prop · GE03149 · 1990-12-31 00:00:00 — 1990/91:149fråga om såilana program befinner sig den som har utsetts till program-utgivarei en annan situation än utgivaren av en lidning (jfr prop. 1966:156 s. 44). 1ell direkisänt program kan del ju inle uteslutas atl vad som sägs kommer som enöverraskning för programutgivaren. Vad som förekommer i direktsändning harockså renl innehållsmässigl i de allra flesta fall sådan karaktär atlparallellen med tidningarnas redaktionella text leder lill atl man här inle haranledning att lala om kommersiella annonser. I fråga om att motverka eventuellalkohol- och lobaksreklam i direktsändningar får man därför i princip förlitasig på de radiorätisliga reglerna. Det anförda leder lill all uttrycket kommersiell annons iradioansvarigheislagen bör kunna få en innebörd som sakligt sett stämmer välöverens med motsvarande uttryck i tryckfrihetsförordningen. Regelverket kommerdärmed även i fortsättningen att trygga vad som i radio och TV får ansesmotsvara tidningarnas redaktionella text, Alkoholreklamlagen gäller marknadsföring av"alkoholdrycker", varmed förstås sprit, vin, starköl och öl, Itryckfrihetsförordningens om möjlighet att förbjuda kommersiellaannonser talas det inte om alkoholdrycker utan om "alkoholhaltigadrycker", som är etl vidare begrepp, eftersom del även omfallar även t,ex,cider och lättöl. Anledningen lill detta är föreskriftens karaktär av . Det har ansetts all del i del sammanhangel inte funnilsanledning atl ge ullryck för några närmare alkoholpolitiska överväganden (seprop, 1973:123 s, 45). Man bör kunna resonera på molsvarande säu i fråga ombeslämmelsen om kommersiella annonser i radioansvarigheislagen. Även i dessabestämmelser bör det talas om "alkoholhaltiga drycker". Ändringar i alkohol- och lobaksreklamlagarna Om det skall vara möjligt att på marknadsföringsrällsligväg molverka alkohol- och tobaksreklam i radio och TV krävs - utöver allradioansvarighetslagen ändras - nya föreskrifter i alkohol- ochlobaksreklamlagarna. Som radiolagsulredningen har föreslagil bör sådanaföreskrifter ul-formas efter mönster av vad som slår i 2 § andra stycketalkoholreklamlagen. Utredningen har föreslagit alt det vid marknadsföring aven alkoholdryck resp. en lobaksvara skall vara förbjudet alt använila en kommersiellannons "i lelevisionsprogram som etl programförelag sänder med slöd avlillslånd enligi 5 § första styckel railiolagen". Denna avgränsning innebär alt reglerna skulle gälla delsenbarl TV-program, dels enbart program som sänds av ,och ett nytt marksändande TV-företag. Däremot skullereglerna inle gälla Ijudradioprogram och inle heller kabelsända program.Ulredningen motiverade della bl.a. genom all hänvisa lill all kommersiellreklam inle får sändas i närrailio (10 § försia slyckel närradiolagen11982:459)) och att tillstånd att bedriva s.k. egensändningar i 8 1990/91. 1 saml Nr 149 kabel kan återkallas om tillståndshavaren har medgettkommersiell re- Prop. 1990/91:149 kläm i sändningarna eller gjorl reklam föregen kommersiell verksamhel i dessa (23 § andra slyckel 1 lagen |1985:677| omlokala kabelsändningar). Den konklusion som utredningen ilrog blev alt detöver hela linjen finns radiorättsliga bestämmelser som förbjuder kommersiell reklami sändningar och atl dessa regler träffar även alkohol- och lobaksreklam. Min u|)pfatlning är emellertid all man bör ta etl bredaregrepp om detta ämne än vad radiolagsutredningen har gjorl. Jag kan l.ex, inlese någon anledning all reglerna skall vara begränsade till marksändningar, ulanjag finner del naturligt att man kan ingripa på marknadsföringsrällslig vägäven mot alkohol- och lobaksreklam som sänds från salelliler. Tör del lalarbl.a. att ilel inle finns några föreskrifter som förbjuder kommersiell reklam isalellilsändningar. Den lämpligaste lösningen får därför anses vara, all man ialkohol-och lobaksreklamlagarna helt generellt föreskriver atl det vid marknadsföringav en alkoholdryck resp. en lobaksvara är förbjudet au använda en kommersiellannons i ljudradio- eller lelevisionsprogram. Om man gör så kommer lagarna atlbli tillämpliga på alla slag av program och oavsett om dessa sänds i marknätet,i kabel eller från satellit. Marktiadsföringstagsliftningetis idläniprungsoni rade vidmarknadsföringsåtgärder som har iniernaiioned anknyining Mitt förslag innebär således i molsals lillradiolagsutredningens förslag all KO och marknadsilomsiolen också skall kunnaingri|)a mot alkohoT och lobaksreklam i satellitsändningar. Särskilt meilhänsyn lill delta bör helt allmänt frågan beröras vilkel lillämpning.sområdeden marknadsföringsrättsliga lagstiftningen kan anses ha när del gällermarknadsföringsåtgärder med internationell anknyining. Departemenischefen log upp detta i förarbetena lill 1970års lag om otillbörlig marknailsföring, men vad som konkret behandlades var reklami ulländska tidningar, inlc TV-sändningar. Departemenischefen yttrade följande om generalklausulen mot otillbörlig marknadsföring 1970:57 s. 92 T). Generalklausulen är inle formellt begränsad lill vad somsker i , Vad beträffar fiågan om dess lillämpning pamarknadslöringsaigärder med internationell anknyining vill jag anföra följande.Huvudsyftet med den föreslagna lagsliftningen är all sörja för all vissa normeriakttas inom reklam och marknadsföring på den svenska marknaden. Avgörande förom generalklausulen skall lillämpas på en viss åtgärd bör därför vara omåtgärden är inriktad på en svensk publik. Var åtgärden har företagits ärdäremol i princip ulan betydelse. Generalklausulen bör sålunda kunna tillämpasexemjjclvis i fråga om reklammaterial som har |)roducerals i ullandel ochdärifrån distribuerats lill mottagare i . bör gälla vare sigreklamen är särskill inriktad på eller väriiler sig lill en inlernalionellpublik, däribland den svenska. Om där-ernol reklamen i och för sig avser baraen viss utländsk marknad bör generalklausulen inle anses lillämplig. Det börsålunda inle vara möjligl all ingripa mol en annons i en utländsk tidning,vilken inle primärt är avseild för spridning i andra länder, även om vissaexemplar av lidning- en skulleförekomma här i landel. Del nu sagda gäller även ålgärder Prop. 1990/91:149som vidias av svenska förelag. Del sagda innebär att generalklausulen i och för sig kantillämpas även på handlingar som företas utanför gränser. De praktiskamöjligheterna alt i sådana fall nå den ansvarige med delgivning av ettvitesföreläggande eller att verkställa ett beslul om utdömande av vite tordeemellertid vara begränsade. Belräffande reklam i TV kan av della uttalande dras enalldeles beslämd slutsats: generalklausulen mol otillbörlig marknadsföring ärinte lillämplig på TV- reklam som inle kan tas emot i utan bara av TV-tittare i andra länder. Så snart TV-reklam kan tas emot i bör man enligtmin mening slälla frågan om reklaminslaget kan anses riklat till ellerlill en inlernalionell publik, däribland den svenska. Vid en sådan bedömninghar man inle anledning alt fästa avgörande vikt vid huruvida sändningen somsådan enligt internationella lelekonveniionens regelsystem är avsedd alt lasemot i eller kan tas emol här endast på grund av lekniski ofrånkomligt"överspill". Vid bedömningen blir därmed frågor av typradiofrekvens, slag av satellit och sändningens styrka bara några - oftakanske mindre väsentliga - lolkningsdaia bland andra. Belräffande reklam i ulländska sändningar vill jag ocksåbetona, att del inle finns anledning att använda generalklausulen mot allreklam som skulle kunna träffas av den. I första hand finns det skäl för KO attuppmärksamma svenska annonsörers verksamhel med inriktning på den svenskamarknaden. Och därnäst sådan reklam av utländska annonsörer av vilken delframgår att svenska TV-lillare hör lill målgruppen. En särskild omständighet som hör underslrykas är deninnebörd man bör tillägga den europeiska TV- konventionen och all della förhållandemedför att vi bör iaktta försiktighet när det gäller atl använda generalklausulenmot reklam i ulländska TV-sändningar, Konventionen innebär en maning till försiktighet i del nuberörda hänseendet beroende på det säll som den har besläml vilken stat somansvarar för att konventionen följs. Konventionen lägger della ansvar på densändande staten (artikel 5). Sändande stal när det gäller satellitsändningar är iförsta hand den stal från vars territorium sändningen till satelliten sker. Omdenna sändning sker från en stal som inle är bunden av konventionen är den statsändande stal som upplåter frekvens eller Iransponder. Om inte heller denstaten är bunden av konvenlionen men programföretaget har sill säle i enkonventionsslal, anses denna stal som sändande stat. I fråga om uilänilska salellilsändningar. där sändningenlill saiellilen sker från ullandcl, är del således i allmänhet någon annan siatän som ansvarar för efterlevnaden av konvenlionens krav. En förbud moi en alkohol- eller lobaksannons bör inlerikla sig mot den som endasl vidaresänder en sändning En ofrånkomlig men underförstådd begränsning gäller ifråga om mitt förslag lill ändring i alkohol- och lobaksreklamlagarna om altdel vid marknadsföringav en alkoholdryck resp. en lobaksvara skall vara för- Prop. 1990/91:149bjudet all använda en kommersiell annons i ljudradio- eller televisions-|)rogram:man måsle skilja mellan ursprungliga .sändningar och viilare-sändningar, dvs.samtidig och oförändrad återulsändning av andra sändningar. Det föreslagna förbudel avses kunna bli riklat mot t.ex.en annonserande näringsidkare. F,tt förbud kan dock meddelas även andra (.se 2§ andra meningen marknadsföringslagen), l.ex. det programföretag som har sattsamman det akluella utbudet. Däremol får av allmänna rättsgrundsatser ansesfölja alt ell förbud inle kan rikta sig mol den som en-ilast passivt lar emolen .sändning och vidaresänder den i t.ex. ell kabelnät. Den som endast gör dethar ju ingel inflytande över sändningarnas innehåll. Innan jag lämnar alkohol- och tobaksreklamen vill jagdröja någol vid del grundläggande kravet i reklamlagarna all särskildmåttfullhet skall iakttas vid marknadsföring av alkohol och tobak. Uttryckligensägs atl detta innebär all en reklam- eller annan marknadsföringsåtgärd intefår vara påtränganile eller uppsökande eller uppmana till bruk av alkohol ellertobak, och jag har visat all motiven lill lagarna som exempel på sådanareklamformer som anses vara påträngande osv. nämner reklam i radio och 'TV(prop. 1977/78:178 s. 31). Tanken har således varit all redanpå denna grund skall kunna meddela vilesförbud mol all alkohol- ochlobaksreklam i radio och TV. Liksom radiolagsutredningen anser jag emellerliil all ell.sådant resonemang bortser från den innebörd som radioansvarigheislagen fåranses ha. Railioansvarighelslagen har samma yllrandefrihelsbegreppsom tryckfrihetsförordningen. Vilket yllranilefrihelsbegrepp som iryckfrihelsförordningenhar får man klarl för sig när man beaktar syftet med förordningen sådant dettasyfle kommer till uttryck i främst I kap. i § i förordningen. Det enda somligger uianför delta skyddssyfte är sådana meddelanden som är av utpräglatkommersiell natur och .som har rent kommersiella förhållanden lill föremål.Generella fiirbud mot reklam för vis.sa slag av varor har ansetts inte säkertfalla utanför del tryckfrihelsrältsliga or-nrådei. För alt ingripande skallkunna ske mol etl sådanl meddelande krävs därför slöd i förordningen (se prop,186/87:151 s. 53). Det är mol denna bakgrund som regeln i 1 kap. 9 S punkl IIryckfrihelsförordningen har kommii lill. Enligi 2 § radioansvarigheislagen medför missbruk avyttrandefriheten i radioprogram ansvar och skadeslåndsskyldighel endast närgärningen innefattar yttrandefrihetsbrolt. Som jag tagit upj) lidigare(avsnitt 4.2.2) har man inte anledning atl tolka orden "ansvar ochskatlc-slåndsskylilighel" snävl, ulan del får anses all de inkluderar ävenvites-förbud inom del område som lagsliftningen behandlar. Eftersom det inlefinns någol stöd i radioansvarigheislagen för alt marknadsdomslolen har rätlatl meddela viles.sanklionerade förbud mot alkohol- eller lobaksreklam i radiooch TV får det anses atl domsU)len saknar den rällen. Beträffandebestämmel.sen i 1 kap. 9 § punkt 1 tryckfrihetsförordningen bör ocksåframhållas all den begränsar sig till att möjliggöra förbud mol kommersiellaannonser. Vad angår all motverka alkoholreklam i tryckta skrifter kan därförmarknadsdomstolen agera endasl om reklamålgärden gäller en kommersiell annons.Om del inte är så saknar den grundläggande regeln i alkoholreklamlagen om.särskild måttfullhet betydelse, eftersom del för denna regel inle finns någolslöd i tryckfrihetsförordningen. Del nuanförda betyder i fråga om sådan radio- och TV- verksamhel, för vilken gällersärskild ansvarighelslagstiftning, atl marknaiTsdom.sio-len inle har någonmöjlighet all åberopa alkohol- och lobaksreklamla-garnas grundregel omniållfullhet. Jag hållermed radiolagsutredningen om atl del är motiverai med elt klarläggande om dellamed hänsyn till ultalandcl i motiven lill alkohoT och lobaksreklamlagarna omreklam i radio och TV. Vad tillsist gäller frågan om olika former av dold reklam för alkohol och tobak, anserjag all de skyldigheter som jag tidigare nämnl all ett reklamsändandeTV-förelag bör ha, bör kunna spela en positiv roll. I den mån det är fråga omdirektsändningar av t.ex. sporthändelser som äger rum utomlands, lorileemellertid en viss exponering av varumärken m.m. inle kunna undvikas. 4.7 TV-reklamen och barnen Mitt förslag: I radioansvarighetslagen införs en nybeslämmelse (2 a §) om atl ulan hinder av den lagen gäller vad .som föreskrivsi annan lag om förbud mol kommersiell annons i den mån annonsen används vidmarknadsföring till barn. Fin annons med reklam som sänds under annonstid i televisionenskall inle få .syfla lill alt fånga uppmärksamheten hos barn . Enannons med reklam skall inle få förekomma under annonsiiden föreeller efter ell program eller en del av ell program som huvudsakligen vänder siglill barn , I annonser med reklam skall del inte få uppträdapersoner eller figurer som spelar en framträdande roll i televisionsprogramsom huvudsakligen vänder sig lill barn . - Dessa bestämmelser skalllas in i railiolagen (II § saml 15§ förslå slyckel andra meningen). förslag (betänkandet s. 219 ff)överensstämmer i sak till största delen med miu förslag. När del gäller vilkenkategori av personer som en annons med reklam inle skall få vara inriktad på all fångauppmärksamheten hos lar utredningens förslag sikle på Prop. 1990/91:149 "yngre barn". I övrigl gäller utredningens förslag "barn", varmed avses åldrarna under . För del fall att det i avtalet mellanstaten och ell programföretag bestäms atl program fåravbrylas av annonser har utredningen föreslagilden särskilda regeln, atl etl villkor för annonsavbrou skall vara atl det inte rör sig om program som huvudsakligen vänder sig till barn. Någon ändring i railioansvarighelslagen har inle föreslagils av utredningen. Remissinstanserna: Meningarna bland remissinstanserna går starkt isär.Stockholms tingsrätt, , och Svenska Regissörsföreningentillstyrker utredningens förslag atl en annons med reklam inteskall få vara inriktad på all fångauppmärksamheten hos yngre barn. Positivtill detta förslag är ock.såSvenska kyrkans centralstyrelse, dock med den kommentaren all regelverket genomgående hörgälla barn . Hovrätten för Nedre , radionämnden, och kritiserar atl det görs skillnad mellan "yngre barn" och"barn"; detta befaras kunna medföratillämpningssvårigheler. , (), Grossistförbundel ,och InduslriförvaliningsAB uttalar krilik på ilennapunkt. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering frågar sig om del inle vore rimligt all i TV-rcklamsammanhang tillämpa den definition av barn som förekommer i , nämligen all barn ärden som är . Svenska 'ifrågasälter om del finns tillräckligaskäl all förbjuda reklam riktad lill yngre barn. ,, Marknadsförbundoch motsätter sig delta förslag. frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd anser tvärtomalt förbudet bör skärpas och föreslår att en annonsmed reklam inte skall få vara inriktad på all fångauppmärksamheten hos barn (under ), alt reklaminslag inle skall få sällas in före ell bestämlklockslag, förslagsvis ,00, och all allreklam i TV skall vara ulft)rmad såall den lar hänsyn lill barns och ungas särskilda känslighet.Svenska kyrkans centralstyrelse utlalar all alla annonser i 'TV, vid vilken lidde än sänds, bör utformas meil största hänsyntill bl,a. Svenska Tealerförbundel ochSIT-klubben vid anser alt det föreslagna förbudelbör ulvidgas lill all gälla reklam riktad lill barn och ungdomar.Socialstyrelsen föreslår all det införs en rad särskilda reslrikiioner vad gäller reklam till barn, delvis efter förebild av Råd om reklam lill barn. anserall del inte bör få förekomma någon reklam riktad till barn , alt ingen reklam bör få visas i TV före och atl de regler för reklam lill barn och unga som har föreslagits i NFlK-rapporien 1989:5"Konsumenlkrav på TV-reklam till barn och unga"bör gälla som miniminivå för all reklam i TV. I likhel med den nämndarapporten anser all del bör vara förbjudet all Prop.1990/91:149 sända reklam i 'TV om reklamen är riklad lill barn under 14 år.Eftersom barn påverkas även av sådan reklam som inte speciellt vänder sig lilldem bör reklam över huvud taget inle få sändas under tid då barn är en slor delav publiken. Verkei anser därför alt det inte bör få sändas någon reklam i TVunder liden kl. 6 - 20. Stiftelsen delar utredningensuppfattning att annon.ser med reklam inte bör få förekomma under annonsiidenomedelbart före eller efler etl program som huvudsakligen vänder sig tillbarn. Delta förslag tillstyrks också av bl.a. ,fri kyrkoråd/De fria kristna samfundens råd och . instämmer med tvekan i förslaget,medan Riksidrollsförbundel anser atl del inle bör få förekomma reklam ianslutning lill 'TV- program för mindre barn. Induslriförbundel, SAF ochGrossistförbundel anser i stället att del bör prövas om inleplaceringsreglerna belräffande reklam till barn kan formuleras enklare.Utgångspunkien bör vara Grundregler förreklam/Råd om reklam till barn. En liknande hållning intar Köpmannaförbundetoch Svenska Nalionalkommillé. SvenskaTealerförbundel finner del å andra sidan vara olillräckligl alt annonser medreklam inte skall få förekomma uniler annonsiiden före eller efteretl program som huvudsakligen vänder sig lill barn. Förbundet anser att det börvara förbjudet att sända reklam i anslulning lill barn-, ungdoms-ochfamiljeprogram. Samma uppfattning har vid . lillslyrker förslaget altprogram som huvudsakligen vänder sig till barn inle skall få avbrytas avannonser. , NordiskTelevision och frikyrkoråd/Dc fria kristna samfundens råd lillslyrkerförslaget atl del i annonser med reklam inte skall få uppträda personer ellerfigurer som spelar en framträdande roll i televisionsprogram som huvudsakligenvänder sig lill barn. yttrar om detta förslag allframför alll förväxlingsiisken bör väga tungt så atl inle halva svenskaskådespelarkåren i onödan utesluts från all få medverka i reklaminslag.Induslriförbundel, SAT och menar all man medfördel bör kunna överlämna ål programföretaget alt ställa upp lämpliga normeroch alt lagregleringen kan inskränkas till vad den europeiska TV-konvenlionenkräver. finner det å andra sidan inle lillfieiTssiällande allendasl personer som spelar en framträdande roll i barnprogram föreslås blidiskvalificerade från reklammedverkan; del bör vara lillräckligl all personeneller figuren har anknyining lill ell sådanl program. Skälen för mitt förslag: Televisionen är elt medium medslor genomslagskraft. Barn ser mycket på TV och har stor lilliro lill vad deser och hör. Frågan om TV-reklamen och barnen biir därför ägnas särskild uppmärksamhet. Först kankonstateras atl marknadsföringslagen gäller för all kom- Prop. 1990/91:149mersiell reklam på den svenska marknaden. l.agen kommer därmed också attgälla reklam i svenska TV-program. Enligt generalklausulen i 2 § marknadsföringslagen kanmarknadsdomstolen, om en näringsidkare vid marknadsföring av en vara, tjänsteller någon annan nyttighet företar reklamålgärd eller annan handling, somgenom atl strida mot god affärssed eller på annal sätt är otillbörlig molkonsumenter eller näringsidkare, förbjuda näringsidkaren atl forl-.sälta meil dellaeller all företa annan liknande handling. Hänvisningen lill uttrycket "god affärssed"syftar bl.a. på Inlernalionella Handelskammarens Grundregler för reklam, som isin nu gällande lydelse antogs . I förarbetena till marknadsföringslagen (prop. 1970:57 s.60) anförs au generalklausulen redan från början kunde få en betydande stadgaom man lill utgångspunkt för lillämpningen log delta ulomrältsliga normsystem. 1 Grundreglerna (anikel 13) anges au reklam inle fårulnyltja barns naturliga godtrogenhet eller ungdomars bristande erfarenheteller utsätta deras lojalilelskänsla för påfrestning. Reklam som riklas lilleller är ägnad alt påverka barn eller ungdomar får inle innehålla framställningi ord eller bild som kan medföra fysiska skadeverkningar eller påverka demnegativt i psykiskt eller moraliskt avseende. Grundreglerna innehåller etl särskilt avsniu med Råd omreklam till barn. Med barn avses därvid personer som är eller sominte uppnått annan motsvarande åldersgräns, vederlagen i resp. land. 1 Råden betonas all reklam lill barn skall kunnaidentifieras som reklam, all reklam inle får framstå som överseende med brukav våld och all den inte får undergräva sociala värderingar eller föräldrarsauktoritet och ansvar. Reklamen får inle förleda barn all försätta sig iriskfyllda situationer eller all söka sällskap med främmande personer ellerbeträda okända eller farliga plalser. Inle heller får reklam innehålla direktauppmaningar Till barn all övertala andra all köpa den annonserade produkten åtdem. Råden betonar viklen av särskild aklsamhet för all reklam inle skallanses vilseleda barn när del gäller l.ex. den annonserade produktens verkligastorlek och beskaffenhet. Prisuppgifter får inle utformas så alt barn kan fåen överdriven uppfattning om produktens verkliga värde eller ge sken av allprodukten ulan vidare ryms inom varje hushållsbudgel. Grundreglerna ställer således ujjp restriktioner för.sådan reklam som riklas till barn, men de förbjuder inle reklam lill barn. Vid prövning enligt generalklausulen i 2 §marknadsföringslagen av om en framställning är otillbörlig mol konsumenterslälls speciellt höga krav på hederlighet och vederhäftighet närframställningen riklar sig till grupper som kan antas vara mindre kriiiska än konsumenteri allmänhet, exempelvis barn eller sjuka per.soner (prop. 1970:57 s. 69).Däremot ger lagen inte någol stöd för all reklam lill barn i ett vissl medium,l.ex. TV, generellt skall anses vara oiillhör lig. Enligt minmening bör emellertid ell medium med så slor genom- Prop. 1990/91:149slagskrafi som lelevisionen inte alls få användas för reklam som särskiltvänder sig lill yngre barn. Yngre barn kan inle alllid skilja mellan reklaminslagoch vanliga TV-program. Inie heller förslår de alltid att avsiklen medreklaminslag är alt locka lill köp. Därmed tar de till sig reklamens budskapulan den skepsis som äldre barn och tonåringar lär sig ulveckla. serbarn mycket på TV. Barnprogrammen får ofta mycket höga Trttarsiffror inom de åldersgruppersom programmen vänder sig lill. TV kan därför vara etl särskill effeklivtmedium för reklam som syfiar till atl påverka yngre barn. All användalelevisionen på det sättet skulle emellertid strida klarl mol barnensintressen. Vad jag har sagl nu betyder atl jag i den här frågan haren annan uppfattning än de remissinstanser som anser atl befintligareklamregler är tillfyllest också när del gäller reklam i TV. Enligt minuppfaltning bör följaktligen lagen om annonser i lelevisionen innehålla särskildarestriktioner så att man kan motverka all den marksända televisionen blir eltmedium för reklam som särskill har de yngre barnen som målgrupp. Innan jag går in på vilka regler som bör gälla vill jagbehandla avgränsningen av den åldersgrupp som reglerna bör ta sikte på.