prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — Skälen för mitt förslag:Inom det svårföryngrade området i norra finns betydande arealerproduktiv skogsmark där skogen inte får avverkas därför att den behövssom skydd mot att fjällgränsen flyttas ned eller i övrigt föryngring inte kanåstadkommas inom rimlig tid på gmnd av ett ogynnsamt läge. En avgränsning avdessa områden kan ske på olika sätt.Ett sätt är att såsom föreslagit, införa generellt Prop.1990/91:3 avverkningsförbud i en höjdzon nedanför barrskogsgränsen.En annan väg är att som föreslagit betrakta en höjdzon om200 m nedanför trädgränsen såsom alltför riskfylld för att skogsbruk skall få bedrivas.Ett tredje sätt är att efter en inventering i fält med högre precision redovisaområdena i fråga på kartan. Minbedömning är, som jag tidigare anfört, att det finns goda möjligheter attbedriva ett uthålligt skogsbrak inom delar av det fjällnära området. Betydandearealer produktiv skogsmark utanför de reservat som har avsatts, avskogsstyrelsen uppskattade till minst 250000ha, kan dock bedömas vara såbelägna bl. a. i förhållande till fjällgränsen och ha sådanaståndortsegenskaper att de inte kommer i fråga för slutavverkning. För att göraskyddet av dessa skogsområden tydligt innan en avverkning aktualiseras genomen ansökan föreslår jag att de inventeras och redovisas på . Detta börligga i markägamas såväl som naturvårdens och rennäringens intresse. Denstora variationen längs fjällkedjan beträffande exempelvis klimat, berggmnd,topografi, jordart och markfuktighet innebär att en linjär avgränsning skulleinnebära en schablonisering i fråga om föratsättningaraa för föryngring.Ovanför en sådan gräns kan det finnas områden som inte bedöms vara specielltsvårföryngrade som det nedanför gränsen kan råda motsatt förhållande.Ett förbud mot avverkning i en höjdzon 100 200 m nedanför trädgränsen såsomnaturvårdsverket har önskat eller 200 m som harföreslagit skulle innebära att stora områden på mycket långa avstånd frånfjällområdet undantas från skogsbrak. har uppskattat att detrör sig om mellan 200000 och 1 milj, ha produktiv skogsmark. Detskärgårdsliknande utseende som de fjällnära skogsområdena delvis har försvåraren utläggning av skyddszoner med utgångspunkt i kalfjällets utsträckning. Deolägenheter som sådana avgränsningsmetoder innebär för skogsbraket undviks omman gör avgränsningen efter en fältinventering. Jag anser därför att detalternativet bör väljas. Inventeringenbör ske så snart det är möjligt inom ramen för tillgängliga resurser. Den börockså utföras i ett sammanhang inom hela det svårföryngrade området. Skogsbmketsmetoder, avverknings- och föryngringsformer m.m. utvecklas fortlöpande. Men denya metodema måste prövas i praktisk skala innan de kan tas i brak. Deninventering som jag nu har förordat måste utgå från beprövade metoder vidbedömningen av föryngringsmöjligheteraa. Någon spekulation i framtidametodutveckling får inte komma i fråga. Mittförslag innebär inte någon ändrad rättsställning för skogsägaren. Det handlarom en inventering och redovisning av uppfattning omföryngringsmöjligheteraa. öm skogsägaren ifrågasätter bedömningen kan hanenligt 19§ skogsvårdslagen ansöka om tillstånd till slutavverkning. Om handärvid är missnöjd med ett beslut av finns möjligheten attfå ett sådant beslut prövat i högre instans. 4 1990/91. Mittförslag: I skogsvårdslagen tas in en bestämmelse om den hänsyn som skall tastill rennäringen vid skötsel av skog. skall med stöd avbestämmelsen kunna meddela förelägganden om vilka hänsyn som skall tas. Inomrenskötselområdets åretrantmarker skall berörd sameby beredas tillfälle tillsamråd innan en avverkning av skog sker. Denna skyldighet skrivs in iskogsvårdslagen. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer fårbefogenhet att meddela närmare föreskrifter om samrådsskyldighetens omfattning. Densom ansöker om tillstånd till avverkning i svårföryngrad skog eller skyddsskogskall i ansökan redovisa vad han avser att göra för att tillgodose rennäringensintressen. Tillstånd skall inte få meddelas om avverkningen skulle rabbaföratsättningaraa för fortsatt renskötsel. När avverkningstillstånd ges skallskogsvårdsstyrelsen besluta om vilken hänsyn som skall tas till rennäringensintressen. Villkoren skall inte få avse annat än vad som uppenbart behövs medhänsyn till renskötselrätten. Bestämmelser härom tas in i skogsvårdslagen. Skogsvårdslagensansvarsregler utvidgas till att omfatta brott mot de nya bestämmelsema ellervillkor som har meddelats med stöd av dem. förslag:Skogsstyrelsen föreslår en ändring i 19§ andra stycket skogsvårdslagen sominnebär att i samband med tillstånd till avverkning isvårföryngrad skog eller skyddsskog får besluta om åtgärder för att tillgodosehänsynen bl. a. till rennäringens intressen. En åtgärd får dock enligtförslaget inte vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärtförsvåras. skall också kunna kräva att den som ansöker omtillstånd att avverka i fjällnära skog skall redovisa vilken hänsyn han ämnarta beträffande rennäringens intressen. föreslårvidare att det i skogsvårdsförordningen förs in en bestämmelse som i princip innebär en samrådsskyldighet. Bestämmelsen är utformad så att till en ansökan om avverkning inom renskötselns åretmntmarker skall fogas bevis om att berörd sameby har beretts tillfälle till samråd beträffande såväl avverkningen som efterföljande skogsvårds- åtgärder. Om sådant bevis inte bifogas en ansökan skall enligt förslaget ansökan få avvisas. skall kunna meddela föreskrifter om undantag från samrådsskyldigheten i vissa fall. Remissyttrandena överskogsstyrelsens förslag: förslag har i huvudsak lämnats utanerinran av remissinstansema. och har dock avstyrkt förslaget om hänsynsredovisning på samma grandsom i fråga om redovisning av naturvårds- och kulturmiljövårdshänsyn (seavsnitt 5). Samerättsutredningensförslag: Den som äger eller brakar mark inom renskötselområdetskall inte få vidta mer omfattande skogsbraksåtgärder Prop. 1990/91:3 utanatt påkalla samråd med berörd sameby. På åretrantmarkeraa föreslåssamrådsplikten däratöver omfatta avverkningar som rör för renskötseln särskiltkänsliga områden. Om överenskommelse inte träffas vid samrådet skall åtgärdenfå vidtas påvinterbetesmarkerna om en månad förflutit från det samråd påkallades, pååretruntmarkerna om en månad förflutit från det samråd påkallades ochskogsägaren därefter hos sökt och fått tillstånd tillåtgärden. Tillståndskall enligt förslaget ges såvida åtgärden inte medför bortfall av renbete sominte kan ersättas genom att altemativa betesområden utnyttjas eller omöjliggörsedvanlig samling och flyttning av renar. Tillstånd fär inte ges utan att detav utredningen föreslagna har beretts tillfälle att avge yttrande. Skyldighetenatt samråda och söka tillstånd hos skall gälla om inteannat har överenskommits med samebyn. Bestämmelsemaom samråd föreslås bli intagna i rennäringslagen medan föreskrifterna omtillståndsprövningen huvudsakligen enligt förslaget tas in i skogsvårdslagen. Remissyttrandenaöver samerättsutredningens förslag: Remissutfallet av samerättsutredningensförslag är blandat. Företrädare för skogsnäringen avstyrker genomgåendeförslaget om samråd på vinterbetesmarkema och om tillståndsplikt. Kritiken gåri huvudsak ut på att samerättsutredningen i sin beskrivning av skogsbraket inomrenskötselområdet inte beaktat de för rennäringen stora positiva förändringar iskogsbraket som skett . Bland dem som avstyrker finnsockså länsstyrelseraa i , och . De samiskaorganisationerna anser å sin sida att tillståndsplikten även bör omfattaskogsbraksåtgärder på vinterbetesmarkema. Denna ståndpunkt delas av bl. a.kammarkollegiet och lantbraksstyrelsen. Några av de remissinstanser somtillstyrker tillståndsprövning anser att prövningen bör läggas på en meropartisk myndighet än . har i sittremissyttrande ingen erinran mot den föreslagna samrådsplikten såvitt avseråretrantmarkema men avstyrker när det gäller vinterbetesmarkema. Avstyrkandetgrandas på att det enligt styrelsen inte är helt klart vad som är vinterbetesmarker.I stället för det föreslagna prövningsförfarandet förordar attsamråden byggs ut med en möjlighet för parterna att engageraskogsvårdsstyrelsen som medlare. Om partema inte kan komma överens bör enligtskogsstyrelsens remissyttrande parterna vara oförhindrade att föra saken infördomstol eller skiljenämnd. Skälenför mitt förslag: Enligt1 § skogsvårdslagen skall vid skötseln av skog hänsyn tas till na turvårdens och andra allmänna intressen. Med annat allihänt intresse 51 a. rennäringen. För naturvårdens del finns utöver 1 § en särskild Prop.1990/91:3 hänsynsbestämmelse i 21 §. Denna bestämmelse innebär ett bemyndigandeför regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att meddelaföreskrifter om den hänsyn som skall tas till naturvårdens intressen vidskötseln av skog. Av paragrafen framgår att föreskrifterna kan avse bl. a.hyggens storlek och utläggning, beståndsanläggning, kvarlämnande avträdsamlingar och skogsbilvägars sträckning. Bemyndigandet innebär dock intebefogenhet att meddela föreskrifter som är så ingripande att pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras. Någon motsvarande bestämmelse finns inteför rennäringens vidkommande. Utfärdande av föreskrifter av hänsyn tillrennäringen får alltså stödjas enbart på 1 § skogsvårdslagen. Somjag har anfört i de allmänna utgångspunkterna delar jag skogsstyrelsensuppfattning att regleringen av hänsynen till de allmänna intressena iskogsvårdslagen bör bli mer systematiskt genomförd. Detta innebär enligt minmening att hänsynen till rennäringen bör markeras på ett tydligare sätt iskogsvårdslagen än vad som är fallet. Skogsstyrelsenhar efter samråd med lantbraksstyrelsen utfärdat allmänna råd beträffandeskogsbrakets hänsynstagande till rennäringen. Råden, som finns intagna iskogsstyrelsens författningssamling (SKSFS 1982:2), gäller inom de områden därrenskötseln enligt 3§ rennäringslagen (1971:437) får bedrivas. Av råden framgårbl. a. följande. För att sammanhängande betesområden skall finnastillgängliga för varje sameby, måste koncentration av slutavverkningsytorundvikas. Flyttleder och rast-beten som används regelbundet och av hävd måsteägnas särskild uppmärksamhet. När renhjorden vandrar underlättassammanhållning och framkomlighet om förflyttningen kan ske i anslutning tillviss trädvegetation. När en slutavverkning berör en sådan flyttled, skalldärför vid avverkningsplaneringen eftersträvas att hygget inte utsträcks överflyttleden. Om föratsättningarna inte medger detta, bör i stället t. ex. ikanten av ett myrstråk lämnas trädvegetation av tillräcklig bredd. De allmännaråden innehåller också uttalanden om beståndsanläggning, beståndsvård ochskogsbilvägar. När det gäller skogsbilvägar bör dessa enligt råden planeras såatt sönderstyckning av betesområden och svårigheter att hålla en samlad betningundviks. 1de allmänna råden uttalas att de hänsynsåtgärder som exemplifieras i rådennormalt kan förenas med ett rationellt skogsbruk. Motden bakgrund jag nu har angett föreslogs i lagrådsremissen en hänsynsregel tillförmån för rennäringen utformad efter mönster av bestämmelsen i 21 § om hänsyntill naturvården. Förslaget innebar att regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den hänsyn som skall tas tillrennäringens intressen vid skötsel av skog, såsom i fråga om hyggens storlekoch utläggning, beståndsanläggning, kvarlämnande av trädsamlingar ochskogsbilvägars sträckning. Bemyndigandet skulle inte medföra befogenhet attmeddela föreskrifter som är så ingripande att pågående markanvändning avsevärtförsvåras. Enligt lagrådet är denföreslagna regeln inte förenlig med regeringsfor mens regler om normgivningen. En föreskrift om vilken hänsyn som skall 52 tastill rennäringens intressen vid skötseln av skog är enligt lagrådet till sinProp. 1990/91:3 karaktär privaträttslig, dvs. den berör väsentligen enbart förhållandetmellan den som driver rennäringsverksamheten och den som äger eller arrenderarskogsmarken. En sådan föreskrift hör till lagområdet enligt 8 kap. 2 §regeringsformen. Det kan alltså inte överlåtas till regeringen eller någonmyndighet att meddela den. Att hänsyn till rennäringen också kan ha inslag avallmänintresse kan enligt lagrådet inte ändra detta förhållande;exemplifieringen av vad föreskrifterna avsetts innehålla bestämmelser omhyggens storlek och utläggning, skogsbilvägars sträckning m.m. illustreraratt det är fråga om ingrepp i en privatekonomisk sfär till förmån för en annan. Medhänsyn till vad lagrådet har anfört avstår jag från att lägga fram det förslagsom togs upp i lagrådsremissen. Jag vill emellertid anmärka att jag inte i allaavseenden kan ansluta mig till lagrådets synpunkter när det gäller karaktärenav de aktuella hänsynsföreskrifterna. Det är självfallet riktigt atttillämpningen av sådana föreskrifter är av betydelse för rennä-ringsidkarna iden berörda samebyn. Föreskrifterna har emellertid enligt min mening också tillsyfte att bevara de gmndläggande fömtsättningama för en fortsatt rennäring inomrenskötselområdet. Det är följaktligen fråga om ett skydd av samma slag som detskydd rennäringen tillförsäkrats genom bl. a. naturresurslagen. I den lagenskyddas som ett riksintresse områden som har avgörande betydelse förmöjligheten att varaktigt bedriva renskötsel i en viss sameby. Lagrådethar pekat på möjligheten att i stället för den i remissen föreslagna bestämmelsendirekt i lagen närmare beskriva vilka hänsyn som skall tas. Till en sådanlagbestämmelse skulle regeringen eller kunna meddelakompletterande och förtydligande föreskrifter som verkställighetsföreskrifter.Enligt lagrådet synes det emellertid knappast möjligt att i lagen preciseravilka hänsyn som vid avverkningen skall tas till rennäringen. Lagrådet hänvisari stället till att de nuvarande allmänna råden i inte obetydlig mån synes tjänadet syfte som har avsetts med det remitterade förslaget. Enligtmin mening är det emellertid i hög grad önskvärt att på ett starkare sättmarkera hänsynen till rennäringen än vad som sker genom de allmänna råden. Jagär av den uppfattningen att det bör vara möjligt att direkt i lagen regleradenna hänsyn. Hänsynskraven måste emellertid begränsas så att de kan förenasmed ett rationellt skogsbmk. I det remitterade förslaget skedde denbegränsningen genom förbudet att meddela föreskrifter som är så ingripande attpågående markanvändning avsevärt försvåras. Den begränsningen bör nu i ställetuttryckas så att den anpassning av skogsbmket bör ske som uppenbart påkallasmed hänsyn till rennäringen. Som jag strax återkommer till motsvarar en sådanbegränsning vad lagrådet föreslagit i fråga om villkor till förmån förrennäringen i beslut om tillstånd till avverkning i svårföryngrad skog. Jag föreslår följaktligenatt det i skogsvårdslagen föreskrivs att vid skötseln av skog skall i fråga om hyggens storlek och utläggning, bestånds anläggning, kvarlämnande av trädsamlingar och skogsbilvägars sträck ning, den anpassning ske som uppenbart påkallas med hänsyn till rennä- 53 ringen.Av bestämmelsen bör framgå att det vid olika åtgärder i skogsbra- Prop.1990/91:3 ket bör eftersträvas att berörd sameby har årlig tillgång tillsammanhängande betesområden och till den vegetation som behövs inom områdenför samling, flyttning och rastning av renaraa. Med den utformning bestämmelsenföreslås få är det knappast nödvändigt med några verkställighetsföreskrifter. Hänsynsbestämmelsenbör avse hela renskötselområdet. På samma sätt som gäller i fråga omnaturvården bör böter kunna ådömas den som låter bli att följa föreläggandensom meddelas för att den nya hänsynsregeln skall efterlevas. Jag föratsätteratt kommer att meddela allmänna råd till ledning förtillämpningen. Renskötselområdetbestår dels av marker där renskötsel får bedrivas (åretrantmarkema),dels av områden där renskötsel får bedrivas bara (vinterbetesmarker eller sedvanemarker). I vissa delar av landet råder detoenighet mellan markägare och samer om vinterbetesmarkemas omfattning. Fråganom gränsdragningen är en civilrättslig fråga. Sådana frågor kan med rättsligtbindande verkan bara avgöras av allmän domstol. Detta hindrar emellertid inteatt som en s. k. preliminärfråga i ett beslut omföreläggande kan ta ställning i gränsdragningsfrågan. Om gränsdragningen senareblir aktuell hos domstol i t. ex. ett mål om utdömande av vite eller i ett målom ansvar för brott mot föreläggandet är ställningstagandei frågan inte bindande för domstolen. När det gäller skogsvårdsstyrelsenshandläggning får styrelsen från fall till fall utifrån de allmänna reglema iförvaltningslagen avgöra vilken utredning som behövs för att styrelsen skallkunna ta ställning i den preliminära frågan om gränsdragningen. 1syfte att verka för att konflikter mellan skogsbraket och rennäringen skullelösas i samförstånd tillsatte lantbraksstyrelsen en samråds-gmppskogsbrakrennäring. Huvudmannaskapet för samrådsgrappen togs över avskogsstyrelsen. I grappen ingår representanter för ,lantbraksstyrelsen. , domänverket, bolagsskogsbmket,allmänningsskogsbmket, och . Samrådsgrappenskogsbrak rennäring har numera funktionen av central rådgivande ochinitierande instans för ett antal lokala samrådsgrap-per. Uppbyggnaden av den lokalasamrådsorganisationen har som gmnd en modell som prövats inom kommun. Den s. k. Jokkmokksmo dellen innebär i korthet att berörda storskogsbrakare i slutet av varje kalenderår redovisar planerade skogsbmksåtgärder för kommande säsong och för en femårig planeringsperiod. Skogsvårdsstyrelsema i de tre ren skötsellänen sammanställer uppgiftema och tillställer dem berörda same byar. Samebyarna får därigenom möjlighet att studera och överblicka skogsföretagens planer. På gmnd härav sker sedan samråd mellan flertalet skogsägare och samebyarna. Lokala samrådsmöten brakar hållas en gång 54 eller oftare vidbehov. Denna samrådsmodell håller nu på att Prop. 1990/91:3 utvecklas avsamrådsgrappen skogsbrak rennäring bl. a. med hjälp av digitaliseratkartmaterial. Iskogsstyrelsens allmänna råd (SKSFS 1982:2) som nämnts ovan betonasnödvändigheten av fasta, åriiga samråd mellan samebyama och storskogsbraket omplanerade åtgärder. Enligt råden bör samrådet i första hand avseslutavverkningar för en planeringsperiod , varvid helakedjan av efterföljande skogsvårdsåtgärder skall redovisas. Behovet av tidigasamrådskontakter poängteras för att undvika onormalslutavverkningskoncentration inom en sameby och för att skydda områden där detfinns hänglav. Detnu beskrivna samrådsförfarandet omfattar enbart storskogsbraket.Jordbraksutskottet uttalade i sitt betänkande om bevarande avfjällnära skogar (JoU 1984/85:20) att det är naturligt att samrådsförfarandetutvecklas till att omfatta alla skogsägare och inte enbart storskogs-braketsamt i princip görs obligatoriskt inom renskötselns åretrantmarker. Till följdhärav innehåller föreskrifter angående tillämpningen av 19§skogsvårdslagen om tillståndplikt vid avverkning i svårföryngrad skog numeraett krav på samråd inte bara vid storskogsbmkets avverkningar. ansökan om tillstånd till slutavverkning inom åretrantmarkema skall sökandenfoga bevis om att berörd sameby beretts tillfälle till samråd. Samrådet skallomfatta slutavverkning med efterföljande skogsvårdsåtgärder samt byggande avskogsbilväg. En tillståndsansökan enligt 19§ skogsvårdslagen får avvisas avskogsvårdsstyrelsen om samebyn inte beretts tillfälle till samråd. Bevis omsamråd krävs dock inte om avverkningen avser en brakningsenhet som är mindreän 500 ha och hygget är mindre än 20 ha produktiv skogsmark. Undantaget gällerinte såvida slutavverkningen berör hänglavbärande skog, nattbetesplats,rastställe, arbetshage, flyttled eller om hygget ansluter till kalmark ellerplantskog som sammanlagt med den planerade avverkningstrakten överstiger 20 hainom brak-ningsenheten. För större brakningsenheter kan parterna komma överensom lättnader i samrådet. Samrådsgrappenskogsbmk rennäring har gjort en utvärdering av de frivilliga samråden underåren 1984 och 1985 (Meddelande från Nr 3, 1987). Avutvärderingen framgår bl. a. följande. Samråd förekommer inom större delen avrenskötselområdet. Samråden är vanligare i och äni . I regel omfattar samråden skogsbmksåtgärder som planeras fördet närmaste året men det blir allt vanligare med samråd för en tidshorisontav . I allmänhet leder samråden till överenskommelser, i vissa fallefter jämkningar från båda håll. Vissa samebyar anser att samråden har karaktärav ensidig information från skogsbmket och att viljan till överenskommelsesaknas. Samråden tycks ha större betydelse för rennäringen än för skogsbraket.Skogsvårdsstyrelsen är representerad vid av samrådsmötena i Norrbottenslän, vid i och mer sällan i övriga län. Skogsstyrelsensbedömning av samråden är att de ökat i 55 omfattningoch att samråd numera även förekommer regelbundet i Jämt- Prop. 1990/91:3lands län. Kvarstående konflikter mellan rennäringen och skogsbraket eftersamråden förekommer enligt i begränsad omfattning. bör det om de frivilliga samråden kunna sägas att dehuvudsakligen har fungerat tämligen väl. Utredningen konstaterar emellertidockså att rennäringen inte kan acceptera den omständigheten att det beror påskogsägarens gottfinnande om samråd skall komma till stånd eller inte.Utredningen delar uppfattningen att det måste finnas garantier för att samrådverkligen kommer till stånd när det rör sig om mer omfattande eller förrennäringen särskilt ingripande skogsbraksåtgärder. För dessa fall bör enligtsamerättsutredningen samrådsförfarandet lagstadgas. Skogsstyrelsensrapport och samerättsutredningen ger alltså stöd för att det etableradesamrådsförfarandet är ett bra sätt att få till stånd lösningar på konfliktermellan skogsbmk och rennäring. En svårighet i samrådsförfarandet har dockvarit bristen på underlagsmaterial när det gäller att bedöma rennäringensmarkanvändning. Situationen har dock blivit bättre och kommerytterligare att väsentligt förbättras. 1 den pågåendemarkanvändningsplaneringen inom ramen för och i densärskilda markanvändningsinventeringen i de fjällnära skogsområdena ingårnämligen en kartläggning av de markområden som är av särskild betydelse förrenskötseln. I detta sammanhang skall också framhållas de hänglavs- ochurskogsinventeringar som lantbmksnämnder och skogsvårdsstyrelser har utfört. Enrenbetesinventering som är baserad på kartor som tas fram bl. a. genomfjärranalys pågår i lant-braksverkets regi. Sådana s.k.vegetationskartor har upprättats över stora delar av . Enenklare form av vegetationskartor (skogstyps-kartor) tas fram överVästerbottens län. Efter mönster från har också vegetationskarteringpåbörjats i . Motden bakgranden bör, som samerättsutredningen har anfört, ett regelsystem församrådsförfarandet bygga på de förfaranden som redan har etablerats. Enligt minmening är det dock inte nödvändigt att i lag detaljreglera samrådsförfarandet.En grandläggande föreskrift om att berörd sameby skall beredas tillfälle tillsamråd innan en avverkning av skog sker bör dock finnas i lag. Föreskriften in i skogsvårdslagen och kombineras med ett bemyndigande för regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifterom samrådet. Jag avser att i denna fråga återkomma till regeringen med förslagtill ändring i skogsvårdsförordningen. Denskogsägare som inte bryr sig om att samråda bör drabbas av någon påföljd. Jagföreslår därför att den som bryter mot samrådsplikten skall kunna dömas tillböter. harföreslagit att samrådskyldigheten skall gälla för alla fastigheter som är belastade med renskötselrätt. Förslaget har lämnats utan erinran av remissinstansema när det gäller samrådsskyldig het på åretrantmarkema. Samrådsskyldigheten på vinterbetesmarkema har däremot mött stark kritik från skogsnäringen men även från skogssty relsen. Motbakgrand av remissutfallet råder det ingen tvekan om att mitt Prop. 1990/91:3förslag till lagreglering av samrådsplikten bör omfatta åretrantmarkema. Närdet gäller vinterbetesmarkema är frågan mera svårbedömd.