prop · GE0347 · 1990-12-31 00:00:00 — 5 § FTL ges ändrad lydelse saml alt konsekvensändringar görs i I kap. 1 §,3 kap. 4 § andra stycket, 16 kap. 2 § punkt 2, 20 kap. 12 § punkt 2 och 22 kap.5 § FTL. Mitt förslag:Orden "laxerad som jordbruksfastighet" resp. "taxerad som annanfastighet" ersätts i annan lagstiftning med "taxerad somlantbruksenhet" resp. "taxerad som annan taxeringsenhet än lantbruksenhet." Skälen för mitt förslag: 1samband med att begreppet beskattningsnatur slopas måste ställning även tas tillden betydelse begreppen "taxerad som jordbruksfastighet" resp."taxerad som annan fastighet" har i andra sammanhang utanförskatteområdet. Begreppen förekommer i etl tiotal civilrättsliga författningar.Det synes därvid främst vara fråga om författningar om tillståndsprövning avskilda slag. Exempelvis kan nämnas jordförvärvslagen (1979:230). Anledningen tillatt lagstiftaren i dessa fall valt att anknyta till de skatterättsligabegreppen jordbruksfastighet och annan fastighet torde vara att dessa har varitetablerade begrepp med en precis avgränsning.Del torde därvid inte ha varit beskattningssituationen som Prop. 1990/91:47tillmätts betydelse utan resp. faslighetsslags fysiska karaktärsdrag och främstdå jordbruksfastighet i dess egenskap av mark som är ändmålsenlig för jord- ochskogsbruk. Denfråga som inställer sig är om man bör och kan ersätta begreppen "taxeradsom jordbruksfastighet" och "taxerad som annan faslighet" i deaktuella författningarna med något annat skatterättsligt begrepp som fyller enlikvärdig funktion. Jag gör här följande bedömning. Flertaletav författningarna där dessa begrepp förekommer tillkom årsfastighetstaxeringslag. 1 den sistnämnda lagen introducerades bl, a. begreppensmåhusenhet, hyreshusenhet och lantbruksenhet, vilka delvis tidigare bara hadeförekommit i RSV:s anvisningar. Lagstiftaren har således tidigare inte haftnågon egentlig möjlighet aU anknyta till alternativa begrepp. En början tillkoppling lill ett nytt begrepp har emellertid tagits i lagen (1982:618) omutländska förvärv av fast egendom m.m. Där har tidpunkten för prövning av förvärvstillstånd(5 §) särreglerats för det fall fråga är om "köp, byte eller gåva av fastegendom som är taxerad som annan fastighet och därvid betecknats såsomhyreshusenhet eller är taxerad som jordbruksfastighet". Eftersom hyreshusi vissa fall som tidigare beskrivits kan ingå i lantbruksenhet och då erhållabeskattningsnaturen jordbruksfastighet det sistnämnda gäller som framgåttäven hyreshus som lillsammans med tomtmark bildar egen hyreshusenhet i vissafall har lagstiftaren uttryckligen velat göra bestämmelsen tillämplig även påsådana hyreshus som inle har anknytning till jordbruksegendomar. Enligtmin mening skulle man kunna förfara på samma sätt som gjorts i lagen omutländska förvärv av fast egendom när nu beskattningsnaturen avskaffas. Det tordeinle vara förknippat med några större olägenheteratt i fråga om andraförfattningar anknyta till resp. slag av taxeringsenhet som egendomen uppdelatsi vid fastighetstaxeringen. Företrädesvis skulle det kunna bli fråga om attbyta ut orden "taxerad som jordbmksfastighet" mot "taxerad som lantbmksenhet"resp. "taxerad som annan faslighet" mot antingen "taxerad somannan taxeringsenhet än lantbruksenhet" eller småhusenhet, hyreshusenheleller eventuellt någon annan slags taxeringsenhet som framstår som lämplig.Jag föreslår att ändringar görs enligt det anförda. 1de andra författningar där exempelvis bara orden "jordbruksfastighet"eller "skogsbruksfastighet" används utan någon koppling lilltaxeringen får eventuellt ställningstagande göras i annat sammanhang om detbehövs någon ändring. Begreppen kan där ha en något annan betydelse och syftningän just den skalterättsliga uppdelningen. Mittförslag föranleder ändringar i andra författningar på sätt framgår avupprättade lagförslag. 3 Bostäder som inte behövs i lantbruksenhet pp- 1990/91:47 Somjag tidigare nämnde finns i 4 kap. 5 § andra stycket FTL en bestämmelse sominnebär att småhus, hyreshus och tomtmark till sådana byggnader skall ingå ilantbruksenhet under vissa förutsättningar. Enligl dessa skall husen ligga ianslutning till lantbruksenhet vars produktiva mark, dvs. , betesmarkoch skogsmark, omfattar . Husen skall dessutom behövas sombostad i lantbruket. Bestämmelseninfördes i lag i samband med tillkomsten av FTL men hade en tidigaremotsvarighet i den handledning som fanns för AFT-75. Genom 1979 årslagstiftning gjordes dock den förändringen att bestämmelsen anknöt till vadsom klassificerades som lantbruksenhet. I förenklingssyfte infördes nämligendå också en regel med innebörd att den egendom som hänfördes lilllantbruksenhet fick beskattningsnaturen jordbruksfastighet medan i huvudsakövriga taxeringsenheter åsalles beskattningsnaturen annan faslighet. Liksomfallet är med reglerna om beskattningsnaturen i 4 kap. 11 § FTL kommer ocksåbestämmelsen i 4 kap. 5 § andra stycket FTL atl sakna aktualitet genomskaltereformen som beslutades . Det kvarstår således inte längrenågot behov av atl bryta ul bostadshus från lantbruksenheterna för värderingsom egna taxeringsenheter. Även denna bestämmelse skulle därför i principkunna slopas. Såväl som ochLantbrukarnas har berört frågan, dock av andra skäl. Emellertid.föreliggerproblem inte minst administrativa att nu slopa ifrågavarande regel. a.skulle de utbrutna småhusenheterna som varit föremål 1990 i princip behöva omtaxeras även värdemässigt redanvid AFT-92 om de då skulle ingå i resp. lantbruksenhet. Värderingsmodellenskulle av den anledningen behöva ses över samt ändringar få vidtas för dendatamässiga registreringen av dessa taxeringsenheter. Dessutom skulleytterligare analyser behöva göras av konsekvenserna av nämnda åtgärder. Jagbedömer del vidare som uteslutet att i nuvarande skede ytterligare ansträngaskatteförvaltningens datamässiga och personella resurser när det praktiskagenomförandet av skattereformen lar vid. Ett slopande av andra slycket i 4 kap.5 § och därmed sammanhängande ändringar i FTL bör därför enligt min mening anslåtills vidare. RSV har ej heller yrkat någon ändring i detta avseende. Denallmänna fastighetstaxeringen fungerade såvitt avser lant bruksenheterna i allt väsentligt tillfredsställande. Det finns därför inte skäl att göra några mer omfattande förändringar inför AFT-92. problemsom var förknippade med värderingen av småhusenheterna upp stod också i tillämpliga delar för småhus som ingick i lantbruksenheter. Ändringar vidtogs emellertid inför AFT-90 av småhusenheter i syfte att 43 undanröjade oönskade effekterna vid den föregående allmänna faslig- Prop. 1990/91:47helslaxeringen. Dessa åtgärder inkluderar naturiigtvis även de småhus som ingåri lantbruksenheterna. Vissaförändringar kommer jag emellertid att föreslå i det följande såvitt avser detvärderingsförfarande som används för lantbruksenheterna. Förslagen innefattaräven vissa tekniska justeringar i avsikt atl åstadkomma kvalitetsförbättringarvid värderingen och förenklingar vid taxeringen. Förslagen avser såväljordbruks- som skogsbruksmark samt vissa byggnader. Inledningsvisvill jag dock redovisa det hittillsvarande resultatet av de prisundersökningarsom har företagils beträffande försäljningar av jordbruksfastigheter och deförändringar som dessa påkallar. Därefter kommer jag atl i tur och ordning gånärmare in på förslagen avseende bostadshusen som ingår i lantbruksenheter,ekonomibyggnader, jordbruksmark, skogsbruksmark samt avslutningsvis vissaändringar av reglerna om förberedelsearbetet inför lanlbrukstaxeringen. Medstöd av den av utvidgade bestämmelsen i 19 kap.8§ FTL om uppgiftsinsamling pågår en prisundersökning avseende försåldalantbruksenheter (prop. 1989/90:50, SkUlO, rskr. 96, SFS 1989:1034). Eftersomundersökningen skall avse förvärv som skett fr.o.m. den 1 juli 1987t.o.m. är den ännu inte slutförd. Del är meningen alt det prismalerialsom insamlas skall tjäna lill ledning i förberedelsearbetet inför AFT-92. Deprisundersökningar som utförts påvisar enligt RSV en högre prisnivåper hektar för de lantbruksenheter som har en mindre areal än de med en större areellomfattning. Ett klart storleksberoende kan således konstateras på priserna, Dellagäller såväl lantbruksenheter som domineras av åker- och betesmark som skogsdomineradeenheter. Anledningen till all de mindre lanlbruksegendomarna uppvisar etl högrepris per hektar än de större brukar tillskrivas del förhållandel atl andra faktorerän de rent skogliga och ekonomiska har kraftigt inverkat på prisbildningen. Vidförvärv av de mindre lantbruksegendomarna dominerar värdepåverkande faktorersom har alt göra med själva permanent- eller fritidsboendet på faslighetensåsom exempelvis jakt- och fiskerättigheter, rekreationsmöjligheter med flerainte kvantifierbara nyttor. Prisutvecklingen på de mindre egendomarna tordeockså ha påverkals av de lättnader i jordförvärvslagstiftningen som vidtogs år1987. För de skogsdominerade fastigheterna har rent allmänt priserna dessutompåverkals av ökade virkespriser och ändringar i skogskonto- ochskogsvårdslagstiftningen. För denna kategori fastigheter uppvisas också enkraftigare prisutveckling vid högre andel skogsbruksvärden. Molbakgrund av del anförda är det angeläget att beakta arealslorlekens prispåverkan på ett mer differentierat sätt än som sker. Detta bör göras redan vid bestämmandel av riktvärdena för de olika ägoslagen som kan ingå i en lantbruksenhet, dvs. skogsmark med växande skogsamt skogsimpediment. Jag återkommer i det följande lill den närmareutformningen som förslaget i denna del bör ha. 4.2 Värderingen av bostadshus som ingår i lantbruksenheter Enav de övergripande reglerna vid fastighetstaxeringen är alt värderingen skallske med utgångspunkt i värdefaktorer, dvs, egenskaper som är knutna till fastighetenoch som har betydelse för marknadsvärdet. En annan är att riket skall indelas ivärdeområden för byggnader och ägoslag vilka skall värderas med ledning avriktvärden. Inom ett värdeområde skall värdeförhållandena i allt väsentligtvara enhetliga. Ett värdeområde skall därför bestämmas så alt inverkan av devärdefaktorer som särskilt beaktas vid riktvärdets bestämmande skall kunnabedömas enligt enhetliga regler, RSV har bemyndigats atl bestämma dennaindelning, utom såvitt avser värdeområdena för småhus och tomtmark därindelningen görs länsvis av resp. länsskattemyndighet. Mittförslag: Värdet av småhus med tomtmark som ingår i lantbruksenhet tillåtsvariera med hänsyn till hur stor enhetens produktiva mark är. Delta beaktasgenom värdefaktorn fastighetsrältsliga förhållanden för både småhus ochtomtmark till småhus. Skälenför mitt förslag: Den prisbild jag ovan beskrivit tyder på atl småhus ochtomtmark i kombination med ett fåtal hektar åker-, betes- och skogsmark somregel betingar ett högre pris än om småhuset med tomtmark skulle ha varit ensjälvständig fastighet. Detta innebär att värdet av småhus med tomtmark somingår i lantbruksenhet bör tillåtas variera beroende på taxeringsenhetensomfattning och sammansättning. Denna värdeskillnad bör beaktas genomvärdefaktorn fastighetsrältsliga förhållanden. Jag föreslår därför attreglerna i 8 kap. 3 § resp. 12 kap. 3 § FTL kompletteras så att dennavärdeskillnad kan tillålas slå igenom på värdet. Mitt förslag:Sådan byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre och högsl tio familjeroch som ingår i en lantbruksenhet skall i fortsättningen inte taxeras somhyreshus utan som småhus. Större hyreshus än som nämnts skall ifortsättningen inte ingå i lantbruksenhet. Skälen för mitt förslag:Enligt 2 kap. 2 § FTL är småhus byggnad som är inrättad till bostad åt eneller två familjer. En byggnad som är inrättad till Prop. 1990/91:47 bostadåt minst tre familjer hänförs däremot vid fastighetstaxeringen tillbyggnadstypen hyreshus. 1en lantbmksenhet kan som tidigare framgått ingå inte bara småhus utan ocksåhyreshus. De hyreshus det då främst är fråga om är arbetarbostäder ilantbruket och liknande mindre hyreshus. Antalet sådana hyreshus som ingick i lantbmksenheteruppgick till endast omkring 150 vid AFT-81. Dehyreshus som är egna taxeringsenheter taxerades vid AFT-88. Med oförändraderegler skulle den värderingsmodell som då användes behöva uppdateras och vissutbildning av taxeringsfunktionärer behöva göras enbart för att värdera detfåtal hyreshus söm det kan bli fråga om vid AFT-92. Detta anser jag inte varaändamålsenligt. Jag ser inga hinder för att man av förenklingsskäl inte skullekunna värdera dessa hus enligt samma regler som gäller för de småhus som ingåri lantbruksenheterna. En förutsättning härför bör dock vara att det inte äralltför stora hus. En gräns bör lämpligen dras vid tio lägenheter. Jagföreslår därför att sådan byggnad som är inrättad till bostad åt minst tre ochhögst tio familjer och som ingår i en lantbruksenhet skall värderas på sammasätt som gäller för småhus som ingår i sådan enhet. Mitt förslag föranleder enändring i 2 kap. 2 § FTL. Vidare föreslår jag att hyreshus som är inrättade tillbostad åt fler än tio familjer i fortsättningen inte skall kunna ingå ilantbruksenhet utan utgöra egna hyreshusenheter. Detta föranleder en ändring i4 kap. 5 § andra stycket FTL och i punkt 5 av övergångsbestämmelserna lilllagen 1990:652 om ändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt. Enföljd av mitt förslag är att dessa hus i fortsättningen blir föremål för enlägre skattesats vid uttaget av faslighetsskatt, nämligen 1,(och1992 ) i stället för . De relativt förmånliga övergångsbestämmelsernasom fr. o. m. kommer atl tillämpas för hyreshusenheter bördock i fortsättningen gälla också för de nu ifrågavarande småhusen med tre tilltio lägenheter som ingår i en lantbruksenhet. Mitt förslag föranleder därförockså ändringar i 3 § lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt samt iövergångsbestämmelserna till lagen 1990:652 om ändring i den lagen. Mittförslag: Den s. k. normbyggnaden som används som utgångspunkt vid värdering avekonomibyggnader justeras dels så att den anses uppförd , delsså att den avser ett djurstall för nötkreatur. Förett växthus skall byggnadskategorin bestämmas med hänsyn lill dess konstruktionoch anordning i övrigt och inte som till vad det huvudsakligenär inrättat för. Värdefaktornstorlek brukar för ekonomibyggnaderna bestämmas med hänsyn lill deras yta påmarken. För den kategori som utgörs av tork- och siloanläggningar bestäms dockstorleken med hänsyn till lorkningsförmågan resp. till lagringsvolym.Värdefaktorn storlek ändras så att torkningsförmågan slopas i detta sammanhang.Denna blir i fortsättningen beaktad genom lagringskapaciteten hos den nya byggnadskategorinspannmålslager. Skälen för mitt förslag:Ekonomibyggnaderna, dvs. byggnader som är inrättade för jordbruk ellerskogsbruk och som inte är inrättade för bostadsändamål, indelades vid AFT-81av RSV i ett enda värdeområde, nämligen hela riket. RSV förutskickar atl fleravärdeområden kan komma att behövas, liksom även viss omarbetning av verketsbestämmelser om klassindelningen vid AFT-92. Någol behov av störreförändringar av värderingsmodellen för detta byggnadsslag föreligger dock inte.Vissa justeringar vill jag emellertid här föreslå. En av de regler som jagavser gäller beskrivningen av den s. k. normbyggnaden som återfinns i 10 kap.2 § FTL. Där har riktvärdet för en sådan ekonomibyggnad knutits till attavseett djurstall för mjölkkor som är byggt . Vad avser värdefaktornålder kommer en viss justering att behöva företas i klassindelningen vid AFT-92.Därför föreslår jag att även normbyggnaden ändras på så sätt all den anges varauppförd . Definitionen föreslås även bli ändrad så att denavser etl djurstall för nötkreatur eftersom del föreligger endast småskillnader i värdehänseende mellan byggnader för olika slags nötkreatur. En typ av byggnad sominnefattas i kategorin ekonomibyggnader utgör växthusen. Del föreligger eltbehov av att klassindela dessa. Detta gjordes inte vid AFT-81. Jag föreslårdärför att värdefaktorn byggnadskategori i 10 kap. 3 § FTL kompletteras förväxthusens del så att hänsyn tas till deras konstruktion och anordningar iövrigt. Värdefaktorn storlekbrukar för ekonomibyggnaderna bestämmas med hänsyn till byggnadernas yta påmarken. För tork- och siloanläggningar bestäms dock storleken med hänsyn tilltorkningsförmågan resp. till lagringsvolym. RSV har angående dessa byggnaderanfört atl det visat sig behövligt att vid klassindelningen slå samman kategoriernavarmluftstork, spannmålssilo och gastät spannmålssilo till en gemensam byggnadskalego-ribenämnd spannmålslager. Delta kräver en justering i nämnda lagtext för värdefaktorn storlek såatt tork slopas och spannmålslager tillkommer. 1990/91:47 fortsättningenskall storleken för dessa byggnaders del bestämmas med hänsyn endast lilllagringsvolymen. För övriga ekonomibyggnader kvarstår dock huvudregeln attstorleken bestäms med hänsyn till byggnadens yta på marken. Torkningsförmåganför en spannmålstork får i fortsättningen anses bli beaktad genom att dennavanligen är anpassad till lagringskapaciteten. Åkermarkenvar vid AFT-81 indelad i 154 värdeområden. Till hjälp vid värderingen fannsanvisningar på riktvärdekartan om hur klassificeringen skulle göras avåkermarkens godhet, dvs. dess produktionsförmåga, samt dess brukningsförhållanden.För den tredje värdefaktorn som var bestämmande för åkermarkens riktvärde, dräneringen,gavs ingen anvisning på riktvärdekartan. Resultatetav åkermarksvärderingen vid AFT-81 har ansetts vara mindre tillfredsslällande.Detta får bl. a. tillskrivas systemet med de alltför stora värdeområdena.Uppdelningen av värdefaktorn godhet i fem klasser i kombination med delövergripande kravet alt godhetsklass 3 skulle motsvara genomsnittlig godhetför hela värdeområdet innebar tillämpningssvårigheter i de enskilda fallen. 1princip innebar nämligen detta system atl värderingen av all inom endel av ett värdeområde med lika godhet borde göras i etl sammanhang så alt detför värdeområdel övergripande genomsnillskravel uppfylldes. Tillämpningssvårighelerkunde dessutom uppstå av det skälet att en klassificeringsanvisning kundeberöra mer än ett fastighetstaxeringsdistrikt. Dessa problem var också uttaladevid prövningen av enskilda objekt vars värden hade överklagats till domstol. Motbakgrund av det anförda och då även värdefakorn dränering visade sig svårtillämpadbör nämnda regler förbättras. Somjag tidigare berört ankommer det på RSV att indela åkermarken i värdeområden.RSV har förklarat sig ha för avsikt att radikalt minska den areellaomfattningen av resp. värdeområde. Således bör ett värdeområde inte görasstörre än att fastighetsägarna i området vid deklarationstillfället kan ställaden egna åkermarkens godhet och brukningsförhållanden i relation till vad somnormalt förekommer inom värdeområdet. Verket anför vidare att ett värdeområdeendast bör omfatta som i marknadsvärdehänseende är relativt lika. Jagdelar RSV:s bedömning i dessa avseenden. Åtgärden kräver ingen lagändring. 4.4.2 Beskaffenhet somny värdefaktor m. m. Mittförslag: För åkermarken förenklas värderingsförfarandet genom attvärdefaktorerna godhet och brukningsförhållanden slås samman till en, benämndbeskaffenhet. Dräneringenskall i fortsättningen inte enbart bestämmas utifrån befintliga täckdikningarsbeskaffenhet utan även på gmndval av huvudavioppens beskaffenhet. Skälenför mitt förslag: bestäms riktvärden inom varje värdeområde pågrundval av värdefaktorerna godhet, brukningsförhållanden och dränering - jfr13 kap. 3 § FTL. Godhet avser därvid åkermarkens produktionsförmåga medan brukningsförhållandenavser åkermarkens läge i förhållande till annan åker samt dess inre arrondering,dvs. fällstorlek, fältform och förekomst av brukningshinder. Dräneringen bestämsav befintliga täckdikningars beskaffenhet samt av markens behov av dränering. Med anledning av alt RSVförklarat sig ha för avsikt att minska den areella omfattningen av resp.värdeområde gör jag bedömningen att det är möjligt all förenklavärderingsförfarandet på så sätt att de ovan nämnda värdefaktorerna godhet och brukningsförhållandenslås samman till en, benämnd beskaffenhet. Den nya värdefaktorn beskaffenhetbör kunna indelas i tre eller fem klasser där mittklassen motsvarargenomsnittet inom värdeområdet. Värdeskillnaden mellan högsta och lägsta klassbör få uppgå till högst av värdet av av genomsnittligbeskaffenhet och dränering. De nuvarande reglerna atl värdeskillnaden mellantvå intilliggande klasser dock får uppgå till lägst . per hektar resp.högst . per hektar är egentligen av sådan beskaffenhet att de skullekunna tas in i verkslällighetsföreskrifter och inte i lag. Del kan emellertidvara av viss betydelse atl behålla den högsta värdeskillnadsgränsen om 3000 kr.Jag föreslår därför att den högre gränsen kvarstår i lagen. Genomvad jag nu anfört skulle de tidigare nämnda (avsnitt 4.2) lill-lämpningsproblemenavseende relationerna mellan godhetsklasserna inom ett värdeområde kunnaminskas. Jag föreslår därför att ändringar vidtas i 13 kap. 3 § FTL med dennainnebörd. Vad angår värdefaktorndränering stadgas i samma paragraf alt för denna skall finnas högst treklasser. Som tidigare anförts är det RSV som bestämmer den närmare indelningenav värdefaktorer. RSV har förklarat att verket vid AFT-92 kommer att anslutasig till den indelning som lantbruksstyrelsen tillämpar i detta avseende.Klassindelningen för dränering kommer därvid att utformas på följande vis: 4 Rik.sdagen 1990/91. Klass1 Planläckdikning, högsl 25 år Klass2 Tillfredsställande dränerad genom självdränering eller genom äldretäckdikning Klass 3 Otillfredsställande dränerad Idelta sammanhang bör alla förhållanden som avser åkermarkens torrläggninginnefattas i värdefaktorn dränering. Denna bör således inle endast vara avhängigde befintliga täckdikningarnas beskaffenhet utan även av beskaffenheten på huvudavloppen.Jag föreslår därför atl ändring vidtas i 13 kap. 3 § FTL i detta avseende. Till följd av denklassindelning som RSV avser att tillämpa vid AFT-92 bör en konsekvensändringgöras i 13 kap. 2 § FTL. De dräneringsförhållanden som där anges bör anknyta lilldefinitionen av den mittersta klassen som i fortsättningen skall tillämpas,nämligen den som avser som är tillfredsställande dränerad genomsjälvdränering eller äldre täckdikning. 4.4.3Differentierade hektarvärden Storlek som ny värdefaktor Mitt förslag: Föratt kunna beakta de olika heklarpriser som förekommer på beroende pådess areal införs en ny värdefaktor, storlek. Förhöjda hektarpriser skallkunna beaktas enbart för värderingsenheter som inte är av större omfattning. Skälen för mitt förslag:Såsom jag redovisat tidigare (avsnitt 4.1) om prisbildningen pålantbruksegendomar sammanhänger hektarpriserna även med arealstorleken. Denhittills gjorda analysen av prisstatistiken ger vid handen att förhöjdamarkvärden har ett klart samband med arealer upp till ungefär 10-20 hektarmedan arealens relativa påverkan på hektarpriset därefter avlar och blirlikformig vid större arealer. En på delta sättdifferentierad prisbildning synes ha blivit mer uttalad under de senaste årendå antalet överiåtdser av mindre lantbruksegendomar ökat i omfattning. Jaganser att denna omständighet bör beaktas i värderingsmodellen. Del kräver föråkermarkens dd alt storleken, dvs. åkermarkens areal, införs som en värdefaktorsom skall beaktas vid riktvärdets bestämmande. Detta ligger också i linje medvad och framfört. Jagföreslår därför att en sådan värdefaktor införs i 13 kap. 3 § FTL. Eftersom de förhöjda heklarvärdenapå de mindre lantbruksegendomarna avlar successivt med ökande areal ärnaturligtvis en klar gräns svår att dra enbart på grundval av nuvarande prisunderiag.Vissa praktiska hänsynstaganden måste därför här få göra sig gällande. Jag görföljande bedömning. Det framgår av tillgängligstatistik att medelarealen på lantbruksenheterna uppgår till 11,9hektar och att medelarealen per värderingsenhet är 10,3hektar.