prop · GE03146 · 1990-12-31 00:00:00 — Detankommer som nämnts pä kommunema all bedöma va-frågor i sam band med lokalisering av ny bebyggelse. Genom den översiktiiga planeringen bör kommunema ha skaffal sig en god uppfaltning av om det finns omräden där det kan uppkomma problem med grundvattnet. Jag anser atl del mot denna bakgmnd är naturligt att kommunemas ansvar vidgas lill att avse även bedömningar av åtgärder som kan innebära faror för gmndvattenförsöij- ningen för befintUg eller planerad bebyggelse. En sådan bedömning bör ske i två steg. Om gmndvattensituationen i ett område är sådan att det fmns risk för att brist eller saltvatteninträngning skall uppkomma eller om del finns riskför föroreningar bör kommunen kunna besluta om att införa bygglovspliki för att anordna eller väsentiigt ändra sådana anläggningar för gmndvattentäkt som enligt 4 kap. 1 a § 1 vattenlagen inte kräver tillstånd enligt vattenlagen,dvs. gmndvattentäkter för en- eller tvåfamiljsfastigheters eller jordbruksfastighe ters husbehovsförbmkning eller värmeförsörjning. kan i laglexten ut tryckas som ett krav pä särskilda skäl för att bygglovsplikten skall fäinföras. Varje enskild åtgärd får sedan prövas i bygglovsärendet (se närmare avsnitt 7.2.2). Det saknas enligt min mening anledning an inom ramen för PBL pröva övriga gmndvattentäkter som är tillslåndsfria enligt vattenlagen efter- 55 somsådana vattenföretags inverkan på vaitenförhällandena är myckel liten. Minförslag utesluter därför, till skillnad från departementsförslaget möjlighetenaii införa bygglovsplUct för sådana gmndvattentäkter. Bedömningen av skälen föratt föreskriva lovplikt mäste självfallet ske med utgångspunkt frånvattensituationen. Även om kommunema i allmänhet torde ha en god överblick övervar det råder brist pä gmndvatten eller var det finns risk försaltvatleninttängning eller föroreningar cKh viss kompetens i frågorna, är dettroligt att det i mänga fall krävs utomstående experter för att få en fullgottunderlag för kommunemas stälbingstagande. Detta gäller såväl bedömningen ochavgränsningen av riskområdena som prövningen av enskUda bygglovsärenden. Förmånga områden fmns det redan bedömningsunderlag som har tagits fram av skildamyndigheter - tex. geologiska undersökning (SGU), statensnaturvårdsverk och länsstyrelsema - men materialet kan säkert behövakompletteras i många fall. De extta kosmader för uttedningar m.m. som förslagetinnebär torde emellertid väl uppvägas av de vinster som följer av attvattenbrist eller vattenföroreningar kan undvikas och genom att kostnadema förutbyggnad av det allmänna va-nätet kan begränsas. Mot bakgmnd av vad jag nuanfön, föreslår jag att kommunema, om del fmns särskilda skäl, genom detaljplaneller områdesbestämmelser skall kunna bestämma att bygglov krävs för atlanordna eller väsentligt ändra anläggningar för gmndvattentäkter för en- ellertvåfamiljsfastigheters eller jordbruksfastigheters husbehovsförbrukning ellervärmeförsörjning. Några remissinstanser harefterlyst ett ställningslagande i frågan om kostnader för sädana undersökningarsom skall ligga till gmnd för kommunemas beslut i dessa frågor kan tas ut somplanavgifter enligt PBL. Mitt förslag innebär inle nägon förändring ifömtsättningama för kommunemas möjUgheter att ta ut planavgifter. De gäUandereglema skaU således tUlämpas cxkså pä det arbete som föregått införandet avbygglovsplikt i nu akiueflt avseende. Uttagande av planavgift fömtsätteremellertid bl.a. att fastighetsägaren har nytta av planen eller bestämmelsema(se 11 kap. 5 § andra stycket). 7.2.2 Prövningen av ansökningar om bygglov för grundvattentäkter Mittförslag: Ansökningar om bygglov avseende gmndvattentäkter skall bifaUas omåtgärden inte medför risk för skada pä befintUga eller i den kommunalaplaneringen redovisade gmndvattentäkter. Departementsförslaget:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag såvitt avser bedömningen av riskenför skada på befindiga gmndvattentäkter, men omfattar inte något skydd förplanerade takter. Remissinstanserna:Tillstyrker i allmänhet förslaget eller lämnar det Prop. 1990/91:146 utanerinran. i har dock anmärkt mot atlskaderekvisitet är utformat för konkret. har påpekat att detbör vara möjligt att vägra bygglov när den sökta åtgärden riskerar att skadaäven planerade gmndvattentäkter som redovisats i den kommunala planeringen avvattenförsörjningen. efterlyser också klarlägganden om hurförhandsbesked för enskilda gmndvattentäkter skall hanteras. Skälenför mitt förslag: Införandet av bygglovsplikt för an anordna eller väsentiigtändra anläggningar för vattenförsörjning genom gmndvattentäkt inom ett omrädeinnebär givetvis inte något förbud mot sädana åtgärder. Det ligger dock isakens natur att en stor restriktivitet kan förväntas vid lov-givningen på gmndav de fömtsätmingar som gäller för att fä införa bygglovsplikten. Ansökningarom lov måste prövas mot de skäl som angetts för införandet av lovplikten. Somanförts i det föregående (avsnitt 7.2.1) torde en del av det underlagsmaterialsom använts för beslutet att införa lovplikten ocksä kunna användas vidbedömningen av de enskilda bygglovsärendena. Det materialet torde emellertidsäUan vara tillräckUgt för bedömningen i det enskilda faUet Vadgäller anmärkningen pä skaderekvisitet så gör jag samma bedömning somlänsstyrelsen i cx;h län. Jag anser säledes att ansökningar ombygglov skall avslås när det föreligger risk för skada. I likhet mednaturvårdsverket anser jag att även risk för skada pä gmndvattentäkter somredovisats i den kommunala planeringen bör utgöra gmnd för avslag på en ansökanom bygglov. Det säger sig självt att planeringen i dessa fall måste ha nätt enviss konkretion. Vattentäkten mäste således på något sätt ha redovisats. Detvanligaste fallet torde bli att takten redovisats i kommunens översiktsplaneller i en detaljplan. Motbakgmnd av vad jag nu anfört föreslår jag att en ny paragraf införs i 8 kap.som innebär att en ansökan om bygglov skall bifallas om åtgärden inte medför riskför skada pä befintiiga eller i den kommunala planeringen redovisadegrundvatteniäkter. Jagvill understryka att även takter som avses ingå i en vattenanläggning som drivsav annan än kommunen, men som redovisats i den kommunala planeringen, får ettskydd genom den av mig föreslagna bestämmelsen. Vadgäfler frågan om förhandsbesked så anser jag att den inte är så kompliceradsom antytt. Vid lokalisering av ny bebyggelse måste frågan omdess vattenförsörjning alltid prövas, oavsett om det är fråga om att pröva enansökan om förhandsbesked eller bygglov. Det torde därför inte bli aktuellt attdä pröva frågan om förhandsbesked för enbart t.ex. en ny bmnn. I övriga fall,dvs. när det är fråga om älgärder avseende gmndvattentäkter i samband medandra byggnadsåtgärder eller åtgärder avseende grundvattentäkter ulan attnågra byggnadsåtgärder är aktueUa, torde förhandsbesked heller inte bliaktuellt, även om reglema formeUt är tUlämpUga. Under sådana förhåUanden blirdel knappast nägon skUlnad meUan prövningen av en ansökan om förhandsbeskedcx;h en om bygglov. Fräganom vilUcor i beslut om bygglov avseende gmndvattentäkter be- Prop.1990/91:146 handlar jag i specialmotiveringen. 7.2.3 Krav på hushållning med vatten m.m. för fritidshus Mitt förslag:Fritidshus med högst två bostäder skall i skälig uisttäckning omfattas av dekrav pä god hushållning med vatten som gäller för byggnader i aUmänhet. Departementsförslaget:Överensstämmer med mitt förslag men innebär även an kraven på god hushällningmed energi i skälig uisttäckning skall StäUas pä de aktuella fiitidshusen. Remissinstanserna:Tiflstyrker i aUmänhet förslaget eller lämnar det utan erinran. En del,däribland , avstyrker emellertid eller uttalar tvekan såvin avserkravel på hushällning med energi, huvudsakligen med hänvisning tiU att det kanuppstå problem att fastställa nivån pä kravet. Skälen för mitt förslag:Som framgått av avsniu 7.1.2 är fritidshus med högst tvä bostäder inteunderkastade de bestämmelser med krav pä gcxl hushällning med energi och vattensom finns i 3 kap. 3 § första stycket PBL. Motbakgmnd av vad som framkommit i de tidigare nämnda uttedningar-na - bl.a. omökade risker för alltför stora uttag av gmndvatten i många områden - talarstarka skäl för atl krav pä hushållning med vatten i sädana omräden införsocksä för fritidshus med högst två bostäder. Standarden på fritidshusväxlar cx;h den tid som de bmkas beror i de flesta fall av deras standard.Många fritidshus har en sådan standard att de lämpar sig för boende året nuitOm sådana hus dessutom är belägna i närheten av en större tätort är det myckettroligt att de i vart faU peritxlvis kommer atl användas för permanent boendeeller för boende under slora delar av året Jag anser det därför befogat an ivan fall sådana fritidshus som är av hög standard och belägna sä att de kankomma att användas under en relativt stor del av året skall uppfylla i stortsett samma krav på hushällning med vatten som hus för permanent bruk. Även andra faktorer änhusets standard och belägenhet måste emellertid vägas in. Vad gäller kravet pågod hushållning med vatten bör givetvis tillgängen på vatten inom det akluellaområdet tillmätas stor betydelse vid bedömningen av nivån påhushållningskravet I vissa fall kan det t.o.m. bli tal om att ställa sttängarekrav på fritidshus än pä permanentiius. Enligt min mening bör det nämligenvara möjligt att i en detaljplan eller områdesbestämmelser förbjudavattentoaletter i fritidshus om det råder knapphet på vatten och annananvändning av vattnet måste prioriteras. Detta står för övrigt i samklang medtillämpningen av hälsoskyddslagen (1982:1080) i molsvarande situation (se RÄ1988 ref 7). Mot bakgmnd av vad jag nuhar anfört föreslär jag att fritidshus med högst tvä bostäder i skäligutsträckning skall omfatlas av det krav på god hushållning med vatten somgäUer för byggnader i aUmänhet Ett sådant krav bör utformas med vissflexibiUtet Säledes föreslär jag attbestämmelsema i 3 kap. 9 § första stycket och 3 kap. 10 § fjärde stycket PBLändras så att kraven i 3 kap. 3 § första styckel PBL i fråga om hushållning medvatten i fritidshus med högst tvä bostäder skaU tiUämpas i skäUg utsttcknmg. Kraven på hushåUning medenergi, framför allt med el, förväntas öka. Mycket av det som motiverar krav pågcxl hushållning med vatten gäller även energi. Mot den bakgmnden kan detenligt departementsförslaget ifrågasättas att sådana fritidshus skall fortsättaatt vara helt undantagna från det krav pä hushålhiing med energi som gäUer förövriga byggnader. Jag inser emeUenid att detär svårt att nu åstadkomma en enhetiig tillämpning av bestämmelser av dettaslag och att det som flera remissinstanser påpekat kan uppstå även andraproblem vid tillämpningen, vad gäller kravet på hushållning med energi. I Hkhetmed anser jag att vinsten med en reglering enUgt departementsförslagetinte står i rimlig proportion till de svårigheter som kan uppstå vidbygglovprövningen. Även om jag således inte nu är beredd att ställa krav på hushållningmed energi för de aktuella fritidshusen viU jag stryka under vikten av au allamöjUgheter tiU hushåUning tas till vara också när det gäller fritidshusen. Jagfinner det angeläget att kravet pä en effektiv el- cx:h energianvändningfortsäimingsvis skall beaktas i olika regelsystem rörande bl.a. byggande. Isammanhangel mäste man cx;ksä beakta att fastighetsägama har mycket att vinnapå att deras hus uppfyller rimliga krav pä hushållning. Jag avser att snarastföreslå regeringen att uppdra ät berörda myndigheter att närmare analyserafrägan och återkomma med förslag. 8 Utökad bygglovsplikt för skyltar och ljus-anordningar ivärdefull bebyggelsemiljö Mitt förslag:Kommunen ges rätt att i områdesbestämmelser besluta att bygglov skall krävasför alt sätta upp eller väsentligt ändra skyltar och ljusanordningar inomsådana områden som utgör värdefufla bebyggelsemiljöer. Promemorieförslaget:Överensstämmer i huvudsak med min förslag. Promemorieförslaget är dcx;kutformat så att del skulle omfatta all värdefull miljö. Remissinstanserna:Tillstyrker i allmänhet förslaget eller lämnar del utan erinran. avstyrker dock promemorieförslagel med hänvisning till attingrepp i värdefull naturmiljö skulle undantas från prövningenligt 22 § naturvärdslagen (1964:822). Vidare har vägverket- Prop. 1990/91:146som förklarat att verket inte har nägot att erinra mot den utökade bygglovsplikten- påpekat att om bygglovsplikt införs för skyltar uppslår situationer med dubbelprövningför skyltar som placeras närmare allmän väg än 50 m, eftersom sådana skyltar ärtiUständsplUctiga enligt 46 § väglagen (1971:948). har föreslagit attfrågan löses genom en följdändring i väglagen så att tillståndsplikten enligt46 § väglagen bortfaller när bygglovsplikt införs. Skälenför mitt förslag: Inom omräden med detaljplan krävs enligt 8 kap. 3 § förstastycket 2 bygglov för att sälta upp eller väsentligt ändra skyltar ellerljusanordningar. Utanför sädana områden är dessa åtgärder bygglovsfria. Däremoterfordras dä i många fall tillstånd enligt 22 § naturvärdslagen (1964:822).Tillståndsplikten enligt den lagen bortfaller när bygglov krävs för åtgärden.Vidare kan tillstånd enhgt väglagen (1971:948) erfordras om åtgärdema skaU vidtasinom eller intUI ett vägområde. Vadförst gäller tiUståndsplikten enligt naturvårdslagen så omfattar den inte allaslags skyltar och ljusanordningar. Således är t.ex. anordningar som tjänar tUlupplysning om pä stället bedriven affärsrörelse eller annan verksamhet inteunderkastade tillståndsplikt enligt naturvårdslagen. Om sädana cxh andra anordningarsom anbringats utan tiUstånd eUer i strid mot givet tUlslånd befinns varauppenbart vanprydande i landskapsbilden får dcx;k föreläggande meddelas om avlägsnandeav anordningen eller vidtagande av annan erforderlig åtgärd med den. Enligtpromemorian har företrädare för kulturminnesvärden framhållit att möjlighetemaau enligt 8 kap. 6 § införa bygglovsplikt inom värdefulla miljöer är alltförbegränsade och att detta speciellt gäller i fråga om skyltar cx;hljusanordningar. Jag delar bedömningen att en värdefull mUjö kan ta påtagligskada av skyltar och ljusanordningar eller av att sådana utformas eller placeraspä ett olämpligt sätt Införandet av bygglovsplikt för skyltar cx;h ljusanordningarbör dock, enligt min mening, inte innebära att ingrepp i områden som hysersärskilda naturvärden faller utanför prövningen enligt naturvårdslagen. Enmöjlighet att införa bygglovspliki bör därför omfatta endast värdefuUabebyggelsemiljöer. Vadsom utgör en värdefull bebyggelsemiljö mäste givetvis avgöras från fall tillfall. Naturligtvis utgör sådana värdefuUa bebyggelseomräden som avses i 3 kap.12 § PBL sådana miljöer. Jag anser emellertid att även bebyggelseområden avinte fullt så hög kvalitet bör kunna fä det skydd som en bestämmelse ombygglovsplikt innebär. Vidare bör miljöer som präglas av någon enstaka byggnadmed särskilda kvaliteter omfattas av bestämmelsen. Motbakgmnd av vad jag nu anfört sä föreslär jag att det i 8 kap. 7 § införs en nybeslämmelse som gör det möjligt för kommunen alt i områdesbestämmelser införabygglovsplikt för att sätta upp eller väsentligt ändra skyltar ellerljusanordningar inom sädana områden som utgör en värdefull bebyggelsemiljö.Jag föreslär vidare, mot bakgmnd av vad anfört, att tillståndspliktenenligt 46 § väglagen bortfaller för sådana åtgärder som kräver bygglov. 1 den män det uppkommergränsdragningsproblem vid tillämpningen av den föreslagna bestämmelsen, t.ex. ifräga om värdefulla bebyggelsemiljöer inom områden som även hyser särskildanaturvärden, kommer sådana problem att uppmärksammas och lösas vid det samrådsom skall ske mellan kommunen cx;h innan bygglovsplikt införs. 9 Definitioner på byggnadshöjd m.m. Mittförslag: Genom en förtycUigande klargörs an PBlsystemets regleringar i alladelar skall gälla för äldre planer, om inte annat särskilt föreskrivs. Promemorieförslaget:Överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna:TUlstyrker i allmänhet promemorieförslaget eller lämnar det utan erinran.Länsstyrelsen i har dcx;k ifrågasatt om det är möjligtatt ändra enbart plan- och byggförordningen, vU-ket föreslagits i promemorian. Skälenför mitt förslag: Regeringsrätten har i en dom (RÄ 1990 ref 30) funnit attPBL:s övergångsregler inte ger stöd för att tillämpa plan-och byggförordningens(1987:383) definitioner på byggnadshöjd m.m. vid tolkningen av planer somfastställts enligt den äldre byggnadslagstiftningen. EnUgt min mening är detinte lämpligt att olika regler i dessa avseenden gäller för stadsplaner cx;hbyggnadsplaner ä ena sidan och detaljplaner som antagits enligt PBL å andrasidan. Jag föreslär därför att 17 kap. 4 § PBL ändras sä alt det klart framgäratt PBL-systemets regleringar i alla delar gäller för äldre planer, om inteannat särskilt föreskrivits. 10 Handläggning av ersättningsfrågor i samband medplanläggning Mitt förslag:Kommunen får, innan en beslut fattas om antagande ändring eller upphävande aven detaljplan eller områdesbestämmelser, förelägga den som till följd avbeslutet kan komma an drabbas av sädana skador som avses i 14 kap. 8 § förstastycket 2 cx;h 3 PBL, att framställa anspråk på ersältning ellerinlösen. Den som inte framställer sådant anspråk har förlorat sin rän tillersätlning eller inlösen. Promemorieförslaget:Överensstämmer delvis med mitt förslag. Promemorians förslag innebär dcx;k attföreläggande skall kunna riktas mot densom till följd av beslutet kan komma att drabbas även av sädana skador Prop.1990/91:146 som avses i 14 kap. 5 § PBL. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.Hovrätten för Västta cx;h vissa förettädare för fastighetsägama cx;hnäringslivet avstyricer däremot förslaget. Enligt hovrätten ärersättningsfrågorna med anledning av ifrågasatta detaljplaner komplicerade ochdet finns risk för att den föreslagna bestämmelsen leder till att ut-redningskostnademavälttas över pä fastighetsägarna. firamhälleratt fastighetsägama kan komma att tvingas att ta stäUning till successivtmcxUfierade planförslag som kanske ändå inte leder till något beslut. Skälentill mitt förslag: Beslut om an en detaljplan skall ändras eller upphävas kanenligt 14 kap. 5 § medföra rän tiU ersättning eller inlösen. Enligt 14 kap. 8 §första stycket 2 cx;h 3 kan rätt tUl ersätming eller inlösen cxkså inttäda omdet i en detaljplan eller i områdesbestämmelser meddelas rivningsförbud ellerskyddsbestämmelser för byggnader som avses i 3 kap. 12 §, aUtså byggnader somär särskilt värdefulla från olUca synpunkter. EnUgt15 kap. 4 § skall talan i de här nämnda fallen väckas inom tvä är från del attbeslutet på vilket talan gmndas vann laga kraft. Talan får dock väckas senareom skadan inte rimligen kunde fömtses inom den angivna tiden. Fråganvid vilken tidpunkt fastighetsägama bör ha rätt till kompensation diskuteradesi PBty-propositionen (sid. 398 ff). När det t.ex. gäller ersättningsfrågor ianledning av skyddsbestämmelser för värdefulla byggnader ellerbebyggelsemiljöer har man i lagen valt att knyta ersättningsrätten till dentidpunkt när de inskränkande bestämmelsema meddelas i områdesbestämmelsereller i en detaljplan. Skälet tiU att man har valt denna tidpunkt cx;h inte densenare tidpunkten när lov vägras på gmnd av planbestämmelsen är bl.a. attkommunen, om kompensationsfrägoma inte av tidigt, kommer att sväva iovisshet om viUca kosmader som kan komma att uppslå. Ävenom skaderegleringen enligt PBL sker i ansluming till det skadegörande beslutetär det en fömtsätming att planbeslutel redan har mecMelats för att enersättningsfråga skall kunna tas upp till prövning. innebär att kommunenunder själva planärendets gäng inte har möjlighet au till fullo överblicka deekonomiska konsekvenser som ett beslut kan komma att innebära. Denna osäkerhetkan i sin tur leda tiU att i och för sig angelägna åtgärder inte bUr vidtagnaeller tiU att orimUga konsekvenser uppstår från kommunalekonomisk synpunkt. Osäkerhetengäller inte bara humvida stora ersättningsbelopp kommer att utgå. Minst lUca stor osäkerhet gmndas på det förhåUandet att mänga relativt små frägor kan komma att leda till en senare prövning i domstol, varvid kommunen normalt får stå för fastighetsägamas processkostnader. Dessa kostnader kan mänga gånger komma att bli väl så höga som eventuella er- sätmingsbelopp. Enbart risken för att småskador uppstår, som inie ens är er- sätmingsgilla, kan säledes verka hämmande på benägenheten au besluta om t.ex. skyddsbestämmelser. I sädana fall dä ettbeslut bara rör enstaka fastigheter finns det goda möj- Prop. 1990/91:146ligheter atl genom förhandUngar och avtal klara upp ersättningsfrågoma i förväg.Planbeslut rör emellertid ofta ett ston antal fastigheter och det kan då varasvårt att uppnå överenskommelser med fastighetsägarna. Ersättningsfrågorliknande dem som regleras enligt PBL förekommer i samband med tillämpningen avnaturvårdslagen (1964:822), NVL, och lagen (1988:950) om kultunminnen m.m.,KML. Till skillnad mot PBL finns i dessa lagar regler som gör del möjUgt anästadkomma ett bättte underlag inför beslut som kan medföra ersätmingsgUlaskador. Enligt 32 § NVL och 3 kap. 11 § KML fär säledes (cx;henligt NVL även kommunen) innan beslut fattas som kan föranledaersätmingsskylcUghet förelägga den som vill göra anspråk på ersättning ellerinlösen att anmäla detta tUl länsslyrelsen (eUer kommunen). Anmälan skall görasinom , från del-fående av föreläggandet Den som inteanmäler sina anspråk inom den utsatta tiden har förlorat sin rätt tUlersättning eUer inlösen. Deskyddsbestämmelser som meddelas enligt PBL kan i stort sett vara av samma slagsom skyddsföreskrifter för byggnadsminnen. medför dcx:k inteautomatiskt rivningsförbud men kan kompletteras med sädant Deersättningsftigor som uppkommer tiU följd av att skyddsbestämmelser ochrivningsförbud meddelas enUgt PBL kan inte antas vara mera komplicerade än desom uppkommer till följd av att motsvarande bestämmelser meddelas enligt KML.Från den synpunkten kan det således inte vara något som hindrar atl man i PBLinför ett system efier mönster av KML. Dethar emellertid invänts att ett sådant syslem kan leda till att kommunen kommeratt successivi mcxiifiera sitt förslag med påföljd atl fastighetsägama belastasmed otillbörligt stora uttedningskostnader. Det har dock inte framkommit nägotsom tyder pä att den reglering som finns i KML, och som fanns även i dentichgare lagen (1960:690) om byggnadsminnen, har medfört några påtagliganegativa konsekvenser för fastighetsägama. Det kan väl tvärtom vara sä att detär en fördel för fastighetsägama om de kan klargöra de ekonomiskakonsekvensema av elt planförslag för kommunen. De får därmed bättre möjUgheteratt påverka planpnxessen. Jaganser således att dei i PBL bör föras in regler som gör del möjligt förkommunen atl förelägga den som till följd av ett beslut kan komma att drabbasav skador att framställa anspråk på ersättning eller inlösen vidäventyr att ersänningsrätten annars gär föriorad. Närdet gäUer frågan om viUca beslut som skaU kunna föregås av ett sådantföreläggande är det, i enlighet med vad jag har anfört i det föregående, främsti samband med att rivningsförbud och skyddsbestämmelser i bevarandesyfiemeddelas i en detaljplan eller områdesbestämmelser som del finns ett behov avförhandsinformation om ersättningskraven. Det gäller alltså beslut som anges i14 kap. 8 § första stycket 2 och 3. Enligtpromemorian skafl ett föreläggande kunna avse även skador som avses i 14 kap. 5 §, alltså skador till följd av au en detaljplan ändras eller uphävs före genomförandetidens ulgång. I dessa fall kan ersättningsfrågoma bU mera komplicerade och jag är därför inte beredd atl föreslå an även sådana beslutskall kunna föregås av ett föreläggande om anmälan av ersätt- Prop. 1990/91:146ningskrav. Meddelande av bestämmelser om rivningslov och skyddsbestämmelser ien detaljplan kan möjligen i vissa fall innebära atl planen ändrasunder genomförandetiden. För sådana fall skulle man kunna länka sig att ävenskador till följd av ändringsbeslutet skall kunna föregås av etl föreläggandeav här åsyftat slag.