prop · GE0310 · 1990-12-31 00:00:00 — Den får inte fritt överlåtas och inte heller pantsättas eller utmätas.Härigenom saknar gravrätten de drag som är utmärkande för rättigheter avförmögenhetsrättslig natur. I paragrafens./or5/astycke anges lill vilka en gravrätl får överlåtas. Det får till en början ske tillden som genom släktskap eller på något annat sätt har nära anknytning tillöverlåtaren. Vid bestämmande av denna krets av personer bör liknande synpunktervara vägledande som de som ligger lill grund för bestämmelsen i 23 kap. 6 §brottsbalken, där det föreskrivs straff för underlåtenhet att avslöja brott,när det kan ske ulan fara för den avslöjande själv eller någon av hansnärmaste. Kretsen bör dock bestämmas med något större generositet än vad somföljer av uttrycket "närmaste" i brottsbalksbestämmelsen. Gravrättenfår vidare överlåtas till den som genom släktskap eller på något annat sätt harnära anknytning till någon av dem som är gravsätta inom gravplatsen. Omförvärvaren i något fall inle kan anses ha tillräcklig anknytning tillöverlåtaren, kan alltså samhörigheten med tidigare gravsätta personer istället beaktas. Av andra slycket framgåratt det är upplåtaren som skall pröva frågor om överlåtelse av en gravrätl. Överiåtelsenblir inte gällande innan den har godkänts av upplåtaren. Det ankommer pågravrättsinnehavaren att vända sig till upplåtaren med en begäran om medgivandetill överiåtelse. Av I § följer att en sådan begäran får göras endast av densom i gravboken eller gravregistret är antecknad som innehavare av gravrätten. Av 13§ följer attmedgivande inte skall lämnas till en överiåtelse för vilken det skall utgåbetalning. 12§ Gravrälten får återlämnas till upplåtaren. Iparagrafen anges atl gravrätten får återlämnas till upplåtaren. Enligt gravrättslagenbetraktas ett återiämnande av gravrätten till upplåtaren som en överlåtelse.Från systematisk synpunkt är det oegenlligl alt tala om en överlåtelse i dettafall. I den nya lagen behandlas därför frågan om återlämnande av gravrältensom en särskild, från överlåtelsen fristående fråga. Gravrättsinnehavarenhar alltid rätt att återlämna gravrätten till upplålaren. Han behöver således inleavvakta upplåtelsetidens utgång för att frigöra sig från de förpliktelser somär förenade med gravrätten. När gravrätten återlämnas utslocknar gravrätten (32§). Det är följaktligen kyrkogårdsmyndigheten som därefter bestämmer hurgravplatsen skall användas. Av 2 kap. 13 § och 7 kap. 37 § följer atl det finnsvissa begränsningar vad gäller återanvändning av gravplatsen. 13§ Gravrälten får inte överiåtas eller återlämnas mot betalning. Föreskrifteni paragrafen om att gravrätten inte får överlåtas eller återlämnas mot betalningär ny. Ett sådant förbud har ansetts ligga i linje med gravrättens särskildakaraktär i övrigt. Av föreskriften följer att kyrkogårdsmyndigheten inte skallmedge en överlåtelse, om del framkommer att ersättning skall utgå föröverlåtelsen. Myndigheten kan inte heller själv erbjuda betalning för atl förmågravrättsinnehavare att återlämna gravrätter. Övergångav gravrätt vid innehavarens död m. m. 14§ När en gravrätlsinnehavare avlider, får gravrätten gå över bara till någon som genom släktskap ellerpå något annat sätt har nära anknytning antingen till den avlidnegravrättsinnehavaren eller till någon som är gravsatt inom gravplatsen, eller Gravrätten fårinte gå över till någon som inte är villig att överta den. Förevarandeparagraf och 15 § innehåller de grundläggande reglerna om övergång av gravrältenvid gravrättsinnehavarens död. I paragrafens förstastycke anges vilka gravrätten kan övergå till efter gravrättsinnehavarens död. 1 förhållande till gravrättslagenhar den krets till vilken gravrätten kan övergå efter gravrättsinnehavarens dödbegränsats. Med undantag av allmänna arvsfonden överensstämmer kretsen med vadsom gäller vid över- låtelse av gravrätt (se 11§). Eftersom allmänna arvsfonden regelmässigt åtar sig att betala kostnademaför gravskötsel i de fall där arvet efter en avliden gravrättsinnehavaretillfaller fonden, är det naturligt att fonden också skall kunna övertagravrätten till gravplatsen. Av andra stycket följeratt gravrätten aldrig får tilläggas den som inte vill överta den. Någonskyldighet för enskilda att överta en gravrätt finns således inte. 15§ Gravrätten går över till någon eller några av dem som anges i 14 § om det harförordnats om detta vid upplåtelsen eller genom ett senare skriftligtförordnande. Iandra fall bestämmer den avlidnes efterlevande make och arvingar till vem ellervilka av dem som gravrätten skall gå över. Paragrafenmotsvarar delvis 8 § första stycket gravrättslagen. Den innehåller vissaturordningsregler för hur gravrätten går över efter gravrättsinnehavarens död. 1paragrafens första stycke anges att gravrätten i första hand övergår i enlighetmed vad som har förordnats vid upplåtelsen eller genom ett senare skriftligtförordnande. Ettförordnande kan ske i testamentets form, men det är inte något krav. Sägs detingenting om gravrätten i ett testamente angående kvarlålenskapen, torde detfå anses att testamentet inte avser denna, om inte särskilda skäl talar för atttestators vilja varit att gravrätten skulle övergå till testamentstagaren. Ettskriftligt förordnande till någon utanför den i 14 § angivna kretsen, t.ex. enjuridisk person, är inte gällande. Om det inte finns någotförordnande om det fortsatta gravrättsinnehavet eller om ett förordnande intekan fullföljas, övergår gravrätten enligt andra stycket till den eller dem avden avlidne gravrättsinnehavarens efterlevande make och arvingar som dessabestämmer. Någon möjlighet förefterlevande maken och arvingarna att bestämma att gravrätten skall övergå tillnågon annan än någon inom den angivna personkretsen finns inte.Bestämmanderätten tillkommer efterlevande maken och arvingarna, även omexempelvis maken inte har giftorätt eller arvingarna genom testamenteuteslutits från arv. Föreliggerdet oenighet mellan efterlevande maken och arvingarna om vem eller vilka av demsom skall överta gravrätten, kan dödsboet inte fullgöra denanmälningsskyldighet som anges i 16 §. Som framgår av 17 och 18§§ skallupplåtaren då förelägga dödsboet att göra anmälan och, om föreläggandet inteföljs, själv besluta om vem eller vilka gravrätten skall gå över till. 16§ Den avlidne gravrättsinnehavarens dödsbo skall fråndödsfallet till upplåtaren anmäla vem eller vilka gravrätten hargått över till enligt 15 §, eller att det inte finns någon somgravrätten har gått över till. Avparagrafen framgår att den avlidne rättsinnehavarens dödsbo inom sex månaderfrån dödsfallet skall anmäla vem eller vilka gravrätten har gått över tillenligt I5§. Anmälan skall göras till upplåtaren. Skyldigheten omfattar allagravrätter till vilka den avlidne var rättsinnehavare. Den omfattar ocksåandelar i gravrätter. Under dödsboutredningen får det därför undersökas vilkagravrätter och andelar i sådana som den avlidne kan ha innehaft. Det finnsanledning att tro att begravningsentreprenö-rema, kyrkogårdsförvaltningarna ochde som biträder med bouppteckning efter avlidna kommer att uppmärksamma dödsbodelägamapå detta. Någonegentlig undersökning av om dödsboets anmälan enligt förevarande paragraf ärriktig bör i normalfallet inte behöva göras. Dödsboets anmälan bör kunna tasför god, om det inte av omständigheter som redan är kända för upplåtaren framgåratt den inte överensstämmer med vad som sägs i 15 §. Detkan t.ex. vara känt för upplåtaren att det finns ett skriftligt förordnandeför någon annan än den som dödsboet har anmält. 1 sådana fall skall upplåtarensjälvfallet inte följa anmälan, utan som gravrättsinnehavare anteckna den somden avlidne har förordnat, om denne är villig att överta gravrätten. Ensituation som undantagsvis kan tänkas uppkomma är att det finns ett skriftligtförordnande för någon utanför den krets som anges i 14 §, t.ex. en juridiskperson, och denna anmäls som ny gravrättsinnehavare. Eftersom ett sådantförordnande inte är gällande, kan vederbörande inte antecknas som nygravrättsinnehavare. Detföreligger anmälningsskydlighet för dödsboet även i de fall när det inte finnsnågon som gravrätten har gått över till. Finnsdet ingen lill vilken gravrätten gått över enligt 15§, beslutar upplåtarenenligt 18 § om del fortsatta gravrättsinnehavet 17 § Om dödsboetinte inom föreskriven tid gör en sådan anmälan som avses i 16 §, skallupplåtaren förelägga dödsboet att inom viss lid fullgöra denna skyldigliet. Paragrafen är tillämplignär dödsboet underlåter att göra en anmälan enligt 16 §. Att dödsboet inteanmäler ny gravrättsinnehavare kan bero på förbiseende. Det kan också bero påatt efterlevande maken och arvingarna inte kan enas eller att det inte är någonav dem som vill överta gravrätten. Görs ingen anmälan enligt16 § skall upplåtaren enligt paragrafen förelägga dödsboet att inom viss tidfullgöra denna skyldighet. I föreläggandet skall anges föranmälningsskyldigheten. Genom denna regel blir det möjligt att ge dödsboet denytterligare tid utöver vad som följer av 16 § som kan krävas för att en anmälanskall kunna göras. 18§ Om ett föreläggande enligl 17 § inte följs eller om det inte finns någon somgravrätten har gått över till enligt 15 §, skall upplålaren besluta att gravrältenskall gå över lill någon som avses i 14 §. Enligtparagrafen beslutar upplåtaren om det fortsatta gravrättsinnehavet, om ettföreläggande enligt 17 § inte följs eller del inte finns någon som gravrättenhar gått över lill enligl 15 §. Anledningentill att ett föreläggande inte har följts kan vara att den efterlevande makenoch arvingama inte kan enas om vem som skall överta gravrätten. I dessa fallligger det närmast till hands alt upplåtaren beslutar att någon av dem skall taöver gravrätten. Om det inte finns någon efterlevande make eller några arvingartorde upplåtaren inte behöva göra någon mera omfattande efterforskning avmöjliga gravrättsinnehavare innan beslut fattas enligt denna paragraf Villnågon bli utsedd till gravrättsinnehavare, torde vederbörande normall vändasig till upplålaren med en begäran om detta. Upplysningar om möjliga nyagravrättsinnehavare borde också kunna fås av dödsboet eller den som har ordnatmed gravsättningen. Gårdet inte att få tag i någon som gravrätten kan övergå till enligt 14 §, skallgravrätten anses återlämnad till upplåtaren. Det följer av 19 §. Upplåtarensbeslut enligt paragrafen kan enligt 9 kap. 6 § första stycket överklagas hoslänsstyrelsen. 19§ Om det inte finns någon som gravrätten kan gå över till enligt 14 §, skallgravrätten anses återiämnad till upplåtaren. Paragrafenreglerar det fallet att det inte finns någon lill vilken gravrälten kan övergåenligt 14 §. Gravrätten skall i dessa fall anses återlämnad till upplåtaren. Situationenär jämförbar med den som uppkommer när en person avlider utan att efterlämnanågon till vilken en ny gravrätt kan upplåtas (jfr 8 kap. 1 §). I båda fallensaknas det ett rättssubjekt som kan vara bärare av gravrätten. Den nu aktuellasituationen, som i praktiken bmkar betecknas som en tyst eller vilandegravrätt, uppmärksammades under förarbetena till gravrättslagen. Det ansågs dåatt någon särskild reglering inte behövdes (prop. 1963:141 s. 54). För att detinte skall råda någon tvekan om vad som gäller i sådana fall, bör frågan nuregleras. 20§ När en gravrätt skall anses återlämnad enligl 19 § är upplålaren skyldig attbehålla gravplatsen under från gravsättningen till förmån för densom senast har gravsatts där. Gravanordningbehöver behållas bara om kostnaden för skötseln av gravplatsen betalas. När gravrätten anses återiämnadenligt 19 § upphör den (se 32 §). Det innebär i princip att upplåtaren fårmöjlighet att under iakttagande av bestämmelsema i lagenavgöra om gravanordningarna skall bortföras och gravplatsen återanvändas. Dennasistnämnda konsekvens av gravrättens upphörande får anses stötande i de fallnär gravsättning har ägt mm inom gravplatsen. I paragrafens förstastycke förenas därför regeln i 19 § om att gravrätten skall anses återlämnadmed en regel om skyldighet för upplåtaren att behålla gravplatsen från den senaste gravsättningen. Tiden har bestämts till ,vilket svarar mot den minsta tid som enligt 5 § gäller för upplåtelse avgravrätt. En fredningstid om 15 årtillämpas redan på många håll, även i de fall när en gravrätt på vanligt sättåterlämnas eller när den förverkas. Detta har delvis sin gmnd i föreskrifternai 7 § första stycket begravningskungörelsen. Genom den i paragrafen angivnaskyldigheten för upplåtaren att behålla gravplatsen till förmån för den somsenast har gravsatts där, skapas garantier för att den som gravsätts inomgravplatsen får vila i frid även om det inte finns någon som kan övertagravrätten. Det står naturligtvis upplåtaren fritt att tillämpa en längre fredningstidän . Skyldigheten att behållagravplatsen innebär att den skall vårdas som en självständig gravplats. Under fredningstidenfår den inte på nytt upplåtas med gravrätt eller användas för annat ändamål.Enligt vad som särskilt anges i andra stycket innebär ett behållande avgravplatsen däremot inte att gravvårdar eller andra gravanordningar måstebevaras. Med sådana anordningar på gravplatsen kan nämligen kostnaderna förskötsel av den i vissa fall bli så stora att det inte är rimligt att de betalasmed skattemedel. Upplåtarens skyldighet att behålla gravanordningar har därförgjorts beroende av att kostnadema för skötsel av gravplatsen betalas. Det kanha skett redan tidigare eller ombesörjas av dödsboet eller någon arvinge eller testamentstagarei samband med gravrättsinnehavarens död. De allmänna fömtsättningama förbortförande av gravanordningar från en gravplats vid gravrättens upphörandeframgår av 35 37 §§. 21§ Gravrättsinnehavaren har rätt att bestämma vilka som skall gravsättas inomgravplatsen, om inte något annat följer av föreskrifterna i denna lag. Paragrafenmotsvarar delvis 9 § första stycket första meningen gravrättslagen. Begränsningari gravrättsinnehavarens bestämmanderätt finns i 24 §. 22 § Om det finnsflera gravrättsinnehavare och de inte kan enas om vilka som skall gravsättasinom gravplatsen, beslutar upplåtaren om gravsättningen. Paragrafen motsvarar 9 §första stycket andra meningen gravrättslagen. 8 1990/91. 23§ När upplåtaren beslutar om gravsättning i fall som anges i 22 § skallföreträde ges enligt reglerna om arvsrätt. Därvid skall dock beaktas att barn har företräde framförbarnbarn, föräldrar har företräde framförsyskon, syskon har företräde framför sysJconbarn, plats bör beredas för makartillsammans. Vid lika rätt enligtförsta stycket eller om det annars finns särskilda skäl för det får ocksåbeaktas närmare personlig anknytningtill dem som har gravsatts inom gravplatsen eller till orten, och andra särskilda förhållanden. 1andra fall skall vid lika rätt företräde ges åt den som avlider först. Paragrafenmotsvarar 9 § första stycket tredje och fjärde meningarna gravrättslagen. Isakens natur ligger att upplåtaren i första hand bör försöka ena gravrättsinnehavarnaom vilka som skall gravsättas inom gravplatsen. Om enighet inte kan nås, harupplåtaren att vid sitt beslut enligt 22 § beakta vad som sägs i paragrafen. Enligtparagrafens första stycke skaW i första hand arvsreglerna med vissamodifikationer tillämpas. 1andra slycket anges ytterligare vägledande regler som får tillämpas vid likarätt enligt första stycket eller om det finns särskilda skäl att frångåturordningsreglerna i detta stycke. Upplåtaren får i sådana fall fästa avseendevid personlig anknytning till dem som har gravsatts inom gravplatsen eller tillorten och andra särskilda förhållanden. Om t.ex. flera syskon tvistar om att fågravsättas inom föräldrarnas gravplats, bör det syskon som vistas på orten ochkanske sammanbott med föräldrarna eller vårdat gravplatsen ha företräde framförsyskon som inte kan åberopa sådana omständigheter. Föreliggerdet inte sådana speciella omständigheter som anges i andra stycket, skallenligt tredje stycket vid lika rätt gravplats beredas den som avlider först. 24§ Upplåtaren får vägra gravsättning inom gravplatsen, om gravsättningen inte kan skeutan att stoft eller aska som har gravsatts inom gravplatsen skadas, om det är uppenbart attgravsättningen inte stämmer överens med tidigare gravrättsinnehavares önskan,eller om gravsättningen står i strid med pietetens krav. Paragrafens innehåll ärdelvis hämtat från 9 § första stycket första nieningen gravrättslagen. Däranges att upplåtaren får vägra gravsätlning när det är uppenbart attframställning därom inte överensstämmer med tidigare gravrättsinnehavaresönskan eller står i strid med pietetens krav. Till de omständigheter somsålunda redan enligt gravrättslagen ger upplåtaren möjlighet att begränsagravrättsinnehavarens rätt att bestämma vilka som skall gravsättas inomgravplatsen har lagts ytterligare en. avser det fall attgravplatsen är så belagd att gravsättning inte kan ske utan att åtgärden kommeri konflikt med föreskrifterna i 2 kap. 13 §. 25§ Gravplatsen får förses med gravanordning, om det inte strider mot vad som äravsett att gälla för den del av begravningsplatsen där gravplatsen är belägen. Tillparagrafen har förts de nuvarande föreskrifterna i 12 § första stycket förstameningen gravrättslagen. Utgångspunkten är att gravplatsen får förses medgravanordning. Med stöd i riktlinjer som upplåtaren har antagit i fråga ombegravningsplatsens utnyttjande kan emellertid denna rätt inskränkas. Liksom nuförutsätter föreskrifterna att gravrättsinnehavarnas grundläggande rätt attförse gravplatserna med gravanordning endast beskärs för någon del avbegravningsplatsen. Härigenom blir det i regel möjligt för den som önskar sättaupp anordningar på gravplatsen att få en gravplats upplåten på en sådan del avbegravningsplatsen där hans önskemål kan tillgodoses. Medgravanordningar avses enligt 1 kap. 1 § gravvårdar och andra gravöverbyggnader,stenramar, staket eller andra liknande anordningar på en gravplats. Föratt undvika framtida konflikter när det gäller frågan om att förse en gravplatsmed en gravvård eller någon annan gravanordning, bör kyrkogårdsmyndigheternavid en upplåtelse av gravrätt informera gravrättsinnehavaren om vad som gälleri fråga om sådana anordningar på den aktuella delen av begravningsplatsen. 26 §Gravrättsinnehavaren bestämmer gravanordningens utseende och beskaffenhet.Detsamma gäller gravplatsens utsmyckning och ordnande i övrigt. Upplåtaren fårdock besluta de begränsningar i gravrättsinnehavarens bestämmanderätt som ärnödvändiga för att tillgodose en god gravkultur. Paragrafenmotsvarar delvis 12 § första stycket andra och tredje meningarna gravrättslagenoch har utformats i huvudsaklig överensstämmelse med lagrådets förslag. Som framgår av denallmänna motiveringen (avsnitt 2.4.6) har de ändringar som gjorts i förhållandetill gravrättslagen till främsta syfte att tydligare än angegravrättsinnehavarens rätt att bestämma om gravvården eller någon annangravanordning och att renodla de möjligheter till begränsningar avdenna rätt som kan behövas för att upplåtaren skall kunna fullgöra sinskyldighet att hålla begravningsplatsen i ordnat och värdigt skick (2 kap. 12 §). Paragrafenär tillämplig inte bara beträffande gravvårdar och andra gravanordningar utanockså beträffande gravplatsens utsmyckning och ordnande i övrigt. Tillgravplatsens utsmyckning och ordnande i övrigt räknas t.ex. anordnande avgravkulle eller grusyta, plantering av häck och prydnadsväxter samtuppsättande av lyktor och andra föremål som har samband med gravplatsens meratillfälliga prydande. 1 paragrafen slås fast attdet är gravrällsinnehavaren som bestämmer gravanordningars utseende ochbeskaffenhet och om gravplatsens utsmyckning och ordnande i övrigt. Det ärsålunda i grunden hans eller hennes värderingar eller tolkning av den avlidnesönskemål om vad som är värdigt, estetiskt tilltalande eller annars passande somskall få fälla utslaget. Från huvudregeln görs liksom enligt gravrättslagendet undantaget att upplåtaren får föreskriva begränsningar igravrättsinnehavarens bestämmanderätt. Gravrättsinnehavarensbestämmanderätt får emellertid inte begränsas mer än som är nödvändigt för atttillgodose en god gravkultur. Det skall sålunda föreligga sakliga skäl som görbegränsningen nödvändig för att det övergripande intresset av en god gravkulturskall kunna tillgodoses. I huvudsak kan sådana skäl återföras på upplåtarensansvar för begravningsplatsen som helhet, såsom att förhindra påtagligtstörande inslag i en känslig miljö eller att anordningen inte otillböriigtkränker eller utgör en fara för dem som har intilliggande gravplatser, besökerbegravningsplatsen eller utför arbete där. För den närmare innebörden avbegreppet god gravkuhur hänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt2.4.6). Som jag anfört under 25 §bör kyrkogårdsmyndighetema redan när gravplatsen upplåts lämna information omvilka begränsningar som kan gälla i fråga om anordningars utseende på den delav begravningsplatsen där gravplatsen är belägen. 27§ Innan en gravanordning sätts upp, skall upplåtaren pröva om den är sådanatt den kan tillåtas. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 5 § andra stycket begravningskungörelsen och har medhänsyn till beslämmelserna i 8 kap, 3 och 5 §§ regeringsformen tagits in i dennya lagen. Föreskriften har anpassats till vad som faktiskt tillämpas. 28§ När en gravanordning har blivit uppsatt, får den inte föras bort utan upptåtarensmedgivande. Medgivande skalllämnas, om det inte finns risk för att man förfar med gravanordningen på ettovärdigt sätt. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 12 § andra stycket gravrättslagen. Den tar sikte på detfall atl gravrättsinnehavaren vill föra bort gravanordningen under tid närgravrätten består. Föreskrifter om borttagande när gravrätten har upphört finnsi 35-37 §§, I förhållande till gravrättslagenhar gravrättsinnehavaren fått större frihet att själv avgöra om gravanordningenskall föras bort. Upplåtaren får nämligen inte vägra honom att föra bortgravanordningen med mindre det finns risk för att han förfar med den på ettovärdigt sätt. Anledningen till ändringen är all det knappast kan finnas någonannan anledning för upplåtaren att hindrarättsinnehavaren från att förfoga över den anordning som han själv eller hansföreträdare har bekostat. 29§ Gravanordningar får inte pantsättas eller utmätas. finns i 13 § gravrättslagen. För enskilda begravningsplatser finnsmotsvarande bestämmelser i 2 kap. 9 §. 30§ Upplåtaren får göra ändringar på gravplatsen bara om gravrättsinnehavarenmedger det. Ändringar som ärnödvändiga för att tillgodose kraven på miljöskydd, hälsoskydd ocharbetarskydd får dock genomföras, även om gravrättsinnehavaren motsätter sigändringen. Igravrättslagen saknas det uttryckliga regler om vilken rätt kyrkogårdsmyndigheternahar att vidta ändringar på en gravplats som har upplåtits med gravrätt. I derättstvister som har förekommit har domstolama genom en vidsträckt tolkning avreglerna i 12 § gravrättslagen om kyrkogårdsmyndighetemas föreskriftsrätt ifråga om anordningar på en gravplats sökt att finna lämpliga lösningar ienskilda fall. har också sökt att avhjälpa bristen påuttryckliga lagregler genom att i avtal om gravskötsel tillägga sig rätt attvidta ändringar på de gravplatser som den sköter. Paragrafeninnehåller tillsammans med 31 § regler om rätt för den som har upplåtit engravplats med gravrätt att göra ändringar på gravplatsen. I fråga om skälen förde nya reglerna hänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4,7), Av paragrafen framgår, attgravrättsinnehavarens medgivande krävs för att upplåtaren skall få göraändringar på gravplatsen. Från denna huvudregel görs det sedan betydelsefullaundantag. Om ändringen är nödvändig för att tillgodose kraven på miljöskydd,hälsoskydd och arbetarskydd får den genomföras även om gravrättsinnehavarenmotsätter sig ändringen. Härigenom får kyrkogårdsmyndigheterna möjligheter attgenomföra sådana ändringar som är påkallade av bestämmelser i annanlagstiftning. Som framgår av lagtextens avfattning skall ändringen varanödvändig för att tillgodose de angivna kraven.