prop · GE03117 · 1990-12-31 00:00:00 — Blandde specialreglerade nämnderna intar valnämnden på sitt sätt en särställning.Uppgifterna som nämnden sköter är mycket specifika och tidsmässigt fördelade påen . Det finns därför starka skäl som talarför att man bör upprätthålla ett krav på att en särskild nämnd hanterar defrågor som regleras i vallagstiftningen. har speciella uppgifter som skiljer den från andrakommunala nämnder. Nämnden har främst till uppgift att utöva tillsyn överförmyndare och gode män. Att denna verksamhet hålls samman centralt ärsjälvfallet naturligt. Däremot bör man kunna tänka sig en ordning som innebäratt en annan central nämnd också kan vara överförmyndarnämnd. Sedan en kort lidtillbaka prövas detta inom ramen för frikommunförsöket. Under hösten 1991kommer regeringen att lägga fram de förslag till som föranleds av attförsöksverksamheten skall vara avslutad i och med utgången av delta år. Därvidkommer även den nu berörda frågan att tas upp. Närdet gäller miljö- och hälsoskyddsnämnden vill vi, utöver vad vi sagt tidigare,särskilt framhålla följande. Miljö-och hälsoskyddsnämnderna blev obligatoriska tillsynsmyndigheter enligtmiljöskyddslagen (1969:389, omtryckt 1989:363) från och med den I juli 1989.Kommunerna fick härigenom en förstärkt roll och ett eget ansvarsområde imiljöskyddsarbetet. De har också tilldelats nya viktiga uppgifter bl. a. närdet gäller kemikaliekontroll och avfallshantering. Detlokala miljöskyddsarbetet är under uppbyggnad. Med hänsyn tillbl. a. detta förhållande räknar regeringen med att flertalet kommuner ävenfortsättningsvis anser det vara ändamålsenligt atl ha ett separat politisktorgan för miljöfrågorna. Det är självfallet viktigt att miljöskyddsarbetet gesen stark ställning och att den valda organisationen inte skapar oklarhetbeträffande myndighetsfunktionen. Samtidigtär det särskilt angeläget att låta miljöhänsynen komma in så tidigt som möjligti all verksamhet och planering. Att hantera miljöfrågor tillsammansmed andra frågor kan också vara till fördel på så sätt, att det kan leda tydligare helhetssyn och en mer aktiv miljödiskussion. Det är därför somman enligt vår mening även på detta område bör öppna en möjlighet till enfriare nämndorganisation. Regeringenser det som utomordentligt angelägel att den påbörjade förstärkningen av kor'nmunernas miljöarbete fullföljs. Vi kominer därför 42 att tillkalla en särskildutredare som skall ha till uppgift att genomlysa hur Prop. 1990/91:117miljöskyddsarbetet fungerar i kommunerna och på vilket sätt det lokalamiljöarbetet kan förstärkas. En sådan förstärkning skall gälla myndighetsutövningenliksom kompetens- och organisationsfrågor. Även behovet av ökad utbildning ochannat utvecklingsarbete skall kartläggas. Organisationsfrihetenför kommuner och landsting bör också innefatta en frihet att bestämma att vissanämnder skall verka på lokal nivå, t.ex. för en kommundel eller för en vissanläggning. Avsiktenär inte att ställa krav på i vad mån lokala nämnder bör införas. Därtill ärkommunerna och landstingen alltför olika. Strukturen kan vara sådan att lokalanämnder inte alls lämpar sig. 1 andra fall kan lokala nämnder utgöra ettverkningsfullt bidrag till att fördjupa demokratin och effektiviseraorganisationen. Enligtfrikommunlagen är det möjligt att inrätta s.k. särskilda organ som verkar underen lokal nämnd. Även om den möjligheten i praktiken har utnyttjats bara i enenda kommun, bör det vara möjligt för de kommuner och landsting som så önskaratt ha en sådan organisation. Nämndreglerna bör därför innefatta även en sådanmöjlighet. Detblir alltså en uppgift för de enskilda kommunerna och landstingen att taställning till om de nämnder som behövs skall fungera på central eller lokalnivå och hur samordningen skall ske. Det bör därvid vara möjligt att ha alla deorganisationsformer som varit möjliga enligt lokalorganslagen, lagenom särskilda organ i landstingskommunerna och frikommunlagen. Medvårt förslag kan lokalorganslagen och lagen om särskilda organ ilandstingskommunerna slopas. Några särskilda regler om sådana organ behövsalltså inte. Däremot bör det framgå av kommunallagen att det finns en möjlighetatt ha en lokal nämndorganisation. Vivill poängtera att den regel som vi har föreslagit och som avser attförhindra att sinsemellan svårförenliga uppgifter läggs på en och samma nämndäven blir tillämplig på lokala nämnder. Vårtförslag till en friare nämndorganisation innebär att uppgifter från olikaverksamhetsområden kan komma att hanteras inom en och samma nämnd. Redan i dagförekommer detta hos kommuner som har inrättat kommundelsnämnder eller sombedriver försök enligt frikommunlagen. En fråga i detta sammanhang är vilkakonsekvenser detta får i sekretesshänseende. Huvudregelni sekretesslagen (1980:100, or'ntryckt 1989:713, ändrad senast 1990:1470) är att det för varje verksamhetsområde för sig skall avgöras om sekretess föreligger. Finns det ett förbud att röja en uppgift får uppgiften i normalfallet inte utnyttjas utanför den verksamhet i vilken sekretess gäller för uppgiften. Det finns också begränsningar i sekretessen. Enligt 1 kap. 5§sekretesslagen får en sekretessbelagd uppgift lämnas ut, Prop. 1990/91: 117 om det är nödvändigt föratt den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet.En bestämmelse i 14 kap. 3 § gör det möjligt att i vissa fall lämna utuppgifter om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas harföreträde framför det intresse som sekretessen skall Den gäller dockinte för flertalet uppgifter som rör enskildas personliga förhållanden.Enligt 14 kap. 4§ kan sekretess till skydd för enskild normalt helt ellerdelvis efterges av den enskilde. Viktenav alt sekretessfrågor beaktas inom den kommunala nämndorganisationen och attbara de personer som har ett direkt ansvar för handlingar som ärsekretesskänsliga befattar sig med sådana handlingar framgår av prop.1988/89:131, som lades fram i samband med en ändring i 8 kap. 7 §sekretesslagen. Enintegrering av olika kommunala verksamheter stämmer inte fullt ut med detsynsätt om sekretess för skilda verksamhetsområden som präglar sekretesslagen.Förtroendevalda och anställda kan få kunskap om en persons förhållanden frånett område som inte får utnyttjas vid handläggningen av ett ärende inom ettannat område. Manbör dock notera att en stor del av de individrelaterade ärendena inte behandlaspå nämndnivå utan av anställda på grundval av delegering. Inte sällan inrättarman också utskott för att behandla sådana ärenden, vilket gör att uppgifternahålls inom en trängre krets. Somnämnts tidigare kan den enskilde också själv efterge sekretessen. Enligtuppgift används detta förfarande i mycket stor utsträckning i den dagligahandläggningen för att få en helhetssyn på en enskilds situation. I dessa oftaförekommande fall uppstår således inte några sekretessproblem. Detär främst inom hälso- och sjukvården, omsorgsverksamheten, ochskolan som det finns anledning att räkna med att sekretessbelagda uppgifterkan komma att behandlas inom samma nämnd. Uppgifter inom andraverksamhetsområden rör ofta annat än enskildas personliga förhållanden eller ärinte av den art att de påverkar ställningstaganden i andra verksamheter. Frikommunutredningenkonstaterar i sitt delbetänkande (SOU 1991: 25) Frikommunförsöket Erfarenheterav försöksverksamheten med en friare nämndorganisation att en frinämndorganisation inte innebär någon principiell nyhet för tillämpningen avsekretesslagstiftningen. förekommer det att kommunala nämndersköter verksamheter med olika sekretessregler. Enligt utredningen böremellertid sekretessfrågorna ägnas fortlöpande uppmärksamhet. Regeringendelar utredningens bedömning och konstaterar att sekretessreglerna i och försig inte hindrar en ordning med en friare nämndorganisation. Vi avseremellertid att följa utvecklingen och överväga frågan om sekretesslagenstillämpning ytterligare . 4.3.3Uppgiftsfördelningen mellan fullmäktige och nämnder Regeringens forslag: Nya regler skall beskrivafullmäktiges och nämndernas uppgifter. Syftet är främst alt pä ett bättre sättän beskriva uppgiftsfördelningen. I den nya lagen behålls den möjlighet som fullmäktige haratt inrätta särskilda beredningar för att bereda fullmäktiges ärenden. Fullmäktige ges större frihet att delegera ärenden tillstyrelsen och övriga nämnder. Vissa typer av ärenden skall dock inte fådelegeras. Det gäller bl.a. budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågorsamt ärenden om mål och riktlinjer för verksamheten och om nämndernasorganisation och verksamhetsformer. Nämnderna åläggs en redovisningsskyldighet införfullmäktige. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens medundantag av beskrivningen av vissa ärendetyper som inte får delegeras. Remissinstanserna:Remissinstanserna tillstyrker eller lämnar utan erinran kommitténs förslag omatt uppgiftsfördelningen mellan fullmäktige och nämnder beskrivs på etttydligare sätt än . Ett stortantal remissinstanser, bl.a. många kommuner och landsting samt LO och TCO,välkomnar de ökade möjligheterna till delegering av uppgifter från fullmäktige.Några, bl.a. kammarrätterna i Slockholm och . ochVillaägareförbundet, betonar vikten av att demokratiaspekter beaktas och attdet ges möjligheter för medborgarna att ha insyn i verksamheten i en situationdär uppgifter flyttas från fullmäktige till nämnder. Mångaremissinstanser riktar kritik mot den föreslagna lagtextens beskrivning avsådana ärenden som inte fär delegeras. Således befarar en del kommuner ochlandsting. och kommunaljuridiska förening attbeskrivningen bl. a. kan hämma möjligheterna att delegera fastighelsärenden ochärenden om upplåning. Några anser att del bör införas en lagfäst möjlighet alldelegera brådskande ärenden, åtminstone till styrelsen. En del anser attuttrycket "planer och riktlinjer för verksamheten" är oklart. Även motuttrycket "nämndernas och andra organs organisation ochverksamhetsformer" riktas kritik som går ut på att det kan låsa nämndernas1'nöjligheter att bestämma över förvaltningsorganisationen. vid universitetefterlyser ett klarläggande av var gränsen går för möjligheten att delegeraärenden om avgifter och taxor. Någrakommuner anser alt fullmäktiges föi'eskriftsmakt uttryckligen bör framgå avlagtexten. En delkommuner samt och kommunaljuridiska föreningpåpekar att kommunerna och landstingen bör ha full frihet att själva avgöra hurofta nämnderna skall redovisa sin verksamhet inför fullmäktige. Skälen for regeringensförslag Prop. Kompetensfördelningenmellan olika kommunala organ är grundlagsfäst genom I kap. 7 och 8 §§regeringsformen. Där föreskrivs att beslutanderätten utövas av valdaförsamlingar och alt det för den offentliga förvaltningen finns bl.a.kommunala förvaltningsmyndigheter. Detta kompletteras genom bestämmelserna i 1kap. 5 § KL om atl beslutanderätten utövas av fullmäktige, medan förvaltningoch verkställighet ankommer på styrelsen och övriga nämnder. Det ankommer ocksåpå styrelsen och övriga nämnder alt svara för ärendeberedningen. Innebördenav begreppen beslutanderätt, förvaltning och verkställighet definieras inte ilagtexten. Gränsdragningen mellan fullmäktiges och förvaltningsorganensfunktioner bestäms därför ytterst av lagmotiv och rättspraxis. Fullmäktigebrukar beskrivas som det högsta beslutande organet. Därmed antyds att ävennämnderna har en viss beslutanderätt dels inom ramen för den förvaltande ochverkställande verksamheten, dels på grundval av delegeringsuppdrag frånfullmäktige och dels med direkt stöd av speciallagstiftning. Förarbetenatill regeringsformen ger viss vägledning för att tolka innebörden avfullmäktiges beslutsområde. Det handlar om avgöranden av mera grundläggandenatur eller av mera generell räckvidd. Det är, sägs det, fråga om beslut därdet politiska momentet är avgörande (prop. 1973:90 s. 231). av fullmäktiges beslutsområde konkretiseras direkt i kommunallagen. Förstoch främst gäller det beslut om budget och skatt. Vidare handlar det bl.a. ombeslut orn nämndorganisationen, ersättning till förtroendevalda, val avrevisorer och ansvarsbefrielse. Iövrigt räknar man traditionellt till fullmäktiges beslutsområde bl.a.fastställande av avgifter och taxor, viktigare förmögenhetsförfoganden och denkommunala regelgivningen. Kompetensfördelningsreglernaanses utgöra ett hinder mot att fullmäktige befattar sig med konkretadministration. Rättspraxishar erkänt möjligheten för fullmäktige att delegera beslutanderätttill nämnderna. En lagbestämmelse i frågan kom dock först 11977 årskommunallag. Då infördes en bestämmelse som innebär att fullmäktige fårdelegera vissa grupper av ärenden dock med den inskränkningen alt det inte fåravse ärenden som är av principiell beskaffenhet eller i övrigt av större vikt.Numera finns bestämmelsen i I kap. 6 § andra stycket KL. 1 anslutning tillbestämmelsen har () gjort vissa uttalanden i syfte attbegränsa möjligheten att delegera. KUframhöll att beslut om delegering främst skulle gälla s.k. rutinärenden.Utskottet tillade att delegeringsbestämmelsen bör tillämpas med storrestriktivitet (KU 1976/77:25 s. 16). Genom en lagändring som trädde i kraft (SFS 1988:1134)har fullmäktiges möjligheter att ge finansbemyndiganden till var det oklart var gränsen gick för fullniäk- tigesmöjligheter att ge vida anslagsbemyndiganden och därmed öka be- Prop.1990/91:117 slutsutrymmet för nämnderna. Föreskriften,som finns i I kap. 6 § första stycket KL, innebär att fullmäktige i samband medatt budgeten fastställs eller anslag annars beviljas får uppdra åt en nämnd attgenomföra en viss verksamhet inom ramen för de riktlinjer eller andra generellabeslut om verksamheten som fullmäktige har fastställt. motiv för regeln äratt det från medborgar-synpunkt finns mycket som talar för att man skall stärkade förtroendevaldas roll genom en utvecklad mål- och ramslyrning (prop.1986/87:91 s. 49). Kommunallagensregler om uppgiftsfördelningen mellan fullmäktige och nämnder är inte särskiltklargörande. Att reservera termen beslutanderätt för fullmäktigesbefogenhetsområde är dessutom i viss mån oegentligt, eftersom en vidsträcktbeslutanderätt tillkommer nämnderna. kommunallag bör bidra till att öka förståelsen för hur den kommunalaorganisationen är uppbyggd. Utformningen av de grundläggande reglerna omfullmäktige och nämnderna har en central betydelse i detta avseende. För attkommunmedlemmarna skall få den insyn i och kontroll över verksamheten som dehar rätt till måste de få en klar bild av i vilka former som besluten fattas ochverkställs. Ettsätt att göra lagen tydligare är att direkt beskriva i vilka ärendetyper somfullmäktige skall besluta. En risk med att i lagtext precisera fullmäktigesbeslutsområde är visserligen att läsaren kan få uppfattningen att det handlarom en fullständig beskrivning av beslutsområdet. Enligt regeringens mening börman därför utforma bestämmelsen på ett sätt som ansluter till vad som uttaladesi förarbetena till 1 kap. 7 § regeringsformen. Därangavs att fullmäktiges beslutskompetens i huvudsak gäller beslut av meragrundläggande natur eller av mera generell räckvidd. Innebörden är attfullmäktige skall besluta i alla ärenden av större betydelse för kommunenrespektive . 1 kommunallagen bör detta enligt vår r'nening uttryckasi en lagregel som anger atl fullmäktige skall besluta i alla ärenden som är avprincipiell beskaffenhet eller annars av större vikt för kommunen ellerlandstinget. Den bör sedan kompletteras med en exemplifiering. Nämndernasbeslutanderätt bör uttryckas direkt i lagen. Självfallet bör också berednings-och verkställighetsuppgifterna framgå. Somframgår av det föregående finns det begränsade möjligheter för fullmäktige att delegera beslutanderätt till nämnderna. Av flera skäl bör man kunna få lill stånd en friare arbetsfördelning mellan fullmäktige och nämnderna. Den kommunala verksamhetens expansion i förening med att 47 uppgifterna har blivitalltmer differentierade och komplicerade gör det Prop. 1990/91: 117 nödvändigt med en visstyngdpunklsförskjutning mellan fullmäktige och Samtidigtär det av kommunaldernokratiska skäl viktigt att slå vakt om fullmäktigesledande ställning i beslutssystemet. Del mest väsentliga är då enligtregeringens mening att ge garantier för att fullmäktiges finansmakt inte rubbasoch att fullmäktige har ansvaret för övergripande mål och riktlinjer förverksamheten. I sådana frågor är det politiska momentet helt avgörande och debör därför uteslutande förbehållas den folkvalda församlingen. Detär också viktigt att betona att möjligheterna till en ökad delegering ställerstörre krav på verksamhetsredovisningar. Uppföljningenär av väsentlig betydelse för alt man skall kunna utläsa resultatet iförhållande till de politiska målen. Att fullmäktige får rapporter omverksamheten har därför betydelse som underlag för hur fullmäktige kan utövasin styrning av verksamheten. Redovisningarna fyller också uppgiften attunderlätta för allmänheten att ha insyn i verksamheten. Föratt markera vikten av återredovisningar föreslår vi en uttrycklig regel omnämndernas redovisningsskyldighet inför fullmäktige. Hur omfattanderedovisningen skall vara och i vilka former den skall ske bör fullmäktigebestämma om utifrån lokala behov och förutsättningar. Isamband med ett delegeringsuppdrag kan fullmäktige alltid ge riktlinjer förhur uppdraget skall fullgöras. Härigenom kan man inskränka nämndernashandlingsutrymme till vad som är önskvärt. Fullmäktige har också andrakontrollmöjligheter, t.ex. återkallelse av ett uppdrag och föreskrifter omanmälningsskyldighet. Självfallet är det en allmän uppgift för fullmäktige attse till att nämnderna genomför verksamheten i enlighet med de mål ochriktlinjer som fullmäktige har bestämt. Medbeaktande av de synpunkter som vi nu har redovisat, bör det finnas ett utrymmeför alt skapa ökade möjligheter att delegera från fullmäktige till nämnderna.Detta bör lagtekniskt lösas på det sättet att fullmäktige får delegera allaärenden till nämnderna i den mån det inte anges i kommunallagen eller någonannan författning att ett ärende skall avgöras av fullmäktige. Ärendegruppersom inte Jår delegeras Enförsta undantagspunkt bör uttrycka att fullmäktige har att fatta övergripandebeslut om styrningen av den kommunala verksamheten. Detta innebär dock ingeninskränkning i nämndernas egen verksamhetsplanering. Enandra punkt handlar naturligen om budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor. 1 sistnämnda uttryck ligger att fullmäktige beslutar om alla förmögenhetsförfoganden som har en direkt kommunalekonomisk betydelse. Detta hindrar dock inte att det finns ett visst utrymme för att delegei'a en del uppgifter, som inte bedöms som så viktiga att de bör förbehållas fullmäktige. Det kan t. ex. gälla viss upplåning eller vissa fastig hetsaffärer. De närmare gränserna får liksom stakas ut i i'ättspraxis. 1 princip är detfullmäktige som utövar den kommunala avgiftsrätten. Detta hänger samman med attavgiftsnivån kan påverka skatteuttaget. Nämnderna har dock ett vissthandlingsutrymme. Som exempel kan nämnas att fullmäktige har ansetts kunnabemyndiga kommunstyrelsen att fastställa badavgilter (RÅ 1976 Ab 538). Ettbemyndigande för styrelsen att utarrendera mark kan innefatta en rält attbestämma arrendeavgifter (RÅ 1974 A 1905). Utrymmet för att delegeraavgiftsrätlen bör enligt regeringens mening inte ökas. En större frihet förnämnderna på avgiftsområdet kan rubba maktfördelningen mellan fullmäktige ochnämnder. Till fullmäktiges lagfästabeslutsområde bör vidare hänföras beslut om den politiska nämndorganisationen.Hit hör först och främst beslut om vilka nämnder som skall finnas, derasuppgiftsområden och fördelningen av uppgifter på lokal och central nivå. Dethandlar också om nämndernas storiek och sammansättning. Däremot bör det intekrävas att fullmäktige närmare bestämmer om hur förvaltningen organiseras. I ensärskild punkt bör det anges att fullmäktige beslutar om "nämndernasorganisation och verksamhetsformer". I övrigt bör det av lagenframgå att fullmäktige utser förtroendevalda samt beslutar om grunderna förekonomiska förmåner till förtroendevalda och om årsredovisning ochansvarsfrihet. Dessutom bör det tilläggas att fullmäktige också beslutar iandra frågor som anges i särskilda författningar. Det kan t.ex. gällaplanbeslul eller beslut om föreskrifter i ett visst ämne. Meden sådan konstruktion som vi nu har föreslagit blir det klart att fullmäktigefår delegera efter eget bestämmande utom i de fall när det direkt av enförfattning kommunallagen eller en annan författning -framgår att en vissärendetyp skall avgöras av fullmäktige. 4.3.4Nya regler om kommunala förelag Regeringensförslag: I den nya kommunallagen införs grundläggande regler om kommunernasoch landstingens förhållande till kommunala företag. Kommitténsförslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna:Kommitténs förslag om att det skall införas nya regler om kommunala företagtillstyrks eller läinnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Några kommuneroch kommunaljuridiska förening avstyrker reglerna om inflytande ochkontroll under hänvisning till att det inte finns något behov av dem. De anseratl kommunerna och landstingen har tillräckliga möjligheter attordna den insyn, kontroll och styrning som är nödvändig. Enligt juridiskafakultetsnämnden vid bör man försöka reglera degrundläggande förutsättningarna för rätten att använda privaträttsliga organ.Juridiska fakultetsnämnden vid 4 1990/91. menar att lagen börinnehålla en erinran om att uppgifter som innefattar Prop. 1990/91: 117myndighetsutövning mot enskilda enligt regeringsformen endast kan överlämnasmed stöd av lag. Därutöver bör man enligt fakultelsnämnden införa enbestämmelse av innebörden att kommunerna och landstingen får överlämnaförvaltningsuppgifter till enskilda. Kommuneroch landsting har rätt att i viss utsträckning använda sig av privaträttsligaorgan för sin verksamhet. Det anses följa av den allmänna kompetensregeln ochhar också stöd i rättspraxis. Kommunallagen innehåller emellertid inte någradirekta bestämmelser om den ver'ksamhet som bedrivs i privaträttslig form. Dettakan framstå som anmärkningsvärt, särskilt som de kommunala företagenssammanlagda omsättning numera uppgår till . ochbalansomslutningen är ungefär lika stor i föl-etagen som i kommunerna. I8 kap. 5 § regeringsformen föreskrivs att grunderna för kommunernasorganisation och verksamhetsformer skall bestämmas i lag. Den regleringenfinns huvudsakligen i kommunallagen. Som kommittén har föreslagit bör det i denlagen även beredas plats för några grundläggande regler om den privalrältsligtdrivna kommunala verksamheten. Genomen sådan lagstiftning kan man lättare tillgodose berättigade krav på insyn i dekommunala företagen. Man kan inte heller bortse från att kommunallagstiftningenliksom annan lagstiftning har en informationsfunktion. Också mot dennabakgrund är det enligt vår mening otillfredsställande all de kommunalaföretagen inte regleras i kommunallagen. Iremisskritiken har den åsikten förts fram att det skulle saknas ett behov avatt reglera kommunernas och landstingens möjligheter till inflytande ochkontroll över den privaträtlsligt bedrivna verksamheten. Delkan visserligen sägas alt kommunerna och landstingen kan ordna sinaförhållanden lill de privaträttsliga organen utan en särskild reglering om detoch att detta också har skett i många fall. Med hänsyn till den utbredning ochomfattning som den i privaträttslig form drivna kommunala verksamheten har är det emellertid motiverat atl låta vissa grundläggande föreskrifter flytain i lag. Vissabegränsningar gäller i fråga om kommuners och landstings möjligheter attombesörja vården av deras angelägenheter genom privaträttsliga organ. Engrundläggande princip är att den verksamhet som överlämnas till privaträttsliga organ skall falla inom den kommunala kompetensen och att risken för kompetensöverskridanden vid verksamhetens utövande skall vara ringa. Samma kommunalrättsliga principer som styr den rent kom- 50 munala verksamheten styrockså kommuners och landstings verksamhet genom privaträttsliga subjekt.