår i bibliotek hos myndigheter än dem som avses i det nya stycket. Syftetmed ändringen är endast att undanröja eventuell tveksamhet huruvidabiblioteksregeln är tillämplig på ADB-upptagningar som kan anses ingå ibibliotek. Skälen för ändringen har redovisats i avsnitt 4.2. Somredan framhållits i den allmänna motiveringen klargörs att biblioteksregeln ärtillämplig på de fall, då en myndighet ansluter sig till en databas somproduceras av någon annan än en (svensk) myndighet. Det saknar betydelse idetta sammanhang vilken rättslig status denna databasproducent har, så längedet inte är fråga om en myndighet i TF:s mening. Regelnär inriktad på att begränsa tredje mans åtkomst av rent kommersielladatabastjänster via myndigheterna med åberopande av oflentlig-hetsprincipen.Det är i dagens läge närmast två typer av fall som är av intresse, nämligendels då en myndighet använder sig av databastjänster som erbjuds via t. ex.telenätet, dels då en myndighet skaffar sig tillgång till referensmaterial påt. ex. inköpt medium, dvs. det optiska medium som får allt störrebetydelse för lagring av uppslagsverk och andra massdata. 10.2 Förslaget till lag om ändring i datalagen Ändringeniförsta stycket punkt 3 har behandlats i avsnitt 5.3. Genom ändringen markerastydligare att uppgifter ur myndigheters personregister inte får säljas om detinte finns särskilt stöd för detta. 1enlighet med lagrådets förslag har bestämmelsen om myndigheternas försäljningav personuppgifter tagits in i en särskild punkt, varvid följande numreringarfår förskjutas. Härigenom markeras det klarare att datainspektionen aldrig kange tillstånd till försäljning annat än i de fall den enskilde medgivit det.Bestämmelsen har utformats i enlighet med lagrådets förslag. Ändringeni första stycket punkt 4 är av redaktionell natur. Bestämmelsen har tidigarevarit införd i första stycket punkt 3. Bestämmelseni jÖrsta stycket punkt 5 har varit införd i första stycket punkt 4. Detnya andra stycket har behandlats i avsnitt 7.3. Paragrafeninnehåller regler om skyldighet för de registeransvariga att hålla sina personregister förtecknade. Dessa förteckningar är av stor bety delse för datainspektionens kontroll över personregistreringen i landet. För en effektiv tillsyn över myndigheters användning av personnummer 75 ärdet angeläget att förteckningarna innehåller uppgifter om sådan använd- Prop.1990/91: 60 ning. Detta har angivits i en ny punkt 6 i första stycket.Förslaget har behandlats i avsnitt 7.3 Avmotsvarande skäl har i ett nytt andra stycke angivits att myndigheter i sinaförteckningar skall uppge sitt stöd till försäljning av personuppgifter. Dettaförslag har behandlats i avsnitt 5.4. 1det till lagrådet remitterade förslaget hade bestämmelsen utformats så attförteckningen skulle innehålla uppgift om medgivande till försäljning. Lagrådethar påpekat att uttrycket "medgivande" i denna bestämmelse åsyftarandra medgivanden än i 7 §. Då bestämmelsen är avsedd att omfatta bådemedgivanden av den enskilde och av eller regeringen har bestämmelsenformulerats om. Andringaraahar behandlats i avsnitt 5.4. Lagrådethar i konsekvens med vad det anfört i anslutning till 7 § föreslagit attbestämmelsen formuleras om. Utformningen följer med någonjustering lagrådetsförslag. Ändringeniförsta stycket är av redaktionell natur. Den nya bestämmelsen i andra styckethar behandlats i avsnitt 8. 10.3 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen 15 kap. 9 § Ändringarnahar behandlats i avsnitt 4.3. Tilläggeti punkterna I 4första stycket anger konkret hur myndigheterna skall kunnauppfylla kravet på god offentlighetsstraktur. Ipunkten 1 understryks att en god offentlighetsstraktur inte bara innebär ettkrav på att handlingar skall vara tillgängliga för insyn, utan också att åtskillnadmåste göras mellan vad som är allmänna handlingar och inte allmänna handlingar.Vidare betonas i punkten 2 kravet på ett reellt och effektivt skydd föruppgifter som skall åtnjuta sekretesskydd. Det sägs dock inte uttryckligen påvilket sätt myndigheteraa skall lägga upp sin ADB-användning utan det fåravgöras från fall till fall. Myndigheterna kan t. ex. använda sig av olikabehörighetsnivåer eller tekniska spärrar för åtkomst av skyddade uppgifter i ADB-system. Tilläggeti punkten 3 innebär att myndigheterna särskilt bör beakta att ADB-upptagningarnaär fria från förkortningar, koder och liknande. Med begreppet liknande förståsexempelvis omotiverade fackuttryck och annat som kan försvåra för den enskildeatt ta del av handlingen. Ipunkten 4 slås fast att det bör framgå när uppgifter tillförts en upptag ning, och om de ändrats eller gallrats, detta skett. framgåttav den allmänna motiveringen föreligger inget krav på att doku- Prop.1990/91:60 mentationen måste framgå av själva registret. Somockså redan uttalats i den allmänna motiveringen är föreskrifterna inteobligatoriska utan de skall beaktas, om det behövs med hänsyn till kravet på engod offentlighetsstruktur. I annat fall behövs inga särskilda åtgärder.Uppgifter kan t.ex. utelämnas när det är fråga om rättelse av felstavning avnamn eller uppgifter som förlorar sin betydelse. Gallringsbeslutbör dock alltid finnas dokumenterade. Avsiktenär således att inte någon av de i de fyra punkterna angivna åtgärderna skallvara obligatorisk. Med hänsyn härtill har enligt lagrådets mening detföreslagna tillägget karaktär av rena tillämpningsföreskrifter, som kanutfärdas i förordnings form. Om tillägget ändå tas in i sekretesslagen bör detenligt lagrådet komma tydligare till uttryck i lagtexten att föreskrifteraa imöjligaste mån skall eftersträvas. Detta kan enligt lagrådet lämpligen skegenom att verbet "bör" i de fyra punkterna byts ut mot "skall sålångt det är möjligt". 1och för sig torde föreskrifterna falla inom ramen för vad som kan beslutas iverkställighetsföreskrifter och alltså ges förordnings form. Systematisktpassar de dock dåligt in i sekretessförordningen och att utfärda en särskildförfattning enbart för dessa föreskrifter vore mindre lämpligt. Det är bättreoch mera överskådligt att bygga vidare på de regler om god offentlighetsstruktursom redan finns i sekretesslagen och där närmare precisera och förtydliga dekrav som bör ställas på ADB- systemen. Det remitterade förslagets utformninghar därför behållits. Tilläggeti punkten 3 i andra stycket har behandlats i avsnitt 4.3. Tilläggetinnebär att kraven på den dokumentation myndigheterna är skyldiga atttillhandahålla beträffande ADB-register kompletteras med en skyldighet att angepå vilket sätt information till olika register normalt hämtas. Särskilt viktigtär givetvis detta om information hämtas från andra ADB-register eller andramyndigheter utan den registrerades medverkan. Tilläggeti andra stycket 8 har behandlats i avsnitt 5.4. Bestämmelsen har utformatshuvudsakligen i enlighet med lagrådets förslag. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1.lag om ändring itryckfrihetsförordningen 2.lag om ändring i datalagen(1973:289) 3.lag om ändring i sekretesslagen(1980:100). 12 Beslut Prop. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Data- och offentlighetskommitténs sammanfattning av Prop. betänkandet (SOU 1986:46) Integritetsskyddet i Bilaga 1 Myndigheternas försäljning av personuppgifterm. m. i här aktuell del Kommitténföreslår att skall stifta en särskild lag om myndigheters försäljningav uppgifter om enskilda personer ur personregister enligt datalagen. Lageninleds med ett uttryckligt förbud för myndigheterna att sälja sådana uppgifterutan bemyndigande. Skälen härför är i och för sig även giltiga närdet gäller försäljning av uppgifter om enskilda personer som inte lagrats medhjälp av automatisk databehandling (ADB). Vi gör emellertid den bedömningen attintresset och möjligheterna för sådan försäljning av personuppgifter är avmindre betydelse. Vimenar att en myndighet säljer uppgifter när man lämnar ut dem mot avgift ochutlämnandet innebär att myndigheten går utöver sina skyldigheter enligtoffentlighetsprincipen. I enstaka fall kan dock sådana uttag göras med stöd avbestämmelserna om myndigheternas serviceskyldighet. Detskall fortfarande finnas möjlighet att bestämma särskild avgift för vissa iförfattning angivna expeditioner såsom gjorts i t. ex. expeditionskungörelsen(1964:618). Förbudetavser inte försäljning ur bibliografiska register. Vi anser att risken för att uppgiftslämnandeur sådana register skall innebära risk för ett otillböriigt intrång i deregistrerades integritet är så liten att ett förbud inte är motiverat. Detsammagäller sådana register som inrättats för försäljning och där de registreradevarit medvetna om ändamålet med registret och ändå samtyckt till att vararegistrerade. Tillden föreslagna lagen har fogats en bilaga som innehåller en uppräkning av depersonregister ur vilka försäljningsverksamhet kan tillåtas enligt våruppfattning. Vadgäller gränsdragningen mellan det man kan kalla "offentlighetsuttag"enligt tryckfrihetsförordningen och det vi definierat som försäljningsverksamhetvill vi peka på följande. Enligttryckfrihetsförordningens bestämmelser om allmänna handlingars offentlighethar enskilda rätt att ta del av ADB-upptagning, som inte är föremål försekretess, på stället och att mot fastställd avgift få en utskrift avupptagningen. En ADB-upptagning anses förvarad hos en myndighet om den kanöverföras till uppfattbar form med s. k. ratinbetonade åtgärder. Det äroväsentligt om de rutinbetonade åtgärderna är prograrrime-ringsarbete ellernågot annat arbete. En myndighet är skyldig att gå utöver de rutiner som denvanligen använder för att ordna ett begärt uttag om detta kan ske utannämnvärda komplikationer eller kostnader. När det gäller uppgifter urpersonregister måste myndigheten även ha den rättsliga befogenheten att göraden begärda sammanställningen. Enligtoffentlighetsprincipen kan man endast få en utskrift på papper. Myndigheterna är således inte skyldiga att lämna uppgifter på t.ex. mag netband eller via terminal hos mottagaren. Den enskilde har heller inte någon rätt att få uppgifter uppställda på ett visst sätt eller utskrivna på etiketter. Denförsäljningsverksamhet som förekommer har ofta byggts upp Prop. 1990/91:60 på det sättet att myndigheterna mot avgift erbjuder sig att gå utöver sinaBilaga 1 skyldigheter enligt offentlighetsprincipen t.ex. genom att göra sammanställningarmed för ändamålet framtagna program eller genom att lämna ut uppgifter påetiketter eller terminal hos mottagaren. Många myndigheter anser att gällandeservicebestämmelser i bl. 15 kap. 4 § sekretesslagen möjliggör ett sådantförfarande. Merpartenav den försäljningsverksamhet som förekommer har utvecklats och bedrivs medskiftande och ibland inget uttryckligt författningsstöd. I avsikt att få enenhetlig reglering och för att förhindra att myndigheter sysslar med uppgifterför vars utförande de saknar stöd i norm föreslår vi ett förbud mot försäljningutan särskilt bemyndigande. Försäljningav personuppgifter, som insamlats och registrerats för andra ändamål, är, enligtvår uppfattning, ett intrång i de registrerades personliga integritet även omdet inte alltid behöver vara otillbörligt. Det är önskvärt att tarställning i dessa frågor och bestämmer ur vilka register som personuppgifterskall få säljas. Av samma anledning vill vi att den försäljning som skalltillåtas begränsas till så få myndigheter som möjligt för att ge deregistrerade men även en möjlighet att överblicka verksamheten.Vi eftersträvar även den öppnare debatt i dessa frågor som enriksdagsbehandling för med sig. I betänkandet ges våra principiella synpunkterpå vilka skäl som bör vara avgörande för om försäljning skall få ske. Ivåra direktiv görs ingen åtskillnad mellan försäljning av uppgifter om personeroch försäljning av andra uppgifter. När det gäller försäljning av icke personrelateradeuppgifter är det, enligt vår uppfattning, inte befogat att fordra reglering ilag. Sådan försäljning bör emellertid ha stöd i av regeringen meddeladförfattning. Denföreslagna lagen skall endast tillämpas på sådan försäljning som sker tillenskilda personer, företag eller organisationer och således inte utlämnande avuppgifter till andra myndigheter. Uppgiftsskyldighet mellan myndigheterregleras i 15 kap. 5§ sekretesslagen. Huruvida sådant utlämnande av uppgifterskall ske mot avgift eller ej hör inte till vårt uppdrag att ta ställning till. Viföreslår att skall medge försäljning ur nio system och registernämligen de register som ingår i rättsdatasystemet, fastighets- och inskrivningsregistret,SPAR, , aktiebolagsregistret, centrala bilregistret, lantmäteriverkets ortsprisregistersamt katalogregister. Bakgrunden till inrättandet av både SPAR ochBASUN är att registren bl.a. skall kunna tillmötesgå önskemål om uppgifteromenskilda. Rättsdata- och fastighetsdatasystemen, aktiebolagsregistret samt detcentrala bilregistret har visserligen byggts upp för myndigheters egna behovmen har kommit att bli nödvändiga för viktiga funktioner i samhället. När det gällerteleverkets katalogregister har de registrerade möjlighet förhindra att uppgifterom dem lämnas ut. Försäljningenskall handhas av den myndighet som har det huvudsakli ga ansvaret för registrets förande. För att undvika missförstånd om vilken eller möjligen vilka myndigheter som skall ha rätt att sälja uppgifter 80 föreslårvi att detta bestäms av regeringen i varje särskilt fall. För vaije Prop.1990/91:60 register ur vilket medgivit försäljning fordras, redanenligt gäl- Bilaga 1 lande rätt, att regeringen meddelar bestämmelser om gmndernaför hur avgifterna skall beräknas. Regeringeneller den myndighet regeringen bestämmer skall även, vid behov, meddelaföreskrifter till skydd för de registrerades integritet om hur försäljningenskall ordnas och bedrivas. Ivårt förslag ingår också bestämmelser om vad man skulle kunna kalla "godförsäljningssed". Det skall bl. a. åligga försäljande myndighet att ordnasin försäljningsverksamhet så att den inte för med sig ett otillbörligt intrångi de registrerades integritet. I detta ingår att myndigheten inte skall samlain eller registrera uppgifter med syfte att enbart använda dem i sinförsäljningsverksamhet om inte detta täcks av registrets ändamål.