prop · GE0387 · 1990-12-31 00:00:00 — Ettsådant exempel är kvalitetskontrollen vid förstahandsförsäljningen av fisk, därdet är uppenbart att en anslutning till EG-politiken kommer att krävaväsentligt ökade statliga insatser. Även vad gäller den fiskeri- ochhandelspolitiska bevakningen är det sannolikt att en samordning med EG kommeratt kräva utökade insatser. Dessutom kommer troligen att krävas delvis nyainsatser eller förändrade uppgifter i fråga om t. ex. priskontrollen iförstahandsledet och i fråga om statistikproduktionen. Utredningen har ejnärmare analyserat vad en samordning med EGs fiskeripolitik i fråga ommarknadsregleringen skulle innebära resursmässigt. Utöverden anpassning som skulle behöva ske i fråga om marknadsregleringen kan ävennämnas det sanitära och hygieniska regelverket inom fiskerisektom i desshelhet, vilket såvitt jordbmksnämnden kan bedöma utifrån de kontakter somhittills förekommit i EEA-sammanhang, med all säkerhet kommer att innebäraväsentligt ökade samordningskrav. Ansvariga myndigheter för dessa frågor ärstatens livsmedelsverk och lantbmksstyrelsen. Målsättningenmed jordbmksnämndens omorganisation var att skapa en meraflexibel organisation. Som ett led i denna omorganisation har, som tidigarenämnts, en integration kunnat ske mellan jordbmks- och fiskefrågomashandläggning. Härigenom har även vissa rationaliseringsvinster kunnat göras.Inte minst gäller detta nämndens uppgifter i fråga om uppbörd och kontroll avprisregleringsavgifter. Även vad gäller den handelspolitiska bevakningen samtimport- och exportregleringen föreligger en integration mellan jordbmks- ochfiskerisektorerna. Påde ovan nämnda områdena besitter jordbmksnämnden en specialistkompetens där enfortsatt samordning mellan jordbmks- och fiskerisektorerna torde innebäraklara skalfördelar. Om dessa frågor skulle brytas ut ur jordbmksnämndensnuvarande organisation och hanteras fristående från denna, skulle det sannoliktkrävas större resurser än vid en fortsatt samordning inom ramen för nämndensverksamhet. Utan att för den skull underskatta möjligheter attbygga upp en egen specialistkompetens på ovannämnda områden, torde det ståklart att åtminstone en del av de eventuella samordningsvinster som enligtutredningen står att finna i en överföring av nämndens uppgifter till ettsjälvständigt fiskeriverk, kommer att gå förlorad om nämndens nuvarandesektorövergri-pande uppgifter på dessa områden splittras upp. Sammanfattningsviskan konstateras att utredningen gett en ofullständig bild av jordbmksnämndensnuvarande arbetsuppgifter och att någon jämförande analys av de bådaorganisationsalternativen inte företagits. Eftersom utredningen vilar på ettosäkert underlag är det svårt att bedöma de slutsatser som dragits. Skogs-och jordbrukets forskningsråd: tillstyrker att de fiskefrågor somjordbruksnämnden handhar förs över till den centrala fiskemyndigheten. : Övergången av jordbmksnämndens ar- 328 betsuppgifter bör ske islutet av innevarande regleringsår, dvs. Jordbmksnämndenshandläggning av Svensk fisk kan dock, enligt förbundet, brytas ut ochförlängas efter innevarande regleringsårs slut. Detta med anledning avde särskilda kunskaper nämnden besitter om Svensk fisks interna och externaadministrationsuppgifter. Vid en förändring av Svensk fisksverksamhetsinriktning och styrelse bör dessa kunskaper och erfarenheter tastill vara. Det är i det härsammanhanget viktigt att samarbete sker mellan verken vid en övergång, därockså en inventering bör göras på jordbmksnämndens nuvarande arbetsuppgifteroch de viktiga delar som ingår i nämndens uppgifter. 1990/91:87 Bilaga 2 En särskildorganisation bildas för biståndsfrågor inom fiskets område. Organisationen börha anknytning till . Styrelsenför internationell utveckling: Samarbetet med har sedanskapandet av (numera CDC) uteslutande skett genom dennaenhet. CDC har i förhållande till den övriga fiskeriadministrationen haft enfristående ställning, vilket har varit en fördel då hela kommunikationen ossemellan kan hållas inom en och samma kanal. CDChar genomgående uppfattats som en flexibel och pålitlig samarbetspartner, därinsatser förmedlats med en hög fackmässig kompetens. Den verksamhet sombedrivits redovisas på ett bra sätt i . Den för vår delintressanta frågan framöver blir att se hur CDC, oavsett val avorganisationsform, effektivt klarar av att i större utsträckning hanteraoch/eller förmedla insatser med en annorlunda fack- och insatsmässig inriktningän tidigare. Detta innebär att denverksamhet som bedrives kommer att i hög grad kräva kontakt och samarbete medinstitutioner och myndigheter utanför den krets som varit det vanliga i dettidigare utvecklingssamarbetet inom fisket och den sektom. Våra val avkonsulter kommer att styras av fömtom konsultens egna fackmässigapersonalprofil också av dess förmåga att mobilisera kompetenta resurser(personella såväl som institutionella) ifrån ett bredare multisektorielltnätverk både inom och utom . Uppbyggnaden av deninstitutionella kapaciteten i att själva planera och genomförainsatser läggs det allt större tonvikt vid. I ett par (Bay of Bengal Programmeoch ) SIDA stödda projekt har man redan inom CDC en erfarenhet avsamarbetsmtiner där de lokala institutionerna och myndighetema är de egentligagenomförarna av verksamheten. Utländsk expertis skall om möjligt endastfungera som rådgivare. Detta arbetssätt bör vidareutvecklas och införas även iprogramverksamheter där så ännu ej skett. Underden närmaste framtiden kommer SIDAs behov av konsultinsatser fortfarande varastort och sannolikt även öka. Inom den sektom är det framför allt ennågot förändrad inriktning mot det intersektori- ella,mot integrerat resursutnyttjande och mot en starkare miljöprofil som är detmest utmärkande (se även SIPUs genomgång). Förhoppningsvis kan dessa behov ochde som ovan nämnts genom de olika samarbets-partners vi redan har samtderas förmåga att i det bredare perspektivet ha sådana kontakter och ettnätverk som möjliggör ett effektivt genomförande. I både statskontorets ochSIPUs utredningar ägnas en del tankar om omorganisationsformer. Bådarekommenderar en för biståndsverksamheten friare ställning i förhållande tillövriga . Den organisationsform som slutligen väljs har vi isig inga åsikter om, det för oss viktiga är att de uppdrag som läggs ut tillCDC kan utföras på ett professionellt och smidigt sätt. Fiskeristyrelsen:Utredningen föreslår att en särskild organisation med anknytning tillfiskeristyrelsen skapas för biståndsfrågor inom fiskets område. Det finns skälför en sådan organisation, men frågan är komplicerad och styrelsen är inteberedd att ta ställning förrän den analyserats ytteriigare. Hurfiskeristyrelsens biståndsverksamhet skall organiseras behöver inte avgöras isamband med ställningstagande till statskontorets utredning och styrelsen avseratt återkomma till regeringen i frågan. : Förbundet delar inte statskontorets slutsats att en särskildorganisation för biståndsfrågor inom fiskets område skapas och att denna skallha anknytning till den centrala myndighetsfunktionen på fiskets område.Fiskeristyrelsen bör frigöras från detta ansvarsområde och i stället bör SIDApå konsultbasis erhålla de tjänster som erfordras. Förbundet är här berett attta på sig ett större ansvar om SIDA så skulle begära. Det finns även annanexpertkunskap på konsultbasis att tillgå. En egen organisation är intenödvändig. Det viktiga för effektiva fiskeriprojekt internationellt ärkompetensen i de fiskeritekniska frågoraa och möjligheten att handplockakompetenta yrkesfiskare till nämnda projekt. Erfarenhetsmässigt har dettavisat sig vara helt avgörande om ett projekt som slutmål skall uppfyllabiståndskrav på kunskaps- och tekniköverföring till ett nyetableratyrkesmässigt fiske. En egen organisation är inte behövlig för att uppfylladessa kriterier. Länderkunskap i övrigt finns på SIDA. 1990/91:87 Bilaga 2 Fiskeristyrelsenbör tillvarata det nationella intresset för fritidsfiske/fiskevård.Myndighetsansvaret för naturresursen vatten bör klargöras.Naturvårdsverkets kustlaboratorium i Öregmnd och fartyget bör överförastill . Fiskeristyrelsen:Utredningen pekar på ett antal områden där fiske- och naturvårdsfrågornasammanfaller. I den fysiskariksplaneringen betraktas sportfiske som en del av det rörliga friluftslivet,där har det centrala ansvaret. delarstatskontorets uppfattning att styrelsen även skall svara försportfiskets intressen i detta sammanhang. Det erfordras emellertid en Prop. 1990/91:87 ändring av naturresurslagen. Ettannat område, där beröringspunkter med finns, ärkalkningsverksamheten. Kalkning av sjöar och vattendrag motiveras huvudsakligenav hänsyn till fisk och fiske. bör därför engagemangi försurnings- och kalkningsfrågor öka. Artskyddetär ett område där avgränsningen mot bättre bör preciseras.Statskontoret har inte närmare behandlat den frågan. Mellan naturvårdsverketoch pågår överläggningar beträffande ansvarsfördelningen vadgäller faunavårdande insatser och vilka fiskarter som skall skyddas genomfiskerilagstiftningen respektive naturvårdslagen. Fiskeriförordningen berörhuvudsakligen fisket och fiskevården, men genom ett reglerat samrådsförfarandetas även hänsyn till rena bevarandeintressen. Båda myndigheterna ärinställda på att möjligt få till stånd en precisering avansvarsfördelningen. Enklarare ansvarsfördelning erhålles vidare genom förslag,vilket också utredningen ställt sig bakom, att omfördela laboratorieresurseroch fartyg (kustvattenslaboratoriet i Öregmnd resp. u/f Ancylus) frånnaturvårdsverket till . : är central statlig förvaltningsmyndighet försåväl yrkes- som fritidsfiske. Detta framgår redan av första meningen ifiskeristyrelsens instmktion. Myndigheten har exempelvis en särskild enhet förfritidsfiske och fördelar statsbidrag om ca 5 milj. kr. förfritidsfiske- och fiskevårdsåtgärder. SNV, som i viss mån kan följa dettaarbete, anser att sköter det bra och noterar medtillfredsställelse att statskontorets förslag inte innebär någon försvagning avfiskeristyrelsens ansvar härvidlag. Närdet gäller urval och beslut av områden av riksintresse för yrkesfisket enligt 2kap. 5 § 2 st NRL, är denna uppgift och har varit ensak. Hur SNV därför skulle kunna negativt påverkafiskeristyrelsens avvägning mellan yrkesfiske, vattenbmk och fritidsfiske idenna urvals- och beslutsprocess är svårt att se. Beträffandefritidsfisket skall först betonas att riksintressen för detta fiske i NRLsmening inte existerar och aldrig har existerat. Fritidsfisket utgör en (viktig)komponent i sektom friluftsliv (rörligt friluftsliv) vilken innehåller enturistisk/kommersiellt inriktad del, för vilken turistråd ansvararcentralt, samt en del som baseras på naturgivna fömtsättningar (allemansrätt)med SNV som central, samordnande och huvudansvarig myndighet. I NRL ingårfritidsfiske i områden av riksintresse enligt 2 kap. 6 § 2 st samt i områdensom omfattas av särskilda hushållningsbestämmelser enligt 3 kap. Inrättandeav särskilda riksintressen för fritidsfiske enligt NRL (och med som centralt ansvarig) skulle följdaktligen kräva änd ring av lagen, vilket dock inte statskontoret föreslår. En sådan lagändring skulle öppna vägen för en uppsplittring av sektora friluftsliv; på samma gmnder skulle man nämligen kunna inrätta riksintressanta rekreations skogar med som central myndighet, riksintressen för vatten- 331 anknutet friluftsliv medsjöfartsstyrelsen som central myndighet osv. 1990/91:87 för de olikakomponenter/aktiviteter som tillsammans bildar sektorn rör- Bilaga 2 ligtfriluftsliv. Ett slutstadium skulle kunna innebära ell antalenaktivitets-områden av riksintresse enligt NRL, mer eller mindre överlappandevarann på kartan men där ingen central myndighet hade ett övergripandesamordningsansvar. De nuvarande riksintressanta områdena enligt 2 kap. 6 § 2 stNRL är fleraktivitetsområden ett i stort sett undantagslöst krav för attkunna förklara dem som riksintressen. Devatten/vattendrag för fritidsfiske som ingår i nuvarande riksintressen förfriluftsliv enligt NRL 2 kap. 6 § 2 st valdes ut av en gemensambedömningsgrupp för SNV (två tjänstemän från resp.myndighet). Från landets fiskenämnder lämnades förslag till 283 sådana objekt.Bedömningsgruppen bestämde i full enighet att 135 av dem skulle gå vidare tillde blivande riksintressanta områdena för friluftsliv (enligt verketsminnesanteckningar). De nu existerande riksintressanta friluftsområdenainnehåller 145 fritidsfiskeobjekt, dvs. ytterligare ett 10-lal förslag togs medefter det att dokumentationen av dem hade kompletterats. ärgivetvis oförhindrad att värna om fritidsfiskeintresset i dessa områden ochSNV utgår ifrån att styrelsen också gör det. Idet svenska faunavårdsarbetet har situationen för hotade och sällsyntafiskarter rönt ökad uppmärksamhet . I listoröver hotade, sällsynta och hänsynskrävande arter (fastställda 1988) ingår bl.a. 19 fiskarter. Naturvårdsverkethar inlett informella diskussioner med omansvarsfördelningen vad gäller skydd och bevarande av hotade, sällsynta ochhänsynskrävande fiskarter. utgångspunkt är att verket harett ansvar för att landets fiskarter bevaras i så stora bestånd att derasfortlevnad i landet inle äventyras, medan bör ansvara för att"naturresursen fisk" förvaltas på ett sådant sätt att den kan nyttjaslångsiktigt och varaktigt. Ansvarsfördelningenmellan de båda myndigheterna bör alltså i första hand gälla syftet med insatseroch åtgärder, inte vilka fiskarter dessa avser. bör ha ettansvar för insatser som syftar till att vidmakthålla eller återskapabetingelser för en långsiktig överlevnad av bestånden av olika fiskarter på ennivå som innebär en låg risk för utdöende och genetisk utarmning. Insatser somsyftar till att bevara eller utveckla fiskbestånd till nivåer som gör demattraktiva för yrkes- eller sportfisket bör däremot ligga inomfiskeristyrelsens ansvarsområde; SNVvill ge ett konkret exempel på den intressekonflikt som kan finnas mellanfrämjande av fiske (mer allmänt) och artbevarande. Fiskeriförordningen(1982:126) medför, eller snarare tolkas så, att inte kan fördelafisket mellan olika kategorier fiskare. Fiskeriver-kel kan alltså inte fördelafisket så att fisken fångas i mynningar eller älvar i stället för i havet.Detta kan få förödande konsekvenser för hotade bestånd såsom den svenskavildlaxen. Den vilda laxen skulle måbäst av att ingen odlad lax släpptes ut. Ju mer odlad fisk som utplanteras desto större blir fisketrycket. Det leder till alt även den vilda laxen skattas hårt. Vem kan skilja på vild och odlad lax ute 332 i öppna havet?Mynningsfiske ger de bästa möjligheterna att styra beskatt- Prop.1990/91:87 ningen av olika laxbestånd, t. ex. av vild resp. utplanterad lax. Naturvårdsverketanser att en lagändring krävs om skall kunna leva upp till sinmyndighetsuppgift att "vårda fiskbestånden". Enannan fråga är vem som skall bestämma om en ny art skall få planteras in i våravatten. Nya arter tränger ofta ut etablerade arter (t. ex. signalkräfta ochbäckröding) och medför också andra problem. Verket menar att frågan omintroduktion av nya arter är av ett så stort allmänt intresse för naturvårdenatt beslut bör fattas av SNV. Genomgångenovan antyder starkt att en sektorisering av naturskyddet visavi"fiskerisektom" (i linje med den av statsmakterna påbjudna allmänna"sektoriseringen" av miljövården) kräver analys och eftertanke. "Sektorisering"torde i korthet innebära att SNV koncentrerar sig på att sätta mål förmiljövården, att fördela dessa på sektorer och sedan genom uppföljningkontrollera att målen uppnås. Hur målen skall uppnås blir sedan en sak förresp. Fiskeristyrelsenär den självklara sektormyndigheten vad gäller fisket. Styrelsen bör också hasektoransvar för naturresursen fisk och för artbevarande. I det senare falletmåste det ankomma på SNV att formulera vissa mål, restriktioner o.d. och attfölja upp vad gör för att tillgodose dem. Vissaövergripande mål för fisket och vattenbmket återfinns i SNVs Natur '90. För attge ett tillräckligt underiag för sitt sektoransvar behövermålen utvecklas och ansvaret mellan SNV och preciseras. Dettasker lämpligen inom ramen för de sektorvisa genomgångar som SNV planerar införrullningen av sina aktionsprogram (med sikte på en ny miljöproposition 1994).Överläggningar med har redan inletts. SNVhåller samman den långsiktiga övervakningen av miljöutvecklingen genom bl.a.programmet för övervakning av miljökvalitet. Det är naturiigt att den särskildakompetens och resurs som innehar även anlitas förmiljöövervakning. Behovel av ett nära samarbete i dessa frågor har bl.a. kommittill uttryck i den överenskommelse de båda verken träffat om att överföra SNVskustlaboratorium (Öregmndslaboratoriet) och fartyget till fiskeristyrelsen.SNV ser ingen anledning att ompröva detta beslut. Det är angeläget attöverföringen inle nu fördröjs av den utredning som just startats rörande SNVsroll och organisation. Naturvårdsverkethar för avsikt att även fortsättningsvis betala för de undersökningar sombeställs av i samband med den biologiska uppföljningen avkalkningsverksamheten. Dessa undersökningar utförs främst avsötvattenslaboratoriet och i enstaka fall av utredningskontoren. Förslagenom externfinansiering och eventuell omorganisation av labo-ratoric- ochutredningsverksamheten torde inte påverka kalkningsverksamheten negativt varesig centralt, regionalt eller lokalt. Naturvårdsverketanser all kostnader som uppkommer centralt för ad ministralion och samråd i samband med kalkningsverksamheten skall bekostas över myndighetsanslag. Det ingår i myndighets- 333 uppgiften att tillvaratadet nationella intresset för fritidsfiske och fis- Prop. 1990/91:87 kevård.I många vattensystem är kalkningen av mycket stor vikt och av Bilaga 2stort intresse vilket bör avspegla sig i nya organisation (denbiologiska enheten). : tillstyrker förslaget att ansvaret för bevakningenav fritidsfiskets och fiskevårdens intressen i samband med den fysiskaplaneringen överförs från till . Skogs-och jordbrukets forskningsråd: Det är rimligt att fårhuvudansvaret för tillvaratagande av det nationella intresset för fritidsfiskeoch fiskevård. : Vid Öregmndslaboratoriet finns ett antalkompetenta forskare som skulle kunna tillföra havsfiskelaboratoriet kompetens.Det är därför naturligt att Öregmndslaboratoriet integreras med havsfiskelaboratoriet.Denna avsikt framgår emellertid inte tydligt i statskontorets rapport. 1stället kommer laboratoriet att uppträda som parallellorganisation till defältstationer som organiseras från resp. marinaforskningscentra. Detta kan inte vara rimligt och står i direkt motsats tillintentionerna för uppbyggnaderna av forskningscentra. Från marinaforskningscentmm vill vi med skärpa framföra att Öregmndslaboratoriet förundvikande av framtida intressekonflikter rörande resurser för havsforskning iBottenhavet bör införlivas och integreras med havsfiskelaboratoriet. Därmederhålls en naturlig avgränsning för laboratoriets verksamhet till de förfiskeriverket centrala fiskefrågoma. : Vi instämmer också i attfiskeristyrelsen i stället för bör tillvarata detnationella intresset för fritidsfiske/fiskevård i den fysiska riksplaneringen. Öregmndslaboratorietföreslås i rapporten överföras från SNV till . Man föregriperi denna fråga härmed den utredning som pågår av SNVs verksamhet. Man bordekanske här dock även övervägt möjligheten att överföra laboratoriet, somhuvudsakligen sysslar med havsanknutna frågor, till forskningscentmm,inom vars geografiska ansvarsområde det ligger. Om man anser att laboratorietfortfarande skall administreras av en myndighet, förefaller det dock vara enur vetenskaplig synpunkt acceptabel lösning att det samordnas med . : Det bör markeras den fördelen att frågor rörandesportfiske också fortsättningsvis handläggs inom , eftersomsport- och yrkesfiske har många beröringspunkter. Samarbetet mellan yrkesfiskeoch sportfiske kommer att öka på flera viktiga områden. Länsstyrelseni : tillstyrker att övertarplaneringsansvaret för sportfisket och fiskevården i den fysiska planeringen. Lagstiftningen på fisketsområde bör ses över. I avvaktan på en sådan bör inga förändringar görasbeträffande bestämmelserna i de . Av princip bör dock frågor somrör de stora sjöama hanteras av länsstyrelsema. 1990/91:87 Bilaga2 : Fiskeristyrelsenhar i rapporten föreslagit attstyrelsen ges rätt att utfärda alla föreskrifter för fisket i havet, i de fyrastora sjöarna och i de vattendrag som mynnar ut i havet och i de nämnda sjöarnaupp till första definitiva vandringshindret för lax och öring. Syftet är delsatt förenkla regelsystemet och dels att förbättra fiskevården. Inom dessavattenområden bör de nationella intressena få bli utslagsgivande för hurfiskresursema skall vårdas och nyttjas. Det gäller resurser som rör sig överlänsgränseraa och till betydande del är av rikskaraktär. Fiskeristyrelsensnormgivningskompetens omfattar redan nu alla fiskefrågor av större vikt.Därmed avses reglering av de för mest ekonomiskt betydelsefulla och skyddsvärdaarterna. Länsstyrelsemas kompetens rör övriga frågor. Det är givet attfiskeristyrelsens föreskrifter, med hänsyn till vad som där regleras, uppvisaren högre grad av komplexitet än länsstadgorna. Totalt sett skulle dockstyrelsens förslag innebära en avsevärd förenkling jämfört med dagens ordning. Fiskevårdsområden bildadesframför allt i inlandsvatten, där föreslagit att i förstahand fiskerättsägama själva skall meddela föreskrifter för fiskets vård ochbedrivande. I de fall det finns behov av en offentligrättslig reglering skallden uppgiften åvila . I sak gäller således fortfarande vadfiskeristyrelsen skrivit i sin rapport . föreslåratt styrelsens förslag i "Färre och enklare fiskebestämmelser"genomförs. Detta hindrar inte en samlad översyn avfiskerilagstiftningen i enlighet med utredningens förslag vilket fiskeristyrelsentillstyrker i detta avseende. : anser att statskontorets bedömning är riktig när detgäller ansvarsfördelningen för verksamheten i de . Möjligen bör statsmakterna i avvaktan på att lagstiftningen ses över för var och en av sjöarna peka uten länsstyrelse som sammankallande och eventuellt samordnare av de regler samtdet register- och statistikarbete m. m. som kan krävas för att åstadkommaerforderlig samsyn. : delar bedömningen att lagstiftningen på fisketsområde måste ses över. Svenska kommunförbundet:Det är värdefullt med en renodling av roller och ansvarsfördelning inomfiskeriområdet, liksom en översyn av fiskebestämmelserna. Sådana förändringarbör kunna leda till en förenkling av fiskefrågornas hantering. ningens uppfattning om attlagstiftningen på fiskets område bör ses över, Prop. 1990/91:87 ett arbete somdet ej finns anledning att dröja alltför länge med. Fiskeristy- Bilaga 2 relsenhar redan (1988) i samarbete med och en del andraorganisationer och myndigheter inlett ett arbete i detta avseende och enrapport överlämnades tilljordbmksdepartementet. a. togs frågan upp om hur man skall kunna fördelafiske mellan olika kategorier fiskande, vilket är ett problem som bör lösas. Isammanhanget vill förbundet framföra ett mycket starkt krav från fiskets sidaom att de stora sjöama administrativt ej splittras upp på de olika länsstyrelsemautan sammanföres i en enda enhet, underställd . Detta ärmycket viktigt med tanke på reglema för fiskets bedrivande, beståndsvård etc.Ett system där olika länsstyrelser skall ansvara för olika delar av samma sjökommer att skapa problem såväl för fiskama som för myndigheterna. Det är ocksåav stor vikt med tanke på att lagstiftningen på fiskets område skall ses över. förordar att i den myndighet som får det övergripande ansvaret för sjöama. Denbiologiska kompetensen när det gäller , och Vänem finns redannu hos utredningskontoret i och med fördel kan även fiskefrågornarörande överföras dit. På detta sätt tillförs mesta möjliga kompetensoch effektivitet.