prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — Jag vill emellertidpeka på att lagstiftningen inte förhindrar att kriminalvården i de fall där t.ex. en intagen förs över till ett sjukhus för frivillig psykiatrisk vårdefterger krav på att denne skall vara inlåst eller bevakas av kriminalvårdenspersonal (jfr37 § tredje stycket KvaL och 4 § fjärde stycket häkteslagen).Denna möjlighet kan naturligtvis utnyttjas i första hand i fråga om fall därbevakningsbehovet är mindre uttalat än annars, t. ex. beträflfandekorttidsdömda som är intagna på öppna lokalanstalter. Somjag ser det utgöremellertid denna möjlighet att för psykiatrisk vård i frivilliga former avpersoner av de nu aktuella kategorierna utnyttja vanliga enheter inom den allmännapsykiatriska vården ett viktigt komplement till den särskilda ordning som jaghär har behandlat. I fråga om intagna i kriminalvårdsanstalt bör även sådanvård vid vanliga sjukvårdsinrättningar kunna komma i fråga som placeringenligt 34 § KvaL. Jagvill i detta sammanhang slutligen beröra frågan om möjligheterna att beredapsykiatrisk vård i frivilliga former åt en patient som genomgår eller hargenomgått rättspsykiatrisk undersökning vid någon av de statligaundersökningsenheter som enligt vad jag tidigare anfört (avsnitt 4.2) kan kommaatt finnas vid sidan av undersökningsenheter inom hälso- ochsjukvården. Så länge den rättspsykiatriska undersökningen pågår vid enundersökningsenhet av detta slag bör naturligtvis liksom sådan vård kunnages vid enheten. Jag vill här också erinra om mitt förslag i det föregående(avsnitt 4.5.4) att rättspsykiatrisk vård skall kunna ges vid enheten så längeundersökningen pågår. Närden rättspsykiatriska undersökningen har avslutats bör emellertid hälso- och sjukvårdens ansvar för att ge patienten nödvändig psykiatrisk värd träda in så att patienten förs över till en vårdenhet av det nu aktuella slaget inom hälso- och sjukvården där perso nalen har befogenheter att använda tvångsåtgärder mot bl. a. häktade som genomgår psykiatrisk vård i frivilliga former. Förutsättningen är naturligt vis att patienten behöver tas in på en sjukvårdsinrättning, vilket regelmäs sigt torde vara fallet inför en kommande dom som med hänsyn till resulta- 226 tet av denrättspsykiatriska undersökningen kan förväntas leda till att patienten skallöverlämnas till rättspsykiatrisk vård som brottspåföljd. Även i andra fall kanpatienten självfallet ha ett sådant behov av psykiatrisk vård att han inte börföras tillbaka till häktet utan överföras till en vårdinrättning inom hälso-och sjukvården. Jag vill betona vikten avatt det i fall av detta slag kommer till stånd ett effektivt samarbete mellande statliga undersökningsenheterna och sjukvårdshuvudmännen, inte minst isyfte att undvika att en patient som har genomgått rättspsykiatriskundersökning finns kvar på undersökningsenheten och härigenom upptar plats förnya undersökningsfall. 1990/91:58 Bilaga1 5.1 Tidpunkten för ikraftträdandet Mitt förslag: Dennya psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen och de lagändringar som görs ianslutning till införandet träder i kraft . Vid sammatidpunkt upphävs lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård ivissa fall. Upphävandet av den gamla lagen förenas med övergångsregler sombygger på principen att den nya lagstiftningen skall tillämpas fulltut också på patienter som vid ikraftträdandetidpunkten vårdas enligt den gamlalagen. Skälenför mitt förslag: Inför reformens genomförande fordras förberedelser bl. a. iform av utbildning av berörd personal och särskilda informationsinsatser iövrigt. Tiden från det har fattat beslut om den nya lagstiftningentill dess den träder i kraft måste avpassas med hänsyn härtill. Det är vidarelämpligt att reformen genomförs . Mot denna bakgmnd har jagstannat för att tidpunkten för ikraftträdandet bör bestämmas till den 1 januari1992. Den nya regleringen bör imöjligaste mån få genomslag också beträffande patienter som vidutgången av är intagna för vård enligt nu gällande lag. Detta börbeaktas vid övergångsbestämmelsernas utformning. Till den frågan återkommerjag i specialmotiveringen. Reformenskonsekvenser måste följas uppmärksamt. Inte minst gäller detta de olikaformerna av psykiatrisk vård för lagöverträdare. Det bör vara lämpligt attredan i anslutning till genomförandet ta upp frågan om formerna för enutvärdering av den nya lagstiftningen. 1 arbetet med att följa lagstiftningenseffekter och redovisa erfarenheterna bör självfallet ges encentral roll. Arbetet bör bedrivas i samverkan med samt meddomstolsverket i frågor som rör domstolsförfarandet och kriminalvårdsstyrelseni frågor som rör vården av patienter som är frihetsberövade med anledning avbrott. Såväl vårdpersonalens som patienternas synpunkter bör tas till vara.Företrädare för patientorganisationerna bör ges möjligheter att delta. 5.2 Ekonomiska konsekvenser Prop. 5.2.1Allmänt »"" ' Övervägandenakring och förslagen till reformering av den psykiatriskatvångsvårdslagstiftningen bygger till stor del på strävan att så långt möjligtbegränsa användningen av tvång inom psykiatrin. Inriktningen är således attuppnå en förbättrad avvägning av tvångsanvändningen. Detta kommer till uttrycki bl.a. ändrade bestämmelser om fömtsättningarna för tvångsvård, skärptavillkor för s. k. konvertering och föreskrifter om vissa vårdåtgärder samtgenom en närmare reglering av vårdtiderna i förening med förstärkt rättsligkontroll. Man kan dock inte räkna med en generell och kraftig nedgång avintagningaraa för tvångsvård enbart på gmnd av lagförslagen. Vad som närmastkan förväntas är att fördelningen av tvångsvården i landet jämnas ut och attdärmed en lägre genomsnittsnivå uppnås än vad gäller antalettvångsvårdstillfallen. Attförsöka närmare beräkna de ekonomiska effekterna av en rad olika inslag ireformen utifrån en jämförelse med förhållandena vid tillämpning av LSPV möterbetydande svårigheter. I huvudsak är man hänvisad till att göra en allmänbedömning av reformens verkningar i stort. Därvid är det, som jag harframhållit i samband med mina överväganden om reformbehovet (avsnitt 2.2),viktigt att hålla i minnet att en ändrad reglering av psykiatrisk tvångsvårdinte kan tillmätas någon avgörande betydelse som styrmedel för utvecklingeninom psykiatrin som helhet. Störst betydelse för hur denna utveckling blirframöver blir givetvis den takt i vilken vård-och behandlingsmöjligheternasuccessivt kan förbättras och byggas ut av sjukvårdshuvudmännen. En nylagstiftning av föreslagen modell som är anpassad till en sådan successivutveckling bör emellertid kunna bli en aktiverande faktor i förändringsarbetetinom vissa delar av vårdområdet och medverka till betydelsefulla resultat såatt förhållandena inom tvångsvården inte onödigtvis släpar efter. Medde utgångspunkter jag har angett bör den nya lagstiftningen kunna leda till attsjukvårdshuvudmännens totala kostnader för psykiatrisk vård påsjukvårdsinrättningar minskar. Det skall dock nämnas att det i lagstiftningskomplexetockså finns vissa inslag, framför allt avseende vårdens innehåll och kvalitet,som kan medföra vissa merkostnader. Vidare innebär minskad tvångsvård inte ioch för sig att det som bmkar benämnas sluten sju'»husvård minskar imotsvarande utsträckning, eftersom alteraa-tivet i flertalet fall blirfrivillig vård på sjukvårdsinrättning. I en del fall kan det bli fråga om utskrivningfrån vårdinrättning till öppnare vårdformer, men också då fordras naturligtvisuppföljande behandlingsinsatser. Det måste emellertid med fog kunna hävdas attkostnaderna för sådana ersättningsåtgärder genomsnittligt är lägre än vad somkan beräknas för vård av patienter inom tvångsvården. Förslagetatt slopa nuvarande system med utskrivningsnämnder för prövning av vissa frågorenligt LSPV innebär en minskad kostnadsbelastning för landstingskommunerna.Enligt uppgift beräknas kostnaden för utskrivningsnämnderna förnärvarande uppgå till 15 20 milj.kr. dettabelopp ingår inte kostnader för lokaler eller för vissa sekreterarfunk- Prop. 1990/91:58 tioner. Mittförslag om stödpersoner för dem som tvångsvårdas innebär bl. a. att det skallingå i tortroendenämndsverksamheten inom hälso- och sjukvården att utse ochförordna stödpersoner, i första hand när det begärs av patienterna.Överslagsmässigt har beräknats att ca 2000 patienter kommer att få enstödperson förordnad till sin hjälp. Den genomsnittliga årskostnaden perpatient och stödperson kan vidare uppskattas till ca . Med dessautgångspunkter kan kostnaderna för arvoden m.m. åt stödpersoner antas bli ca 3milj. Dämtöver krävs en viss förstärkning av de kanslifunktionersom administrerar stödpersonsförordnandena. Viss kostnadsökning kan ocksåuppkomma på grund av ökad sammanträdesfrekvens i förtroendenämndsverksamheten.Även om det inte kan göras någon mera exakt kostnadsberäkning innan erfarenhetvunnits bör den sammanlagda utgiftsökningen för landstingskommunerna till följdav verksamheten med stödpersoner hålla sig inom en ram av 12 milj. kr. per år.Som nämnts i det föregående innebär slopandet av utskrivningsnämndernaminskade utgifter för landstingskommunerna som motsvarar ca 15-20 milj. kr.per år. Ianslutning till vad som har sagts bör erinras om att finansiella bidrag tillpsykiatrin innefattas i de ersättningar från sjukförsäkringen tillsjukvårdshuvudmännen som fastläggs genom de s. k. Dagmaröverenskom-melserna.Fömtom den allmänna sjukvårdsersättningen utges för en särskildersättning på . per invånare för att underlätta utvecklingen mot öppnavårdformer inom både psykiatrisk och somatisk vård. är dennaspecialdestinerade ersättning inordnad i den allmänna sjukvårdsersättningen.Enligt en annan överenskommelse mellan staten och sjukvårdshuvudmännen utgesvidare t. o. m. ett särskilt statligt bidrag till den psykiatriskavården. Bidraget är för bestämt till 186 milj.kr. Dengenerella förändringen inom psykiatrin som pågår mot öppnare vårdformer haråterverkningar på den primärkommunala sidan. Förbättrade möjligheter till vårdpå behandlingshem och en utbyggd öppenvårdsverksamhet fömtsätter attparallella insatser görs av kommunernas socialtjänst. a. i samband medavveckling av vårdplatser på sjukvårdsinrättningar uppstår ett tryck påkommunala åtgärder inom t. ex. boende och service. Behovet av förstärktsamverkan mellan psykiatrin och är uppenbart. 1 dessasammanhang är naturligtvis en ytterligare minskning av den psykiatriskatvångsvårdens omfattning inte helt betydelselös. Den utgör emellertid endast enliten del av den generella förändringen inom psykiatrin. Jag vill här erinra omatt utredningen om service, stöd och vård till psykiskt störda (S 1989:01) harrill uppdrag att analysera utvecklingen inom psykiatrin mot öppna vårdformeroch lämna förslag till olika åtgärder för att uppnå en förbättrad och effektivarevård och service åt psykiskt störda med beaktande av skilda resurser isamhället. a. skall utredningen ta upp frågan i vilka former socialtjänstenoch andra organ utanför den psykiatriska vården kan ge en service och hjälp somökar möjligheteraatill ett fullvärdigt och oberoende liv för psykiskt störda och Prop.1990/91:58 deras närstående. Reformenskostnadsökande inverkan för staten avser i främsta mmmet det system förrättslig kontroll som föreslås. Vidare fordrar myndighetstillsynen över denpsykiatriska tvångsvården vissa resurstillskott. I dessa avseenden uppkommer enökad belastning på statsbudgeten. Denföreslagna nya vårdlagstiftningen innebär att en utvidgad rättslig prövning avpsykiatrisk tvångsvård skall ske genom de allmänna förvaltningsdomstolarna.Den nuvarande ordningen med prövning genom särskilda utskrivningsnämnder ochen psykiatrisk nämnd upphör. Förändringen betyder att de allmännaförvaltningsdomstolarna får nya uppgifter. Denavsedda lagstiftningen ger upphov till obligatorisk prövning i länsrätt i enomfattning som styrs av hur många tvångsvårdsfall som aktualiseras och vilkavårdtider som kommer att gälla för dessa. Det uppkommer också ett antal mål ilänsrätterna, bl. a. som följd av patienters överklaganden avchefsöverläkarnas beslut, främst om intagning på sjukvårdsinrättning samt omavslag på begäran om utskrivning eller permission. När det gällerlagöverträdare som ges tvångsvård som brottspåföljd skall det i vissa fallobligatoriskt ske prövning av länsrätten i särskilda frågor. I de förekommandemåltyperna skall länsrätternas avgöranden kunna överklagas till kammarrätt ochdärifrån, med krav på prövningstillstånd, till regeringsrätten. Somhar nämnts under avsnitt 3.9 behöver förvaltningsdomstolsorganisationenförstärkas för att klara de nya uppgifterna. 1 detta avseende har jag särskihsamrått med chefen för . Avbetydelse för förstärkningsbehovet är hur många mål som kan komma atttillföras främst länsrätterna. En beräkning i förväg av antalet blir mednödvändighet osäker när det gäller en ny lagstiftning sådan som denförevarande. Man får nöja sig med att göra uppskattningar utifrån kändaförhållanden beträffande ärenden enligt nuvarande lagstiftning samt utformningenav den föreslagna nya regleringen. Därvid måste naturligtvis beaktas dengrundläggande inriktningen av den nya lagstiftningen mot att begränsatvångsvårdens omfattning. I det föregående har jag med dessa utgångspunktergjort uppskattningen att antalet mål hos länsrätterna inledningsvis kan kommaatt uppgå till högst mellan 7000 och 8000 . Fömtomantalet mål är det målens svårighetsgrad och fastlagda hand läggningsregler som främst styr resursbehoven. Psykiatriska tvångsvårds mål i länsrätt kan inte bedömas bli genomsnittligt svårare och mer arbets- krävande än LVU- och LVM-mål. Närmast till hands ligger enligt min mening att i detta avseende jämföra med målen om tvångsvård av miss bmkare enligt LVM, som är mindre tunga än LVU-målen. Även om en del av de nya psykiatrimålen kan fordra större arbetsinsatser så kan det också fömtses att många andra sådana mål, t. ex. sådana där det inte kommer att behövas muntlig förhandling, blir av förhållandevis mindre resurskrävan- dc beskaffenhet. Merkostnaderuppkommer vidare för prövning av ett antal mål i högre Prop. 1990/91: 58instans, främst kammarrätt. Frekvensen av överklaganden i ärenden hos Bilaga 1utskrivningsnämnderna är genomgående mycket låg, vilket kan exemplifieras medatt antalet beslut som överklagas till psykiatriska nämnden uppgår till ca 400per år. Detta motsvarar av antalet ärenden hosutskrivningsnämnderna . Man får räkna med att överklagandefrekvensenkommer att bli något högre sedan psykiatriärendena har förts över tilldomstolaraa. Om av länsrättsavgörandena skulle komma att överklagas fårman för inledningsskedet räkna med upp till 700 800 mål i kammarrätterna.Antalet mål om psykiatrisk tvångsvård som föranleder prövning i regeringsrättentorde bli mycket begränsat. För regeringsrättens del behövs inte någraresurstillskott. Motbakgmnd av de uppskattningar som kan göras om målantal och tidsåtgång m.m. förpsykiatrimålen kan beräknas att kostnadsökningen för löner åt domare, handläggareoch biträden samt för förvaltnings- och administrationskostnader m.m. i deallmänna förvaltningsdomstolarna kan komma att uppgå till 26milj. per år.Eftersom länsrätterna har fått en minskad personaltilldelningoch då tillströmningen av skattemål där förväntas minska betydligt framövermåste antas att länsrätterna med i huvudsak befintliga lokalresurser kan hysaden extra personal som behöver tillföras på gmnd av psykiatrimålen. Inom denram som angetts kan dock uppkomma viss kostnadsökning för lokalutnyttjandem.m. I anslutning till det sagda bör uppmärksammas att det inom justitiedepartementetpågår överväganden beträffande rättskipningen i socialförsäkringsmål, där ettalternativ är att låta sådana mål prövas av länsrätt som förstadomstolsinstans. Utövervad som nämnts uppkommer en ökad kostnad på grund av nämndemannamedverkan itvångsvårdsmålen. Vidare uppkommer en ökad kostnad för utlåtanden av sakkunnigasom förordnas av rätten. Mittställningstagande rörande offentligt biträde enligt rättshjälpslagen i mål ompsykiatrisk tvångsvård (avsnitt 3.7) innebär att rättshjälp i denna form kommeratt beviljas efter motsvarande principer som i mål om andra administrativafrihetsberövanden (LVU- och LVM-mål). gäller en presumtion för attsådan rättshjälp skall beviljas i vissa ärenden hos utskrivningsnämnderna ellerpsykiatriska nämnden, men det förekommer likväl förhållandevis sällan attoffentligt biträde förordnas. Med största sannolikhet kommer förvaltningsdomstolarnai de mål som aktualiseras där att förordna offentligt biträde i störreutsträckning än som skett inom nuvarande prövningssystem. Förslagennär det gäller mål som rör rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning innebär nya uppgifter även för åklagarna. Dessa kostnadertorde emellertid inte kräva något resurstillskott för åklagarväsendet. Ärendenom tvångsåtgärder enligt gamla omsorgslagen är ytterst sällsynta hosnämnderaa. Den kostnadsökning som kan följa av förslaget att de allmännaförvaltningsdomstolarna skall överta prövningen av dessa frågor torde bli pådet hela taget försumbar. Sammanfattningsvisbedömer jag att reformen beträffande handlägg- 231 ninghos de allmänna förvaltningsdomstolaraa av psykiatriska tvångs- Prop.1990/91:58 vårdsfrågor kan föra med sig en ökad belastning på statsbudgeten istor- Bilaga 1 leksordningen kring 35 milj. kr. Enförstärkt tillsyn från sida över den psykiatriska tvångsvårdenleder till behov av resurser hos styrelsen för uppgiften. Den nya organisationsom byggs upp inom med regionala enheter för bl. a.tillsynsfrågor bör kunna bidra till att möta de ökade kraven. Ett visst utrymmeför en förstärkt tillsyn skapas dessutom genom att kostnader för psykiatriskanämnden som belastar anslag faller bort. Denföreslagna nya lagstiftningen innebär väsentliga förändringar i förhållandetill nuvarande ordning. Det är därför angeläget att förbereda genomförandetnoga. För särskild information och utbildning inför ikraftträdandet måsteavsättas vissa resurser. Jag beräknar att ett engångsbelopp om 3 milj. kr.behöver anslås för ändamålet. Denna fråga avses bli behandlad i budgetarbetetför /1992. Informations- och utbildningskostnader i övrigt böringå i resp. huvudmans eller myndighets ordinarie anslag för verksamheten. Ienlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslagtill 1. lagom psykiatrisk tvångsvård, 2.lag om rättspsykiatrisk vård, 3.lagom ändring i lagen(1985:569) om införande av lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m. 4.lag om ändring irättshjälpslagen (1972:429), 5.lag om ändring i lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 6.lag om ändring i lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt, 7.lag om ändring i lagen(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Förslagetunder 3 har upprättats i samråd med statsrådet och förslagen under 47 i samråd med chefen för . Motbakgmnd av de allmänna synpunkter på uppläggningen av lagstiftningen (avsnitt2.3.6) och med hänsyn till de förslag som har redovisats i den allmännamotiveringen i övrigt (avsnitt 3 och 4) skall lag om beredande avsluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) ersättas av två nya lagar, nämligenen lag om psykiatrisk tvångsvård och en lag om rättspsykiatrisk vård.Kommentarer till dessa lagförslag lämnas i det följande (avsnitt 7.1 resp.7.2). Reformeringen avtvångsvårdslagstiftningen medför krav på ändringar också i annan lagstiftning. De förslag som jag i det föregående har redovi- 232 satom prövning i domstol av vissa frågor om psykiatrisk tvångsvård och Prop.1990/91: 58 om avveckling av den särskilda organisationen medutskrivningsnämnder Bilaga 1 och psykiatriska nämnden (avsnitt 3.9)fömtsätter åtskilliga nya förfaranderegler. Till allra största delen kan deemellertid tas in i lagarna om psykiatrisk tvångsvård och om rättspsykiatriskvård. Somockså har nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.9) förordar jag att deuppgifter som ankommer på utskrivningsnämnderna och psykiatriska nämnden enligtövergångsregleringen till den fr.o.m. gällande omsorgslagen(lagen 1985:569 om införande av lagen 1985:568 om särskilda omsorger ompsykiskt utvecklingsstörda m.fl., den s. k. införandelagen) skall tas över avallmän förvaltningsdomstol. Detta förutsätter ändringar i införandelagen(avsnitt 7.3). Överföring till domstolshandläggning av de olikatvångsvårdsfrågorna för med sig ändringar också i rättshjälpslagen (1972:429)och lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, se avsnitt 7.4 resp.7.5. De förslag som jag har redovisat tidigare angående hälso- och sjukvård förden som är frihetsberövad med anledning av brott föranleder ändringar i lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt och i lagen (1976:371) om behandlingen avhäktade och anhållna m. fl. (avsnitt 7.6 resp. 7.7). Utövervad som har nämnts nu finns i annan lagstiftning en rad bestämmelser somknyter an till reglerna om psykiatrisk tvångsvård. I de delar som gäller detstraffrättsliga området kommer förslag till följdändringar att läggas framsenare denna dag av chefen för . Det finns emellertidockså bestämmelser i t.ex. passlagen (1978:302), sekretesslagen (1980:100) ochutlänningslagen (1989:529) som har samband med LSPV. Till frågan omföljdändringar i dessa hänseenden avser jag att återkomma i ett senaresammanhang. Enöversyn av terminologin i de bestämmelser i , (numera ) och där uttrycken sinnessjukdom ochsinnesslöhet förekommer har begärts av (LU 1975/76:33, rskr. 397).Enligt vad jag har inhämtat av chefen för har en sådanöversyn av de nämnda balkarna och andra lagar inletts genomjustitiedepartementets försorg. En promemoria har upprättats med förslag bl. a.om anpassning av terminologin till föreliggande förslag till ny psykiatrisktvångsvårdslagstiftning med dess i förhållande till äldre ratt nyabegreppsbildning (Ds 1990:75). Promemorian är nu föremål för remissbehandling. 7.1 Förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård Somtidigare har framhållits är den övergripande målsättningen att psyki atrisk vård i så stor utsträckning som möjligt skall ges i frivilliga former. Först när vård på frivillig grund inte räcker till skall psykiatrisk vård med tvång få tillgripas. Ett tvångsomhändertagande skall således enligt den nya lagen vara en undantagsföreteelse och i regel av endast kortvarig natur. Med hänsyn till att lagen dock inte så som socialberedningen föreslagit har 233 begränsatstill att avse uteslutande "akut" behov av vård upptar mbriken Prop.1990/91:58 till lagen inte ordet akut. Som benämning har valts lag ompsykiatrisk Bilaga 1 tvångsvård. Enligtdirektiv (Dir. 1982:106) till socialberedningen skulle beredningens arbetesyfta till bl. a. att begreppen överläkare, sjukhus, klinik samt öppen ochsluten vård mönstrades ut ur lagstiftningen. Förhälso- och sjukvård som kräver intagning i vårdinrättning skall det enligt HSLfinnas sjukhus. Hälso- och sjukvård som ges under sådan intagning benämnssluten vård. Annan hälso- och sjukvård benämns öppen vård (5 § HSL). Detförhållandet att sluten vård ges på en vårdinrättning hindrar inte att ävenöppen vård kan tillhandahållas där. Successivt har nya former av vård växtfram. Inom den psykiatriska vården har det t.ex. länge förekommit att enintagen patient arbetat utanför sjukhuset men tillbringat på detta.Nämnas kan att dagsjukhusvård och nattsjukhusvård är att betrakta som slutenvård. Motsvarande gäller beträffande femdagarsvård (jfr prop. ILSPV används uttrycket sluten vård. Uttrycket har här samma innebörd som inomden somatiska vården. Enligt socialberedningen är det utmärkande för slutenvård bl. a. att den pågår i ett sammanhang dygnet mnt. Beredningen harframhållit att allmänheten ibland har uppfattat uttrycket sluten psykiatriskvård som liktydigt med tvångsvård. Beredningen har därför föreslagit attuttrycket vård dygnet mnt används i stället för sluten vård. Något praktisktbehov av att ersätta begreppet öppen vård med någon annan generell benämningfinns enligt beredningen inte.