prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — Det bör framhållas att huvudmännen för omsorgsverksamheten är skyldigaatt övergångsvis så länge tvångsbestämmelserna finns kvar se till att detfinns ett tillräckligt antal platser i vårdhem eller specialsjukhus.Socialstyrelsen bcir emellertid i samband med den nämnda uppföljningenverka för att de personer som är inskrivna enligt den aktuella bestämmelsensnarast kan skrivas ut och att de i stället för vård i specialsjukhus ellervårdhem bereds adekvata omsorger på annat sätt. Jagvill här också nämna att en ändring kommer att föreslås av chefen förjustitiedepartementet av innebörd att psykiskt utvecklingsstörda inte längreskall kunna överlämnas till specialsjukhus som brottspåföljd (bil. Mot bakgmnd av vad jag nuhar anfört bör enligt min mening utskrivningsnämndernas och psykiatriskanämndens uppgifter enligt den behandlade övergångsregleringen för psykisktutvecklingsstörda i huvudsak tas över av de allmänna förvaltningsdomstolaraasamtidigt som domstolsprövning införs beträffande psykiatriskatvångsvårdsfrågor. Detta föranleder ändring i införandelagen.Utskrivningsnämndernas och psykiatriska nämndens befattning med frågor ompasstillstånd och om återkallelse av pass bör enligt min mening inte gå övertill domstol. I den mån den prövning som har avses behöver ges en motsvarighet-efter nämndernas upphörande bör uppgiften ligga på . Jag villnämna att förberedelser pågår för att genomföra beslutet om att ge styrelsen enregional organisation (se prop. 1988/89:130 och prop. 1989/90:100, bil. Frågan om en ändring i passlagen (1978:302) i enlighet härmed får tas uppi samband med behandlingen av andra följdändringar till den nya lagstiftningen. 1990/91:58 Bilaga 1 4 Psykiatrisk tvångsvård för lagöverträdare(rättspsykiatrisk vård), m. m. Regleringeni LSPV av psykiatrisk tvångsvård omfattar alla personer som skall kunna gessådan vård. Av det föregående (avsnitt 3.1.2) har emellertid framgått attpatienterna delas in i olika gmpper (P-, O-, N- och PN-fall) och att det i vissaavseenden gäller skilda regler för dessa grupper. Tre av grupperna (O-, N-och PN-fall) utgörs av olika kategorier av lagöverträdare. Av denpatientinventering gjort en viss dag , 1982,1983, 1985 och 1988 framgåratt det totala antalet patienter som har vårdats medstöd av LSPV utgjort ca 9 600, ca 7 400, ca 4600, ca 3 200 resp. ca 2 800. Avdessa har ca 1 800, ca I 400, ca 900, ca 1 000 resp. drygt 700 utgjorts avpatienter av de nämnda kategorierna. En sådan kategori omfattarpatienter som under inflytande av psykisk sjukdom har begått brott mot någonannans personliga säkerhet för vilket åtal inte har väckts (O-fall). En annankategori utgörs av patienter som efter beslut av domstol genomgår slutenpsykiatrisk vård med stöd av LSPVsom brottspåföljd (N-fall). En tredje kategori består av patienter /91:58 somhar varit intagna i undergå påföljd för Bilaga1 brottoch för anstahsvården eller i samband med att denna har upphört tagits in försluten psykiatrisk vård med stöd av LSPV och inte skallåterföras till anstalten (PN-fall). Sluten psykiatrisk vård enlig: LSPV av lagöverträdare i andrafall kommer till stånd såsom för övriga patienter (P-fall). Avdet sagda följer att personer som är intagna i kriminalvårdsanstalt kanberedas sluten psykiatrisk vård med stöd av LSPV. Allmänna bestämmelser omhälso- och sjukvård för dessa personer finns i bl. a. lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt (KvaL), som reglerar deras behandling somfrihetsberövade. I37 § KvaL föreskrivs att, om en intagen behöver hälso- och sjukvård, han skallvårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Av paragrafen följer vidare attden allmänna sjukvården bör anlitas, om erforderlig undersökning och behandlinginte lämpligen kan ske inom anstalten, och att en intagen får föras över tillett allmänt sjukhus, om det behövs. Enligt paragrafen gäller också bl. a. attden som vistas utom anstalt när han ges vård skall stå under bevakning ellervara underkastad särskilda föreskrifter, om det finns anledning till det. I 38§ KvaL erinras om bl. a. att det finns särskilda regler om beredande av slutenpsykiatrisk vård i vissa fall. Särskildabestämmelser om psykiatriska avdelningar vid kriminalvårdsanstalter finns ikungörelsen (1974:248) med vissa föreskrifter rörande tillämpningen av lagen omkriminalvård i anstalt. Vid en sådan avdelning kan endast psykiatrisk vård ifrivillig form ges (jfr 2 § LSPV). Ytterligare bestämmelser om hälso- ochsjukvård för intagna i kriminalvårdsanstalter finns i kriminalvårdsverketsanstaltsföreskrifter (KWFS 1986:4). Ävenandra kategorier av personer som är berövade friheten med anledning av brott gripna, anhållna och häktade kan med hänsyn till LSPV:s generellatillämplighet i princip beredas sluten psykiatrisk vård med stöd av den lagen.I 4 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl.(häkteslagen), som reglerar behandlingen av dessa kategorier- frihetsberövade,ges motsvarande allmänna bestämmelser om hälso- och sjukvård som i KvaL. Bestämmelsernai häkteslagen innebär följande. Vid behandlingen av den som omfattas avhäkteslagen skall hänsyn tas till hans hälsotillstånd. Den som bedöms behövahälso- och sjukvård eller som begär att läkare skall tillkallas skall så snartdet kan ske undersökas av läkare, om inte en sådan undersökning uppenbariigenär obehövlig. En läkares anvisning rörande vården av den som är sjuk skalliakttas. Den som behöver sjukhusvård skall beredas sådan vård så snart det kanske. När det finns anledning till det skall den som vistas på sjukhus stå underbevakning. Ytterligarebestämmelser om hälso- och sjukvård för personer som om fattas av häkteslagen finns i förordningen (1976:376) om behandlingen av häktade och anhållna m. fl. (häktesförordningen), i kriminalvårdsverkets häktesföreskrifter (KWFS 1986:5), i ett cirkulär från riksåklagaren till åklagarväsendet om behandlingen av häktad som överförts till allmänt sjukhus (RÅC 58) och i föreskrifter och allmänna råd 188 rörandeförvaringen av personer i polisarrest (RPS FS 1986:35, FAP Prop. 1990/91:58 102-1). 1förarbetena till 4 § häkteslagen betonade föredragande statsrådet attföreskrifter om beredande av sjukhusvård inbegriper fall då en häktad behöversådan vård på gmnd av psykisk sjukdom (prop. 1975/76:90 s. 61). Han varemellertid inte beredd att i det sammanhanget ta upp frågan humvida särskildainsatser var påkallade för att tillgodose vårdbehovet hos häktade som varpsykiskt sjuka. Häkteslagenär tillämplig även när den som är häktad befinner sig på en rättspsykiatriskklinik för rättspsykiatrisk undersökning (se prop. 1975/76:90 s. 38). Slutenpsykiatrisk vård med stöd av LSPV kan, i enlighet med vad som harsagts om lagens generella tillämplighet, beredas också i dessa situationer.Vården kan emellertid inte ges på en rättspsykiatrisk klinik (jfr 2 § LSPV).Att detta skapar vissa problem från behandlingssynpunkt har belysts i ettJO-ärende (dnr 1501985). Tilldet sagda kan tilläggas att den rättspsykiatriska organisationen, som harstaten som huvudman, i princip inte har till uppgift att meddela psykiatriskvård. I 1 § instruktionen (1988:1239) för statens rättspsykiatriska klinikeroch stationer föreskrivs sålunda att det vid dessa enheter utförsrättspsykiatriska undersökningar i brottmål samt att det vid klinikerna ocksåbedrivs rättspsykiatrisk forskning och utbildning. Avden av utfärdade arbetsordningen för det rättspsykiatriskaverksamhetsområdet (3 §) framgår emellertid att denna verksamhet har som måloch uppgifter bl.a. att inom ramen för tilldelade resurser och i mån av behovtillhandahålla god sjukvård och behandling av psykiska sjukdomar och symptomsamt primär kroppssjukvård. Särskilda bestämmelser om sjukvård vid derättspsykiatriska klinikerna ges i 27 33 §§ arbetsordningen. Och den som avrätten har överlämnats till sluten psykiatrisk vård med stöd av LSPV eller vårdi specialsjukhus med stöd av reglerna omsorgslag och är häktad skallenligt 7 § tredje stycket första meningen lagen (1966:301) om rättspsykiatriskundersökning i brottmål vårdas på en rättspsykiatrisk klinik eller enpsykiatrisk avdelning vid en kriminalvårdsanstalt till dess han tas in påsjukhus. 4.2 Utgångspunkter för mitt förslag Dennuvarande regleringen i LSPV om psykiatrisk tvångsvård omfattar alla personersom skall kunna ges sådan vård. Frågan huruvida också den tilltänkta lagen ompsykiatrisk tvångsvård bör ha generell tillämplighet har jag tidigare berört isamband med att jag redovisat allmänna synpunkter på lagstiftningensuppläggning (avsnitt 2.3.6). Beredningensforslag till lag om akut psykiatrisk tvångsvård är inte avsett att omfatta personer som ges psykiatrisk tvångsvård som brottspå följd eller som är anhållna, häktade eller intagna i kriminalvårdsanstalt och bör kunna ges psykiatrisk tvångsvård. Förslaget innebär att reglering en av psykiatrisk tvångsvård i dessa fall i stället kommer till uttryck i enlag om rättspsykiatrisk vård. En väsentlig utgångspunkt för förslaget är att det kommer att finnas en organisation på regional nivå som bl.a. 189 utför rättspsykiatriskaundersökningar och ger psykiatrisk vård i frivilli- Prop. 1990/91:58 gaformer eller med tvång åt lagöverträdare. Denna vård är avsedd att Bilaga1 bedrivas vid särskilda sjukvårdsinrättningar benämnda rättspsykiatriskavårdenheter. Psykiatrisk tvångsvård åt lagöverträdare (rättspsykiatrisk vård)får enligt förslaget ges också på enheter där vård enligt lagen om akutpsykiatrisk tvångsvård kan ges. Somjag har nämnt i det föregående kommer chefen för senarei dag att behandla frågor om den straffrättsliga behandlingen av personer medpsykiska störningar. Beredningens nu aktuella förslag såvitt rör de frågornakommer sålunda att tas upp i det sammanhanget (bil. 2 avsnitt 2). Beredningensförslag när det gäller regleringen av psykiatrisk tvångsvård för lagöverträdarehar fått ett blandat mottagande av de remissinstanser som behandlat förslaget idessa delar. Övervägande negativ kritik har framförts från de instanser t.ex. inom den rättspsykiatriska organisationen som närmare diskuteratförslaget. Från flera håll anförs att den föreslagna regleringen fömtsätter atten omorganisation av vården på området först kommer till stånd. JO anser attsamtliga patientkategorier även i fortsättningen kan vårdas med stöd av en förden psykiatriska tvångsvården gemensam lagstiftning. Begreppet rättspsykiatriskvård kritiseras från en del håll, bl. a. för att det ger intryck av att vårdeni dessa fall skiljer sig från annan psykiatrisk tvångsvård. Jaghar i det föregående (avsnitt 2.3.6) uttalat att det enligt min mening, medhänsyn till intresset av att samhällsskyddet inte eftersatts vid behandlingenav psykiskt störda lagöverträdare, är motiverat att psykiatrisk tvångsvård sombrottspåföljd för denna kategori ges en särskild reglering. Som ett ytterligareskäl för denna lösning pekade jag på intresset av en samordning avrättspsykiatrisk undersökningsverksamhet och psykiatrisk vård över huvud tagetför lagöverträdare. 1 sammanhanget anförde jag vidare att en särskild regleringbör omfatta även personer som är frihetsberövade med anledning av brott. Jagskall här närmare utveckla skälen för denna uppdelning av lagstiftningen ompsykiatrisk tvångsvård. Avredogörelsen i det föregående har framgått att det enligt nuvarande ordningfinns olika föreskrifter om hur behovet av psykiatrisk vård skall tillgodosesför den som är intagen i kriminalvårdsanstalt, häktad eller på något annat sättberövad friheten med anledning av brott. Det är emellertid ett väl känt faktumatt behovet av sådan vård hos dessa kategorier är stort. Att det råder bristeroch svårigheter i fråga om möjligheterna att tillgodose detta behov har ocksåsedan länge stått klart. Problemet har tidigare behandlats av bl.a.Bexeliuskommittén (SOU 1977:23 s.328f). Svårigheterna att här kunna utnyttjaresurserna inom den allmänna hälsooch sjukvården har påtalats avkriminalvårdsstyrelsen i olika sammanhang. Olikautredningar liksom erfarenheterna inom kriminalvården visar att de psykiatriskavårdbehoven hos intagna i kriminalvårdsanstalterna är omfattande. Andelenpsykiskt störda inom kriminalvården har dessutom ökat i omfattning under senareår, bl. a. till följd av att sannolikt fler s. k. jämställdhetsfallsom tidigare övertämnades till sluten psykiatrisk vård Prop. 1990/91:58 som brottspåföljd numera i stället döms till fängelse. Undersamma period som problemen med de psykiskt störda lagöverträdarna harförvärrats på kriminalvårdsanstalterna och häktena har kriminalvårdens egnapsykiatriska vårdresurser starkt reducerats. Kriminalvården disponerade islutet av totalt ca 260 vårdplatser för psykiatrisk vård inom denegna anstaltsorganisationen. disponerar kriminalvårdensammanlagt drygt 60 platser på s. k. psykiatriska avdelningar vid femkriminalvårdsanstalter. Till grund för platsreduktionen låg den s.k.normaliseringsprincipen, dvs. att de intagna skall ha samma rätt som andra attanlita samhällets reguljära vårdresurser. Erfarenheternahar emellertid visat att det är svårt att förverkliga normaliseringsprincipenför intagna med psykiatriska vårdbehov. Vid sidan av de platser som de s. k.riksenheterna har ställt till förfogande för kriminalvården har platser endastundantagsvis erbjudits kriminalvården inom hälso- och sjukvårdens organisation.Enligt vad anfört vid remissbehandlingen avsocialberedningens betänkande medför detta att de intagnas behov av psykiatriskvård måste prövas med stor restriktivitet och att intagna inte alltid får denvård de behöver. Vidarekan pekas på att psykiatrins snabba omvandling dvs. sektori-seringen och denlångt drivna avinstitutionaliseringen fått negativa återverkningar förkriminalvårdens del. Jag har också det intrycket att de sektoriseradepsykiatriska klinikerna, som i första hand skall svara för insatser vid behovav psykiatrisk slutenvård, ofta inte anser sig ha resurser att bereda vård förintagna i kriminalvårdsanstalter, som upplevs som en svårbehandladpatientgrupp. Till bilden hör också att det är stor brist på slutenvårdsplatservid psykiatriska specialenheter. Som jag strax skall återkomma till utgörvidare säkerhets- och kontrollaspekterna ett betydande problem i sammanhanget. Justitieutskottetbehandlade med anledning av en motion frågan om behovet avpsykiatrisk vård för intagna i kriminalvårdsanstalt (1989/90:JuU9 s. 27).Utskottet pekade på att kriminalvårdens klienter har samma rätt som andra tillden service och omsorg som samhället tillhandahåller bl.a. inom hälso- ochsjukvården. Det är enligt utskottet också en viktig uppgift för kriminalvårdenatt se till att denna princip upprätthålls. Och utskottet framhöll att enintagen med behov av psykiatrisk vård skall erhålla den vård han behöver ochatt det är angeläget att hälso- och sjukvården gör sitt yttersta för attuppfylla detta mål. Ocksåenligt min uppfattning finns det starka skäl att hålla fast vidnormaliseringsprincipen på detta område även . Det främsta skälettill detta är att erfarenheterna entydigt visar att kriminalvården inte harsamma förutsättningar som den allmänna hälso- och sjukvården att rekryterakvalificerad sjukvårdspersonal. Den psykiatriska vård kriminalvården skullekunna erbjuda skulle alltså bli av betydligt sämre kvalitet än om den i ställetägt rum inom den allmänna hälso- och sjukvården. Därtill kommer att det inteframstår som ekonomiskt försvarbart att bygga upp parallella vårdresurser. Förden kategori frihetsberövade som är intagna i polisarrestoch för vilka polisen ansvarar finns för övrigt endast den Prop. 1990/91:58 allmänna hälso- och sjukvårdens resurser att tillgå. Somjag ser det är det därför nödvändigt att sjukvårdshuvudmännen utvecklarvårdresurser som kan tillgodose även de nu aktuella patienternas behov avpsykiatrisk vård, vare sig det är fråga om tvångsvård eller vård i frivilligaformer. Jag vill här påpeka att chefens för förslagsenare om behandlingen av psykiskt störda lagöverträdare kan leda till enåtstramning av den personkrets som kan ges psykiatrisk tvångsvård som enbrottspåföljd. Det kan givetvis inte godtas att de personer som efter reformensgenomförande i stället döms till fängelse inte kan ges erforderlig psykiatrisksjukhusvård under straffverkställigheten. Kriminalvården måste naturligtvisändå ha resurser och beredskap för att hantera intagna och häktade med psykiskastörningar. Den mer generella frågan om vilka åtgärder som bör vidtas för attförbättra möjligheterna att ge personer som vistas på kriminalvårdsanstaltereller häkten psykiatrisk vård tar jag emellertid inte upp i detta sammanhang. Detproblem som måste lösas i detta lagstiftningsärende gäller utformningen avregleringen av psykiatrisk tvångsvård för personer av de nämnda kategorierna.Att personer som är berövade friheten med anledning av brott även ivissa fall bör kunna ges sådan vård är därvid självklart. Jag anser det ocksåvara nödvändigt att undanröja de legala hinder som finns mot att föra överhäktade och intagna till sjukvårdsinrättningar inom hälso- och sjukvården förpsykiatrisk vård i frivilliga former. Vad jag här tänker på är avsaknaden avbefogenheter för hälsooch sjukvårdspersonalen att för kontrolländamål användatvångsåtgärder mot patienter av de nämnda kategorierna som ju är föremål förverkställighet av ett frihetsberövande. Enligt min mening bör det skapassådana befogenheter för vårdpersonalen i syfte att förbättra de praktiskamöjligheterna att ge häktade och intagna frivillig psykiatrisk vård inomhälso- och sjukvården. Jag lägger därför i detta lagstiftningsärende fram ettförslag av denna innebörd (avsnitt 4.6). Närdet så gäller frågan om regleringen av psykiatrisk tvångsvård förlagöverträdare i de berörda fallen och för lagöverträdare som genomgårsådan vård som brottspåföljd vill jag peka på att av stor betydelse för dennafråga är vissa förändringar som har samband med problemet hur vården skallorganiseras. Jag vill här erinra om att det pågår förhandlingarmellan företrädare för regeringen och berörda sjukvårdshuvudmän om överförandeav ansvaret för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten till desistnämnda. Förhandlingarnakan komma att leda till att rättspsykiatriska undersök ningar i alla eller vissa fall kommer att utföras inom hälso- och sjukvården. Under fömtsättning av att sådana avtal kan träffas har jag för avsikt att återkomma till regeringen med förslag om att avtalen skall redovisas för samt med förslag om nya riktlinjer för organisatio nen av den rättspsykiatriska verksamheten. 1 den mån rättspsykiatriska undersökningar inte utförs inom hälso- och sjukvården får man räkna med att sådana även i fortsättningen kommer att utföras vid undersökningsen heter som drivs av staten. Jagvill vidare peka på att chefen för Prop.1990/91:58 kommer att behandla frågor som rör den rättspsykiatriskaundersöknings- Bilaga 1 verksamheten (bil. 2 avsnitt 3). Det kan redan härsägas att hennes förslag syftar till bl.a. att minska antalet rättspsykiatriskaundersökningar, att begränsa omfattningen av de undersökningar som utförs ochatt åstadkomma ett snabbare förfarande. Deförändringar som sålunda kommer att föreslås beträffande den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten jämte den nya organisation på området inom hälso- ochsjukvården som kan komma att genomföras skapar som jag ser det förutsättningarför att förena undersökningsverksamhet med en ny och central uppgift, nämligenatt ge psykiatrisk tvångsvård åt bl. a. de personer som har genomgåtträttspsykiatrisk undersökning och av domstol senare överiämnas till sådan vårdsom brottspåföljd. Fråganom att ge den rättspsykiatriska organisationen i uppgift att vid sidan av derättspsykiatriska undersökningarna också meddela psykiatrisk vård hardiskuterats . En arbetsgrupp inom , den s. k.ASV-gruppen, lade i en rapport fram förslag till organisation av ettframtida nytt vårdområde kallat rättspsykiatrisk regionsjukvård. Enligtförslaget skulle en regional organisation ha ett integrerat ansvar förrättspsykiatriska undersökningar och psykiatrisk vård i vissa fall.Organisationens verksamhet skulle inordnas i den allmänpsykiatriskavårdstrukturen och alltså ha samma huvudman som övrig psykiatri. Enligtförslaget skulle verksamheten innefatta i huvudsak rättspsykiatriska undersökningar,rättspsykiatrisk service i övrigt, psykiatrisk vård beträffande vissapatienter, psykiatriska konsultinsatser inom kriminalvården samt undervisningoch forskning. Den psykiatriska vården inom den regionala organisationen skulleomfatta bl.a. patienter som har genomgått rättspsykiatrisk undersökning ellersom är intagna i kriminalvårdsanstalt. ASV-gmppensförslag har remissbehandlats och övervägs isocialdepartementet. Som jag har nämnt avser jag att senare återkomma tillregeringen i dessa frågor. Oavsettom ASV-gruppens förslag genomförs fulh ut eller inte får den nämndaorganisationsförändringen, som innebär att rättspsykiatriskundersökningsverksamhet kan komma att bedrivas helt eller delvis inom hälso-och sjukvården, stor betydelse för frågan om möjligheterna att ge psykiatriskvård i anslutning till sådan verksamhet. Enligt min mening bör man därför infördenna förändring från lagstiftningssynpunkt skapa förutsättningar försjukvårdshuvudmännen att organisera verksamheten på det sätt som man anserlämpligast med hänsyn till bl. a angelägenheten av att tillgängliga resurserutnyttjas så effektivt som möjligt. Den åtgärd somjag här anser mestbetydelsefull är att det blir möjligt för sjukvårdshuvudmännen att bedrivapsykiatrisk vård såväl tvångsvård som frivillig vård för olika kategorierav lagöverträdare i anslutning till verksamhet med rättspsykiatriskaundersökningar. Enligt min mening bör man sålunda utforma regleringen påområdet så att det inte finns några lagstiftnings-mässiga hinder i dettahänseende. Fråganom och i vilken utsträckning det är lämpligt att integrera eller samlokalisera psykiatrisk vård med rättspsykiatrisk undersökningsverk- 193 13 1990/91. samhetmåste emellertid bedömas med hänsyn till de olika ändamål och Prop. 1990/91:58intressen som skall tillgodoses inom de båda verksamhetsområdena. I den Bilaga1 mån sjukvårdshuvudmännen får s.k. driftansvar för rättspsykiatriskundersökningsverksamhet ankommer det på dessa att avgöra denna fråga. Frågan ivad mån en organisation för rättspsykiatrisk regionsjukvård enligt ASV-gruppensförslag bör genomföras i landet tar jag, som har nämnts, inte upp i dettasammanhang. Jag vill emellertid här peka på att det enligt vad jag har inhämtatpå flera håll i landet sker en uppbyggnad på regionplanet av vården avlagöverträdare i linje med ASV-gruppens förslag. Möjligheternaatt bedriva psykiatrisk vård i anslutning till rättspsykiatrisk undersökningsverksamhetär, som jag ser det, av särskild betydelse när det gäller utformningen avregleringen av psykiatrisk tvångsvård för de nu aktuella kategorierna, dvs. desom skall genomgå sådan vård som brottspåföljd eller som är berövade frihetenmed anledning av brott och bör ges psykiatrisk tvångsvård. Skälet till detta ärnaturligtvis att det kan vara lämpligt att i första hand ge patienter av dettaslag psykiatrisk vård i anslutning tiil rättspsykiatriskundersökningsverksamhet. Att det enligt nuvarande ordning inte är möjligt attge sådan vård i anslutning till denna undersökningsverksamhet har, som tidigarenämnts, också skapat problem när det gäller behandlingen av häktade somgenomgår rättspsykiatrisk undersökning. Syftetatt inför en förestående organisationsförändring främja sjukvårdshuvudmännensintressen av att organisera vården på det angivna sättettillgodoses som jag ser det bäst genom en särskild, reglering för denpsykiatriska tvångsvården i de nu aktuella fallen. Som jag har angett(avsnitt 2.3.6) bör bl.a. med hänsyn härtill den allmänna regleringen avpsykiatrisk tvångsvård inte omfatta dessa fall. Det innebär å andra sidan inteatt särskilda regler för de aktuella fallen bör ges en annan utformning änföreskrifterna i den tillämnade lagen om psykiatrisk tvångsvård annat än dådet finns starka sakliga skäl för det.