prop · GE03154 · 1990-12-31 00:00:00 — a. detta skäl har Bilaga 1 t.ex.första tredje AP-fondstyrelserna fått möjlighet att i och för det allmännapensionssystemet inom en viss ram förvärva fast egendom i placeringssyfte,antingen genom direkta förvärv eUer genom förvärv av samtliga aktier i ettfastighetsbolag. Det bör vidare framhållas att också försäkringsbolagen harrätt att i sin rörelse fritt förvärva fastigheter. a.konkurrensneutralitetsskäl är det således av stor vikt att bankerna får en rättmotsvarande den som tillkommer AP-fondstyrelserna och försäkringsbolagen. Bankföreningenanser alltså sammanfattningsvis att inom bankverksamhetsdefinitionen börrymmas förvärv av fastighet såväl för fastighetsrenting bedriven av banken somför placeringsändamål. Det finns inte något skäl att befara missbruk av ensådan ny frihet. Med hänsyn tifl kraven på likviditet och vinstspridning ibankverksamheten lorde bankerna självmant komma att ålägga sig den begränsningi fråga om fastighetsförvärv som är rimlig. 1det följande kommenterar föreningen vissa detaljer i förslaget om bankernasförvärvsrätt. Även i dessa avseenden finns skäl att ta den reglering somförutsätts gälla inom EG som intäkt för att föreningens krav bör tillgodoses. Kommitténföreslår att bankerna får rätt att förvärva, förutom fordringsbevis med efterställdbetalningsrätt, även andra likartade bevis om tillskott av riskkapital, ombevisen är avsedda för den allmänna marknaden. Denna utvidgning av förvärvsrättenär något som föreningen hälsar med tillfredsställelse. på sid 223 (del I) att förvärv av bevis sominte är avsedda för den allmänna marknaden alltjämt bör vara förbjudet förbank. Föreningen utgår från att inskränkningen endast avser nämndariskkapitaltillskott. Eftersom kommittén emellertid inte i samband medredogörelsen för innebörden av den omsvängda tekniken för tillåtenbankverksamhet med ett ord berör förvärv av fordringar som ej avsetts för denallmänna marknaden, finns anledning för föreningen att något uppehålla sig viddenna fråga. Isamband med banklagstiftning gavs bank rätt att förvärva annan fordranän sådan som är avsedd för den allmänna marknaden, om fordringen grundas pålåneavtal, som har sådant innehåll att banken själv vid förvärvstillfället hadekunnat bevilja krediten (se 2 kap. 3 §BRL). Det kan uppenbarligen inte ha varitkommitténs avsikt att utan vidare avskaffa denna förvärvsmöjlighet. Tvärtommåste enligt föreningen det nya synsättet på tillåten verksamhet ansesinnebära, att de av föreningen tidigare i detta hänseende framfördasynpunkterna nu har beaktats. Föreningenanser således att en utvidgning av förvärvsrätten beträffande nyssnämnda typ av fordringar följer av den lagteknik som har valts. dettainte varit kommitténs avsikt, hemställer föreningen att nu ifrågava- Prop.1990/91; 154 randeändring genomförs och att det av motiven klart framgår att förvärv 1 också av andra enskildafordringar än sådana som grundar sig på låneavtal är tiflåtna, t. ex.fordringar som uppstått i samband med försäljning av varoreller tjänster i en rörelse eller i samband med överlåtelse av t. ex. företag eller fastighet.Grunden för fordringen behöver alltså inte vara en försträckning.Det avgörande är i stället att fordringen vid förvärvstillfället harsådana viUkor att banken då hade kunnal bevilja en kredit i enlighet Genomen sålunda utvidgad förvärvsrätt kommer bankerna att kunna stå till tjänst medt. ex. köp av exportfordran å forfait för vidare placering i deninternationella marknaden, även när det inte gäller en växelfordran. Bankernakan vidare ta hand om en köpeskillingsrevers för fastighet eller företag i egenräkning för placering i marknaden och behöver inte hänvisas till att förmedlasådana affärer mellan säljare och köpare. Bankerna får härigenom möjlighet attägna sig åt en banknära verksamhet som är tillåten och oreglerad för andrafinansieringsföretag. Förvärvav förlagsbevis m. m. Kommitténhar föreslagit att det krav på tillstånd, som gäller för förvärv avorganisationsaktier, skall motsvaras av ett krav på tillstånd för förvärv avfordringsbevis med efterställd betalningsrätt och likartade bevis om tillskottav riskkapital, som emitlerats av bank och banknära företag, oavsett om detskett på den allmänna marknaden eller ej (2 kap. 4 §BRL). Enligt bankföreningenkan de skyddsintressen som motiverar ett krav plå kontroll av förvärv av aktieri sådana företag genom tillstånd inte rimligen göras gällande i fråga om nunämnda bevis om de emitlerats av företagen på den allmänna marknaden. Syftetbakom dylika förvärv är ju de facto inte att vinna något ägarinflylande i ettföretag. I stället ser bankerna förvärven huvudsakligen som en god placering.Enligt bankföreningen bör därför nu avsedda bevis få förvärvas fritt avbankerna. Kommitténhar inte föreslagit någon förändring i bestämmelserna om bankernasobligationsupplåning (se 2 kap. 20 § BRL). Med de grundläggande värderingarsom kommittén ger uttryck för, nämligen att likartadeverksamhetsförutsättningar skall gälla för de olika kreditinstituten påmarknaden, finns anledning att upprätthålla den belopps- ochlöptidsbegränsning som är förknippad med rätten för bank att utgeobligationslån i . Reglernas syfte synes har varit att från kreditpolitiskautgångspunkter begränsa bankernas möjlighet att konkurrera med andrafinansieringsinstitut, främst kredilaktiebolagen. Eftersombankerna kan påräkna en ökad konkurrens på sitt affärsområde, böralltså den förutsatta likställigheten mellan olika kreditinstitut kräva attbegränsningarna nu slopas. Detkan för övrigt konstateras att föriagslån används i 149 slörre utsträckning änobligationslån i bankverksamhet. Detta gäfler såväl Prop. 1990/91:154 i svensksom i utländsk valuta. För förlagslånen gäller ingen motsvarande Bilaga 1begränsning i belopp eller löptid. Det föreligger inte någonränteskillnad mellan de två upplåningsformerna, när lånet löper i svenskvaluta. Med den ökade friheten på kapitalmarknaden och inför ett upphävande avvalutaregleringen saknas anledning att vidmakthåUa de båda begränsningarna förbankernas obligationslån. Om det blir fritt att utge kronobligationer i utiandeiskulle för övrigt enligt ordalgen i 2 kap. 20 § BRL en beloppsbegränsning integälla. Förvärvsförbudsregleravseende aktier m. m. KMKföreslår vidare att det nuvarande principiella aklieförvärvsförbudel för bankerskall bestå. Denna förbudsregel har varit oförändrad sedan införandet år 1933.Tidigare fanns en begränsad rätt till förvärv av aktier genomemissionsverksamhet och handel med aktier. Det grundläggande motivet till detnuvarande förbudet kan sägas vara att förhindra sammanblandning av ägande och kreditgivningmed därav följande risk för osund kreditgivning, för stort risktagande ochåsidosättande av insättarskyddet. Sparbanksföreningenanser i och för sig att det nuvarande förbudet mot aktieförvärv iplaceringssyfte har fog för sig och att det inte nu finns tillräckliga skäl fören ändring av lagstiftningen på detta område. Det skulle dock kunnaifrågasättas om de av kommittén anförda motiven för ett upprätthållande avaktieförvärvsförbudet har samma bärkraft i dagens samhälle som . Deursprungliga skälen för förbudet speglar en gången tids värderingar ocherfarenheter, vilka skulle kunna påstås vara mindre relevanta . Det tordefinnas röster för uppfattningen att en utvidgad möjlighet för banker att fåförvärva aktier i placeringssyfte inklusive förvärv av egendom som motsvarareller har anknytning till aktier inte skulle innebära risker för dentraditionella bankverkamheten och därmed insättarskyddet. Detfinns även skäl att beakta utvecklingen utomlands och inte minst inom EG. Påmånga håll utomlands har banker möjligheter att förvärva aktier iplaceringssyfte. I själva verket är den svenska banklagstiftningen tämligenunik med sin restriktiva inställning härvidlag. Såvitt känt har bland OECD-ländernaendast , och totalförbud. Inom EG pågår ett harmoniseringsarbetebl.a. på detta område, innebärande enhetliga regler om villkor för förvärv ochinnehav av aktier. Denna harmonisering förefaller gä i riktning mot enbegränsning av en banks möjligheter till innehav av aktier i annat företag tillviss procent av bankens eget kapital och en ytteriigare procentueU begränsningvad gäller bankens sammanlagda aktieengagemang. Detfinns anledning att räkna med att man inom EG-området kommer att införa enhetliga regler för bankers möjligheter till förvärv av aktier i placeringssyfte. Dessa torde komma att innebära att banker i begränsad utsträckning ges rätl till sådana förvärv. Med lanke på harmoniseringen i 150 övrigl inom EG på banklagtiftningensområde och den internationella Prop. 1990/91:154 konkurrens som den öppnabankmarknaden kommer alt leda till, kan den Bilaga 1 frågan ställas om detpå sikt är möjligt att bibehålla det nuvarande aktieförvärvsförbudet i densvenska banklagstiftningen. Begreppetfastighetsleasing är inte ett entydigt begrepp. Det kan därför i praklikenuppkomma gränsdragningsproblem när det gäller att särskilja olikafinansieringsformer. KMK berör denna fråga men påpekar att det inte torde vara möjliglalt "gä in i detaljerna kring gränsdragningen av begreppet fastighetsleasing". Sparbanksföreningenanser att KMK borde ha gjort ett försök till att utforma en definition avbegreppet fastighetsleasing. Utan en sådan klargörande deflnition uppkommerbesvärande konkurrensförhållanden för de finansieringsföretag som måste ha auktorisationför sin verksamhet, eftersom dessa kan få konkurrens från andra företag, varsverksamhet i nuvarande läge inte kräver auktorisation. Det är enligtSparbanksföreningens mening inte tillräckligt att överlämna åtbankinspektionen att med stöd av, som KMK föreslår, en "flexibellagstiftning" avgöra var gränsen går mellan tillslåndspliktig och inte tillslåndspliktigverksamhet. Det föreliggande beslutsunderlag i denna del är således enligtSparbanksföreningens mening otillfredsställande och inte tiUräckligt för attkunna ligga till grund för lagsliftning. Bankersengagemang i annan än traditionell bankverksamhet KMKföreslår vissa möjligheter för banker att engagera sig i riskverksamhet ochannan verksamhet som inte är förenlig med normal bankverksamhet. Dettaföreslås kunna ske genom bankägda kreditmarknadsbolag. KMK föreslår dock denbegränsningen atl det sammanlagda kapitalkravet för verksamhet av ifrågavarandeslag inte får översliga av bankens eller moderföretagets konsolideradekapitalbas. Sparbanksföreningenser positivt på förslaget som sådanl och tillstyrker således att möjligheteröppnas för banker till engagemang av detta slag. Föreningen anser dock denföreslagna begränsningen alltför snävt tilltagen. Även om det försparbankerna blir möjligt att utnyttja dessas konsoliderade kapitalbaser förverksamhet i ett dotterbolag lill , är det föreslagnautrymmet onödigt begränsat. föreslår en vidare ram ochanser att den bör åtminstone fördubblas. Det ökade risktagande som dettainnebär torde vara av underordnad betydelse totalt sett. KMK har föreslagit att detprincipiella aktieförvärvsförbudet för banker KMK hargjort en grundlig genomgång av de motiv och 151 värderingar som legat lillgmnd för aktieförvärvsförbudet och samman- Prop. 1990/91:154 fattningsviskonstaterat att dessa äger fortsatt giltighet, såvitt avser förvärv som sker i placeringssyfte. SFFkan inte ansluta sig till KMKs uppfattning i denna fråga av följande skäl. Fördet första kommer troligen EG-reglerna ge banker inom EG möjlighet allförvärva aktier i icke finansiella företag inom en ram motsvarande 50 procentav banks eget kapital. Redan av detta skäl finns anledning för lagstiftaren attallvarligt ompröva den traditionellt restriktiva inställningen till svenskabankers aktieförvärv. En skillnad på denna punkt mellan svenska banker ochbankerna inom EG skulle allvarligt kunna hämma de svenska bankernaskonkurrensförmåga. Det finns därför ingen anledning för den svenskalagstiftaren att låsa sig för ett bibehållet aktieförvärvsförbud innan lägetinom EG klarnat på denna punkt. Fördet andra finns det enligt SFFs mening sakliga skäl för att överge detkategoriska förbudet mot aktieförvärv. Bland de motiv mot aktieförvärv som KMKbetonat finns riskaspeklen, d.v.s. att aktieförvärv är förenat med risk och attbanker av hänsyn till insättarna inte bör kunna placera i tillgångar avriskkaraktär. SFF vill inle förneka att aktieplaceringar kan vara riskfyllda. SFFmenar dock att KMK, liksom lagstiftaren , överbetonat riskaspekten.Enligt SFFs mening skulle man mycket väl kunna vända på resonemanget och istället se aktieförvärv som ett sätt för banken att realvärdeskydda det egnakapitalet och därmed skapa större säkerhet för insättarna. Förförsäkringsbolagen anses placeringar i realtill-gångar aktier och fastigheter som ett naturligt sätt att åstadkomma en god avkastning på lång sikt.Tillgångarna i bankernas balansräkningar består till helt övervägande del avnominella räntebärande placeringar, d. v. s. monetära tillgångar. Företag med ihuvudsak monetära tillgångar har vid inflation större svårigheter än andraföretag att hålla det egna kapitalel intakt. Denav SFF nämnda aspekten har inte berörts i diskussionen om aktieförvärven.Tiden är emellertid mogen att seriöst diskutera bankernas behov av störrefrihet på placeringssidan (även belräffande fastigheter. Eninvändning som brukar framföras mot att banker skall få förvärva sktier är attbankinlåningen är av kortfristig karaktär. Slor skiUnad föreligger förförsäkringsbolagen vars åtaganden gentemot t. ex. pensionssparare är mycket långfristiga.Denna invändning är givetvis riktig och innebär att en bank även om frihetgavs aldrig skulle kunna ha samma struktur på balansräkningens tillgångssidasom ett försäkringsbolag. Skillnaden mellan åtagandena för bank- ochförsäkringsbolag är emellertid inte så stora att det är motiverat med etttotalförbud för bank att placera i reala tillgångar. Om de banker skulle gesrätt förvärva aktier borde de även få större möjligheter att låna upplångfristigt. SFF anser således att den nuvarande begränsningen för bankernaobligationsupplåning (se 2 kap. 20 § BRL) borde slopas. Medsådana begränsningar av aktieförvärvsrätlen som diskuterats inom EG motsvarande maximalt av banks egna kapital och av aktierna i enskilda företag finns ingen anledning befara att banker 152 härigenomskulle skaffa sig ett för stort eller otillbörligt inflytande över Prop.1990/91:154 näringslivet. I vart fall torde banker inte komma ens i närheten avdet Bilaga 1 aktieinnehav som försäkringsbolagen har. Vådanav sammanblandning av ägande och kreditgivning ett klassiskt argument mot attbanker skall få äga aktier och som även KMK tryckt starkt på anser SFFsannolikt starkt överdriven, reminiscenser från tider med andra marknader ochannan insyn i och tiUsyn av bankerna än dagens förhållanden. Dessutom innebärargumentet ett underkännande av bankernas kompetens att rätt bedöma sinakreditengagemang. Ett företag vars StäUning är så svag att ett utvidgatkreditengagemang inte kommer i fråga skall naturligtvis inte heller ha nyttriskkapital. Denproblematik som eventuellt kan förekomma avseende ägande och kreditgivning isamma företag berör emellertid endast undantagsvis den typ av aktieförvärv sombehandlats i detta avsnitt och som avser aktier som placeringsobjekt. När detgäller nystartade företag är saken delvis annorlunda, främst p. g. a. attrisken är högre. Det är också befogat att vara mer restriktiv beträffande banksmöjlighet att göra risksatsningar av "ven-capkaraktär". KMK har föreslagitatt bank skall få rätl att inom viss ram göra aktieförvärv av denna senare typ.SFF återkommer till detta, men viU här peka på att förvärv av aktier iplaceringssyfte borde anses vara mer naturligt för bankerna änriskkapitalsatsningar av "ven-capkaraktär". Ombank ges rätt förvärva aktier i placeringssyfte kan föreskrift ges om attbeslut om köp och försäljning av aktier ej får delegeras under verkställandeledningen till delegater med kreditbevillningsrätt. Detta är ett sätt attmarkera åtskillnad mellan banks normala kreditgivning och placeringar i övrigt. attdet finns skäl att ge banker viss frihet all förvärva aklier i placeringssyfle,samt attlagstiftaren, även om övervägande skäl fortfarande anses föreligga för ettbibehållande av förbudet, i vart fall inte tar definitiv slällning i fråganinnan det klarlagts hur kommande EG-regler på området kommer att utformas. KMKföreslår att det nuvarande förbudet för banker att förvärva fastigheter förannat ändamål än egen verksamhet och för egen personal skall bibehållas.Dessutom anser KMK att fastighetsrenting visserligen kan få förekomma ikreditmarknadsbolag även bankägt men ej direkt i bank. SFFkan inte godta KMKs förslag i denna del. SFF åberopar samma argument somanförts angående aktieförvärv. Det kan finnas skäl att införa en begränsningför fastighetsförvärv i placeringssyfte, t. ex. maximalt inom av bankseget kapital. Beträffandefastighetsrenting kan sägas att detta numera är en väl etable- 153 SFFanser att fastighetsrenting rimligen bör anses Prop. 1990/91:154 falla inom ramen för sådan verksamhet som bank kan bedriva. KMKhar förslagit att det skall krävas tillstånd för bank att förvärvafordringsbevis med efterställd betalningsrätt och likartal bevis om tillskottav riskkapital som emitlerats av bank eller banknära företag oavsett om detskett på den allmänna marknaden eller ej (2 kap. 4 § BRL). tillståndskravet ärdetsamma som gäUer för banks förvärv av organisalionsaktier. KMKhar inte föreslagit någon ändring i bestämmelserna om bankernasobligationsupplåning (jrf 2 kap. 20 § BRL). Innebörden av dessa bestämmelserär att bank inte får ge ut obligationslån med en löptid som överstiger 7 åroch inte till belopp som överstiger av bankens inlåning från allmänheten. SFFanser att denna regel bör slopas och att banker bör ges samma rätt som t. ex.kreditaktiebolagen att låna upp medel långfristigt på obligationsmarknaden.Del bakomliggande syftet med begränsningsregeln torde vara av kreditpolitiskkaraktär. måste begränsningsregeln ha spelat ut sin roll. Ökademöjligheter till långfristig upplåning vore därutöver ett naturligt komplementtill de mer långfristiga placeringsmöjligheter i aktier och fastigheter som SFFförordat ovan. Neutralroll för banker i kreditförmedlingen Fören effektiv kapitalallokering i ekonomin, d. v. s. förmedling av sparandettill sådana ändamål, som ger störst lönsamhet och avkastning och i övrigl ärmest angelägna, krävs alt bank- och kreditväsendet inte är partiskt genom hopknytningar ägarmässigt eller på annat sätt med särskilda affärsintressen. Förhållandensom påverkar sådan sammanknytning är bl.a. följande: företags innehav avbankaktier, regler som begränsar vilka som kan vara moderbolag till bank,regler för spridning av ägande och rösträtt i bank, banks rätt att direkt ellervia dotterbolag göra aktie- eller andra andelsförvärv, begränsningsregler förbankrepresentation i företags styrelser, bankers indirekta ägarinflylande överföretag via pensionsfonder, bankers engagemang i leasing med det realkapitalägandesom hör tiU. Settfrån de icke-finansiella företagens sida kan det finnas förelagseko nomiska skäl att skapa en nära förbindelse till en bank eller ett kreditmark nadsbolag. Man önskar större säkerhet för framtida kapitalförsörjning och möjlighet att utnyttja sådana hävstångseffekter till Ökade resurser, som inle den lagliga sfären inte är möjliga uianför kreditväsendet ram. Det är bank- ochkreditlagstiftningens uppgift att bl.a. bryta upp eller Prop. 1990/91:154motverka sådana intressekopplingar. Det har skett i viss men svårbe- Bilaga 1 dömbargrad hitlills i . Å andra sidan finns eller har funnils ganska tydliga gmpperingargrundade på familjestiftelser, verksamma som styrorgan för både bank och icke-finansiellaföretag, vidare sfärer av gradvis beroende företag kring de störreaffärsbankerna och förvärv eller försök till förvärv av en bank lillatt bli en del av en koncern med vidare syftning än den rent bankmässiga. KMKbetonar förtjänstfullt principen att kreditgivning och ägande skall skiljas åt.Å andra sidan öppnar kommitién med de nu föreslagna bankreformerna vissaundantag från oberoendekravet med hänvisning till önskan om breddning avbankers tjänsteutbud till större flexibilitet vad gäller koppling till andratjänster och till internationella tendenser. LOförordar en mer strikt politik från statsmakternas sida, när det gäller attbibehålla eller skapa en neutral, opartisk roll för kreditförmedling. Hotetligger inte enbart i ägarförhållanden. I ett framtidsperspektiv med starkt internationaliseratbankväsende är det väsentligt att rågången mellan bank- och andraaffärsintressen i är trovärdig. Därigenom påverkas svenska bankerskreditvärdighet och kundförtroende i den egentliga bankmarknadskonkurrensen. Isamband med kommande överväganden om EG-samarbete anser LO att bankersneutralitet i kreditförmedlingen skall drivas som ett av minimikraven förömsesidigt godkännande av utländska bankfilialer och för öppen konkurrens medbanktjänster i övrigt. LOhar inte anledning resa invändningar mot KMKs förslag i övrigt för attåstadkomma ett system med möjligast oberoende banker. LO vill understrykaförslaget att bankinspektionens tillsyn ska ta fasta på koncernen i ställetför bankaktiebolaget i de fall detta är aktuellt. Detta är en väsentlig sak. Kreditmarknadskommitténsförslag innebär, att principen om åtskillnad mellan ägande och kreditgivningupprätthålls också . Ett generellt förvärvsförbud avseende vissangiven egendom föreslås sålunda. Enuppmjukning av förvärvsförbudel föreslås emellertid. Enligt kommittén börsålunda en bank kunna välja att av organisatoriska eller andra skäl lägga utverksamhet till dotterbolag under förutsättning att banken själv äger rätt attbedriva verksamheten. Undantag från förvärvsförbudet föreslås därför för s. k.organisationsföretag, d. v. s. svenska eller utländska förelag med näraanknytning till bankverksamheten. Kreditmarknadskommitténföreslår också, alt bankerna ges möjlighet till ett begränsat aktieägande via dotterbolag. De skall därigenom mer aktivt än kunna medverka till vissa förelags långsiktiga anskaffande av eget kapital. Kommitténs förslag innebär sålunda, att ifrå gavarande riskverksamhet skall avskiljas från banken och läggas ut i hel- eller delägda dotterbolag. bedömer de föreslagna uppmjukningar- Prop. 1990/91:154na av nuvarande förvärsvförbudsregler som värdefulla och ägnade att Bilaga 1kunna ge bankerna en mer aktiv roll i företagens utveckling än för närvarande.Förslaget att det nuvarande systemet med s. k. samhällsrepresen-tanter ibankernas styrelser skulle kunna utvidgas också till de s. k. organisationsbolagenfinner vi däremol onödigt och byråkratiskt. Vi noterar också, att även i härbehandlade hänseende avviker kreditmarknadskommitténs förslag frånutvecklingen inom EG, sådan den kan skönjas. Av är det idagbara , och som har ett totalförbud för bankerna att ägaindustriaktier. Sannolikt kommer det nuvarande harmoniseringsarbetet inom EGatt leda fram till bestämmelser som tiUåter bankerna att ha ett begränsataktieägande i andra icke-finansiella företag. Åtskillnadmellan ägande och kreditgivning Kommitténföreslår att en bank genom ett i bankkoncernen ingående dotterbolag fårmöjlighet att genom aktieförvärv medverka till rekonstruktion och fusion avbestående förelag och nyetablering av t. ex. högriskföretag. Bankkoncernen fårgenom dotterbolag också rätt att göra riskfyllda placeringar, t. ex.villkorslån, vinstandelslån och förlagslån, samt bedrivafastighetsleasing/renting. Alla nu nämnda engagemang måste dock hålla sig inomen finansiell ram motsvarande av bankkoncernens kapitalbas. I fråga omleasing av lös egendom och factoring föreslås att bank får rätt bedriva sådanverksamhet i bankens egen rörelse. Industriförbundettillstyrker kommitténs förslag på denna punkt. Kommittéförslagetleder inte till att den grundläggande principen om åtskillnad mellan ägande ochkreditgivning överges.