prop · GE0372 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:72 om återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare . Regeringenföreslår att anta det förslag som tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . . Ipropositionen föreslås att utländska företagare som inte är skattskyldiga till mervärdeskatti , skall få rätt till återbetalning av den mervärdeskatt som belöperpå förvärv av varor och tjänster här i landet. Återbetalning föreslås iprincip ske i den omfattning i vilken en här i landet skattskyldig företagareskulle ha haft rätt till avdrag för ingående mervärdeskatt för motsvarandeförvärv. Denföreslagna ordningen syftar till att åstadkomma konkurrensneutralitet mellaninhemska och utländska företagare och motsvarar den ordning som i allmänhetgäller inom EG enligt EGs trettonde mervärdeskattedirektiv. Denya bestämmelserna föreslås träda i kraft den och omfattamervärdeskatt som belöper på varor som levererats och tjänster som utförts den1 eller . 1 1990/91. Förslag till Prop. Lag om återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare 1§ Denna lag innehållerbestämmelser om återbetalning till utländska företagare av skatt enligt lagen(1968:430) om mervärdeskatt. 2§ Termer som används i dennalag har samma betydelse som i lagen (1968:430) om mervärdeskatt. 3 §En utländsk företagare som inte är skattskyldig enligt lagen (1968:430) om mervärdeskatt har rätt till återbetalning av mervärdeskatt under förutsättning att 1. mervärdeskattenhänför sig till verksamhet som han bedriver i ut landet, 2. verksamhetenskulle ha medfört skattskyldighet enligt lagen (1968:430) om mervärdeskatt om den bedrivits här i landet, och 3. mervärdeskatteni så fall skulle ha varit avdragsgill. 4 §En utländsk företagare som förmedlar en vara eller en tjänst för en uppdragsgivares räkning har rätt till återbetalning av mervärdeskatt endast i det fall uppdragsgivaren skulle ha haft denna rätt om han förvärvat varan eller tjänsten direkt. Mervärdeskattvid införsel av en vara ger inte rätt till återbetalning, om varan förs in föratt inom landet levereras till en köpare. Mervärdeskattsom avses i 17 § åttonde stycket lagen (1968:430) om mervärdeskatt ger interätt till återbetalning. 5 §Rätten till återbetalning inträder när en vara har levererats eller har förts in i landet eller när en tjänst har utförts. 6§ Den som vill få återbetalningav mervärdeskatt enligt denna lag skall ansöka om detta hos . 7§ En ansökan om återbetalningskall avse en period om minst tre på varandra följande kalendermånader underett kalenderår och högst ett kalenderår. En ansökan som avser tiden tillutgången av ett kalenderår får omfatta än . 8§ Ansökan skall göras påblankett som fastställs av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer.Till ansökan skall fogas 1.faktura eller jämföriighandling som innehåller sådana uppgifter som enligt 16 och I7§§ lagen(1968:430) om mervärdeskatt och anvisningarna därtill utgör förutsättning föravdrag för ingående skatt, och 2.andra handlingar som behövs föratt bedöma om den sökande har rätt till återbetalning, exempelvis bevis om hansverksamhet i utlandet. Uppgifternai ansökan skall lämnas på heder och samvete. 9§ En ansökan skall ha kommit in senast efter utgången av Prop.1990/91:72 det kalenderår som den avser. 10§ Om en ansökan avser ett helt kalenderår eller återstoden därav fåråterbetalning medges av belopp om . Iannat fall får återbetalning medges endast om beloppet uppgår till minst I 500kronor. 11§ Återbetalning skall göras till en av den sökande angiven betalningsmottagarehär i landet. 12 §Ett beslut i en fråga som avser återbetalning av mervärdeskatt skall på begäran av den sökande omprövas, om beslutet inneburit att hans ansökan inte helt har bifallits. Detsamma gäller om den sökande begär återbetalning av ytterligare mervärdeskatt för en period för vilken beslut meddelats. Omen fråga som avser återbetalning av mervärdeskatt har avgjorts av allmänförvaltningsdomstol, får omprövning inte göras. Enbegäran om omprövning skall vara skriftlig. Den skall ha kommit in till riksskatteverketsenast efter utgången av det kalenderår som den tidigare ansökningengäller. 13 §Om mervärdeskatt har återbetalats med ett för högt belopp på grund av oriktig uppgift som den sökande lämnat eller på grund av felräkning, felskrivning eller annat uppenbart förbiseende, är den sökande skyldig att betala tillbaka vad han fått för mycket. Ettbelopp som den sökande enligt beslut därom skall betala tillbaka får räknas avmot mervärdeskatt som han har rätt att återfå på grundval av en annan ansökanän den som föranlett den felaktiga återbetalningen. Beloppet får räknas aväven om beslutet om betalningsskyldighet inte vunnit laga kraft. 14 §Åtgärder för att ta ut oriktigt erhållet återbetalningsbelopp får inte vidtas senare än efter utgången av det kalenderår under vilket beloppet utbetalats. 15§ prövarfrågor om återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare och om betalningsskyldighetenligt 13§ första stycket. Verkets beslut får överklagas hos kammarrätten.Beslut om avräkning enligt I3§ andra stycket får överklagas antingen i sambandmed överklagande av beslut om betalningsskyldighet enligt I3§ första stycket ellersärskilt på den grunden att avräkningsbeslutet är felaktigt. 16§ Beslut ombetalningsskyldighet enligt 13 § första stycket får verkställas enligtbestämmelserna i utsökningsbalken. 17§ Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktig uppgift som ärägnad att leda till att mervärdeskatt återbetalas med ett för högt belopp döms tillböter eller fängelse , om inte gärningen är belagd med strängarestraff i . Dennalag träder i kraft den och gäller i fråga om varor som levererasoch tjänster som utförs den eller . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , orförande, och statsråden , S. ,, , R.Carlsson, G , , , , ,, , , , och Proposition om återbetalning av mervärdeskatt tillutländska företagare Den18 tillkallade chefen för en särskild utredningsman(regeringsrådet ) för att genomföra en teknisk översyn avmervärdeskatten (dir. 1990:01). Utredningen,som antagit namnet utredningen om teknisk översyn av mervärdeskattelagen, har iseptember 1990 i ett delbetänkande (SOU 1990:67) redovisat ett förslag omåterbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare. Utredningen föreslåratt utländska företagare, som inte är skattskyldiga till mervärdeskatt iSverige, skall få rätt till återbetalning av mervärdeskatt i princip i denomfattning i vilken en svensk skattskyldig skulle ha haft rätt till avdrag föringående skatt vid motsvarande förvärv. Utredningens betänkande har remissbehandlats. En förteckning överremissinstanserna och en sammanfattning av remissyttrandena bör fogas tillprotokollet som bilaga 1. Regeringen beslutade att inhämta lagrådetsyttrande. Lagrådet lämnade det remitterade lagförslaget utan erinran. Lagrådetsyttrande bör fogas till protokollet som bilaga 2. Jagavser nu att ta upp frågan om lagstiftning på grund av utredningens förslag. ti /91. 2Återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare Mittförslag: Utländsk företagare som inte är skattskyldig till mervärdeskatt iSverige medges rätt till återbetalning av mervärdeskatt som hänför sig tillförvärv av skattepliktiga varor eller tjänster inom landet för verksamhet somhan bedriver i utlandet. Återbetalning medges endast i de fall den verksamhetsom företagaren bedriver skulle ha medfört skattskyldighet till mervärdeskattom den hade bedrivits här i landet. Utredningensförslag överensstämmer med mitt. Remissinstansernahar i huvudsak tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran. Skälenför mitt förslag: Svenska företag har i betydande omfattning rätt till återbetalningav mervärdeskatt som debiteras i länder som tillhör EG. Utredningen har funnitdet naturligt att företagare från sådana länder medges en motsvarande rätt tillåterbetalning av svensk mervärdeskatt. Det innebär att utländska företagaremedges rätt till återbetalning för den mervärdeskatt som belöper på kostnaderför t.ex. resor, konferenser, mässor och andra aktiviteter i i den mån kostnademaär att hänföra till den bedrivna verksamheten. Detgrundläggande syftet med en sådan återbetalningsordning är att åstadkommaneutralitet mellan inhemska och utländska företagare. Enligt utredningen bördärför återbetalning kunna ges även om en företagare inte kommer från ett EG-landeller annat land med motsvarande återbetalningssystem. Även praktiska ochadministrativa skäl talar för detta. Jagdelar denna uppfattning. Behovet av ett återbetalningssystem ökar ocksåväsentligt i och med de breddningar av mervärdeskattens bas som har beslutats.Till detta medverkar också att bemyndigandet för regeringen i nuvarande 2 §tredje stycket lagen (1968:430) om mervärdeskatt (ML) och de på bemyndigandetgrundade besluten om skattskyldighet för bl.a. vissa utländska företagareupphör att gälla vid utgången av . Sådana beslut har efter ansökanmeddelats bl.a. utländska flygbolag och rederier som därigenom erhållitavdragsrätt för den mervärdeskatt som hänför sig till i gjorda förvärvför den bedrivna verksamheten. Föratt syftet med ett återbetalningssystem, dvs. konkurrensneutralitet, skallkunna uppnås, bör rätten till återbetalning ha i princip samma omfattning somavdragsrätten för ingående mervärdeskatt för här i landet skattskyldigaföretagare med samma slag av verksamhet. En grundläggande förutsättning föratt återbetalning skall kunna ske är således att den utländske företagarenutomlands bedriver en verksamhet som skulle ha medfört skattskyldighet tillmervärdeskatt om den hade bedrivits här i landet. Det bör däremot inte ha någonbetydelse om företagarens verksamhet medför skattskyldighet i hans hemland.Det bör också förutsättas att den bedrivna verksamheten skulle medföraobligatorisk skattskyldighet Återbetalning bör inte ske i de fall den utländske företagaren /91:72 bedriver en verksamhet för vilken skattskyldighet förutsätter beslutenligt 2 § tredje stycket ML, s.k. frivillig skattskyldighet. Vidarebör enligt utredningen rätten till återbetalning inte omfatta sådanmervärdeskatt som inte skulle ha varit avdragsgill för en företagare som är skattskyldighär i landet. Jag delar denna uppfattning. Således bör bestämmelserna omavdragsrätt i 17 och 18 §§ ML och anvisningarna till 17 § i princip ägamotsvarande tillämpning i fråga rätten till återbetalning. Den beslutandemyndigheten torde dock i de flesta fall komma att sakna närmare underlag för enbedömning av den utländske företagarens verksamhet. Vad som i samband medprövning av avdragsrätten för ingående mervärdeskatt utgör konkreta bedömningari det enskilda fallet måste därför med nödvändighet i allmänhet ersättas av mergenerella bedömningar och antaganden om vad som typiskt sett omfattas avavdragsrätten i verksamheter av likartat slag. Utredningenhar föreslagit vissa begränsningar i övrigt av rätten till återbetalning. Vidförmedling av vara eller tjänst bör enligt utredningen rätt till återbetalningför den mervärdeskatt som belöper på varan eller tjänsten föreligga endast i defall det kan visas att uppdragsgivaren skulle ha haft rätt till återbetalningom han förvärvat varan eller tjänsten direkt. Jag delar denna uppfattning.Rätten till återbetalning av den mervärdeskatt som kan belöpa på förmedlarensegna kostnader för utförandet av förmedlingstjänsten i övrigt bör naturligtvisprövas enligt de allmänna bestämmelserna. bör inte mervärdeskatt som betalas vid införsel av en vara grundarätt till återbetalning, om varan förs in i landet för att levereras till enköpare. Jag delar utredningens uppfattning. Om även denna mervärdeskattomfattades av rätten till återbetalning skulle det medföra att en vara i sådanafall över huvud taget inte belastades med mervärdeskatt. Rättentill återbetalning bör enbart omfatta debiterad mervärdeskatt. Återbetalningskall därför inte ske för belopp motsvarande avdrag för s.k. fiktiv skattenligt 17 § åttonde stycket ML. Utredningenhar särskilt behandlat frågan om rätten till återbetalningskall uppstå. Utredningen har funnit att övervägande skäl talar för att rättentill återbetalning bör anses uppkomma när den vara eller tjänst som grundaråterbetalningsrätten levereras respektive tillhandahålls. Således bör det inteställas något krav på att betalning skall ha skett, för att återbetalning skallkunna ske. Ett sådant krav skulle enligt utredningen medföra ökade kontrollkravoch därmed ökad administrativ belastning utan att några väsentliga fördelarvinns. Jag delar denna uppfattning. Av samma skäl bör återbetalningsrätten inteuppkomma vid förskottsbetalningar, dvs. då betalning erlagts innan varanlevererats eller tjänsten utförts. Det bör ankomma på sökanden att visa attleverans resp. tillhandahållande har skett. Rätten att besluta om återbetalningbör ligga hos en enda myndighet. Både informations- och kontrollskäl talar för en sådan ordning. Riksskat teverket meddelar redan nu beslut i fråga om återbetalning av mervärde skatt enligt 76 a och 76 b §§ ML liksom i fråga om återbetalning av 7 bensinskatt till utländska beskickningar m.fl. Utredningen har för sin del inte funnit skäl för enannan ordning beträffande återbetalning enligt det Prop. 1990/91:72 nuföreliggande förslaget. Jag delar denna uppfattning. I2 a § ML finns ett antal bestämmelser om när ett tillhandahållande skall ansesske genom export. Ett antal av dessa bestämmelser fyller i viss utsträckningsamma funktion som det nu föreslagna återbetalningssystemet. Dessa bestämmelsermotsvaras dock av bestämmelser i sjätte mervärdeskattedirektiv omskattefrihet vid export eller liknande transaktioner eller om kundens hemlandsom beskattningsland. Enligt utredningen skulle ett upphävande av dessasvenska exportbestämmelser innebära ett avlägsnande från vad som gäller inomEG. Detta skulle försvåra det fortsatta arbetet med att samordna de svenskabestämmelserna med vad som gäller inom EG. Ett upphävande skulle vidareinnebära en ökad administrativ belastning på det föreslagnaåterbetalningssystemet. Jag delar denna uppfattning. Samtligaexportbestämmelser bör kvarstå oförändrade i avvaktan på den fortsattaöversynen av ML. Denya bestämmelsema bör träda i kraft . Mervärdeskattereformenoch de basbreddningar som sammanhänger med denna träder i kraft den 1 januari1991. Med hänsyn härtill bör rätten till återbetalning omfatta också sådanmervärdeskatt som hänför sig till förvärv som görs ellersenare. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till lagom återbetalning av mervärdeskatt till utländska företagare. Iavvaktan på den fortsatta tekniska översynen av lagen om mervärdeskatt (ML) börde nya bestämmelserna om återbetalning tas upp i en egen författning. I sambandmed översynen bör de arbetas in i ML. Paragrafenanger lagens huvudsakliga innebörd. Om det finns förutsättningar för rätt tillåterbetalning skall avgöras på grundval av de följande paragraferna. Medutländsk företagare förstås här endast näringsidkare som saknar sådananknytning till som i princip är en förutsättning för inkomsttaxeringoch därmed skattskyldighet till mervärdeskatt. Av detta följer att den härföreslagna lagen blir tillämplig endast på näringsidkare som inte är bosattaeller stadigvarande vistas här i landet eller om det är fråga om juridiskapersoner har fast driftställe här i landet. För rätt till återbetalningkrävs dessutom att sådana näringsidkare inte är skattskyldiga enligt despeciella bestämmelserna i punkt I nionde stycket av anvisningarna till 2§ ML.Syftet med dessa avgränsningar är naturligtvis att företagare inte skall harätt till såväl avdrag i egenskap av skattskyldiga i som återbetalningenligt förslaget. Det kan anmärkas, att en svensk näringsidkare med filialutomlands i princip torde ha avdragsrätt enligt ML för filialens eventuella mervärdeskattekostnader(jfr RÅ 1984 1:27). Mervärdeskattenskall hänföra sig till näringsverksamhet som bedrivs i utlandet. Det skallalltså vara fråga om skatt för vara eller tjänst som förvärvats ellerimporterats i näringsverksamheten. Verksamheten skall vara bedriven i utlandetvid tidpunkten för förvärvet eller importen. Mervärdeskatten skall utgöra enegen kostnad i verksamheten, inte ett utlägg för annans verksamhet. Endast denförstnämnda verksamhetens innehavare kan anses som berättigad till återbetalningav skatten. Den sökandes verksamhet skall vara av sådan art att den enligt MLobligatoriskt skulle ha medfört skattskyldighet. Fall motsvarande sådana somkan berättiga till frivilligt inträde för fastighetsägare enligt 2 § tredjestycket ML kan inte föranleda rätt till återbetalning. Detär nödvändigt men inte tillräckligt att skattepliktiga eller s.k. kvalificeratskattefria varor eller tjänster omsätts i verksamheten. Om detta visserligen ärfallet men företagaren skulle ha varit frikallad från skattskyldighet, så harhan ingen rätt till återbetalning. Exempelvis kan en utländsk ideell förening iallmänhet inte få rätt till återbetalning eftersom en svensk ideell föreningvanligen inte är skattskyldig enligt ML. Här som annars måste den sökande visaatt förutsättningarna finns för rätten till återbetalning. Detavgörande för rätten till återbetalning är bestämmelserna i om skattskyldighet.Det saknar i princip betydelse om den utländske företagaren är skattskyldigtill mervärdeskatt i sitt hemland. Somen förutsättning för rätten till återbetalning anges i punkten 3 att mervärdeskattenskulle ha varit avdragsgill om verksamheten hade medfört skattskyldighet.Bestämmelsen innebär följande. 1I8§ ML finns bestämmelser om inskränkningar av avdragsrätten för vissa slag avutgifter. Genom bestämmelsen i punkten 3 inskränks återbetalningsrätten imotsvarande mån. Ävenandra bestämmelser får betydelse för återbetalningsrätten. Det gäller närmastbestämmelserna om uppdelning av ingående skatt efter skälig grund då enskattskyldig också bedriver verksamhet som inte medför skattskyldighet (jfranvisningarna till 17§ ML och 18§ tredje stycket ML). Även MLs schablonreglerom avdragsrättens omfattning, t.ex. vid hyra av personbileller motorcykel, kommer att få tillämpas. 1 den allmänna Prop. 1990/91:72motiveringen har vissa tillämpningsfrågor kommenterats. Förmedlingsverksamhetär skattef)liktig enligt ML, oberoende av om den förmedlade varan ellertjänsten är skattepliktig. 1 fråga om återbetalning bör emellertid även fästasavgörande vid uppdragsgivarens/kundens verksamhet. Annars skulle de grundlägigandebestämmelserna i 3§ med lätthet kunna kringgås. Den här föreslagna bestämmelseninnebär att förmedlaren kan få mervärdeskatten återbetalad endast omuppdragsgivaren skulle ha varit berättigad till återbetalning om han köpt varaneller tjänsten utan någon förmedling. Om förmedling skett i flera led, skalldet nu ställda kravet gälla såväl samtliga led i förmedlingen som den somslutligen förvärvar varan eller tjänsten. Det är den sökande som måste visa attkunden och eventuella mellanled har bedrivit sådan verksamhet som skulle hamedfört skattskyldighet och avdragsrätt. Begreppet förmedlingsverksamhet börmed hänsyn till bestämmelsens syfte tolkas i vid bemärkelse. Bestämmelsen ärtillkommen särskilt med tanke på utländska resebyråer. Som exempel påinnebörden av bestämmelsen om förmedlingsverksamhet kan nämnas följande. A, köper upp hotellövernattningar och busstransport i Sverige.A blir då debiterad mervärdeskatt. A överlåter sedan sin rätt till B,exempelvis en annan utländsk resebyrå eller en utländsk förening. Denna säljeri sin tur hotellövernattningarna och busstransporten till personer som skall bopå hotellet i och transporteras med bussen. För att få återbetalning avden eriagda mervärdeskatten måste A visa, att såväl B som B:s kunder uppfyllerkraven i 3§. Om förutsättningarna brister beträffande B, så har A inte någonrätt till återbetalning. Om förutsättningarna i stället brister beträffandenågon eller några av B:s kunder, så har A i motsvarande omfattning inte rätt tillåterbetalning. Bestämmelsentar sikte på varor som levereras exempelvis fritt . Om säljaren skullefå importskatten återbetald skulle detta göra det möjligt för utländskaföretagare att sälja varor till svenska konsumenter utan någonmervärdeskattebelastning. Någon rätt till återbetalning av skatt bör därförinte finnas i dessa fall. Om däremot en utländsk företagare importerar varorhit t.ex. för utdelning som gratisprover på en mässa eller utställning börmervärdeskatten omfattas av rätten till återbetalning. Återbetalningsrättenavser endast skatt som en svensk skattskyldig debite rat, inte s.k. fiktiv skatt enligt 17§ åttonde stycket ML. Idenna paragraf behandlas tidpunkten för återbetalningsrättens inträde. Dennatidpunkt har betydelse för de ansökningsperioder som anges i 7§ och denansökningstid som anges i 9§. Återbetalningsrätteninträder när en vara anses levererad/införd resp. en tjänst anses utförd.Bedömningen bör i princip vara densamma som enligt MLs allmänna bestämmelser.Det saknar därvid betydelse om den utländske företagaren ännu inte har betalatmervärdeskatten till leverantören då han ansöker om återbetalning. I lagtextenanges inte något om återbetalningsrätt vid import av tjänst. Någonåterbetalningssituation torde nämligen inte kunna uppstå. Detär inte alltid lätt att avgöra när en tjänst skall anses utförd. Vidtillämpningen av denna paragraf bör dock beaktas följande. Om det inte framgårav faktura eller jämförlig handling att tjänsten är utförd vid tiden föransökan, så är den sökande skyldig att visa det på annat sätt Ofr 8 § förstastycket punkten 2). Ett beslut om återbetalning måste grunda sig på en helhetsbedömningav om det svenska företaget kan anses ha fullgjort den tjänst för vilkenmervärdeskatten söks återbetald. En tjänst bör dock, när det gälleråterbetalning av mervärdeskatt, i princip anses utförd till den del detfakturerade beloppet avser förfluten tid. Som exempel kan nämnas en uthyrningsom enligt hyreskontraktet skall pågå med hyresinbetalningarförskottsvis för kalendermånad. Rätt till återbetalning inträder då efterutgången av resp. kalendermånad. Denhär givna regleringen är visserligen fristående i förhållande till de speciellabestämmelserna i om avdragsrättens inträde för skattskyldiga. För byggnads-och anläggningsentreprenader blir resultatet dock likartat. Här uppståråterbetalningsrätten, liksom avdragsrätten, först då den utländske företagarenefter slutbesiktning fått slutfaktura med uppgift om skattens belopp. I detsannolikt ovanliga fallet att en utländsk företagare som inte är skattskyldighär förvärvar avverkningsrätt till skog, så uppstår rätten till återbetalningredan vid förvärvet, detta i motsats till avdragsrätten som inträder i takt medbetalningarna. Återbetalningfår ske endast efter ansökan. Av 8 § följer att en ansökan skall varaskriftlig. Enligt den paragrafen skall en ansökan göras på blankett enligtfastställt formulär. Häranges de perioder en ansökan kan avse. Det har inte funnits någon anledning att bestämma fasta perioder för ansökan om återbetalning. Inom den ram som anges i bestämmelserna under ett kalenderår och högst ett helt kalenderår får den sökande själv bestämma periodens längd. Av praktiska skäl bör perioderna dock endast få omfatta hela kalendermånader. En ansökan måste avse förfluten tid. Om ettmervärdeskattebelopp är hänföriigt till avgörs Prop. 1990/91:72 genombestämmelserna i 5§. Den paragrafen reglerar tidpunkten för återbetalningsrättensinträde. Det är tillräckligt att det sökta beloppet hänför sig till någon av demånader som ansökan anges avse. Om en företagare får en mervärdeskattekostnadförst , kan han således i och med utgången av mars ansöka förjanuari-mars fastän det inte finns något belopp som hänför sig till januarieller februari. Omen ansökan inte uppfyller periodkraven, bör den avvisas (jfr specialmotiveringentill 8§). Den sökande kan dock få en ny ansökan prövad som omfattar sammaperiod som den avvisade ansökningen och den ytterligare tid som behövs för attperiodkravet skall vara uppfyllt.