prop · GE034 · 1990-12-31 00:00:00 — samebyar har ett totalt sett högre renantal än vad som tillåtits för byn.De problem som detta kan föra med sig kan enligt rennäringsgruppen bearbetas påflera sätt: genom interna beslut om antal renskötselföretag och renar i sambandmed pågående markanvändnings- och utvecklingsplanering, genom lanbruksnämndernasrådgivning, genom att byn med stöd av 35 § rennäringslagen sätter tak för detantal renar som en enskild medlem får ha, genom ändring av skattereglerna somgör det möjligt att fördela inkomsterna från större slaktuttag m.m. och genom möjlighet för samhället att gå in med vitesföreläggande. En förstaåtgärd är dock att fullfölja renbetesinventeringarna och sedan bestämma nya ochmer korrekt gmndade högsta renantal. För att inventeringen skall kunna genomförasär det ofrånkomligt att statsmakterna ställer större resurser till förfogande. Rennäringsgruppenföreslår vidare att samebyn skall kunna styra och därmed påverka medlemmarnasrätt till jakt och fiske, vilket ibland kan vara befogat, t. ex. avfiskevårdsskäl. Förnyetableringar inom renskötseln, dvs. för nystartade företag, är det qj. viktigtatt den nye företagaren har en god utbildning, främst inom biologi Prop.1990/91:4 och ekonomi. 1olika sammanhang har påpekats att samhället har dåliga eller i flera fallinga alls möjligheter att ingripa mot en sameby som bryter mot föreskrifternai rennäringslagen. Rennäringsgruppenföreslår att ändringar görs i rennäringslagen så att det blir möjligt attförelägga och vid olydnad mot föreläggandet döma ut vite mot en sameby somi vissa avseenden bo'ter mot lagen: om byn inte respekterar ett beslut omhögsta tillåtna renantal, om byn inte fullgör skyldigheten att genomförarenräkning, om byn inte underrättar annan by om skiljning av renar eller ombyns renar uppehåller sig på otillåten mark. När det gäller byar som har ettför högt renantal bör det vara möjligt att rikta vitesföreläggande (medinnebörd att antalet skall minskas) även mot en enskild medlem i samebyn. Viteskall även kunna komma till användning mot koncessionssameby eller koncessionshavarevid brott mot de regler och villkor som gäller där. Samebyarnasaknar möjligheter att ingripa med tvångsmedel mot enskilda medlemmar sominte lyder de beslut som fattats inom byn. Det torde emellertid redan nu varamöjligt utan särskilda regler i rennäringslagen - att i samebyarnas stadgarta in bestämmelser om vite. När det gäller att få ett vite utdömt måste samebyndock vända sig till domstol för att få frågan avgjord där. Rennäringsgruppenföreslår också att bestämmelser införs i rennäringslagen att en medlem intefår rösta för fler renar än han får ha enligt byns beslut (eller förkoncessionssameby enligt det maximiantal som lagen anger). Enkoncessionssameby föreslås också få rätt att tvångsslakta renar i den månägaren har flera skötesrenar än de 30 som lagen tillåter. Rennäringentorde vara den enda av de s. k. areella näringarna som saknar tillförlitligastatistiska uppgifter om sin verksamhet. Rennäringsgrappen anser det mycketangeläget att rättvisande uppgifter finns om samebyarnas renantal ochföretagsstruktur. Att sådana uppgifter kan redovisas har betydelse för samhällsplaneringenoch för näringen själv t. ex. i kontakterna med myndigheter och diskussionerom konkurrerande intressen. Gruppen anser att de renlängder som samebyarnaenligt rennäringslagen är skyldiga att upprätta utgör ett tillräckligt underiagtill ett företagsregister, och gruppen föreslår att samebyarna skall varaskyldiga att lämna renlängderna till lantbruksnämnden (). I ochmed att uppgifterna lämnas för statistiskt ändamål blir renlängderna skyddadeav sekretess och de får alltså inte lämnas ut av myndigheten. Enligtrennäringsförordningen kan lån och bidrag lämnas för tre olika 1 90/91:4 redskapsstöd Bilaga 4 Rennäringsgruppen föreslår attrationaliseringsstödet till samebyarna 1 övrigt föreslår gruppen endast den förändringen av nuvaranderegler att nedre gränsen för kostnader som kan medföra redskapsstöd höjs från3 000 till . Alltfler samebyar använder sig av tillskottsutfodring, huvudsakligen av hö. Genomen sådan utfodring ökar tamhetsgraden, hjordarna hålls bättre samlade,flyttningarna underlättas och problemet med strövrenar motverkas. Rennäringsgruppenanser att tillskottsutfodringen bör bli ett naturiigt inslag i renskötseln. Fördetta fordras information, rådgivning och i vart fall inledningsvis ekonomisk stimulans. Gruppen föreslår därför att en sameby eller vintergruppunder skall få statligt stöd motsvarande halva kostnaden för inköp av höunder . Det sammanlagda stödbehovet skulle enligt gruppens bedömningkosta 1,5 1,8 milj. kr. Fyrasamebyar i saknar vägförbindelse till någon av sina slaktplatser.För att klara transporterna har byarna ibland anlitat helikopter. Detta hardock fördyrat slaktkostnaden med mer än . per kilo slaktvikt. Denna typ avslakt har också medfört andra problem, bl. a. av livsmedelshygienisk art. Transportsvårighetenhar medfört att slaktuttaget minskat eller att slakten senarelagts, vilketockså medfört olägenheter. Rennäringsgruppenföreslår att staten skall stå för av den faktiska merkostnaden förslakten. Detta beräknas motsvara . avmerkostnaden (.) torde kommunerna (resp. ) varaberedda att bidra med, enligt gruppens bedömning. Resten av merkostnaden fårrenägarna själva stå för. Underdenna rubrik har rennäringsgruppen behandlat frågor som hör samman medupplåtelser, främst för jakt och fiske. Gruppens förslag innebär följandeförändringar i förhållande till vad som tillämpas. Begreppetortsbo har betydelse på det sättet att dessa har vissa förmåner vidupplåtelser. Med hänsyn till samhällsutvecklingen anser gruppen att kategorinortsbor, som skall vara prioriterade genom lägre avgifter m.m., bör begränsaskraftigt och endast omfatta vad som gruppen kallar "den utpräglade glesbygdsbefolkningen". harnågra samebyar, genom särskilda ekonomiska eller ideella föreningar, försöksvis själva svarat för en upplåtelseverksam het. Detta har gällt främst småvilQakt men också fiske. Upplåtelserna har i 100 allmänhet köriibineratsmed kringverksamhet: Stug- eller båtuthyrning, Prop. 1990/91:4 guidning m:iTi.Denna verksamhet, som tillför ökad sysselsättning och Bilaga 4 inkomstéijbör fortsätta och rennäringsgruppen föreslår att flera byar engagéfäf sig idenna typ av verksamhet. Renriäfiiigsgruppenföreslår också att inkomsterna från fiskeupplåtelser, som nU tiiifallersamebyarna och samefonden ; i fortsättningenfördelas med halva beloppet på samebyarna och halva på sämefonden. Rapportens lagförslag Prop. Bilaga 5 Förslag till ändringar i rennäringslagen Samebyfår--- för renbete. Lantbraksnämndenbestämmer byns betesområde. Omdet behövs-- inskränkning i betesrätten. Omsamebyn bryter mot beslut enligt andra eller tredje stycket får JÖreskrivavite. Ett föreläggande att minska antalet renar kan även riktas mot en enskildrenägare. Omdet är--- om innehavet. Omdet är påkallat av hänsyn till jakt- eller fiskevård eller av andra särskildaskäl Jår samebyn undanta viss mark eller visst vatten Jrån medlemmarnasbegagnande för jakt eller fiske. Föreskrifter enligt jörsta eller andra stycket får ej ges sådantinnehåll att renskötande medlems fortsatta verksamhet omöjliggöres ellerväsentligt försvåras. 59§ I fråga om--- i denna lag. 1.att varje myndig-- stycket I6. 2.att i övriga frågor rösträtttillkommer endast renskötande medlem, som därvid har en röst JÖr varje påbörjathundratal renar .som enligt gällande renlängd innehas av honom, dock ej forfler renar än samebyn bestämt for honom enligt 35 .f 3.att medlems rösträtt- myndigamedlemmar. Räkningav samebys- större tidsmellanrum. Lantbruksnämndenkan- kommer till stånd. Länsstyrelsenkan genom vite Jörelägga sameby att genomföra renräkning. Pågrundval--- genast rättas. Irenlängden--- föreskriften efterföljts. Bystämmanfastställer- rättelse däri. RegeringenJår meddela närmare föreskrijter om användningen av renlängd .som underlag forförelagsregister och om skyldigheten att lämna renlängden för sådant ändamål. Harfrämmande renar -- återföra renarna. Uteblirsameby--- ägarnas räkning. Omej annat--- och försäljning. kan genomvite förelägga sameby att underrätta annan Prop. 1990/91:4 sameby om kommande skiljning. Uppehåller sig renar utanför renskötselområdet eller på mark inomdetta område under tid då renskötsel icke får bedrivas där, kan länsstyrelsenpå framställning av lantbruksnämnden eller renägare som därigenom lider skadaeller olägenhet av någon betydelse genom vite förelägga samebyn att bortföra renarna. (Leder vitesJÖreläggandet inte till åsyftat resultat kan förordnaatt renarna skall slaktas och säljas.) Ärdet känt--- om renarna. Kostnadenför--- ha hört. Förrenskötseln-- inom koncessionsområdet. Bestämmelsernaom-- följande avvikelser: 1.Ägare av--- renskötande medlem. 2.Renskötande medlem har ifrågor som avses i 59 S 2 en röst. 3.Koncessionshavaren eller- förrenskötseln. 4.Byn äger rätt att låtaslakta medlems renar eller försälja vid slakt utvunna produkter i den måndennes renantal överstiger det som anges i 88 § andra stycket och han inteefter påpekande själv vidtar erforderliga åtgärder. Brytersameby eller koncessionshavare mot villkor .som gäller för verksamheten kanlänsstyrelsen genom vite lÖrelägga byn eller koncessionshavaren att vidtarättelse. Harförutsättningarna- nya villkor. Sammanställningav remissyttranden över Prop- 1990/91:4 lantbruksstyrelsensrapport (1989:4) Frågor om '' samebyarnas organisation, funktion och ekonomi (Förslag avrennäringsgruppen) Efterremiss har yttranden över rapporten lämnats av , domänverket,datainspektionen (Dl), länsstyrelserna i , ochNorrbottens län, och kommuner. (), Skogsindustrierna, och (). Skogsstyrelsenhar bifogat yttranden från skogsvårdsstyrelserna i , ,och . i harbifogat yttranden från fiskenämnden i , polismyndigheterna i distrikt, kommunstyrelsens arbetsutskott i kommun,kommunstyrelsen i kommun och läns jaktvårdsförening.Länsstyrelsen i har bifogat yttrande frånrennäringsdelegationen i länet. Häratöverhar yttranden kommit in från Skogsägarna i , Skogsägarna i ,, Stomman, . Skarvsjö jaktvårdsområde.Svenska jägareförbundet. Storamans, Storamans södra och Tärna s-föreningar. 1 Samebyfrågor 1.1 Allmänt Domänverket:Utvecklingen mot färre och större renskötselföretag torde vara ofrånkomlig.Kompletterande sysselsättning i verksamheter som ligger renskötseln nära synesi ett sådant läge naturlig. Med hänsyn till renskötselns uttalade speciellakoppling till samekulturen verkar det mycket lämpligt att bolag ellerekonomiska föreningar bildas för drift av andra verksamheter. Åtgärderär angelägna för att motverka ojämn ägarstraktur och ojämna inkomster inom samebyama. i Jämtlandslän: har i vissa delar av förmärkts tendenser till ökade konflikter och spänningar mellan rennäringsidkare och markägare. Den främsta anledningen till detta är att renantalet inom vissa byar vuxit med påföljd att vinterbetning en i skogslandet ökat och sommarströvningen där tilltagit i omfattning. Markägarna hävdar att renägare inte följer givna regler och beslut vid utövandet av renskötseln och att regelsystemet innehåller brister, inte minst vad gäller sanktions- och kontrollmöjligheterna. Åtgärder gmndade på förslag av lantbraksstyrelsens rennäringsgrupp bör enligt bedömning bl. a. ge ökade möjligheter att upprätthålla respekten för rennä ringslagen och för beslut fattade med stöd av lagen. är unik och förutsätter att renskötselföre- Prop. 1990/91:4 tageninom byn visar solidaritet och ansvar när det gäller såväl betesresur- Bilaga 6 ser som gemensamma anläggningar. gäller dessutom särskilda reglerför betesdriften gentemot berörda markägare. Nuvarande konflikter såväl inomsom mellan byarna och gentemot berörda markägare visar brister på samverkanenligt gällande regler. Rennäringsgruppensförslag går i allt väsentligt ut på att öka samhällets och samebyarnasstyrmöjligheter när det gäller att bedriva renskötseln. Åtgärder är angelägna,men minst lika väsentligt är att man från samhällets sida skaffar sig insyn ihur rennäringen fungerar och de enskilda rennäringsföretagens roll i dettaarbete. Länsstyrelseni gör först en allmän reflektion om vinterbete. Rennäringenär miljövänlig och bör kunna sambruka marken i förtroendefull samverkan medandra markanvändare. Näringen är utsatt för vissa störningar från andraverksamheter. Svårigheteroch konflikter har uppstått i bl. a. därför attflyttningsvägarna är långa (ibland mer än ) och på sina ställen smala,betesfattiga och/eller svårframkomliga. Den lavbärande marken, alltså renensvinterbete, är koncentrerad till smala stråk eller små ytor. För sin fortlevnadi ett område är rennäringen beroende av att det finns tillräckligt medvinterbete där. "Tillräckligt"är naturligtvis ett relativt begrepp. Var och en av länets sju samebyar börförfoga över "tillräckliga" vinterbetesmarker för att rennäringsföretageni byn skall kunna bedriva en uthållig renskötsel. Ett lavbärande område kan gebete åt högst ett visst antal renar över åren. Vinterbetet är en begränsadfaktor när det gäller att ta in nya medlemmar i samebyn. En slutavverkning pålavbärande mark innebär att den marken inte kan användas till vinterbete denärmaste decennierna. Länsstyrelseni ; Lantbruksstyrelsens förslag tar sikte på att lösa fleramycket viktiga frågor som vållat problem under den hittillsvarandetillämpningen av rennäringslagen. När rennäringslagen infördes innebar dettaintroduktion av ett i många stycken nytt regelsystem. Det är därför att hälsamed stor tillfredsställelse att lantbruksstyrelsen nu genomfört en genomgripandeanalys av många svåra frågor. Lantbraksstyrelsensförslag verkar vara helt utformat inom den särskilt tillsatta rennäringsgrappen.Länsstyrelsen har genom experter i rennäringsfrågor medverkat i arbetet. Grappenhar inte innehållit företrädare för några andra intressen. Det redovisas inte irapporten om samråd skett med andra institutioner eller organisationer änSvenska samernas riksförbund, som också ingått i arbetsgruppen. Ett antalfrågor som behandlats är av den naturen att de vunnit på att tillföraskompetens även från annat håll. Rennäringens markanvändning kännetecknas av attmarkanvändningen är gemensam med flera andra intressen. Att de förslag som nuläggs fram inte grundas på överiäggningar med andra berörda är en brist. Länsstyrelsenhar sökt att i yttrandet göra en bedömning utifrån sammanvägda samhällsintressen. : Rennäringen ingår som en viktig och värde- 105 fulldel av näringslivet inom de områden där renskötseln av hävd förekom- Prop.1990/91:4 mer. Utredarna konstaterar att samebyarna tenderar att blisammanslut- Bilaga 6 ningar av ett litet antal företagare som med avanceradteknikanvändning och liten personalinsats sköter ett mycket stort antal renar. EnligtLRF:s uppfattning får denna utveckling oacceptabla följder dels genom attsysselsättningsmöjligheterna minskar inom rennäringen, dels genom att renhjordarnainte kan övervakas på önskvärt sätt med ökade skaderisker som följd för andranäringsutövare. i , och har under desenaste åren noterats en påtaglig ökning av anmärkningar och klagomål frånlantbrukare beträffande skador och besvär förorsakade av ett starkt ökandeantal renar. Liknande iakttagelser om ökade problem, skador och konflikter harockså redovisats från ansvariga länsmyndigheter. De problem som redovisatsfrån länsförbunden kan beskrivas enligt följande: Ökade skador på grödor ochskogsplanteringar förorsakade av renar. Mycket stora skador påvallodlingar på oQälad mark med regn efter . Renförekomster utanför renbetesQällenunder icke tillåten tid (maj september). Renförekomster i områden därortsbefolkningen hävdar att marker inte tidigare nytQats för renbetning under1900-talet, dvs. Förstörd älgjakt på grund avrenförekomster i områden där renen inte har rätt att uppehålla sig. LRFanser att det vore djupt olyckligt om rennäringen och dess utövare genom enokontrollerad utveckling skulle komma i ständiga konflikter och motsättningarmed andra ortsboendes markanvändarintressen. LRFkonstaterar också med förvåning att rennäringsgruppen inte innefattade någonrepresentant för markägarsidan. Skogsindustrierna: Det ärvår uppfattning att rennäringspolitiken varit för mycket inriktad på utveckling av stordrift, moderna arbetsmeto der, mekanisering m.m. i själva renköttsproduktionen. Denna utveck lingslinje har gått ut över andra konkurrerande intressen, främst skogsbruket. En ny offensivare rennäring har vuxit fram driven av behovet att följa med standardutvecklingen i samhället och klara lönsamhetspres sen. Det torde vara allmänt känt att renantalet numera är mycket större än tillåtet antal och de uppgifter som brukar redovisas i officiell statistik. Detta kräver större betesarealer liksom längre och tidigare uppehållstider i områden som förut inte utnytQats så intensivt. Renskötseln har också blivit rörligare med snabba förflyttningar i landskapet, transporter på lastbilar till nya betesområden och mekanisering med helikoptrar och terrängfordon såsom snöskotrar, motorcyklar och bandvagnar. Skötselfor merna har också blivit extensivare med en sämre kontroll, större problem med kvariämnade strövrenar osv. Det är nu synneriigen angeläget att begränsa en fortsatt utveckling i denna riktning och i stället skapa breddad ekonomisk bas för verksamheten genom integrering av andra deltids- eller heltidssysselsättningar, vidareförädling av produkter och Qänsterosv. tatorde även vara av mycket stor betydelse för den samiska kulturens Prop. 1990/91:4 sunda utveckling. : har antalet rapporter om problem för skogsbruketförorsakade av renar ökat mycket kraftigt. Delvis är detta en följd avrennäringens nya driftsformer, vilket i sig medfört en koncentration till storarenhjordar. Än viktigare är emellertid den totala renstammens storlek.Samstämmiga uppgifter visar att den mycket kraftigt överstiger vad somofficiellt redovisats. Förbundethar också nåtts av ett stort antal rapporter om att renar i ökande omfattning"finns kvar" i områden där renskötseln inte får bedrivas under vissdel av året. Sammantagetmedför den till synes okontrollerade utvecklingen av renstammen att risken förkonflikt mellan rennäringen och andra intressen ökar markant. : får erinra om att tillsättande avrennäringsgruppen var ett resultat av förslag som lämnades av rennäringskommitténi betänkandet (SOU 1983:667) Rennäringens ekonomi. Lämnade förslag skall på såsätt sättas i sammanhang med den uppläggning och de förslag rennäringskommitténlämnade i övrigt. En konsekvens härav är att ställningstagande tilllantbruksstyrelsens förslag förutsätter att rennäringskommitténs i övrigtlämnade förslag nu blir föremål för regeringens och sedermera riksdagensställningstagande, allt i syfte att lägga grunden till en statligrennäringspolitik. Skogsstyrelsendelar utredningens uppfattning att samebyarna har ett ökande behov avkompletterande sysselsättning. Det är därför viktigt att den kompletterande utredningen,som erfordras enligt utredningen, kommer till stånd. Somkompletterande verksamhet ser främst verksamhet med näraanknytning till rennäringen såsom vidareförädling av renkött, fisk och viltsamt turism. ---- Rennäringentillsammans med ett aktivt skogsbruk betyder mycketför sysselsättningen i glesbygdsområdena i inland. Som exempel kannämnas att många renskötare sysselsätts med skogsvårdsarbeten (plantering,röjning) med lägre intensitet i renskötseln. Näringamabehöver varandra för att bygden skall kunna upprätthålla den infrastruktur sombehövs för att utveckla samhällen. i Jämtlandslän instämmer i den beskrivning gruppen lämnat rörande behovet av kompletterande sysselsättning, utvecklingsten denser inom rennäringen, m. m. Det finns olika slag av verksamheter som kan utvecklas vid sidan av själva renskötseln och som kan bedrivas i synnerhet av året då märkning, slakt och flyttning inte är aktuell. Exempel finns på bra samiska initiativ i länet såsom fiskodling, campingverksamhet, souvenirförsäljning och skinnberedning. Det faller på byarna själva att initiera sådana verksamheter utifrån byarnas egna förutsättningar. Som påpekats har lantbruksnämnderna att bistå med råd och hjälp inte minst i initialskedet. Eftersom det här är fråga om ett 107 nytänkande kan iförekommande fall samebymedlemmar behöva förbere- Prop. 1990/91:4 da sig för uppgiften genom att exempelvis delta i kursverksamhet o. d. Enbreddad verksamhet kräver ändringar i rennäringslagen. är ocksåav den meningen att de föreningsrättsliga och skattemässiga konsekvensernamåste övervägas och penetreras mer ingående än vad gruppen gjort, innanlagändringar kan ske. Länsstyrelsenvill här understryka att breddningen av sysselsättningsmöjligheterna inte fårgå ut över de naturvårdsambitioner som staten gett uttryck för vad gäller nytQandetav de obrutna Qällområdena. Det får exempelvis inte bli så attsamebymedlemmarna på grundval av renskötselrätten vid sidan av berördaförfattningsregler uppför stugor i Qällen i uthyrningssyfte. Uthyrning avbefintliga stugor i Qällen bör inte heller ske så att väsentliga naturvårdsintressenträds för när. Länsstyrelseni : Det måste beaktas att samebyn är både enekonomisk/privaträttslig förening och en institution med offent-ligrättsligadrag. Det är svårt att passa in andra ekonomiska verksamheter i den än dem som direkthör ihop med renskötseln. Ocksåenligt mening bör de medlemmar som vill driva en rörelsevid sidan av renskötseln använda en annan associationsform. Samebyarna i länet är restriktiva när det gäller att ta in nya medlemmar. Detberor till stor del på bristen på vinterbeté. Framtidsutsikternaberor i AC och Y län på tillgången till vinterbete. Länsstyrelseni vill understryka vikten av att kompletterande sysselsättningför medlemmarna i samebyarna åstadkoms. har i läntagits flera initiativ för att anknyta rennäringen till turistverksamhet.Detta är mycket glädjande. Risken för störningar i renskötseln minimeras omturistföretagen själva är nära anknutna till näringen. Dessutom tillförs någotnytt till turismen med hög kvalitet och attraktionskraft. Även inom en radandra områden bör finnas möjligheter att "förädla" och utvecklanäringsverksamhet utifrån traditionella samiska verksamheter. Rapportensförslag är mycket ofullständigt i dessa frågor. Om erfarenheter från utvecklingav annan glesbygdsverksamhet tillförts arbetet hade förslagen i dessaväsentliga avseenden för samebyarna vunnit i betydande grad. De resonemanggruppen för begränsar sig huvudsakligen till rättsliga frågeställningar.Erfarenheten i om svårigheten att åstadkomma ett utökatföretagande inom området är emellertid att hindren mot en utökadnäringsverksamhet oftare är att söka i bristande utbildning och erfarenhet avsådan verksamhet, bristen på företagaretraditioner m.m. För den samiskakulturens framtid är dessa frågor av allra största betydelse. Härjedalenskommun: Behovet av sysselsättning i skogs- och Qällområdet motiverar att allamöjligheter tas tillvara när det gäller att bedriva nya verksamheter och breddasysselsättningen. Samebyarna, gemensamt eller enskilda renägare, skall naturiigtvisha möjlighet att på samma villkor som andra grupper i samhället bedrivaverksamhet som komplement till rennäringen. Vilhelminakommun: Utvecklingen går mot ett fåtal renskötselutövare och en alltmer ökad mekanisering inom näringen. avden uppfattningen att en breddad näringsbas och en breddad same- Prop. byverksamhet kan ge en positiv utveckling för ett bevarande av samekuitu- Bilaga 6 ren.Det är därför kommunens uppfattning att frågor som avser samebyns ekonomiskaverksamhet, det solidariska ansvaret för samebyns skulder hosde renskötande medlemmarna samt kraven på nytt medlemskap i samebynses över och ändras. 1en utvidgad verksamhet bör hela samebyn, dvs. alla medlemmar, vara delaktiga.För en utvidgad verksamhet bör principen "en man en röst" gällavarför rösträttsreglerna inom samebyn bör ses över.