prop · GE0310 · 1990-12-31 00:00:00 — Med en sådan ordning ställs helt allmänt ett krav på enskildaatt anmäla förändringar i gravrättsinnehavet, eftersom en anteckning ominnehavare är en fömtsättning för att gravrätt överhuvudtaget skall få utövas. Närdet sålunda efter hand upptäcks att det har inträffat en förändring i gravrättsinnehavetligger det i de efterlevandes intresse att se till att förhållandena bliruppklarade. Dessutom kan kyrkogårdsmyndigheterna tillämpa de i föregåendeavsnittet berörda reglerna om föreläggande och beslut. 2.4.6 Gravvårdar ochandra gravanordningar Mittförslag: I en ny lag på begravningsområdet slås fast att det är gravrättsinnehavarensom bestämmer över gravvårdar och andra anordningar på gravplatsen. Upplåtarensbegränsande föreskrifter skall utgöra avsteg från denna gmndläggande principoch de får inte vara mer långtgående än vad som är nödvändigt för atttillgodose en god gravkultur. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:De flesta remissinstansema tillstyrker arbetsgmppens förslag eller lämnar detutan erinran. Ett par remissinstanser anser att förslaget kan leda till attupplåtarens inflytande blir för hårt beskuret. Några menar att uttrycket"god gravkultur" är för obestämt. Enligt12 § första stycket gravrättslagen innefattar gravrätten rätt att förse gravplatsenmed gravvård, om detta inte strider mot vad som är avsett att gälla för den delav begravningsplatsen där gravplatsen är belägen. När det gäller gravvårdensutseende och beskaffenhet samt övriga anordningar på gravplatsen skall iakttasvad upplåtaren föreskriver. Upplåtaren får dock inte meddela andra föreskrifteri detta hänseende än som påkallas för att tillgodose en god gravkultur. Iförarbetena till gravrättslagen (prop. 1963:141 s. 44) uttalade departementschefenatt det var förenat med uppenbara svårigheter att finna ett tillfredsställandeuttryck för upplåtarens befogenheter vid granskningen av gravvårdar.Utgångspunkten borde vara att gravrättsinnehavaren äger frihet att bestämmagravvårdens utseende. Enligt vad departementschefen framhöll måste denna frihetvisserligen kunna begränsas genom föreskrifter av upplåtaren, men sådanaföreskrifter borde inte få gå längre än som kan anses motiverat från desynpunkter upplåtaren såsom värnare om gravplatskulturen har att anlägga.Föreskrifter, som inte krävs för att tillgodose detta syfte, borde inte fåförekomma. Lagrådet anslöt sig tilldepartementschefens uppfattning men ansåg att ordet gravkultur var att föredraframför ordet gravplatskuhur. Propositionen kom att utformas i enlighethärmed. Ifråga om gravanordningamas utseende och beskaffenhet har avvägningen mellangravrättsinnehavarens och upplåtarens intressen knutits till bedömningen avvad som skall anses förenligt eller inte förenligt med en god gravkultur. Denhänsyn som måste tas till varje enskild gravrättsinnehava- resrätt att få utforma sin gravplats i enlighet med den avlidnes och sina Prop.1990/91: 10 egna önskemål skall vägas mot del övergripande intresset av attbegravningsplatsen som helhet hålls i etl ordnat och värdigt skick. Mångainnehavare av allmänna begravningsplatser har föreskrifter om gravanordningarnasutseende och beskaffenhet. Föreskriftema är ofta så balanserade att detillgodoser såväl gravrättsinnehavarens som den kyrkogårdsförvaltandemyndighetens intressen. Det finns emellertid exempel på föreskrifter därtyngdpunkten har förskjutits på ett sådant sätt att föreskrifterna meraensidigt tillgodoser myndigheternas intressen. Därigenom har den i förarbetena tillgravrättslagen angivna utgångspunkten, atl gravrättsinnehavaren har frihet attbestämma om gravvård och annan gravanordning, urholkats så atträttsinnehavaren i det närmaste har berövats möjlighetema att påverkaanordningarnas utformning. Föreskrifter av detta långtgående slag haruppenbarligen inte varit avsedda vid tillkomsten av 12 § gravrättslagen och detär tveksamt om de skulle godtas vid en rättslig prövning. En alltförlångtgående styrning i fråga om t.ex. enhetlighet medför för övrigt risk föratt man motverkar syftet att värna om en god gravkultur. Deallmänna begravningsplatsema är öppna för alla medborgare, oavsett derasreligiösa hemvist eller uppfattning i livsåskådningsfrågor. Därav följer attdet kan finnas högst varierande önskemål om gravanordningamas utformning. Detär väsentligt att slå fast, att det av religionsfrihetsskäl måste tillåtassådana symboler och andra utsmyckningar av gravplatserna som är att hänföra tillde olika trossamfundens gravskick. Jag anser att enskilda också i övrigt måstei största möjliga utsträckning få frihet att utforma gravplatsema på det sättsom den avlidne har önskat eller de anhöriga finner värdigt eller annarspassande. 1 själva tanken att vårda minnet av de döda ligger att var och enmåste ges en betydande frihet all få göra det i enlighet med sin egenuppfattning. Dengivna utgångspunkten bör enligt min mening vara att den enskilde gravrättsinnehavarenbestämmer om hur gravanordningarna skall utformas. I sak överensstämmer dettamed gällande rätt. En del av de problem som har uppkommit kan sannolikthänföras till att den gmndläggande principen inte har kommit till så klartuttryck i lagstiftningen att den har fått ett ordentligt genomslag vidrättstillämpningen. I en ny begravningslagstiftning bör därför bestämmelsernautformas så att gravrättsinnehavarens gmndläggande bestämmanderätt övergravplatsen anges tydligare än . Ävenom sålunda utgångspunkten bör vara att gravrättsinnehavaren be stämmer om gravanordningarnas utseende och beskaffenhet, är det nöd vändigt att upplåtaren av gravrätten också får inflytande över hur grav- 63 Annarskan huvudmännen för de allmänna begravnings- Prop. 1990/91: 10 platsemainte fullgöra den skyldighet att hålla begravningsplatserna i ordnat ochvärdigt skick som har ålagts dem genom lagstiftningen. Detallmänna intresse som upplåtaren genom föreskrifter skall tillgodose har i gravrättslagensom framgått sammanfattats under begreppet god gravkultur. Föreskrifterna skallvara nödvändiga för att det skyddsvärda intresset av en god gravkultur skallkunna tillgodoses. I anslutning härtill vill jag framhålla, att föreskriftersom kan anses befogade för en del av en begravningsplats, t.ex. av hänsyn tillmiljön eller de kulturhistoriska värdena, inte alltid kan anses försvarligaför en annan del. I de fall där någon del av en begravningsplats kräverlångtgående föreskrifter, har upplåtaren ofta möjlighet att planera andra delarså att enskilda där får en större frihet. Härigenom kan upplåtaren i praktikenmedverka till att man skapar en valmöjlighet. En differentiering av föreskriftematorde ibland också vara nödvändig för att man skall kunna tillgodose de skildatrossamfundens önskemål om att få tillämpa sitt eget begravningsskick. Deförhållanden som upplåtaren har att bevaka rör sig i stort sett om attbegravningsplatsen som helhet är lämpligt utformad från både milö- och skötselsynpunktoch att säkerheten för de anställda och den besökande allmänheten inteeftersatts. Det rör sig också om sådana förhållanden som att dekulturhistoriska värdena skall vämas, att andra gravrättsinnehavares rätt inteskall trädas för när och att dessa eller den besökande allmänheten inte skallbehöva utsättas för något som allmänt sett kan väcka anstöt. Följaktligen kanupplåtaren meddela föreskrifter som syftar till att förhindra påtagligtstörande inslag i en känslig miljö. Andra exempel på föreskrifter är sådana somavser att förhindra gravanordningar som innebär praktiska olägenheter för innehavamaav intilliggande gravplatser. Arbetsgruppenhar övervägt all ersätta det tämligen vaga begreppet god gravkultur med en meraklargörande beskrivning av det övergripande intresse som kan motiverainskränkningar i gravrättsinnehavarens rätt att bestämma om gravplatsensutformning. Det har emellertid visat sig svårt att finna en beskrivning som ärtydligare än den nuvarande och heltäckande. I likhet med arbetsgmppenanser jag därför att begreppet bör behållas. De nya bestämmelserna böremellertid utformas så att det klarare än framgår att upplåtarensföreskrifter förestavade av hänsynen till en god gravkultur utgör ett avstegfrån den gmndläggande principen om gravrättsinnehavarens bestämmanderätt.Därigenom torde det stå helt klart att de inskränkande föreskrifterna skall gmndaspå sakliga skäl av det slag som jag har berört. 2.4.7 Ändringar på engravplats Mitt förslag: Föratt upplåtaren skall få vidta ändringar på en gravplats som är upplåten medgravrätt skall det utom i vissa särskilda fall krävas medgivande avgravrättsinnehavaren. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Alla remissinstanser utom två tillstyrker i huvudsak arbetsgmppens förslageller lämnar det utan erinran. De två negativa, kyrkliga samfallighetoch , anser att förslaget går för långt i tillgodoseendetav gravrättsinnehavarnas intressen. Skälenför mitt förslag: I den nuvarande begravningslagstiftningen finns det intenågra bestämmelser som reglerar den situationen att gravrättsupp-låtaren villgöra ändringar på en gravplats som är upplåten med gravrätt. I praxis haremellertid ibland bestämmelsen i 12 § första stycket gravrättslagen, nämligenatt gravrättsinnehavaren skall iaktta de föreskrifter som upplåtaren meddelar ifråga om gravvårdens eller andra gravanordningars utseende och beskaffenhet,tolkats så att den har ansetts ge gravrättsinnehavaren ett skydd mot sådanaingripanden från upplåtarens sida som inte är påkallade för att tillgodose engod gravkultur. har gravrättsinnehavaren ansetts skyldig attunderkasta sig sådana åtgärder som uppfyller detta villkor. Pågrund av att den nuvarande lagstiftningen inte innehåller några bestämmelser omändring på gravplats, är det vanligt att kyrkogårdsmyndigheterna förbehållersig rätt att ändra på gravplatser genom klausuler i gravskötselavtal, dvs.avtal som gäller gravplatsernas vård och underhåll men som inte i rättsligthänseende har annat än indirekta beröringspunkter med gravrätten som sådan. Detmåste emellertid ifrågasättas om detta är en lämplig ordning. De begränsningari gravrättsinnehavarens rätt att behålla gravplatsen i ursprungligt skick somkan vara nödvändiga bör i princip ingå bland villkoren för själva gravrättsupplätelsen.En klausul i ett skötselavtal, som har träffats med en annan person ängravrättsinnehavaren, kan över huvud taget inte göras gällande motgravrättsinnehavaren. Avdet anförda följer enligt min mening att det inte är lämpligt att frågor omändring på gravplatser regleras genom särskilda avtal som löper vid sidan av gravrättsupplåtelserna.Samtidigt finns det ett behov för kyrkogårdsmyndigheten att ibland kunna gå inoch göra ändringar på en gravplats som är upplåten med gravrätt. Enligt minuppfattning bör därför en ny lag innehålla allmänna bestämmelser på området.Härigenom kan säkerligen de särskilda ändringsklausulerna som tillämpas ivissa skötselavtal undvaras. Jaganser att huvudregeln bör vara att kyrkogårdsmyndigheten under upplåtelsetideninte får vidta någon ändring på gravplatsen, om inte gravrättsinnehavaren har medgeltdet. Om denne har fått tillstånd att pryda sin gravplats på ett visst sätt, börupplåtaren alltså inte utan vidare kunna tvinga fram ändringar på den för atttillgodose sina egna intressen. 5 1990/91. Gravrättsinnehavarenmåste i princip kunna utgå från att gravplatsen fårbehållas i det ursprungliga skicket. Även om utgångspunktensålunda bör vara att kyrkogårdsmyndighelen inte utan medgivande får vidtaändringar på en gravplats skulle det leda för långt om gravrättsinnehavarenunder alla förhållanden skulle ges rätt att få behålla sin gravplats ioförändrat skick. Sådana ändringar som är nödvändiga för att upplåtaren skallkunna fullgöra sina skyldigheter enligt lagstiftningen på miljö, hälso- ocharbetarskyddsområdena måste få genomföras oavsett om gravrättsinnehavarenmedger det eller inte. Upplåtaren måste också till förebyggande av skada pågravplatsen eller intilliggande gravplatser, ha rätt att utan medgivande vidtanödvändiga åtgärder. Till den nyssnämnda huvudregeln bör således läggas vissaundantagsbestämmelser av den nu angivna innebörden. Jag återkommer tillreglernas närmare utformning i specialmotiveringen till lagförslaget. Det bör framhållas att deregler som jag föreslår om ändring på gravplats inte är avsedda att utgöranågot hinder mot sådana klausuler i skötselavtal som anger förutsättningarnaför själva skötselavtalets fullgörande. På samma sätt som måsteupplåtaren givetvis inom avtalets ram kunna föreskriva villkoren för sittåtagande. Om en gravplats är anordnad så att den är särskilt svårskött, harkyrkogårdsmyndigheten följaktligen möjlighet att ekonomiskt kompensera sig försitt merarbete. Detta förhållande torde mången gång medföra att man kan enas omatt gravplatsen skall utformas på ett sådant sätt att skötseln av den inteförsvåras. Minbedömning: 1 likhet med vad som gäller enligt den nuvarande begravningslagstiftningenbör gravrättsupplåtaren inte vara skyldig att svara för skötsel av engravplats. Upplåtaren börinte heller befrias från att återbetala gravskötsel-medel som inte harförbrukats. Arbetsgruppens förslag:Arbetsgruppen föreslår att det i en ny lag tas in bestämmelser om attupplåtaren skall ombesörja den grundläggande skötseln av en gravplats, omgravrättsinnehavaren begär det och betalar kostnaderna för skötseln. Vidareföreslår arbetsgruppen bestämmelser om att upplåtaren skall befrias från attåterbetala sådana medel för gravskötsel som kan finnas kvar när gravrältenupphör. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna tillstyrker arbetsgruppens förslag eller lämnar detutan erinran. i och anser att upplåtarnasjälva bör få bestämma om man skall åta sig skötsel av gravar. iLund och kommun är negativa till förslaget om att upplåtaren befriasfrån att återbetala skötselmedel som inte förbrukats. Skälenför min bedömning Prop. Av t al om grav sköt sel Gravrättsinnehavarenär enligt 10 § första stycket gravrättslagen skyldig atl hålla sin gravplats iordnat och värdigt skick. Om han brister i denna skyldighet kan gravrättenenligt bestämmelsens andra stycke förverkas. Somett led i sin service mot gravrättsinnehavarna åtar sig begravningsplatsernashuvudmän i allmänhet att mot ersättning svara för skötseln av gravplatserna.Ett gravskötselåtagande grundar sig på etl avtal mellan huvudmannen för enallmän begravningsplats, å ena sidan, och gravrättsinnehavaren eller iblandnågon annan person, å den andra. Sådana avtal är av civilrättslig karaktär ochde omfattas inte av lagstiftningen om begravningsverksamheten. Tvisterom tolkning eller fullgörande av skötselavtal prövas i princip av allmändomstol. Kommunalbesvär kan emellertid förekomma såvitt gäller församlingenseller kommunens beslut i vissa frågor, t.ex. om fastställande av taxa förskötselavgifterna. Detfinns inte någon skyldighet för de allmänna begravningsplatsernas huvudmän attåta sig gravskötsel för sådana gravplatser som är upplåtna med gravrätt. Detstår också huvudmännen fritt att, inom ramen för gängse avtalsrättsliga ochkommunalrättsliga principer, bestämma de närmare villkoren i ett skötselavtal.Här kan nämnas att det inför konsumenttjänstlagens ikraftträdande den 1 juli1986 utarbetades ett standardavtal för skötsel av gravplats i samarbete mellanSvenska kyrkans kyrkogårdsdelegation och . Iblandkan det vara svårt för gravrättsinnehavarna att själva svara för skötseln avsina gravplatser. Det är inte ovanligt att en gravrättsinnehavare bor på någonannan ort än den där gravplatsen är belägen och därmed inte själv kan ombesörjaden kontinuerliga omvårdnaden av gravplatsen. Vissa gravrättsinnehavare ärdärför beroende av hjälp för att kunna fullgöra sin skyldighet. Föratt tillförsäkra alla gravrättsinnehavare möjligheten att få åtminstone enviss grundläggande skötsel ordnad genom gravrättsupplåtarens försorg, föreslårarbetsgruppen att det i en ny lag införs bestämmelser om skyldighet förupplåtaren att ombesörja en sådan skötsel, om gravrättsinnehavaren begär detoch betalar kostnaderna för det. Förmin del anser jag emellertid att det inte torde föreligga något egentligt behovav att göra detta till en obligatorisk uppgift för gravrättsupplåtaren. Somjag har nämnt tidigare åtar sig de flesta huvudmännen skötsel avgravar. I de fåtal fall där huvudmännen inte tillhandahåller sådana tjänster,torde det alltid finnas en möjlighet att anlita någon annan från orten för attsköta den praktiska omvårdnaden av graven. I den mån gravrättsinnehavaren intesjälv har sådana kontakter på orten får det förutsättas attkyrkogårdsmyndigheten kan hjälpa till med att förmedla tjänsten. För denenskilde gravrättsinnehavaren torde detta inte vara förenat med några störreolägenheter. ny lag på begravningsområdet bör det därför inte tas in några bestämmelser som gör skötsel av gravar till en obligatorsk uppgift för de r-. Skötselavtalen bör i stället liksom gmndasig på ett frivilligt ingånget avtal mellan huvudmannen ochgravrättsinnehavaren och således vara av civilrättslig art. Närdet gäller medel för gravskötsel är det vanligt att enskilda, t.ex. i sambandmed ett dödsfall, önskar avsätta ett bestämt belopp för skötsel av graven underen . De belopp som betalas in administreras antingen genom attupplåtaren själv förvaltar medlen eller samverkar med en bank om detta.Eftersom de avsatta medlen i dessa fall normalt inte tillhörkyrkogårdsmyndigheten, leder denna ordning till en omfattande administrationför myndigheten. Det gäller framför allt när medel som inte förbmkats skallåterbetalas i samband med att upplåtelsetiden går ut eller gravrättenåterlämnas. Föratt komma tillrätta med problemen föreslår arbetsgmppen en bestämmelse om att kyrkogårdsmyndighetemaskall befrias från att återbetala sådana medel för gravskötseln som kan finnaskvar när gravrätten upphör. Jaganser emellertid att en sådan ur rättslig synpunkt tveksam bestämmelse intebör införas. Den naturliga ordningen bör vara att kyrkogårdsmyndighetemaendast åtar sig att mot ett bestämt belopp sköta en grav under en bestämd tid.Med en sådan ordning uppkommer inga problem med överblivna skötselmedel,eftersom medel som betalas enligt skötselavtalet tillfaller huvudmannen. 2.4.9Äldre icke tidsbegränsade gravrättsupplåteiser och skötselavtal Min bedömning:Inga bestämmelser bör införas som gör det möjligt att återta gravrätter somupplåtits för alltid och att skötselavtal knutna till gravrätterna i sambandmed återtagandet skall upphöra att gälla. Arbetsgruppens förslag: Arbetsgmppenföreslår att det skall bli möjligt att återta gravrätter som upplåtits föralltid under fömtsättning att det har förflutit upplåtelsenoch den senaste gravsättningen. Den rättsinnehavare somönskar det får enligt förslaget i regel rätt till en ny och tidsbegränsadupplåtelse. Arbetsgruppen föreslårvidare atl det åtagande som kan finnas att sköta gravplatsen skall upphöra vidåtertagandet. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna tillstyrker arbetsgmppens förslag eller lämnar detutan erinran. Flera remissinstanser menar emellertid att det skulle varastötande för rättskänslan om inte ingångna avtal skall behöva hållas. Någraremissinstanser avstyrker av religionsfrihetsskäl förslaget att äldre gravrätterskall kunna . Skälenför min bedömning: Gravrätter som är upplåtna för alltid och till vilka är knutna evigaskötselåtaganden är en ekonomisk belastning för framför allt de större kyrkogårdsförvaltningarna.Arbetsgmppen har uppskattat att det totalt finns omkring 160.000 för alltid-upplåtelsersom är förenade med eviga skötselåtaganden. Gravplatser som harupplåtits för alltid kan inte återanvändas. För att tillgodose behovet av nyagravplatser måste kyrkogårdsmyndighetema därför ofta anlägga nya eller utvidgaredan befintliga begravningsplatser. De belopp som en gångbetalades in för skötseln av gravplatsema har ofta helt urholkats genomkostnadsutvecklingen, vilket har fört med sig att skötseln måste bekostas avskattemedel. Enligt arbetsgmppen är det sammantaget betydande belopp som krävsoch kommer att krävas för att fullgöra de eviga skötselåtagandena. För att komma tillrättamed dessa problem har arbetsgmppen föreslagit att gravrättsupplåteiser föralltid under vissa fömtsättningar skall kunna och att gravskötselavtalknutna till gravrättema i samband därmed skall upphöra att gälla. Som jag haranfört (avsnitt 2.4.3) bör möjligheten att upplåta gravrätt för alltid finnaskvar främst av religionsfrihetsskäl. Enligt min mening kan delvissamma skäl anföras mot att återta gravrätter som upplåtits för alltid. Därtillkommer att det strider mot gmndläggande principer för vår rättsordning att brytaingångna avtal. Som kyrkomötet harframhållit i en framställning till regeringen med anledning av en motion iämnet (mot. 1990:31, KL 11, kskr. 12) finns vissa möjligheter enligt 36 §avtalslagen (1915:218) att jämka eller lämna ett avtal eller avtalsvillkor utanavseende. Kyrkomötet har därvid också ifrågasatt om de motiv som bär upp dennabestämmelse kan läggas till gmnd för en författningsreglering av de evigaskötselavtalen. Frågan humvida man med framgång kan åberopa 36 § avtalslagenför att jämka eller upphäva ett evigt skötselavtal ankommer det på domstolamaatt avgöra. Att vid sidan om avtalslagen införa regler som tar sikte på deeviga skölselavtalen anser jag för min del inte böra komma i fråga. Jagär alltså inte beredd att följa arbetsgmppens förslag i dessa delar. Mitt förslag:Delgivningslagen görs tillämplig på all delgivning som skall ske enligt den nyalagen. Arbetsgruppens förslag:Överensstämmer med mitt med undantag av att arbetsgmppen föreslår att det vid kungörelsedelgivningi vissa ärenden i stället för annonsering i tidningar skall anslås ettmeddelande på begravningsplatsen och sältas upp en skylt vid gravplatsen. Remissinstanserna: Arbetsgmppensförslag har fått etl blandat mottagande av remissinstanserna. Någraremissinstanser pekar på att det är förenat med praktiska svårigheter att hållameddelanden anslagna på anslagstavlor. Andra vill ha kvar annonseringen iortspressen. verketframhåller att en skylt på gravplatsen kan uppfattas som integritets- Prop.1990/91:10 kränkande. Skälenför mitt förslag: I I § delgivningslagen (1970: 428, ändrad senast 1990:62)föreskrivs bl.a. att om delgivning i enlighet med föreskrift i lag eller annanförfattning skall ske i ärende hos en myndighet, skall delgivning verkställasenligt delgivningslagen. Om det i annan författning har meddelats bestämmelserom delgivning som avviker från lagen, gäller dock de bestämmelserna. Igravrättslagen finns det inte några föreskrifter om delgivning bortsett från ensärskild bestämmelse i 10 § andra stycket om kungörelsedelgivning i samband medförverkande av gravrätt. Denna bestämmelse ersätter den gmndläggandebestämmelsen om kungörelsedelgivning i 17 § delgivningslagen där det bl.a.föreskrivs att delgivning skall ske genom annonsering i Post- och InrikesTidningar och ortstidning eller endera av dessa. I övrigt är delgivningslagentillämplig på all delgivning som skall ske enligt gravrättslagen. Föratt en gravrätt skall kunna förklaras förverkad, krävs enligt gravrättslagenatt gravrättsupplåtaren har förelagt gravrättsinnehavaren att sätta gravplatseni stånd och att denne inte har efterkommit anmaningen. Omgravrättsinnehavaren inte är känd eller om hans adress är okänd, skallföreläggandet införas i Post- och samt i ortstidning. Avlagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. (ändradsenast 1983:1039) följer att kungörelsen skall införas i alla lokaladagstidningar som har en spridning av någon betydenhet bland dem inom orten tillvilken kungörelsen riktar sig. Arbetsgmppenkonstaterar att frågor om förverkande av gravrätt är relativt vanligtförekommande inom de större förvaltningarna och att det snarare är regel änundantag att kungörelsedelgivning måste tillgripas. Enligt arbetsgmppen lederannonseringen i tidningama till avsevärda kostnader för de berördaförvaltningarna och torde inte heller vara något effektivt sätt att komma ikontakt med gravrättsinnehavarna.