prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — Jaghar som tidigare påpekats visserligen ingen anledning att tro att domstolarnamissbmkat den nuvarande befogenheten att låta utföra rättspsykiatriskaundersökningar. Som jag ser det är emellertid det syfte för vilket enrättspsykiatrisk undersökning får utföras enligt nuvarande ordning attundersökningen kan antas få betydelse för att bestämma brottspåföljden eller inågot annat hänseende när det gäller att avgöra målet alltför vitt. Jag villhär också nämna att en av tillsatt arbetsgmpp för attrationalisera de rättspsykiatriska undersökningarna föreslog att detskulle göras en begränsning på denna punkt. Enligtmin mening bör en rättspsykiatrisk undersökning i ett visst fall få utförasbara om syftet med den är att ge svar på frågan om den aktuella straffrättsligasärregleringen är tillämplig. bör dessutom avse bara de reglerför vilkas tillämpning det krävs en så kvalificerad medicinsk utredning som enrättspsykiatrisk undersökning innebär. 1 övriga fall bör nämligen enligt minmening domstolen på något annat sätt inhämta det underlag som den behöver försina bedömningar. Tillämpningenav den föreslagna regeln om när fängelse är uteslutet som påföljd (se avsnitt 2.8.2) är enligt min mening en sådan situation där domstolen bör ha tillgång till en kvalificerad medicinsk bedömning. bestämmelsenkrävs det nämligen för att fängelse inte skall få ådömas Prop. 1990/91:58 att den misstänkte vid tiden för gärningen led av en allvarlig psykisk Bilaga 2 störning och att det förelåg orsakssamband mellan störningen ochbrottet. Ocksåför domstolens möjligheter att tillämpa de föreslagna reglerna omrättspsykiatrisk vård som en brottspåföljd (se avsnitt 2.4 och 2.5) är detnaturligtvis nödvändigt att det finns ett tillförlitligt medicinskt underlag.Av betydelse enligt dessa bestämmelser är nämligen humvida den misstänktelider av en störaing av det nämnda laget och om det med hänsyn till hanspsykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han ärintagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad medfrihetsberövande och annat tvång. När det gäller rättspsykiatrisk vård medsärskild utskrivningsprövning är det dessutom av betydelse humvida gärningenbegåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning och om det till följdav den psykiska störningen finns risk för att den misstänkte återfaller ibrottslighet, som är av allvarligt slag. Medhänsyn till det sagda bör enligt min mening en rättspsykiatrisk undersökning fåutföras i syfte att utröna om den misstänkte har begått gäraingen underpåverkan av en allvarlig psykisk störaing eller om medicinska fömtsättningarför att ge denne rättspsykiatrisk vård med eller utan särskildutskrivningsprövning föreligger. En bedömning av humvida den misstänktebegått gärningen under påverkan av en sådan störaing kan naturligtvis geunderlag för domstolens ställningstagande i själva ansvarsfrågan när det gällerde subjektiva brottsrekvisiten. Liksom enligt nuvarande ordning kan alltsådomstolen med mitt förslag utnyttja en rättspsykiatrisk undersökning för attavgöra om den misstänkte handlat med sådant uppsåt eller sådan oaktsamhet somkrävs för straffbarhet vid en gärning av det aktuella slaget. Att domstoleninte är bunden av den bedömning i olika frågor som redovisas i utlåtandet överundersökningen återkommer jag till i specialmotiveringen. Detbör enligt min mening vara tillräckligt att något av de angivna syftenaföreligger för att en rättspsykiatrisk undersökning skall få utföras.Exempelvis kan det för domstolen genom annan utredning stå klart att det finnsmedicinska fömtsättningar för att överlämna den misstänkte tillrättspsykiatrisk vård medan domstolen behöver få frågan om möjligheten att dömatill fängelse utredd. Att undersökningen i ett sådant fall har ett begränsatsyfte bör naturligtvis få till följd att även själva undersökningen liksomutlåtandet över den begränsas i enlighet med syftet. Jag skall senareytterligare beröra dessa frågor. Enrättspsykiatrisk undersökning bör däremot inte få utföras för andra ändamål än de nu nämnda. Jag anser sålunda att en domstol inte bör få utföra en rättspsykiatrisk undersökning enbart i syfte att avgöra humvida det vid bedömningen av brottets straffvärde föreligger t. ex. förmildrande omständigheter med hänsyn till dennes psykiska tillstånd (se avsnitt 2.8.2). I den mån det över huvud taget kan bli aktuellt att överväga att ge lägre straff än annars utan att det kan tänkas att fängelse är uteslutet som påföljd får domstolens behov av medicinskt underlag för denna bedöm ning tillgodoses genom annan utredning. Inte heller bör, såsom nu i prin cip är möjligt, en rättspsykiatrisk undersökning kunna utföras enbart för 502 allmänt ge ledning för domstolens påföljdsval beträffande en Prop.1990/91:58 lagöverträdare som kan antas lida av någon form av psykiskstörning. Bilaga 2 Detta behov bör kunna tillgodoses genom att domstoleninhämtar t. ex. ett § 7-intyg. Mitt förslag:Liksom enligt gällande ordning skall det för att en domstol skall få besluta omrättspsykiatrisk undersökning krävas att den misstänkte erkänt gärningen elleratt det har förebragts övertygande bevisning att han har begått den. I motsatstill vad som gäller skall det emellertid inte i något fall få beslutas om ensådan undersökning vid bötesbrott. Förslageti promemoria överensstämmer i sak med mitt förslag. Hearingen:RÅ ansåg att ett erkännande i sig inte bör vara tillräcklig förutsättning förbeslut om rättspsykiatrisk undersökning utan bör betraktas som en omständighetsom starkt talar för att den misstänkte har begått gäraingen. Han ansåg vidareatt en sådan undersökning inte skall få ske om brottet bör leda till enbartböter. Från något håll uttalades att man bör hålla fast vid kravet på etterkännande eller övertygande bevisning, eftersom brottet inte sällan måstevägas in i den rättspsykiatriska bedömningen. Skälenför mitt förslag: I 4 § första stycket LRPU föreskrivs att beslut omrättspsykiatrisk undersökning skall meddelas så snart det kan ske. Enligt 2 §första stycket samma lag får beslut om rättspsykiatrisk undersökning meddelasunder fömtsättning bl. a. att den misstänkte erkänt gärningen ellerövertygande bevisning förebragts att han har begått den. Med gärningen avseshär de objektiva rekvisiten för det aktuella brottet. Den sistnämndabestämmelsen innebär att en rättspsykiatrisk undersökning måste föregås av huvudförhandlingi målet, om den misstänkte inte har erkänt gärningen under förundersökningen.Vidare följer av 2 § andra stycket LRPU att rättspsykiatrisk undersökning fårbeslutas bara om det föreligger särskilda skäl, när rätten finner att svårarestraff än böter inte bör följa på brottet. Socialberedningen,som anser att en rättspsykiatrisk undersökning ofta bör kunna göras merkortfattad än vad som sker enligt nuvarande ordning, har föreslagit enförkortning av den tid inom vilken utlåtande överundersökningen av den som är häktad skall ges in till rätten. Beredningen anservidare att det, under fömtsättning att det går att skapa garantier för atträttspsykiatriska undersökningar kan genomföras snabbt, inte bör möta någothinder mot att det i stället för kravet på övertygande bevisning införs ettkrav på att det föreligger sannolika skäl för att gärningen har begåtts, dvs.samma krav som förekommer vid häktning. Beredningen pekar på att ett sådantförslag lagts fram av . Beredningens förslag på den nuaktuella punkten överens- stämmeri övrigt med gällande ordning (SOU 1984:64 s. 305, 438 och Prop. 1990/91:58 464). majoritet bland de remissinstanser som har uttalat sig i frågan avstyrkerförslaget att en rättspsykiatrisk undersökning skall få utföras när endastsannolika skäl föreligger för att den misstänkte har begått gäraingen. Enligtmin mening kräver hänsynen till den misstänkte att skuldfrågan har klarlagtsinnan denne underkastas ett så långtgående ingrepp i sin personliga integritetsom en rättspsykiatrisk undersökning innebär. Som har påpekats ilagstiftningsärendet finns det också andra skäl som talar för att det bör ståklart att den misstänkte har begått gärningen innan en rättspsykiatriskundersökning beslutas. För själva den rättspsykiatriska bedömningen är detsålunda angeläget att det inte råder någon ovisshet på denna punkt. Det ärockså väsentligt att de uppgifter som har framkommit under fömndersökningenfinns tillgängliga vid den rättspsykiatriska undersökningen, som ju även skallge underlag för domstolens bedömning av det straflfrättsliga ansvaret isubjektivt hänseende. Det är emellertid enligt min mening från principiellsynpunkt av betydelse att den rättspsykiatriska undersökningen i övrigt inteläggs till gmnd för domstolens bedömning i ansvarsfrågan, något som kan bliföljden om skuldfrågan är outredd när undersökningen påbörjas. Jaganser sålunda att man inte bör införa en ordning som innebär att en domstol skallfå besluta om en rättspsykiatrisk undersökning redan då det föreliggersannolika skäl för den misstänktes skuld. I motsats till vad RÅ har uttalat ilagstiftningsärendet anserjag vidare att enbart ett erkännande från denmisstänkte i sig bör såsom nu kunna uppfylla kravet på tillräckligutredning i skuldfrågan. Den nuvarande ordningen, som innebär att en domstol ivissa fall kan besluta om en rättspsykiatrisk undersökning redan i samband medatt åtal väcks eller i anslutning till en häktningsförhandling,har nämligen såvitt jag vet inte lett till några problem. En annan ordning änden nuvarande skulle dessutom motverka syftet att undvika onödiga dröjsmål vidrättspsykiatriska undersökningar. Jag vill dock påpeka att det ligger i sakens naturatt domstolen i de aktuella fallen måste förvissa sig om att erkännandet harstöd av andra föreliggande omständigheter. I praktiken torde därför mittförslag ligga mycket nära det RÅ har velat uppnå. Vadjag nu har sagt innebär att den nuvarande regleringen enligt min mening intebör ändras när det gäller kravet på utredning i skuldfrågan för att enrättspsykiatrisk undersökning skall få utföras. Även i fortsättningen böralltså krävas att den misstänkte har erkänt gärningen eller att det framkommitövertygande bevisning om dennes skuld för att en domstol skall få besluta om ensådan undersökning. Jag vill i sammanhanget tillägga att hösten 1987avvisat tanken på att domstolen skall ta definitiv ställning i skuldfråganinnan den beslutar om rättspsykiatrisk undersökning (se JuU 1987/88:3). Inteheller jag anser att en sådan ordning är lämplig. Närdet gäller fömtsättningaraa i övrigt för att en domstol skall få besluta om en rättspsykiatrisk undersökning anserjag det inte vara rimligt 504 att en undersökning fårutföras i andra fall än då det aktuella brottet kan leda till svårare påföljdän böter. Som har uttalats bl. a. vid remissbehandlingen av Bexeliuskommitténsbetänkande kan ett bötesstraff inte motivera sådant ingrepp och sådan olägenhetsom en rättspsykiatrisk undersökning innebär. Den nuvarande begränsningen iden situationen att rätten finner att svårare straffan böter inte bör följa påbrottet att rättspsykiatrisk undersökning får beslutas endast om detföreligger särskilda skäl infördes visserligen med hänsyn till intresset avatt den misstänkte inte annat än undantagsvis utsätts för en sådan undersökningi mål av mindre allvarlig beskaffenhet (ILU 1945:37 s. 38 f). Enligt min meningbör det emellertid över huvud taget inte få förekomma att en rättspsykiatriskundersökning genomförs i fall då gäraingen kan leda till enbart bötesstraff.Också intresset av att koncentrera tillgängliga resurser inom rättsväsendet påallvariiga fall talar enligt min mening för denna ståndpunkt. Mitt förslag på dennapunkt är därför att rättspsykiatrisk undersökning inte skall få beslutas, ompåföljden bedöms kunna stanna vid böter. Jag vill dock påpeka att redan minaförslag i det föregående beträffande de syften för vilka en rättspsykiatrisk undersökningfår utföras medför att möjligheteraa att besluta om rättspsykiatriskundersökning vid bötesbrott i princip försvinner. Antaletfall där en domstol utnyttjar den nuvarande möjligheten att besluta omrättspsykiatrisk undersökning vid bötesbrott får antas vara ytterst begränsat,om det Över huvud taget förekommer sådana fall. Den föreslagna ändringen tordedärför inte i någon märkbar utsträckning påverka det totala antaletundersökningar. Den nya ordningen kan emellertid i och för sig leda till attbötesstraff ådöms lagöverträdare med allvarlig psykisk störning utan attlagöverträdarens psykiska tillstånd har fastställts i brottmålet. Enligt minmening får detta accepteras, eftersom ett bötesstraff, som har anförts i detföregående (avsnitt 2.8.4), i allmänhet inte kan anses utgöra någon olämpligbrottspåföljd för den som är allvarligt psykiskt störd. Frågan ombötesförvandling återkommer jag till i specialmotiveringen. 1990/91:58 Bilaga 2 3.51 vilka fall skall krävas att en rättspsykiatriskundersökning har gjorts i brottmålet? Mitt förslag: Föratt en lagöverträdare skall få överlämnas till rättspsykiatrisk vård medsärskild utskrivningsprövning skall normalt krävas att en rättspsykiatriskundersökning har genomförts i målet. Undantag härifrån får göras då denmisstänkte på gmnd av tidigare brottslighet redan är föremål för sådan vård meddenna prövning och det enligt utlåtande av vederbörande chefsöverläkare finnsmedicinska förutsättningar för att ge den misstänkte fortsatt vård. Förslaget i 1986 årspromemoria överensstämmer med mitt förslag. Hearingen: Förslaget kommenteradesinte närmare. Skälen för mitt förslag:Enligt 3§ första stycket LRPU gäller att den Prop. 1990/91:58 misstänkte intefår överlämnas till sluten psykiatrisk vård eller till vård i Bilaga 2specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda utan att en rättspsykiatriskundersökning har företagits i målet. Av paragrafens andra stycke följeremellertid att en sådan undersökning inte krävs, om den misstänkte redangenomgår vård av det nämnda slaget eller, när det gäller sluten psykiatriskvård, är försöksutskriven. I ett sådant fall är det tillräckligt att det ibrottmålet finns ett utlåtande av enligt vilket det är uppenbartatt den misstänkte kan beredas fortsatt sådan vård. Socialberedningensförslag på denna punkt (SOU 1984:64 s. 305 f, 438 och 464) innebär att enlagöverträdare som huvudregel inte skall få ges rättspsykiatrisk vård som ensärskild påföljd eller inom ramen för påföljdskombinationenfängelse/rättspsykiatrisk vård (jfr avsnitt 2.1.4) utan att en rättspsykiatriskundersökning har gjorts. Undantag får ske om det finns en tidigare sådanundersökning som inte är äldre än räknat från tidpunkten för de nyabrotten. Om det finns särskilda skäl och det har inhämtats ett § 7-intyg, skalldet enligt förslaget inte krävas någon rättspsykiatrisk undersökning, även omden tidigare undersökningen är äldre än . Beredningensförslag har kritiserats av det fåtal instanser som berört frågan. Med någotundantag förordar remissorganen en snävare tidsram än när det gällermöjligheten att använda sig av en tidigare rättspsykiatrisk undersökning. Frånnågra håll pekas på möjligheten att, då en äldre rättspsykiatrisk undersökningföreligger, inhämta ett § 7-intyg som underställs råd förrättsliga sociala och medicinska frågor. Somhar framgått av det sagda krävs som huvudregel atträttspsykiatrisk undersökning har genomförts i målet för att domstolen medstöd av 31 kap. 3 § BrB skall kunna besluta att den misstänkte skall genomgåtvångsvård. Det innebär att överlämnande till psykiatrisk tvångsvård genom enbrottmålsdom föregås av ett betydligt mera långvarigt och ingåendeutredningsförfarande i medicinskt hänseende än vid intagning för sådan vård iadministrativ ordning på gmnd av vårdintyg. Detkan sättas i fråga om en sådan skillnad när det gäller olika former avtvångsvård bör upprätthållas. Den nuvarande ordningen i brottmål kan motiverasav bl. a. att domstolen vid ett beslut om överlämnande måste ha underlag föratt ta ställning till om brottet begåtts under inflytande av sinnessjukdom e.d.Enligt mitt förslag krävs emellertid inte något sådant ställningstagande närdet gäller överlämnande till rättspsykiatrisk vård som inte är förenad medsärskild utskrivningsprövning. Jag anser med hänsyn härtill att det inte hellerär befogat att i sådana fall ställa upp något krav på att en rättspsykiatriskundersökning skall ha genomförts i målet. Däremotkan man enligt min mening inte ge efter på kravet att en utredning av det slag som en rättspsykiatrisk undersökning innebär har gjorts i målet innan beslut fattas om att den tilltalade skall överlämnas till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Enligt mitt för slag (avsnitt 2.5) skall det vid prövningen av förutsättningarna för denna påföljd krävas bl.a. en bedömning av om den tilltalade begått brottet under påverkan av en allvarlig psykisk störning liksom av om det till följd 506 avstöraingen vid tiden för domen finns risk för att han återfaller i brott. 1990/91:58 För att tillförsäkra domstolen tillräckligt medicinsktunderlag för prov- Bilaga 2 ningen i dessa frågor krä /s det enligt minmening att en rättspsykiatrisk undersökning har gjorts i målet. Undantagbör emellertid kunna göras då den misstänkte redan genomgår rättspsykiatriskvård med särskild utskrivningsprövning. Han eller hon är ju i dessa fallkontinuerligt föremål för bedömningar av det aktuella slaget. Till detta kommeratt det har gjorts en rättpspsykiatrisk undersökning som domstolen kanfå tillgång till. Enligt min mening bör det därför i fall av detta slag varatillräckligt att det finns ett utlåtande om den misstänktes psykiska tillstånd. Detkan emellertid diskuteras humvida utlåtandet såsom nu skall avges avsocialstyrelsen eller om det räcker att det inhämtas från vederbörandechefsöverläkare. För min del anser jag att det senare är tillräckligt. Jagåterkommer till frågan i samband med att jag diskuterar spörsmålet i vilka falli övrigt det inte bör krävas att en rättspsykiatrisk undersökning har gjorts imålet (avsnitt 3.14). Vadjag nu har sagt innebär att det angivna undantaget från huvudregeln enligt minmening inte bör få omfatta också de fall då den misstänkte är föremål för vårdenligt den föreslagna lagen om psykiatrisk tvångsvård eller förrättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. I dessa fall ärnämligen den pågående vården inte förenad med sådana bedömningar av risken föråterfall i brott som vid rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning, och någon garanti för att en rättspsykiatriskundersökning har gjorts tidigare finns inte. Attdet enligt mitt förslag som huvudregel gäller att en rättspsykiatriskundersökning skall ha genomförts i målet för att en lagöverträdare skall fåöverlämnas till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning innebäratt domstolen alltid bör besluta om en sådan undersökning, om denna påföljd kanbli aktuell. Även i andra fall kan det emellertid vara påkallat att låtagenomföra en rättspsykiatrisk undersökning. Detta gäller bl.a. om enundersökning krävs i syfte att utröna om brottet har begåtts under påverkan aven allvarlig psykisk störning och fängelse med hänsyn härtill inte får ådömas. 3.6 Varoch av vem skall rättspsykiatriska undersökningar utföras? Prop.1990/91:58 Bilaga 2 Mitt förslag:Rättspsykiatriska undersökningar skall efter överenskommelser mellan statenoch sjukvårdshuvudmännen kunna utföras även inom hälso- och sjukvården. Sådanaundersökningar skall därför i fortsättningen kunna ske vid undersökningsenhetersom drivs av staten eller av sjukvårdshuvudmännen. Regeringen skall meddelaföreskrifter av vilka framgår vid vilken enhet undersökning skall ske i detsärskilda fallet. Om överenskommelser av det angivna slaget träffas, skalldessa föreskrifter gmndas på överenskommelserna. Förslaget i 1986 årspromemoria, som innebär att en rättspsykiatrisk undersökning skall utföras viden s.k. rättspsykiatrisk vårdenhet inom hälso- och sjukvården, vilar påfömtsättningen att huvudmannaskapet för den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten överförs på sjukvårdshuvudmännen. Hearingen:Frågorna berördes inte närmare. Skälen för mitt förslag:Uppgiften att utföra rättspsykiatriska undersökningar är enligt nuvarandeordning en statlig angelägenhet. 1 1 § andra stycket LRPU föreskrivs sålundaatt en sådan undersökning utförs av en läkare vid en rättspsykiatrisk klinikeller station eller av någon annan läkare som utser samt attstyrelsen bestämmer undersökningarnas fördelning på kliniker och stationer. Av4 § instmktionen för statens rättspsykiatriska kliniker och stationer framgåratt är chefsmyndighet för klinikerna och stationerna. Frågan omfördelningen av undersökningar på kliniker och stationer har reglerats isocialstyrelsens föreskrifter (SOSFS (M) 1985:21) om upptagningsområden förstatens rättspsykiatriska kliniker och stationer. Socialberedningensförslag (se SOU 1984:64 s. 309, 430, 437 f) innebär att en rättspsykiatriskundersökning skall utföras av en läkare vid en s.k. rättspsykiatrisk vårdenhetinom hälso- och sjukvården eller av någon annan läkare som socialstyrelsenutser. Beredningen räknar med att det kommer att finnas en regionalorganisation med rättspsykiatriska vårdenheter som bl. a. görrättspsykiatriska undersökningar och har vårdplatser för psykiskt stördalagöverträdare. Beredningens förslag är emellertid avsett att kunna tillämpasäven inom den nuvarande organisationen varvid det i varje särskilt fall fårbeslutas vilka enheter som skall utgöra rättspsykiatriska vårdenheter.Förslaget har i allmänhet inte närmare berörts under remissbehandlingen. Chefenför har (bil. 1 avsnitt 4.2) redogjort förden förändring av organisationen för den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten i fortsättningen som kan komma att genomföras.Förändringen, som är beroende av att avtal träffas mellan staten ochsjukvårdshuvudmännen, innebär att rättspsykiatriska undersökningar skall kunnautföras inom hälso- och sjukvården. Avsikten är att dessa undersökningar ifortsättningen skall kunna utföras såväl i en statlig organisation, såsom ,som i en organisation inom hälso- och sjukvården. Frågan i vad mån staten skallfortsätta att i en egen organisation utföra rättspsykiatriska undersökningarblir beroende av i vilken utsträckning sjukvårdshuvudmännen avtalsvis åtar sigatt utföra sådana undersökningar. Jag skall här inte närmarebehandla dessa organisatoriska frågor utan hänvisar till den redogörelse chefenför har lämnat i ämnet. De förändringar som är avsedda attkunna genomföras påkallar emellertid vissa ändringar i den rättsliga regleringenpå området. Vad jag här åsyftar är först och främst att det i lag bör ges stödför en ordning av det nämnda slaget som innebär att rättspsykiatriskaundersökningar kan utföras såväl inom en statlig organisation som inominrättningar hos sjukvårdshuvudmännen. Vid sidan härav krävs detatt den organisation som sålunda inrättas för att utförarättspsykiatriska undersökningar finns angiven i en regeringsförfattning. I ensådan författning bör även tas in regler för fördelningen av undersökningsfallpå de olika enheterna inom organisationen som bl.a. domstolarna skall ha atttillämpa. Jag avser alltså att återkomma till regeringen i dessa frågor. Prop.1990/91:58 Bilaga 2 3.7 Intresset av att en rättspsykiatrisk undersökninggenomförs snabbt Mitt förslag:Liksom enligt nuvarande ordning skall en rättspsykiatrisk undersökning utförasmed största möjliga skyndsamhet. Det skall slås fast att en rättspsykiatriskundersökning inte får pågå längre eller bedrivas mera ingående än vad som ärabsolut nödvändigt för att tillgodose domstolens behov av utredning om denmisstänktes psykiska tillstånd. Om den misstänkte är häktad, skallundersökningsförfarandet som huvudregel ha slutförts i ställetför som . I övriga fall skall det även i fortsättningen haavslutats . Förslageti promemoria överensstämmer med mitt förslag. Hearingen: Företrädare fören del instanser ansåg att tidsfristen en månad är för kort. Andra välkomnadeen förkortning av tidsfristerna men pekade på behovet av tillräckliga resurser.