prop · GE03124 · 1990-12-31 00:00:00 — I förslaget lill lagtext sägsatt personliga och ekonomiska omständigheter skall vara avgörande för tillslåndsgivningen.All hitta enlydiga krilerier för denna bedömning kan vara vanskligt. Det finnsdärför stora risker för godtycke vid behandlingen av lillslåndsansökningarna. Vidareföreskrivs atl det ska vara en rimlig proportion mellan slationär ochambulerande verksamhet. kommer atl skapa problem med att mätaproportionerna, innebära ökad byråkrati, samt leda till atl ulhyrningsförelagenkommer all tvingas använda dyrbar tid lill all organisera arbelel så atlproportionerna efterlevs, lid som annars skulle användas till att ge kunderna konlorsservice. Etltredje exempel är förslagel om alt en arbelslagare får ställas lill enbeställares förfogande för högsl ire månader i sänder, dock sammanlagt under ivå år. Hur skall begreppet beställare definieras? Enligtlagförslaget skulle vid vara hindrade från alt beställaen tjänst som utförs av en anställd vid etl konlorsserviceförelag om dennaredan fylll sin kvot vid t.ex. anläggning vid Tele-fonplan. Problemkommer alllid all uppslå om vem som är beställare. Är del koncernen, ettföretag, ell arbetsställe eller en enskild avdelning? Ulhyrningsförelagenkommer alt få ägna mera resurser åt all placera ul sina anslällda på debeställande förelagen eftersom ett vissl antal anställda inte kan ijänstgöra påde förelag som fylll sin kvot. Detta kan leda till att branschen blir mindreeffektiv med sämre service och högre priser som följd. För de beställandeförelagen uppslår problem eftersom de inte kan få en återkommande tjänst utfördav den person som de anser bäst skickad all ulföra arbetet. För arbeten som tarlängre lid än ire månader i anspråk blir beslällaren ivingad att bytaarbetskraft innan arbelel slutförts. Och varför har gränsen för den tid som ulhyrningav arbelskrafl ska få äga rum, satts lill ? I vilken utsträckning inhyrningav arbelskraft ska få äga rum och för hur är omöjligt för elttillsynsorgan alt bedöma. 6 1990/91. Ikommunerna förekommer anlilande av entreprenörer, även rsiiagasådana serviceförelag som lar sikte på uthyrningsverksamhet. Det har främslgällt de tekniska förvaltningarnas verksamhetsområden, gatukontor, el-ochenergiverk, fastighetskontor etc. samt kontorsserviceområdet. Ennaturlig ulgängspunkl är all kommunerna som arbelsgivare och som avnämare avserviceföretagens verksamhet endasl anlitar företag som ur samhällels synpunktbedöms som önskvärda och seriösa. Mol denna bakgrund kan den idepartementspromemorian föreslagna tillståndsregleringen ur arbetsgivarsynpunklinte sägas vara motiverad. De fackliga organisationernas rättigheter tordedessutom redan med nu gällande regelkoinplex i 38 40 §§ medbeslämmandelagenvara väl lillgodosedda. Rörandekonsekvenserna av departementspromemorians lagförslag för kommunernas del iegenskap av seriösa brukare av nyltigheler från serviceförelag är följandeförhållanden värda att särskill uppmärksammas: Närdet gäller förutsättningarna för beviljande av lillslånd har i depar tementspromemorian angivits att endast den som vid sidan av uthyr ningsverksamhet också bedriver en stationär verksamhel som slår i rimlig proportion till ulhyrningsverksamhelen normalt kan komma i fråga för erhållande av sådanl tillstånd. Elt genomförande av förslagel medför alt stora delar av den kommunala verksamheten inle kommer att kunna utföras av enlreprenad- eller serviceföretag. Föreskriftenalt en arbelslagare får ställas till en beställares förfogande för högsl tremånader i sänder eller högst under ivä år kan innebära enbesvärande begränsning för ell rikligt bedrivande av verksamheten. Förbundsstyrelsenkan inle finna, alt det material som återfinns i departementspromemorian ger lillräckliglslöd för en så långtgående reglering som kommit till uttryck i lagförslagetnär det gäller serviceföretagen. Enligt förbundsstyrelsens mening bör därförfrågan om vilka bestämmelser i lag om kontroll och insyn i serviceföretagens verksamhelsom verkligen är nödvändiga och ändamålsenligt ur samhällels synpunkt för atl lillgodosekraven på arbetsmarknadspoliliska insatser bli föremål för ytterligareutredning. Förbundsstyrelsenär tveksam lill den föreslagna ordningen med lillslåndsprövning som villkorför rätt att bedriva uthyrningsverksamhet. Erfarenhelsmässigl medför prövningsförfarandeav del här slaget onödig och resurskrävande byråkrati. All införa ell sådanlförfarande rimmar också illa ined den strävan mot avregler gällande inom ofienlligverksamhel. Även från andra utgångspunkler kan del ifrågasättas om denreglering i frågan som föreslås är riklig och ändamålsenlig. Förslagetinnebär med sin nu föreslagna konstruktion allljäml tolknings problem i fråga om viss verksamhet är atl hänföra lill sådanl som faller in under lagens nya begrepp om uthyrning av arbetskrafl eller hör till s. a. s. fri enlreprenörsverksamhet. Vidare framgår av motiven lilllagförslaget all endasl den som vid sidan Prop. 1990/91:124 avuthyrningsverksamhet också har egen slationär verksamhel kan komma Bilaga 1 ifråga för tillstånd. Detta villkor medför all slora delar av landslingskom-munalverksamhet som utförs på enlreprenad blir otillåten i sin nuvarande form.Den här begränsningen skulle också riskera del utvecklingsarbete med olikaformer av personalkooperativ som påbörjats inom landstingsvärlden. Sådan verksamhelkan i vissa fall bedömas som uthyrningsverksamhet. Vidareanser förbundsstyrelsen alt villkoret som uppställs om att en arbetstagare fårställas lill en beslällares förfogande högst är alltför snävt. Slutligenhar förbundsstyrelsen svårt all förstå den starka koppling lagförslagel görmellan rält all bedriva ulhyrning av arbelskrafl och behov av verksamhelen frånarbetsmarknadspolitisk synpunkl. Enligi departementspromemorian skall det varafråga om branscher där den offentliga arbetsförmedlingen har svårigheter atlklara rekryteringen på etl tillfredsställande sätt och där de anställdahuvudsakligen består av personer som i annat fall inle skulle stå tillförfogande på arbetsmarknaden. Förbundsstyrelsen anser att arbetsmarknadspoliliskaåtgärder givelvis har ell klart berättigande i olika brislsilualioner. Enderakan del vara fråga om brist på arbetskrafl eller brist på arbetstillfällen. Isådana fall krävs snabba, effektiva och riktade ålgärder för att kommatillrätta med problemen. Några sådana problem har förbundsstyrelsen svårl allförknippa med den uthyrningsverksamhet som avses med Igförslagel, allra helstsom verksamhelen förutsätter tidsbegränsade uthyrningar enligt villkoren i lagförslagel.Arbetsmarknadspolitiska åtgärder bör alliså komma lill uttryck på annal sättän genom styrning av ulhyrning av arbelskrafl. Förbundsstyrelsenär i och för sig positiv till en modernisering av arbelsförmedlingslagen men slällersgi kritisk till den föreslagna särregleringen beträffande uthyrning avarbetskraft. Denna fråga bör utredas ytteriigare. SFOär kritisk lill den utformning förslagel fåll i väsentliga delar och anser atldet inle kan läggas till grund för lagsliflning. a. den omfattande arbetsrättsliga och sociala lagsliflning som ägl rum hardel motiv som ligger bakom nuvarande lagstiftning, dvs. att motverkaexploatering av arbelskraft, kraftigt förioral i styrka för att inte . Belräffandedet huvudsakliga motiv som anförs för en särskild regle ring av ulhyrningsverksamhelen ifrågasätter SFO den starka koppling som görs mellan rätlen atl bedriva uthyrning av arbelskraft och behovet av verksamheten från arbelsmarknadspolilisk synpunkl. I vissa krissitu ationer på arbetsmarknaden kan del finnas skäl för kraftfulla insatser av arbetsmarknadspolitisk karaktär. Enligt SFO innehåller emellertid inle promemorian material som ger tillräckligt stöd för den reglering avseende serviceföretagen som förslagel innebär. Härvid kan särskill framhållas all 83 denbedömning som ska göras av AMS från fall lill fall riskerar alt bli Prop.1990/91:124 godtycklig framför allt mot bakgrund av alla de krilerier som,enligt Bilaga 1 förslaget, ska beaktas. Delkan anmärkas all även om ell förelag uppfyller de krav som slälls för all belraklassom seriösl kan verksamhelen förbjudas från arbetsmarknadspolitisk synpunkt.Förslaget kan i den här delen inte betraktas som lillfredssiällande ur rällssäkerhelssynpunkl. SFOvill också framhålla atl erfarenhetsmässigt medför ell tillståndsförfarande iaktuell omfattning en inle nödvändig men däremol resurskrävande byråkrati. Tillslåndsförfarandetmåsle också anses strida direki mol strävandena all undanröja onödig regleringoch all stimulera nyförelagan-de. Molnödvändigheten av etl lillståndsförfarande lalar också, enligt SFO, atl defackliga organisationerna har möjligheler alt reagera mol oseriösa förelagenligt gällande regler i MBL §§ 3840. Vadgäller enskildheter i den här delen anser SFO att föreskriften om atl enarbetstagare får ställas lill en beslällares förfogande högsl isänder eller högsl kan innebära en besvärandebegränsning för verksamhetens bedrivande. Några frister över huvud lägelbehöver inte anges utan det måste anses tillfyllest med att det i föreskriftenslår "tillfälligt behov" (§9 mom. I). avslyrker förslagel i promemorian om att seriösa företag sombedriver uthyrningsverksamhel skall behöva lillslånd avArbetsmarknadsstyrelsen för all få ulöva sin verksamhel. Enligt organisationensuppfattning bör entreprenadverksamhet lillålas om anställningsavtalet för deanställda i entreprenadföretaget är utformal sä atl arbetstagarna inle kan belraklassom arbelssökande. I praklikenkommer del all vara myckel svårl all dra gränsen mellan ulhyrning och enlreprenad. Eftersomulhyrningsverksamhelen endast ska få äga rum efter lillslånd, finns del enuppenbar risk all man bygger upp en byråkrali för tillståndsfrågor och konlroll.Della lorde slå i slrid med stalsmaklens ambilion alt förenkla ocheffektivisera statsförvaltningen. Den näringsverksamhet det är fråga om kommervidare att vara beroende på begreppet "arbelsmarknadspolilisksynpunkt", vilkel kan innebära en risk atl begreppel kan få olikatolkningar beroende på när och var verksamheten ska bedrivas. KFOvill sainmanfallningsvis anföra att organisationen släller sig mycket Iveksam lillförslagel vad avser ulhyrningsverksamhet, och menar således all sådanverksamhet bör få bedrivas ulan samhällets lillsländsgivning. Organisationernadelar bedömningen om behovet av ett klarläggande av arbetsförmedlingslagen och hälsade därför planerna på en översyn med 84 lillfredsställelse,inte minst mol bakgrund av all den rådande rällsosäker- Prop. 1990/91: 124 helenupplevts som ytterst besvärande för berörda förelag och deras an- Bilaga 1 slällda.Enligi vår mening har arbelsmarknadsdepartemeniel emellertid misslyckals meddenna uppgift, SAFhar inför översynen till deparlemenlel och i den offenlliga debatten framförl etlförslag till en klar och entydig definition av begreppel arbelsförmedling. skall vara för handen krävs tre faktorer: en arbelsgivare som önskar anslällaen medarbelare; Syflelskall vara atl de båda förstnämnda skall ingå i etl anställningsavtal. Saknasnågot av dessa element i verksamheten kan det inte röra sig om arbelsförmedling.Verksamhelens laglighet är därvid alt bedöma efler de lagar som i övriglgäller, med utgångspunkt i en principiell näringsfrihet. Organisationernaanser att en sådan klar gräns bör sällas för arbelsförmedlingslagens lillämplighel.Promemorian har icke visal på behov av lagsliftning som reglerar s.k. ulhyrningsverksamhetoch dess förslag till reglering är inle baserad pä en tillfredsställande ulredningeller kunskap om den utveckling av serviceverksamhet som ägt rum under senaretid. Härigenom har förslagel kommit atl inrymma och kriminalisera, om än med möjlighetalt dispensvägen lillåla, en belydande del av serviceföretagens lagligaoch av ingen hitlills ifrågasatta verksamhet. Deframförda förslagen för att reglera serviceföretagens verksamhet har inlekunnat motiveras på ett lillfredssiällande säll. I promemorian framförda argumenl,l.ex. befarade skadliga konsekvenser av en i privat regi bedriven arbelsförmedlingsåsom risken för exploatering av arbelskrafl, rätlen alt söka arbele utankostnad för den arbetssökande saml arbetsmarknadspolitiska skäl alt bevara enallmän offentlig arbelsförmedling, är inle relevanta i sammanhangel. avdessa skäl berör den behandlade serviceverksamheten eftersom den inle avserarbetsförmedling. De bör därför inte ligga till grund för en kontrollagsliflning.Dessutom kan bärigheten i dessa argument mot att tillåta arbelsförmedlingi privat regi ifrågasättas. SAFhar lidigare utförligt visal vilka skadliga konsekvenser den föreslagna lagsliflningenskulle få för en slor mängd serviceförelag, deras anslällda och kunder, varförorganisationerna avstod från all upprepa denna redovisning här. Atllagförslaget dessutom innehåller allvarliga rättsliga brister med icke avseddanegativa konsekvenser har utförligt visats, inte minsl i yttrandeöver förslaget, och organisalionerna instämmer i den i della yttrande framfördakritiken. Vivill dock särskill kommentera förslaget att göra lillållighelen av förelagsverksamhet avhängig av mer eller mindre skönsmässiga bedömningar av en parlssammansallnämnd inom eller ulom AMS. En sådan teknik är oss helt främmande och vi är inleför egen del beredda medverka i en sådan nämnd. Tillållighelen av vissverksamhet måsle framgå direki av lagen och vara förutsebar för berörda förelag,anställda och kunder. Organisationernahemställer mol ovanstående bakgrund 85 atl arbetsförmedlingslagen moderniseras och förtydligasmed utgångs- Prop. 1990/91: 124 punkl från den ovan angivna definilionen, Bilaga 1 alt promemorians förslag om regler för uthyrning ej läggstill grund för lagsliftning saml att frågan om prival arbetsförmedling ävenfortsättningsvis skall vara förbjuden blir föremål för utredning. Förbundet har förståelse för motiven bakom behovsprövningen.Del är viktigl alt ulhyrningsverksamhelen inte missbrukas pä olika sätt. Behovsprövningenär dock ofta ell dåligt sätt all komma lillrätta med sådana problem. Två andraområden där samhället har menat alt det finns vikliga skyddsintressen är bank-och försäkringsväsendena. Där fanns tidigare en liknande behovsprövning som densom här föreslås. Behovsprövningen har på dessa områden dock inle fungerattillfredsställande ulan hindrat konkurrensen mellan företagen på marknadernaoch varit lill nackdel för konsumenterna. Därför har regering och riksdag under80-talet successivt avvecklal behovsprövningen på bank- och försäkringsområdet.Även på andra områden där behovsprövning lillämpals är denna under avveckling. Istället för behovsprövning har man exempelvis på bankområdelskärpt övervakningen av de förelag som redan finns på marknaden. Var och en somhar kunnal följa bankinspektionens verksamhel på området kan bekräfta atl konlrollenhårdnat. är från samhällels synpunkl elt bättre sätt all övervaka ennäringsgren. De som vill starta en verksamhet får göra det men missköter de siblir påföljden kännbar. Slutligen har handelskamrarna i Slockholtn och ,Svenska kon-torsserviceförbundel. ,och personaladministraliva förening avstyrkt förslagelom en reglering av uthyrningsverksamheten. Sammanfatlningsvis anser dessaremissinstanser all tjänsteföretagens- och konlorsserviceföretagens verksamhetbör få bedrivas enligt de allmänna regler och villkor som gäller för övrigföretagande verksamhet. 4 Påföljds- och sanktionssystemet Av de remissinstanser som uttryckligen har lämnaisynpunkter på förslaget om införande av vitesförbud har ,länsrätten i Slockholms län, juridiska fakulteten vid , ,, och tillstyrkt förslaget. Länsrätten i har intet atl erinra mot alt ellviiesinstitul införs, inle heller mol de därför föreslagna förfarandereglerna. all hylla sig lill dem som mera allmänt ropar eflerfler slraffbestäm-nielser och utvidgade möjligheter att förelägga viten villlänsrätten, mot. bakgrund av vad som sägs i specialmotiveringen till 18 § omall ansvaret i högre grad bör inriklas på inhyraren, ifrågasätta om inle envitessanktion också bör kunna drabba denne. I specialmoliveringen lill 19 § anförs atl bölessanklion inlebehövs för 86 densom bryler mol föreskrifter eller villkor. Samlidigt påpekas i special- Prop.1990/91: 124 motiveringen lill 14 § med hänvisning till de myckel ingripandeföljderna Bilaga 1 av en ålerkallelse atl det förutsätts allbeslutsmyndigheten om möjligl försöker tormå lillslåndshavaren till rättelse. promemorian redovisade synen framslår inle som konsekvent. Jusl för de mera ordningskaraklärsbetonadeförseelserna finns elt utrymme för och behov av böler eller viien som enförslå reaktion innan ålerkallelsefråga rimligen kan aklualiseras Gämför förhållandetvarning återkallelse i skilda sammanhang). DetförGänar i sammanhangel framhållas alt ålerkallelseinslilulel inle kan användasnär del är beslällaren som flear och inle nämnvärt drabbar denne i en situationnär ulhyraren slås ul eftersom han då kan vända sig till annan ulhyrare. Närdel gäller uppsålsregleringen ogillar länsrätten genomgående kriminaliseringenvid ringa oaklsamhel. Enlänkbar lösning därvidlag är all ringa oaklsamhel uttryckligen las undan. Enannan väg är all uttryckligen ange uppsåtsfallen i laglexten och, som ,utelämna den subjekliva sidan i övriga fall. Avpromemorian framgår ej klart om bestämmelsen i 19 § p. 1 är avsedd att riklasig mot såväl uthyrare som beställare Gfr. specialmoliveringen lill 18§). AMSanser alt det bör vara möjligl all ingripa med vite även mol den som anlilar olagliglförmedlad arbelskraft eller som använder olagligl ingyrd arbelskrafl. Det har ilillämpningen nämligen visal sig all användarna är betydligl känsligare föringripanden än förmedlarna eller ulhyrar-na. Somen följd av den förul angivna principiella inställningen i fråga om begreppetarbetsförmedling anser förbundsstyrelsen inte att del föreligger skäl all ändraeller skärpa den sakliga innebörden av de gällande slraffbe-stäinmelserna. Enlagstiftning om prival arbetsförmedling på grundval av en begreppsbeslämningsom bygger på arbelsförmedling i egentlig bemärkelse torde dock kunna förenasmed vidgade sanklioner i from av vilespåföljd mot utövare av olaga verksamhetenligt lagen. DVanser att de här akluella ärenden är av den arten alt de kräver domstolsprövning. Med hänsyn till att del endast rör sig om ett fåtal ärenden har DV inget atl invända mot atl prövningen läggs hos kammarrätten. DV är annars av åsikten all en genomgripande översyn bör föreläs i syfte alt förskjuta rällsprövningen i förvaltningsdomstolarna ned åt i inslanskedjan. Översynen bör emellertid inledningsvis inriktas på mål av masskaraklär. De allmänna förvallningsdomslolarnahar lillförts flera nya Prop. 1990/91:124 målgrupper. Även omdet endast rör sig om ett flertal mål som genom den Bilaga 1 här föreslagnalagstiftningen kominer att tillföras länsrätten i ochkammarrätten i Slockholm kan det således inte uteslutas att dessa domstolarkommer att behöva ytterligare resurser. Serman till lagförslagel från rällssäkerhels- och rältskipningssynpunkl möler man,som redan har anlylls, åtskilliga svårigheter. Som en ulgängspunkl kan lasuttalandel s. 128 överst att de förvaltningsdomstolar som skall bedöma ett förelaglvite inte kan göra någon prövning om vitet varit sakligt befogal, endasl om dethar varil lagligen grundat. Hovrätten frågar sig hur delta skall kunna ske, omAMS kan hänföra sig till ullryck i laglexien som "behov från arbetsmarknadspolilisksynpunkt" (7 § andra styckel), "lämplig ... med hänsyn lill ... andraomständigheter av belydelse" (8 §). "inte lämpligen kan lillgodosespå annat säll" (9 § första punkten) eller "krav som normalt kan slällas"(9 § andra punkten). Iförsta slyckel av 21 § ges en generell besvärsrätl lill kammarrätten över alla beslulav AMS enligt lagen medan enligt andra slyckel AMS enligi egel gotlfinnande fåröverlämna vissa ärenden lill regeringen. Samrodning saknas mellan beslämmelserna.Hur avses det ena stycket stå i relation lill det andra? På vilket stadiumskall AMS överlämna ett ärende? Skall regeringen träda in i ställel för AMS, istället för kammarrätten eller i slällel för regeringsrätten? Vidare: veinskall avgöra när etl ärende är principiellt vikligl från arbelsmarknadspolilisksynpunkl? Skall endasl AMS eller även den enskilde ha möjlighei all få etlärende pröval av regeringen? Därest AMS finner etl ärende principiellt vikliglskall den enskilde då vara uleslängd från att få sin sak prövad av domstol?Vilken praxis skall gälla, regeringsrättens eller regeringens? är det tänkt altAMS skall vara part i processen hos de allmänna förvallningsdomslolarna? SkallAMS för det fall kammarrätten skulle ändra dess beslul ha besvärsrätl lillregeringsrätten eller skall AMS då i stället överiämna målet lill regeringensom varande principiellt viktigl? Som förslaget är utformat lorde AMS saknabesvärsrätt. Länsrälleni delar uppfattningen all överklagande bör ske tillförvaltningsdomstol, I andra sammanhang har länsrätten med krafl hävdat all en inslanskedjai domslolen bör vara så uppbyggd atl etl avgörande av domslol alllid kanundergå överprövning i en högre instans ulan krav på prövningslillslånd. Inomramen för nuvarande reglering på andra områden, med det fålal fall avöverprövning av tillståndsfrågor som del sägs bli fråga om och medtillståndsprövningen i förslå instans samlad centralt inom beslutsmyndig- heten med kvalificeratbeslutsorgan vill länsrätten inte motsätta sig den Prop. 1990/91: 124 föreslagna instansordningen. Denbefogenhet som beslutsmyndigheten ges i 21 § andra styckel att i enskilda fallvälja bort överprövning i domslol passar sig inle i vår rättsordning ochavstyrks bestämt (det är här fråga om något helt annat än att skjuta upp beslulsfallandetett steg i förhållande till vad som är den ordinära besvärsinstansen). AMSbeslut enligt lagen skall enligt förslaget (21 §) överprövas av kammarrätten.Överklaganden av kammarrättens beslut prövas av regeringsrätten efterprövningstillstånd, RSV tillstyrker en sådan ordning. I21 § föreslås vidare atl AMS skall få lämna över ett ärende till regeringensavgörande om ärendel bedöms som principiellt viktigt från arbetsmarknadspolilisksynpunkl. RSV anser all besluts- och besvärsordningen bör vara enhetlig ochavstyrker därför förslaget i denna del. Forskningsnämndennoterar med viss Iveksamhel att förslagel medför atl bedömningen av ytterst grannlagajuridiska frågeställningar t.ex. avseende gränsdragningen mellan tillåtenutlåning av arbelskrafl, förbjuden ulhyrning av arbelskrafl och tillåtnauppdrag/entreprenader kommer alt spridas över ett storl anlal skilda inslanserinom rättsväsendet. Frågor om straff skall således bedömas av de allmännadomstolarna, frågor om tillstånd och vitesförelägganden av förvallningsdomstolarnaosv. I promemorian diskuteras möjlighelen att inrätta en"domstolsnämnd" med särskild insikt i arbetsrättsliga frågor föröverklaganden i tillstånds- och vitesförbudsfrågor. Etl tredje alternativ, sombör övervägas, är atl hänföra dessa överklaganden lill Arbetsdomstolen somandra och sista instans. De eventuella ölägenheter av atl frågor om uldömandeav vite handläggs i länsrätt etc. är inte slörre än alt denna ordning kanaccepteras. Del berättigade i själva vitesförbudel kommer ju all ha prövatsförst, i annan ordning. Somframhålls i promemorian är den föreslagna ordningen för överklagande inle heltlyckad, eftersom den innebär all domstolar kan komma alt göra arbetsmarknadspoliliskabedömningar. En annan lösning med inrättande av en donistolsliknande nämnd hardärför diskuterats. Tillvad som sagls om ölägenheterna med den föreslagna ordningen kan läggas atl förslaget också innebär all frågor om t.ex. gränsdragningen mellan uthyrning och enlreprenad kan komma upp i flera olika domslolar, nämligen i allmänna domslolar i brottmål, i arbelsdomslolen i arbelstvis- ler och i förvallningsdomslolarna i mål rörande lillslånd lill ulhyrning. 7 1990/91. Detta ökar givelvisriskerna för alt en och samma fråga bedöms på olika Prop. 1990/91: 124 sätt av olika domstolar.