prop · GE03100 · 1990-12-31 00:00:00 — Många Itinder har gjort just det genom att ompröva tidigareutvecklingspolitik. Genom ekonomisk-politiska reformer har de skapat en merstabil och gynnsam miljö för produktion, särskilt för jordbruket. Åtgärderinriktade på en snar återhämtning i tillväxten måste emellertid kompletterasmed andra, långsiktigt orienterade insatser för att de samlade utvecklingsansträngningarnaskall vara hållbara och ge framgång i kampen mot fattigdom. 1 förra årets budgetproposition redogjorde jagutförligt för regeringens syn på sambanden mellan ekonomisk tillväxt ochfattigdomsbekämpning, på behovet av ekonomisk återhämtning och långsiktighet iutvecklingsansträngningarna. I budgetpropositionen året dessförinnanredovisade jag slutsatserna från ett omfattande utredningsarbete om Afrikasekonomiska och sociala kris och om hur en utvecklingsstrategi för på1990-taiet bör se ut. har ställt sig bakom dessa riktlinjer. SIDA harföljt upp riktlinjerna och vidareutvecklat strategin i sitt arbete. har en allt bredare samsyninträtt om de centrala elementen i en sådan fattigdomsinriktad långsiktigutvecklingsstrategi. Inte bara har omprövat sin utvecklingspolitik,det harock.så flera biståndsgivare gjort. Erfarenheter, analys ochrekommendationer har uttryckts vid en lång rad internationella möten under år1990, bland annat vid , i samband med om ekonomiska frågor, vid FNs andra konferensom de minst utvecklade länderna och i samband med att FNs generalförsamlinghösten 1990 antog en ny internationell utvecklingsstrategi. Jag vill särskiltvälkomna två omfattande och konkreta rapporter om social utveckling ochfattigdomsbekämpning från två av de viktigaste internationellaorganisationerna. FNs utvecklingsprogram, UNDP och . I 1990, den första ien ny serie till vars tillkomst har bidragit, skärskådas hur länder förmått ge sina befolkningar ett bättre och rikare liv. Genom att konstruera ett särskilt 5_ mått, ett sammanvägt index("human development index") av länders Prop. 1990/91:100utvecklingsnivå vad gäller förväntad livslängd, graden av läskunnighet och Bil.5 nationalinkomst, ges en annorlunda bild än den som framgår när länderrangordnas enbart enligt traditionella ekonomiska mått, som BNP. UNDP betonarvikten av ekonomisk tillväxt för att kunna upprätthålla en socialinfrastruktur, men framhåller desto starkare de stora skillnaderna i socialutveckling mellan länder på liknande inkomstnivå. Av en genomgång avindividuella landerfarenheter framgår klart det viktigaste i analysen: ,även de fattigaste, har möjligheter att göra betydande sociala framsteg om denpolitiska viljan finns. har Väridsbankenägnat åt en utförlig genomgång av erfarenheterna från olika strategier författigdomsbekämpning. Också slutsatsen från analys är tydlig. Enpolitik som enbart syftar till ökad ekonomisk tillväxt garanterar inte ett ökatvälstånd för de fattiga. En långsiktigt hållbar utvecklingsstrategi bör främjadet produktiva utnyttjandet av de fattigas främsta tillgång deras arbetskraft.För detta krävs fungerande marknadsincitament, en förstärkning av sociala ochpolitiska institutioner, investeringar i infrastruktur och anpassad teknologi.Samhället måste förse de fattiga med grundläggande sociala tjänster, särskiltprimärhälsovård, familjeplanering och grundutbildning. En förutsättning för attnå varaktiga resultat i kampen mot fattigdomen är att kvinnornas ställningstärks. Att utveckling måste bygga på rättvisa ochmöjligheter för de fattiga har alltid varit en grundläggande del av svenskbiståndspolitik. Jag välkomnar därför att denna uppfattning delas av alltfleroch att den beskrivits så tydligt och samstämmigt av dessa båda organisationer.Jag välkomnar också det budskap som klart framkommer i båda rapporterna att detfinns realistiska möjligheter att avsevärt minska antalet fattiga i världen omman tillämpar en utvecklingsstrategi som kombinerar ekonomisk tillväxt med enrättvisare resursfördelning och sociala insatser. Att en betydligt bredare förståelse för frågornahar vuxit fram innebär emellertid inte att svar finns på alla svårautvecklingsproblem. Inte heller innebär det att det bara finns en enda riktigutvecklingspolitik. Minst av allt betyder det att länder inte står inför svåraval och intressekonflikter i utformandet av en fattigdomsorienteradutvecklingspolitik. Efter ett årtionde som i många präglats avmotgångar finns det dock skäl att glädjas åt att utsikterna till ettkonstruktivt utvecklingssamarbete nu är ljusare. Många länder är inbegripna iatt försöka utforma en effektivare och rättvisare utvecklingspolitik. För attmöjliggöra en sådan utveckling kan inget ersätta den politiska bas som baraländer själva kan etablera. Det ansvar som vilar på var ett av deviktigaste temata i den rapport som den s. k. presenterade under titeln "to the South". Kommissionen, vars arbeteinleddes under ledning av förre president , tog även upp nord/syd-frågor och samarbetet mellan . Avsnitten om eget ansvar för den utvecklingspolitik de för tillhör rapportens mest betydelsefulla. Följande stycke avslutar rapporten: " "Isista hand kan syds vädjan om rättvisa, jämlikhet och demokrati i det Prop.1990/91: 100 globala samhället inte särskiljas från ländernas strävan efterdessa mål Bil. 5 inom sina egna samhällen. Engagemanget för demokratiskavärden, respekten för grundläggande rättigheter i synnerhet rätten tilloliktänkande rättvisa för minoriteter, omtanke om de fattiga och de sämrelottade, redlighet i det offentliga livet, beredvillighet att lösa konflikterutan att tillgripa krig - allt detta kan inte annat än att göra intryck påvärldsopinionen och öka syds utsikter att säkra en ny världsordning." Av stor betydelse för egnaansträngningar är det viktiga bidrag som en gynnsam extern ekonomisk miljö kange. Det internationella samfundet kan stödja på många sätt: minskadprotektionism, ökade resursflöden, skuldlättnad och, inte minst, en stabil världsekonomiskomgivning. kommer också biståndet att spela en centralroll, särskilt i de fattigaste länderna. Det internationella biståndssamarbetet harutvecklats . Särskilt betydelsefullt har varit detsamarbete som vuxit fram till stöd för de krisdrabbade afrikanska ländernasåterhämtning. I detta har såväl multilaterala som bilaterala biståndsgivaresamverkat på ett nytt sätt. På ytterligare en rad områden krävs nu ettförstärkt internationellt samarbete. 1 avsnitten nedan tar jag upp några av deområden som har särskild aktualitet i svenskt och internationelltbiståndssamarbete. Sverigesstöd till utveckling har som övergripande mål att höja de fattigafolkens levnadsnivå. De fem biståndspolitiska målen resurstillväxt, ekonomiskoch social utjämning, ekonomisk och social självständighet, demokratisksamhällsutveckling samt framsynt hushållning med naturresurser och omsorg ommiljön samspelar och betingar varandra för att uppnå detta övergripande mål. De fem biståndspolitiska målen skall därför präglautvecklingssamarbetet i sin helhet, även om inte vart och ett av dem kantillgodoses inom samtliga biståndsinsatser. Det naturliga är att ett eller ettpar av dem står i förgrunden i ett specifikt program och att övriga mål främjassom önskvärda sidoeffekter. Demokratimålet bär i sig de grundläggandebevekelsegrunderna för utvecklingssamarbetet, eftersom det baseras påuppfattningen om och engagemanget för alla människors lika värde och derasgrundläggande rätt till ett liv i frihet från förtryck och utsugning. Genom demokratimålet tar ställning mot allaformer av politiskt förtryck. Det är ett uttryck för vår strävan att stärkafömtsättningama för mera rättvisa och öppna samhällen som ger den enskildemöjligheter att delta aktivt i både den ekonomiska och politiska processen.Demokrati är en av förutsättningarna för att driva utvecklingen framåt. Demokratimålet är också ett åtagande att främjarespekt för mänskliga rättigheter, så som de definieras i de konventioner som anslutit sig till och som huvudsakligen består av två grupper av rättigheter: de poli tiska och medborgerliga samt de ekonomiska och sociala. båda grupperna avrättigheter lika stor betydelse, även om de är olika till Prop. 1990/91:100 sin karaktär. Det svenska biståndet utgör, med sitt omfång ochinnehåll, i sin helhet ett stöd till ekonomiska och socialarättigheter. Det långsiktiga stödet för att stärka ekonomisk tillväxt ochrättvis fördelning och betoningen av insatser i de sociala sektorema är här avsärskild vikt. De båda grupperna av rättigheter är kopplade till varandra. Såär exempelvis läskunnighet ett viktigt verktyg för att kunna tillvarata demedborgerliga och politiska rättigheterna. Stödet till de medborgerliga och politiskarättigheterna utgörs både av långsiktiga insatser för mänsklig utveckling, somexempelvis utbildning, samt riktat stöd till insatser med särskild effekt föratt föra utvecklingen mot demokrati framåt. 1 arbetet stöds processer motdemokrati genom bidrag till reformer och program som stärker yttrande- ochtryckfrihet, organisationsfrihet, rättssäkerhet, folkligt deltagande och insyn,politisk mångfald och fria val. Demokratimålet har betonats starkt under senare åroch belysts ur olika aspekter i budgetpropositionerna. har biståndmed speciell inriktning på att främja en demokratisk utveckling växt iomfattning och bredd. 1 förra årets budgetproposition redogjorde jag för hurbiståndet används i processer mot fred och demokrati. Den internationella utvecklingen har under detgångna året präglats av avspänningen mellan stormakterna och demokratisering imånga tidigare centralstyrda länder. Den senare tidens händelser i Mellanösternkastar sin skugga över det faktum att många utdragna regionala konflikterkommit närmare en lösning. Mot denna internationella bakgrund och med planekonomiernassammanbrott i som referens, betonas demokratin somdrivkraft för utveckling av allt fler aktörer i utvecklingssamarbetet. Dettagäller såväl industriländerna inom som de afrikanska länderna inom denafrikanska samarbetsorganisationen . Särskilt påtaglig är den snabba politiskautvecklingen i många , där debatten om demokratin omyttrandefrihet, medbestämmande, pluralism, flerpartisystem, insyn och fria val intensifierats. Detta är en välkommen utveckling där lärandet av andraserfarenheter är viktigt, men där varje samhälle måste ha rätt att utforma sinegen demokratiseringsprocess utifrån sin kultur och andra fömtsättningar. Attsom biståndsgivare sätta upp en bestämd modell för hur demokratin skall varautformad och göra detta till villkor i biståndet är något som u-ländernasamfällt vänder sig emot. Som jag ser det är det biståndets uppgift att främjaprocesser som leder mot demokrati. Det finns stora möjligheter att arbetapå detta konstruktiva sätt. Att uppställa särskilda villkor, t. ex. påflerpartisystem, motverkar ofta sitt eget syfte i samarbetet med . I biståndet används omfattande resurser för stödtill människor som drabbats av krig, konflikter och politisk förföljelse. Fortsatt stora och delvis nya behov finns av stöd till humanitär verksamhet. Freds- och demokratiseringsprocesserna i och södra kan 55 minska behoven av den formav stöd som lämnats till dessa ornrå- Prop. 1990/91: 100 den. 1stället ökar behoven av stöd till de demokratiseringsprocesser som Bil. 5inletts i dessa och många andra . Utvecklingen i tydliggör hur lång ochkomplicerad vägen är från diktatur till demokrati. I inledningsavsnittet omLatinamerika redovisas utvecklingen där mera utförligt. Liksom i präglas den politiskautvecklingen i främst av ländernas egen dynamik, även om avspänningenmellan stormakterna här haft betydelse för att påskynda en utveckling mot fredoch demokrati. Efter den nationella samling som var nödvändig för det förstasteget mot avkolonisering och oberoende, har många länder i nu gått in inästa avgörande utvecklingsfas, där demokrati och en stadig ekonomiskutveckling är målen. Ett växande krismedvetande präglar de afrikanska ländersom nu genomför genomgripande ekonomiska och politiska reformer mot ökadöppenhet och demokrati. Exempel på detta är flera av samarbetsländer. har hunnit förhållandevis långt i sittpolitiska reformarbete, där universella och hemliga val till presidentämbetetoch parlamentet genomförs senast . har fattat beslut omen ny konstitution innebärande att flerpartisystem införs och allmänna valhålles . har tillkännagivit att flerpartisystem skallinföras och fria val hållas . I har kraven påflerpartisystem lett till att konstitutionen skall revideras och fria valhållas, där flera partier tillåts delta, senast . Det ekonomiskareformprogram som inletts i innebär ökad ekonomisk liberalisering ochmarknadsorientering. Kraven på en efterföljd i form av politiska reformer motökad pluralism blir allt starkare. fattades beslut om att intelagfästa enpartistaten. I äger en förändring mot ökad pluralism rum. utgör ett särfall i . Som ett av desista länderna att avkoloniseras har landet redan från början en demokratiskkonstitution och en regering med demokratisk legitimitet. Utvecklingen i har under det gångna åretinneburit dramatiska politiska förändringar i positiv riktning.Befrielserörelsen () tillåts verka, NelsonMandela har släppts och undantagstillståndet hävts. Trots attapartheidsystemets gmndvalar ännu inte förändrats, har viktiga överenskommelseringåtts mot en reformering av i förhandlingsprocessen mellanregeringen och ANC. Den positiva utvecklingen skall inte undanskymmadet faktum att bakslag kan inträffa och att processen mot ett demokratisktSydafrika kan bli utdragen. Gemensamt för alla dessa länder är emellertid attutvecklingen mot demokrati inletts, snarare än fullföljts, i och med depolitiska och konstitutionella reformer som genomförs. I är bilden mer komplicerad. I länder somKina och () syns en utveckling mot demokrati avlägsen, även om nu strävar efter att bryta den isolering som blev följden av den grymma aktionen mot de demonstrerande studenterna på den Himmelska Fridens " Länder som och har öppnat ekonomierna Prop.1990/91:100 för privata initiativ och marknadskrafter, men tvekar ännu inför enmot- Bil. 5 svarande politisk öppning. Flera länder i har demokratiskakonstitutioner, flerpartisystem och en lagstiftning som garanterar rättssäkerheten.I praktiken är det emellertid endast ett fåtal som fullt ut kan utnyttja sinamedborgerliga och politiska rättigheter, medan majoriteten av de absolutfattiga endast i ringa utsträckning deltar i den politiska processen. Den fortsatta och ökade satsningen på ettdemokratifrämjande bistånd sker i en u-landsverklighet där den politiskautvecklingen är mer dynamisk . Från många efterfrågaserfarenheter från demokratiska samhällsbyggen i andra länder, däriblandSverige. För att på bästa sätt tillvarata dessa möjligheter och kunnatillmötesgå u-ländemas växande efterfrågan på bistånd för utveckling avdemokrati, rättsliga system m.m., vill jag föra samman tidigare aktiviteterunder olika anslagsposter till en ny anslagspost under reservationsanslaget C 2Utvecklingssamarbete genom SIDA för Demokrati, mänskliga rättigheter ochhumanitärt bistånd. Arbetet med dessa frågor skall föras på flera plan ochvägledas av följande riktlinjer. För det första skall företrädare tr svenskt biståndutnyttja möjligheterna att i dialogen med mottagarländerna konsekvent framföravår syn på demokrati och mänskliga rättigheter. För det andra innebär biståndet ett långsiktigtarbete för att bygga upp kunskap, ansvarstagande och självtillit vilket utgören investering för demokrati . I de arbetsmetoder valt attprioritera ges människor utbildning och vana alt organisera sig i demokratiskaformer. Därmed får de också verktygen att påverka sin ekonomiska och politiskaverklighet och göra sina röster hörda. För det tredje har behov, möjligheter ochefterfrågan inneburit ett ökat utrymme för riktade insatser för demokrati ochmänskliga rättigheter. Den nya anslagsposten för demokrati, mänskligarättigheter och humanitärt bistånd ger möjligheter till ett flexibelt ochriktat stöd på olika nivåer i processerna mot demokrati. För det Ijärde har en metodutveckling skett inomdet speciella stödet till demokratiska processer, som utvecklats inomanslagsposten Särskilda program. Bl.a. finns erfarenheter av stöd tillreformer inom lagstiftningsområdet i länder som , ,, och . I de två sistnämnda länderna kombineradesstödet med insatser i samband med de allmänna valen. Dessa erfarenheter kanutnyttjas för insatser som kan genomföras i en rad länder, för att förstärkaprocesser mot demokrati. För det femte skall de unika erfarenheter utnyttjassom vunnits när det gäller stöd till hela befolkningsgmpper som utsatts för apartheid eller andra former av politiskt förtryck i södra och . 1 dessa regioner finns fortfarande stora behov av stöd, både till enskilda offer för förtryck och för att främja mänskliga rättigheter i vidare bemärkelse. De erfarenheter som vunnits är av stor betydelse för stöd till andra regioner där behoven av humanitärt bistånd ökar, exempelvis i Sri Länka och 57 Fördet sjätte skall även fortsättningsvis ett brett stöd utgå till olika Prop.1990/91: 100 organisationer för mänskliga rättigheter. De organisationer somför när- Bil. 5 varande erhåller stöd från anslagsposten Särskilda program ärinternationella, regionala eller nationella. Tyngdpunkten ligger påorganisationer som arbetar för försvar av de politiska och medborgerligarättigheterna i utvecklingsländerna. Stöd lämnas också till organisationer somarbetar med dokumentation kring minoriteters rättigheter. En viktig del avarbetet gäller stärkandet av utsatta gmppers rättssäkerhet. Detta arbeteinriktas exempelvis på kvinnor och bam samt fattiga på landsbygden. Iu-länderna är de stora miljöhoten ofta direkt fattigdomsrelaterade. Fattigamänniskor och fattiga länder tvingas till ett icke hållbart utnyttjande avnaturresurser för att kortsiktigt tillfredsställa behov av livsmedel, brännvedetc. Därigenom hotas den resursbas som utgör själva grunden för denframtida utvecklingen. Markförstöring, skogsskövling, vattenbrist, samt enalltför hög befolkningstillväxt och urbanisering hotar utvecklingen i en stordel av tredje världen. Särskilt destruktiva uttryck tar sig sambanden mellanfattigdom och miljöförstöring i söder om , där flera länder harnegativ ekonomisk utveckling och otillräcklig livsmedelsproduktion. behov av inkomster och industriell utvecklingkan ibland utnyttjas av företag som bedriver miljöfarlig produktion medallvariiga miljöskador som följd. Dumpning av miljöfarligt avfall fråni-länderna förekommer också. Enligt FNs jordbruksorganisations, FAO, senasteuppskattningar försvinner ca tropisk regnskog,vilket motsvarar nästan hälften av yta. Detta är dubbelt så mycketjämfört med de uppskattningar FAO gjorde . Skövlingen är i vissutsträckning en följd av kommersiell exploatering. Men huvudorsakerna ärenligt FAO befolkningstillväxt och fattigdom. Enligt FNs miljöprogram, , försvinner mer än 27miljoner hektar produktiv mark till följd av ökenspridning ochmarkförstöring. En stor del av denna förstörelse sker i och kandirekt kopplas samman med en växande fattig befolknings alltmer akutaförsörjningssituation. Många faktorer, däribland hög befolkningstillväxtoch migration bidrar till snabb urbanisering i . Koncentration avmänniskor i oplanerat växande städer i resurssvaga länder skapar storamiljöproblem. Det är de fattigaste som drabbas hårdast av en ohälsosamomgivning till följd av britslallig vattenförsörjning, förgiftade vattendragoch förorenat grundvatten, olösta avloppsfrågor, dåliga bostäder m. m. Genom en dåligt utbyggd infrastruktur utgör deväxande storstäderna i sig ett miljöhot. Ett alltmer uppmärksammat problem är exempelvis de ökade mängder orenade utsläpp från kustnära storstäder som hotar fisket och därigenom en av berörda huvudsakliga proteinkällor. Sammanbrotti naturresurshanteringen och i miljön i enskilda Prop. 1990/91: 100kan, förutom att vara förödande för de direkt drabbade människorna, leda Bil. 5till dramatiska konsekvenser regionalt och globalt. Det finns allt fler exempelpå de invecklade men potentiellt katastrofala samband som råder mellanfattigdom, miljö- och naturresursförstöring och social och politisk oro. Det ärdärför i alla länders intresse att kunskap och resurser byggs upp i u-ländernaså att de får ökade möjligheter att föra en framsynt politik för skydd avmiljön och för hushållning med naturresurser. Insikten om den ömsesidiga nyttan av en god globalmiljö och en god naturresurshushållning har lett till att det internationellamiljöarbetet intensifierats. Den svenska synen i detta arbete präglas av atti-länder och har ett gemensamt ansvar och intresse att värna denglobala miljön. Genom att huvuddelen av källorna när det gäller sådana miljöproblemsom t.ex. uttunningen av ozonlagret, växthuseffekten och markförsurningåterfinns i i-länderna, har i-länderna ett särskilt ansvar för att åtgärdadessa problem. 1-länderna har dessutom ett särskilt ansvar genom sindominerande roll i världsekonomin. fattade FNs generalförsamlingbeslut om att anordna en konferens om miljö- och utveckling . Ettomfattande förberedelsearbete har inletts inför konferensen. verkar föratt man vid konferensen skall kunna fatta konkreta och handlingsinriktade beslut.I syfte att uppnå.detta har mellanstatliga förhandlingar inletts när det gällerflera av de stora globala miljöproblemen, t.ex. klimatfrågan och utarmningen avbiologisk mångfald. Även skogamas situation behandlas i förberedelsearbetet. Det är viktigt att dessa förhandlingar präglas avett integrerat synsätt där man inte ser miljön som en enskild sektor, oberoendeav utvecklingen i övrigt. Det står helt klart att en ökad resurs- ochtekniköverföring måste ske från i-länderna till för att u-ländernaskall kunna vidta verkningsfulla åtgärder för en hållbar utveckling. a. att alla i-länder tar sitt ansvar och når upp till enbiståndsvolym som åtminstone motsvarar FNs 0,7-procentmål. Det krävs ökade resursöverföringar förmiljöinsatser i av åtminstone två slag, principiellt åtskilda, menömsesidigt förstärkande: för det första måste en ökning av det traditionellabiståndet ske för att möjliggöra för , särskilt de minst utvecklade länderna, att bemästra de akutafattigdomsrelaterade hoten mot miljön och naturresursbasen för det andra måste internationella finansiellaöverföringsmekanismer skapas för att möjliggöra för att delta iglobala miljöåtgärder, t.ex. åtgärder mot klimatförändringar och åtgärder motuttunning av ozonskiktet. 1 båda fallen måste resursöverföringarna integrerasmed den övergripande utvecklingspolitiken i de enskilda för att bliverkningsfulla. Således måste hänsynen till miljön bli en integrerad del avutvecklingspolitiken och olika utvecklingssatsningar. Villkorsom underlättar handel är också viktigt för att de 59 resurser som behövs för enmiljömedveten utvecklingspolitik skall kunna Prop. 1990/91: 100 skapas. När det gäller resursöverföringar direkt koppladetill globala miljöåtgärder skedde ett internationelltgenombrott. Efter långa förhandlingar kunde Montrealprotokolletfrån 1987, om ozonnedbrytande substanser, revideras till att omfatta enutfasning av användningen av ozonförtunnande ämnen i såväl i-länder somu-länder. Överenskommelsen innefattar särskilda åtaganden från i-länderna omresursöverföringar motsvarande mellan 160 och 240 milj. US dollar tillu-länderna för att möjliggöra en avveckling avanvändningen av freoner. Genom att freoner även är en växthusgas kommeravvecklingen dessutom att få en postiv klimateffekt. I de förhandlingar kring andra globala miljöproblemsom kommer att pågå års konferens kommer resursfrågan att blicentral. har förhandlingar pågått om upprättande av en särskildmiljöfond knuten till Väridsbanken, UNDP och för att åtgärda globalamiljöproblem i . Fonden skall framför allt finansiera insatser föratt skydda ozonskiktet, internationella vattenresurser och den biologiskamångfalden samt åtgärder för att begränsa utsläpp av växthusgaser.Diskussionerna har nått så långt att det är sannolikt att en fond kan etablerasoch påbörja sin verksamhet .