prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Styrelsenfinner det vidare betänkligt att man på denna punkt gör en kraftig avvikelsefrän det regelsystem som genom EG:s produktansvars-direktiv har införts i storadelar av . Det kan givetvis inom vissa delar av samhällslivet finnasanledning att i välja en reglering som avviker frän EG:s. För dettamåste dock finnas starka säkerhelsmässiga ellerandra motsvarande skäl. Styrelsen kan inte finna att några sådana Prop.1990/91:197 finns i denna fräga. Promemoriansargument för att undanta arbetsskador Promemorians huvudargumentför att undanta arbetsskadorna synes sammanfattningsvisvara följande (sid. 84-85): Enligtgällande försäkringsavtal får en anställd inte föra skadeståndstalan förarbetsskada mot företag, arbetsgivare, anställd eller annan som är anslutentill försäkringen. Den som fålt ersättning enligt försäkringen anses haöverlåtit sina eventuella skadeständsanspråk mot andra än försäkringsgivarentill denne. Försäkringsgivaren fär framställa krav mot nägon som är anslutentill försäkringen endast om skadan vallats uppsåtligt eller av grovvårdslöshet. Eftersom nästan alla företag är anslutna innebär dessa regler attdet i praktiken ytterst sällan kan bli aktuellt att med stöd avproduktskadelagen kräva skadeständ av en tillverkare. Dessaskäl är enligt styrelsens mening inte bärkraftiga. Detta hänger framför alltsamman med alt de bortser frän den stadigt tilltagande internationaliseringenav produktion och handel med produkter. Om tillverkningen har skett i Sverigeeller importen har skett genom ett svenskt företag kan promemorians argument haviss giltighet. De har dock bärkraft endast sä länge man anlägger ett snävtnationellt synsätt på frågan. Manmåste räkna med att det i en stor del av de fall därskadeståndsanspråk uppkommer är fräga om importerade produkter. Just blandinternationella tillverkande bolag förekommer det emellanåt att de importerandesvenska bolagen saknar kollektivavtal. I dessa fall skulle del kunna vara heltrealistiskt t.ex. att försäkringsgivaren riktar regresskrav mot detimporterande bolaget med stöd av produktskadelagen om denna var tillämplig. Manmåste också räkna med krav mot tillverkande eller försäljande bolag i utlandet,t.ex. Pågående och blivande inier-nationellt samarbete på detjuridiska området kommer med all säkerhet att göra det betydligt lättare attställa sädana anspråk över gränserna. Vilken lag som skall tillämpas i dessafall beror naturligtvis av gällande lagvalsregler. Man måste emellertidförutsätta att det i många fall kan bli .svensk lag som skall tillämpas. Ocksåi dessa fall är promemorians argument orealistiska, eftersom de utländskaföretagen knappast kommer att sluta svenska kollektivavtal om försäkring förarbetsskada och det svenska försäkringsavtalet därför inte utgör nägot hindermot alt anspråken ställs. Äveninom försvårar undantaget för arbetsskador för de bolag som har utgivitförsäkringsersättning att utnyttja sin regressrätt mot tillverkaren ellerleverantören. Visserligen är försäkringsavtalen utformade så atlregressrätten är starkt inskränkt. Man kan dock inte utgå från all så alltidkommer att vara fallet. från det grundläggandebehovet och inte frän de försäkringsarrangemang Prop. 1990/91:197 som förtillfället gäller. Manbör också beakta att det kan finnas inhemska tillverkare och leverantörer sominte är anslutna lill försäkringen. hindrar inte att anspråkriktas mot dessa. Visserligen torde del här huvudsakligen röra sig om mindreföretag som volymmässigt inte är så betydelsefulla. Det finns dock en del somtalar för att det ofta är just mot sädana företag som det kan finnas anledningalt rikta krav på grund av farliga produkter. Fömtsättningama för trygghetsförsäkringens exbtens Promemoriansslutsats av de förda resonemangen är att förutsättningarna förtrygghetsförsäkringen skulle rubbas om den nya lagen görs tillämplig på personskadorinom arbetslivet. Rubbningen skulle kunna bli sä allvarlig att helaförsäkringssystemets existens skulle hotas. Eftersom det får anses vara ettöverordnat intresse att det för de skadelidande förmänliga försäkringssystemetbevaras, bör därför skador som omfattas av försäkringen hållas utanför lagenstillämpningsomräde. Styrelseninstämmer i att trygghetsförsäkringen är viktig för att den som drabbats av enskada i arbetet snabbt skall fä ersättning. Dock är det givetvis helt möjligtatt anpassa försäkringen till den nya lagstiftningens innehåll även omarbetsskadorna omfattas av denna. Styrelsen har stor tilltro till förmågan hosparterna pä arbetsmarknaden att finna lämpliga lösningar på sådana problem. Atthela försäkringens existens skulle hotas om produktskadelagen blir tillämpligpä arbetsskadorna förefaller knappast sannolikt. Problemetsynes för övrigt inte vara fullt sä stort som promemorian antyder. Den anger päsid. 85 att det skulle bli omöjligt att upprätthålla försäkringsvillkorens förbudför en anställd att föra skadeståndstalan mot nägon som har tecknat avtal omtrygghetsförsäkring eller mot arbetsgivare eller annan som omfattas avförsäkringen. Det väsentliga måste dock vara att hindra skadeståndstalan motden egna arbetsgivaren. Förbudet mot sädan talan påverkas ju inte avproduktansvaret. Önskemålet att hindra skadeståndstalan mot tillverkare ochleverantörer förefaller inte alls ha samma styrka. Att en inskränkning imöjligheterna att förbjuda sädan talan skulle sätta hela försäkringens existensi fara förefaller överdrivet. Detfinns däremot andra argument som promemorian berör endast flyktigt men sommycket starkt talar för att lagen görs fullt tillämplig även på arbetsskador. Skadeståndsreglernahar inte bara en reparativ utan också en preventiv funktion. Omskadeståndsansvaret skärps skulle det enligt promemorian (s. 61) kunna medverkatill att antalet produktskador minskar, eftersom tillverkare får ett störreintresse av att tillverka säkra produkter för att undgå skadeståndsskyldigheteller hålla kostnaderna för ansvarsförsäkring nere. Styrelsen vill starktstryka under detta resonemang. När det gäller Prop. 1990/91:197 arbetsskadormåste det primära målet vara att hindra all skador alls inträffar. Även ettaldrig sä väl utbyggt ersättningssystem kan aldrig fullt kompensera t.ex. enförlorad kroppsdel eller en allvarlig rörelsenedsättning. Skadeståndsansvaretär en väsentlig del i det system som samhället skapar för alt förebygga olyckoroch ohälsa. Skadesländelspreventiva effekt verkar främst pä tvä vägar. Dels ger det de berörda parternaett direkt incitament alt undvika de kostnader som kan drabba den som varitförsumlig. Dels har det en allmän opinionsbildande effekt, som också innebärett incitament att undvika olyckor och ohälsa. Promemorian synes helt bortsefrån dessa mekanismer och uteslutande koncentrera sig på den reparativaeffekten. Detta måste betraktas som felaktigt. Det svenska systemet för skydd mot farliga produkter i arbetslivetI den svenska arbetsmiljölagen harskyddet mot farliga produkter till stor del vilat pä förhandskontrollfrän myndighet eller riksprovplats i form av besiktning, typgodkännande ellerliknande i förening med ell väl utbyggt inspeklionssystem, skött av särskildatillsynsmyndigheter. I brist pä en modern produktansvarslagstiftning har dettavarit ell naturligt sätt att upprätthålla en god säkerhetsstandard på maskineroch andra produkter, som vid användning kan medföra risk för allvarliga skador. Iframtiden finns emellertid risk alt detta system inte kommer att kunnaupprätthållas i samma omfattning. Ett skäl till detta är de alltmer krympanderesurser som stär till tillsynsmyndigheternas förfogande. Ett annat är deninternationella utvecklingen, vilken som tidigare nämnts, går i riktning frånmyndighetskontroll mot större ansvar för tillverkare och leverantörer.Tredjepartskonlrollen kan därvid i stor utsträckning komma att ersättas avegenkontroll eller självcertifiering av tillverkaren. Från europeiskt håll harredan framförts sådana önskemål om lättnader i det svenska kontrollsystemet. Detär emellertid knappast möjligt att överge det hittillsvarande systemet utan attersätta det med andra system som ger motsvarande garantier för säkerheten. Idet europeiska systemet är del just produktansvaret som har gjort det möjligtatt i stor utsträckning låta tillverkare och leverantörer själva skötaproduktkontrollen. Förhållandena i utgör här inget undantag. Även härsynes en utbyggd produktansvarslagstifining vara en nödvändig förutsättningför att det skall vara möjligt att i någon utsträckning tillgodose önskemålenom minskade myndighets- och andra tredjepartskontroller. Detta gäller inteminst på arbetsmiljöområdet. Omdet föreslagna undanlaget för arbetsskador behälls blir det därför nödvändigtatt i betydligt större utsträckning än eljest behålla svenska särkrav påtredjepartskoniroll, myndighetsgodkännande etc. Detta skulle i onödan kunnaförsvåra samarbete med övriga europeiska länder, speciellt EGländerna.En sådan situation bör undvikas. Risk för säkerhetsmässigdumping Prop. Delfinns en annan allvarlig följd som kan uppkomma om del blir skillnader mellanproduktansvaret i och andra länder. Styrelsen syftar här på risken försäkerhetsmässig dumping. Omskador, som orsakas av produkter, inte leder till skadeständsskyldighet härsamtidigt som sädan skadeständsskyldighet finns i övriga , finns det enpåtaglig risk för att osäkra eller oprövade produkter kommer att säljas här ibetydligt större omfattning än i andra länder. Syftet kan vara att göra slut påinneliggande lager av farliga varor eller att pröva nya konstruktioner innan demarknadsförs i länder med strängare produktansvar. Om produkten orsakar skadori sådana länder kommer leverantören att åläggas ett produktansvar. I Sverigekommer däremot skadorna att ersättas av trygghetsförsäkringen utan kostnad förleverantören. En sädan utveckling skulle vara ytterst olycklig och måste medall kraft undvikas. Detta är ytterligare ett mycket starkt skäl mot all undantaarbetsskadorna frän lagens tillämpningsomräde. Denföreslagna produktskadelagen gäller även livsmedelsprodukter och gerkonsumenterna bättre ersättningsmöjligheter vid skador orsakade av livsmedel ännuvarande lagstiftning. , som vid sin granskning funnit attförslaget inte torde föranleda särskilda svårigheter vid tillämpningen inomlivsmedelsområdet, tillstyrker att förslaget läggs till grund för lagstiftning. konlrollordning för elmateriel har genomförts i . innebärett visst närmande till EG. Dettidigare kravet pä typgodkännande av elmateriel har fr.o.m. 1990-01-01 ersattsav en registreringsplikt. Denna innebär att elmaterielen efter presentation avviss dokumentation kan registreras i elmalerielregistret. Genom detta har manöppnat ett alternativ till det svenska S-märket. För vissa produkter kvarstår,p.g.a. deras särskilda beskaffenhet, kravet på ett typgodkännande. Även dessaprodukter mäste registreras i elmalerielregistret. Skyldighetenatt registrera föreligger för den som tillverkar eller importerar föranvändning inom landet eller den som yrkesmässigt överlåter eller hyr ut föreförsta användning av materielen. Om registrering gjorts i en tidigare länk ihandelskedjan, upphör denna skyldighet för senare länkar. har som ett led i ett eventuellt närmande mellan EFTA och EGanalyserat för myndigheten relevanta EGdirektiv. Denna analys har gett vidhanden att det inom elsäkerhetsomrädet inle synes möta några större hinder attutfärda EFTAparallelldirektiv. Ett sådant skulle inte innebära nägot avkall påregeringens utredningsdirektiv att elsäkerheten och konsumentens ställning intefår försämras. Den nya kontrollordningenför elmateriel ställer ökade krav på Prop. 1990/91:197 marknadskontroll. Föratt göra denna effektivare fick statens energiverk genom en ändring i 1902 årsellag möjlighet att förena förelägganden och förbud med vite. Dessutom infördesen skyldighet för verket all, vid åsidosättande av registreringsbestämmelserna,ta ut en sanklionsavgift som är relaterad till den aktuella produktensomsättning. Verketansluter sig till kommitténs uppfattning att elektricitet inte ska betraktassom lös sak och omfattas av produktskadelagen, men att skador som orsakats avelprodukter kan falla inom ramen för lagens tillämpning. Denföreslagna produktskadelagen kommer, för boverkels verksamhetsområde, främstatt beröra personskador samt sakskador, orsakade av byggprodukter som infogatsvid ny- och ombyggnad av småhus. Vad avser småhusentreprenader finns vidnybyggnad ett i stort tillfredsställande skydd genom ett garanti - ochförsäkringssystem, småhusgarantin, avseende bl.a. skador orsakade av fel ellerbrister i konstruktion, utförande eller material. Produktskadelagen avserenbart materialfel som innebär brister i produktens säkerhet. Den bör dockkunna fungera som ett värdefullt komplement. I vissa fall kan det för denskadelidande vara lämpligt att kräva ersättning enligt produktskadelagen istället för all utnyttja småhusgarantin. Lagens betydelse bedöms vid ombyggnadsom större, där den bör kunna fungera som komplement till eventuella avtal ochallmänna skadeståndsregler. Attbyggnadsmaterial omfattas av lagen kan förutses medföra ett större intressefrän tillverkaren att deklarera sina produkter. har i remissyttrandeavseende den ovan nämnda departementspromemorian (Ds 1990:14) föreslagit attlagen om produktinformation i första hand bör omfatta sädana byggprodukter sommed nuvarande kunskapsnivä kan befaras orsaka besvär ur hälso- ellermiljösynpunkt. Parallellt härmed bör ett frivilligt varudeklarationssystemkunna tillskapas för övriga byggprodukter. I förslaget till produktskadelagfinns inte nägra bestämmelser om produktinformation. Förslaget i 4 § andrastycket att produktens säkerhet skall bedömas med hänsyn till dess förutsebaraanvändning, marknadsföringen av produkten, bruksanvisningar och övrigaomständigheter, bör dock enligt mening påverka byggmaterialbranschenatl frivilligt lämna närmare information om sina produkter. Genom atl lämnasådan information begränsar tillverkaren sitt ansvar. En produktskadelag kanhärigenom främja ett större kvaliietsmedvetande i byggprocessen. Såvittlanlbruksstyrelsen kan bedöma faller gentekniskt förändrade djur, växter ochmikroorganismer in under den föreslagna lagens produktbegrepp. Det finnsmycket som talar för att gentekniskt förändrade naturprodukter kommer attbli allt vanligare i framliden. 1990/91:197 sen anserdärför alt det är angeläget att ansvarsfrågan för skador som skulle kunnaförorsakas av sädana produkter blir särskilt belyst. Medbeaktande av de intressen som statens jordbruksnämnd företräder har nämndeninget att erinra mot alt produktskadelagens tillämpningsområde föresläs omfattaäven naturprodukter. Enligt nämndens uppfattning saknas skäl att särbehandlajordbruksnäringen. Fiskeristyrelsenhar, efter övervägande av förslaget till produktskadelag, funnit attföreskrifter om ett strikt skadeståndsansvar vad gäller fiskprodukter bliralltför långtgående. Om ett sädant ansvar ändå införs anser fiskeristyrelsenatt undantag skall göras för vild fisk som säljs i obearbetat skick. Fiskeristyrelsenhar enligt sin instruktion bl.a. till uppgift att främja avsättningen av fiskoch fiskprodukter. Med fisk avses enligt 2 § fiskeriförordningen (1982:126)även hummer, kräfta, räka, krabba, bläckfisk, ostron, mussla och nejonöga.Dessa produkter tillhandahälls dels av fiskare som pä traditionellt visbedriver fiske ur de vilda bestånden, dels av fiskodlare. Bäde den vilda ochden odlade fisken är normalt behäftad med egenskaper som kan innebära en vissskaderisk. Sålunda finns vanligen för människan farliga parasiter, säsomAnisakis och binnikemask hos fisk. Vidare kan toxiner från alger, vilkaupptagits av vilda eller odlade musslor, orsaka förgiftningsskador hosmänniskor. Fisken kan även ta upp andra giftiga substanser såsom exempelviskvicksilver och DDT. Det kan även finnas medicinrester i odlad fisk. av de skador som kan bli följden av fiskkonsumtion är klart att hänföratill s.k. systemskador. Exempelvis bör en fiskleverantör inte kunna ställastill ansvar om nägon kvävs eller pä annat sätt skadas av efter rensningenkvarvarande fiskben. Inte heller bör den som salt färsk fisk riskera att fäsvara för parasitangrepp orsakade av en felaktig eller utebliven tillredning. Däremotbör konsumenten kunna utgå ifrån att produkten är fri från vissa defekter såsomföljder av felaktig hantering av färsk fisk eller förekomst av giftiga ämnen.För detta ändamål finns dock föreskrifter i livsmedelslagstiftningen. Denfiskproducent som genom underlåtenhet all följa de myndighetsföreskrifter somfinns för verksamheten, eller på annat sätt varit uppenbart vårdslös, bör om skadainträffar därför kunna ställas till ansvar enligt skadeståndslagens regler. Attdärutöver föreskriva ett strikt ansvar, som dessutom innefattar ävensäkerhetsrisker som inte ens den främsta vetenskapliga expertisen kan förutse,synes vad gäller fiskprodukter vara alltför långtgående. Om ett striktproduktansvar ändå införs enligt promemorieförslaget Prop. 1990/91:197finner det dock inte finnas skäl att göra undanlag för odladfisk. Sådan fisk står ju under fortlöpande kontroll av odlaren och kan därförantas utgöra en homogen produkt med kända och väsentligen likartade egenskaper. Vadbeträffar fisk som hämtas ur de vilda beständen är kontrollmöjligheterna docksämre. Normalt saknas möjlighet att bedöma vilken påverkan fisken utsatts för isin levnadsmiljö. Inte heller efter fångsten är kontrollmöjligheterna sådanaatt en fullständig säkerhet kan garanteras. Idepartementspromemorian hävdas att räckvidden av ett undantag frånskadeståndsansvar för obearbetade naturprodukter skulle bli starkt begränsad.Detta dels av att det strikta ansvaret endast avser produkter somtillhandahälls som ett led i en näringsverksamhet och dels av att kravet pä vadsom är att anse som en bearbetad produkt antas bli lågt ställda men ändå, genomsvära gränsdragningsproblem, resultera i ett ökat antal tvister. Som ettexempel pä gränsfall anges rensad fisk. En regel som är sä oklar all den gerupphov till sädana problem anses om möjligt böra undvikas. Dessutom framhålls ipromemorian som en ytterligare begränsande faktor att det sätt pä vilketnaturprodukter brukar säljas medför att det i praktiken kan vara omöjligt attfinna en ansvarig producent. Fiskeristyrelsenfinner dock att det, trots dessa tungt vägande skäl, bör övervägas om inte ettundantag skall göras för obearbetade naturprodukter i enlighet medEGdirektivets grundversion. I vart fall bör undantag föreskrivas vad gällervild fisk som säljs i obearbetat skick. Detta skulle innebära att en anpassningsker till vad majoriteten av de EGländer som redan beslutat omproduktskadelagar har beslutat. Dessutom anser att det bordefinnas ett visst intresse av att låta domstolspraxis lösa degränsdragningsproblem som angetts. All antalet processer blir stort omedelbartefter det att en ny lagstiftning trätt i kraft men minskar sedan vägledanderättsfall erhållits torde väl inte vara ovanligt. Därutöver kan väl antas att,även om något undantag inte görs, en del tolkningsfrägor uppkommer i sambandmed den nya lagstiftningen vilka får överlåtas till praxis att lösa. Exempelviskan väl delade meningar om vad som är att hänföra till systemskador förväntasuppkomma. Statens mät- och provstyrelse Ettav de viktigare målen med produktskadelagen är att förmån tillverkare,importörer, marknadsförare och tillhandahällare atl inna produkten sätts iomlopp säkerställa att denitne orsakar skada. Oftaanvänds samma typ av produkt inom arbetslivet och på frilid. Inte sällanöverförs produkter som använts inom arbetslivet, efter avskrivning eller efterbyte till nyare modeller, till privatsektorn och användes vid hobby- ellerfritidsaktiviteter. Detär viktigt att tillverkare m.fi. inte indirekt uppmanas eller ges utrymmet attvidta mindre omfattande säkerhetsåtgärder när produkten skall användas på fritidän om den skall användas yrkesmässigt. 19313 Riksdagen1990/91. Den skadelidande måste gessamma möjlighet alt påtala produkibristen Prop. 1990/91:197 oavsett om hanskadats i arbetet eller pä fritiden. MPRföreslår därför med hänsyn härtill och till nödvändigheten av en närmareanpassning till EG:s produktansvarsdirektiv att en omprövning avbegränsningarna i § 2 sker. Enligt förslagets 2 §skall lagen inte gälla arbetsskada som omfattas av Detta undantag innebär att lagen inte kommeratt täcka skador i den män dessa ersätts av trygghetsförsäkringen (TFA). Enligtvillkoren för denna försäkring gäller alt den anställde inte får föraskadeståndstalan mot juridisk person som har tecknat trygghetsförsäkringen medanledning av personskada som utgör arbetsskada. Inte heller tilläts han föratalan mot arbetsgivare, anställd eller annan som omfattas av försäkringen.Villkoren föreskriver ocksä all återkrav (regress) från TFA mot något av nuangivna subjekt endast är tillåtet om skadan har vållats uppsåtligen ellergenom grov vårdslöshet eller om den som orsakat skadan varit påverkad avalkohol eller annat berusningsmedel. Försäkringsvillkoren är som kollektivavtalbindande. öppna marknad som EG innebär och som lagförslaget utgör en orientering mot,kan den begränsning av den skadelidandes rättigheter som det här är fråga omifrågasättas. Genom att lagförslaget ej tillåter den skadelidande föraskadeståndstalan beträffande skada som omfattas av TFA kommer den ordning somnu gäller i på detta område att permanentas. Nämndenfinner en sådan utveckling diskutabel (jfr arbetsdomstolens dom 1988 nr 137). Deskäl som anförs i promemorian till stöd för undantaget är ej övertygande.Departementet framhåller, att den reparativa funktionen hos den ersättning somutgår frän TFA är uppfylld "väl så bra" som skadestånd enligt denföreslagna lagen på arbetsskadornas område. Frän den skadelidandes synpunktskulle det "vara en försämring", om denna lag skulle träda istället för TFA såvitt avser arbetsskador (s. 84). Bakom detta resonemangligger förutom den snabbare handläggningen av ärendena hos TFA att ersättningenfrän TFA är något generösare än vad som följer av de allmännaskadeständsrättsliga regler och grundsatser vilka eljest i princip tillämpas(jfr a.st. Departementetsresonemang i denna fråga föranleder ett par påpekanden från nämndens sida. Detförsta gäller storleken av ersättningen från TFA, det andra spörsmålet om denskadelidandes frihet att välja mellan att begära ersättning från TFA och attkräva skadestånd. Överkompensationstår ej i överensstämmelse med den grundläggande skadeståndsrättsliga principenatt den skadelidande skall försättas i samma läge som han befann sig i föreskadan. I den mån ersättningen har denna karaktär på ett enda område striderden också mot ambitionen att behandla alla skadelidande på samma sätt iskadeståndshänseende. lägga överkompensation somgrund för att vägra skadelidande rätten all Prop. 1990/91:197 utnyttjaförmånen av ett strikt produktansvar är inte tillfredsställande. Tilldetta skall läggas att småskador endast ersätts i begränsad utsträckning ur TFA(jfr s. 84). Accepteras principen alt även småskador skall ersättas enligt denföreslagna lagen, uppkommer på denna punkt en orättvisa för den som tillfogatsarbetsskada; han kan varken erhålla ersättning från TFA eller skadestånd enligtden föreslagna produklansvarslagen. Närdet gäller den skadelidandes valfrihet anförs i promemorian attproduktskadelagens tillämpning pä arbetsskador skulle medföra attförutsättningarna för TFA kan "komma att rubbas i sädan grad att helaförsäkringssystemets existens hotas" (s. 85-86). Varför och pä vilket sättdetta skulle ske redovisas dock ej närmare. Säväl patient- som läkemedelsförsäkringarnasersättningsanordningar av i viss män samma karaktär har ansetts kunna överleva,trots att lagen skall vara tillämplig även på patient- och läkemedelsskador. OmTFA ej skulle kunna klara av konkurrensen frän ett skadeståndssystem, verksamtvid sidan av, måste det tyda på något inneboende fel i försäkringen.Trafikförsäkringen fungerar utmärkt trots atl lagen har bibehållit den skadelidandevid rätten att begära skadestånd i stället för trafikskadeersältning.