prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — 12§ Om den som genomgår rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3§ utanbeslut om särskild utskrivningsprövning inte längre lider av en allvariigpsykisk störning eller om det inte längre med hänsyn till hans psykiskatillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagenpå en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad medfrihetsberövande och annat tvång, skall chefsöverläkaren vid den enhet därpatienten vårdas genast besluta att vården skall upphöra. Detsamma gällerbeträffande den som genomgår rättspsykiatrisk vård enligt 4 § när det intelängre finns förutsättningar för sådan vård. Frågan om den rättspsykiatriskavårdens upphörande skall övervägas fortlöpande. Iparagrafen anges när rättspsykiatrisk vård i olika fall, utom när den är Prop. 1990/91:58 förenad med särskild utskrivningsprövning, skall upphöra.Bestämmelser- Bilaga 1 na har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 4.4.3 och 4.5.5). Föreskrifteni första meningen avser de fall av rättspsykiatrisk vård som brottspåföljd därsärskild utskrivningsprövning inte skall ske medan bestämmelsen i andrameningen gäller rättspsykiatrisk vård då patienten är häktad eller i någonannan sådan ordning som avses i 1 § andra stycket 2 eller 3 är berövadfriheten. I samtliga fall gäller motsvarande förfarande för vårdens upphörandesom enligt 27 § i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård, nämligen attvederbörande chefsöverläkare genast skall besluta att vården skall upphöra såsnart det inte längre finns fömtsättningar för vård. Med hänsyn till att dessafömtsättningar skiljer sig åt vid de olika formerna av psykiatrisk tvångsvårdblir emellertid chefsöverläkarens prövning i motsvarande mån olikartad i deskilda fallen. Som lagrådet har framhållit skall chefsöverläkaren besluta attden rättspsykiatriska vården skall upphöra så snart någon av fömtsättningarnaför sådan vård är för handen. Beträflfanderättspsykiatrisk vård som ges efter beslut av domstol med stöd av 31 kap. 3 §BrB gäller att vården skall upphöra när patienten inte längre lider av enallvarlig psykisk störning eller det inte längre med hänsyn till hans psykiskatillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagenpå en sjukvårdsinrättning for psykiatrisk vård, som är förenad medfrihetsberövande och annat tvång. Detbör påpekas att den psykiatriska vården kan tänkas fortsätta i frivilligaformer vid vårdinrättningen, om den rättspsykiatriska vården skall upphöra tillföljd av att fömtsättningen att patienten lider av en allvarlig psykiskstörning brister. Om däremot den rättspsykiatriska vården skall upphöra pågmnd av att det inte med hänsyn till patientens psykiska tillstånd ochpersonliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagen på ensjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberövandeoch annat tvång, kan det finnas mindre skäl att inte skriva ut patienten ävenom det naturligtvis inte bör gälla något hinder mot att låta den psykiatriskavården försätta med patientens samtycke vid vårdinrättningen. Beträflfandebedömningen av om det är påkallat att patienten är intagen för vård kanhänvisas till specialmotiveringen till 31 kap. 3 §BrB (bil.2). Vid dennabedömning är det angeläget att förhållandena efter utskrivningen harklarlagts. Utskrivning bör inte ske, om patientens bostads- ocharbetsförhållanden m. m. inte har ordnats tillfredsställande. Av betydelse ärhär inte minst i vilken utsträckning patienten kan få stöd från anhöriga m. fl.och vilka insatser som erfordras av på patientens bostadsort.Att utskrivningen förbereds omsorgsfullt i kurativt hänseende frånvårdinrättningens sida är således angeläget. Beträffandepatienter som ges rättspsykiatrisk vård med stöd av 4§ förevarande lag, dvs. häktade och intagna i kriminalvårdsanstalt m.fl., gäller som vårdförutsättning liksom vid domstolsöverlämnande att patien ten lider av en allvariig psykisk störning. Det krävs dessutom att han med hänsyn till sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt 312 harbehov av psykiatrisk vård, som kan tillgodoses genom att han är Prop.1990/91:58 intagen på en sjukvårdsinrättning, liksom att han motsätter sigvården Bilaga 1 eller till följd av sitt psykiska tillstånd uppenbart saknarförmåga att ge uttryck för ett gmndat ställningstagande i frågan. Även omenbart en av dessa fömtsättningar brister i ett sådant fall skall alltsåchefsöverläkaren genast besluta att vården skall upphöra. Att den rättspsykiatriskavården skall upphöra behöver emellertid inte innebära att patienten inte längreskall ges psykiatrisk vård vid vårdinrättningen. Om fömtsättningen som avserpatientens vårdbehov är uppfylld, är det självfallet angeläget attvården kan fortsätta i frivilliga former. Närdet gäller prövningen av den sistnämnda förutsättningen huruvida patientenmed hänsyn till sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden iövrigt har behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodoses genom att han ärintagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård bör det tillmätas viktatt alternativet till vården är att denne återförs till häkte ellerkriminalvårdsanstalt. Eftersom det är väl känt att förhållandena på häktenaoch anstalterna påverkar de intagnas psykiska tillstånd negativt rent allmänt,är det självfallet angeläget att det i de nu aktuella fallen sker en noggrannprövning av humvida patienten är i en sådan psykisk kondition att han kanförmodas klara en vistelse på häktet eller anstalten utan att det pånytt är motiverat att föra över honom till vårdinrättningen förrättspsykiatrisk vård eller psykiatrisk vård i frivilliga former. Somnyss har berörts besvaras frågan humvida den patient för vilken denpsykiatriska tvångsvården skall upphöra även skall skrivas ut frånvårdinrättningen inte i paragrafen. Detta är nämligen en helt annan fråga somär beroende av bl.a. om psykiatrisk vård i frivilliga former kan komma tillstånd. Beträflfandede fall som avses i andra meningen, dvs. rättspsykiatrisk vård för häktade m.fl., bör i sammanhanget påpekas att patientens frihetsberövande självfalletinte upphör genom att vården upphör. I stället gäller att patienten i principgenast skall återföras till häktet eller anstalten. Det kan här nämnas attjustitiekanslern tagit upp frågan om samarbetet mellan sjukvården ochkriminalvårdsstyrelsen då vård enligt LSPV av den som är intagen ikriminalvårdsanstalt upphör (se JK-beslut s. 11). Somjag ser det får detankomma på social-, kriminalvårds- och rikspolisstyrelserna att på resp. områdeutfärda de närmare föreskrifter som krävs för att samarbetet mellan sjukvårdenoch övriga berörda myndigheter i de aktuella situationema löper väl. Tredjemeningen motsvarar 27 § andra meningen i förslaget till lag om psykiatrisktvångsvård. 13§ Rättspsykiatrisk vård som avses i I2§ första meningen får pågå , räknat från den dag då domstolens beslut blivit verkställbart.Har patienten kommit till sjukvårdsinrättningen en senare dag, räknas tidenfrån . Efteransökan av chefsöverläkaren får länsrätten medge att den rättspsykiatriskavården fortsätter utöver den nämnda längsta tiden. Medgivandetill förlängning av vårdtiden får lämnas för högst sex måna- 313 der åt gången, räknat frånprövningstillfället. Ansökan om förlängning Prop. 1990/91:58 skall hakommit in till länsrätten innan tiden för gällande beslut om Bilaga 1rättspsykiatrisk vård har löpt ut. 14 §Har en ansökan enligt 13 § kommit in till länsrätten, får den rätts psykiatriska vården fortsätta i avvaktan på rättens beslut. Avslår rätten ansökan, skall vården upphöra . Ansökan och medgivande i anledning av en sådan ansökan fortsätter att gälla, om patienten överförs till en annan sjukvårdsinrättning utan att beslut har fattats om att den rättspsykiatriska vården skall upphöra. Denrättspsykiatriska vården upphör, om inte en ansökan om medgivande till sådanvård har kommit in till länsrätten inom den tid som anges i 13 § tredje stycketandra meningen. Bestämmelsernai paragraferna har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.4.3). Iförhållande till förslaget i lagrådsremissen har paragraferna med någraavvikelser justerats i enlighet med vad lagrådet har föreslagit. Föreskrifternatar sikte på de patienter som avses i 12 § första meningen, dvs. de fall avrättspsykiatrisk vård som brottspåföljd då vården inte är förenad med särskildutskrivningsprövning. I sak överensstämmer regleringen nära med bestämmelsernai 8 §, 9 § första stycket och andra stycket första meningen, 10 §, 28 § förstastycket och 41 § i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård. Jag får härhänvisa till specialmotiveringen till dessa bestämmelser. om utredningen i länsrätten i de aktuella målen ges i 22 § förstastycket andra meningen i förevarande lag. 15 § Rättspsykiatrisk vård enligt 4 § skall upphöra senast 1. beträffandeden som är anhållen eller häktad, när beslutet om frihets berövande upphört att gälla, 2.beträflfande den som är intagenmed stöd av 10 § lagen (1991:000) om rättspsykiatrisk undersökning, när denneinte längre får hållas kvar på undersökningsenheten, 3.beträflfande den som är intageni fcriminalvårdsanstalt, när frigivning sker. Bestämmelsernai paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.5.5).Paragrafen innebär att, om frihetsberövandet för patienten upphört i de fallsom anges i punkterna 1-3, chefsöveriäkaren skall besluta att denrättspsykiatriska vården skall upphöra. Det bör påpekas att det kan tänkas inträffaatt patienten är frihetsberövad i fler än ett av de i punkterna 13 angivnafallen . Den rättspsykiatriska vården skall naturligtvis i en sådansituation upphöra först när patienten är frihetsberövad i någonform. Chefsöverläkaren kan, närhan beslutar att den rättspsykiatriska vården skall upphöra, med stöd av 14 § i förslaget till lag om psykiatrisk tvångs vård besluta att patienten i stället skall genomgå tvångsvård enligt den lagen. Det är naturligtvis också tänkbart att den psykiatriska vården kan fortsätta i frivilliga former. Att den rättspsykiatriska vården upphör behö ver alltså inte innebära att patienten skall skrivas ut. Chefsöverläkarenkan av praktiska skäl inte alltid fatta beslut i dessa Prop. 1990/91:58 frågorså att den rättspsykiatriska vården upphör just när patienten inte Bilaga 1längre är frihetsberövad. Det är emellertid angeläget att chefsöverläkaren såsnart som möjligt får kännedom om när frihetsberövandet har upphört eller därså är möjligt kommer att upphöra. Att denne på förhand får kännedom om närfrihetsberövandet upphör kan tänkas inträffa framför allt i de fall som avses ipunkterna 2 och 3. Några särskilda tillämpningsföreskrifter för de berördamyndigheterna torde inte krävas. Det får anses självklart att dessa ser tillatt chefsöverläkaren så snart som över huvud taget är möjligt blir informerad iden aktuella frågan. 16§ Beträffande den som genomgår rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 §brottsbalken med särskild utskrivningsprövning skall vården upphöra när 1.det inte längre till följd avden psykiska störning som föranlett beslutet om särskild utskrivningsprövningfinns risk för att patienten återfaller i brottslighet som är av allvarligtslag och 2.det inte heller annars medhänsyn till patientens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigtär påkallat att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård,som är förenad med frihetsberövande och annat tvång. Enfråga enligt första stycket prövas av länsrätten efter anmälan avchefsöverläkaren eller efter ansökan av patienten. Anmälan skall ske genastnär chefsöverläkaren finner att den rättspsykiatriska vården kan upphöra. Iannat fall skall anmälan göras senast , räknat från den dag dådomstolens beslut blivit verkställbart eller, om patienten kommit tillsjukvårdsinrättningen en senare dag, . Därefter skall anmälangöras inom var sjätte månad från den dag då rätten senast meddelade beslut ifrågan. Föreskrifternai paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.4.3). Dereglerar frågan om förfarandet vid särskild utskrivningsprövning. 1första stycket anges kriterieraa för utskrivningsprövningen. Bestämmelseninnebär att den rättspsykiatriska vården skall upphöra när det inte längre medhänsyn till patientens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigtär påkallat att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård,som är förenad med frihetsberövande och annat tvång. Detta följer av punkt 2.Beträffande denna bedömning kan hänvisas till specialmotiveringen tillbestämmelsen i 12 § första meningen om när rättspsykiatrisk vård som inte ärförenad med särskild utskrivningsprövning skall upphöra. Att risken föråterfall i brott skall beaktas vid bedömningen framgår av specialmotiveringentill 31 kap. 3 § BrB. Punkt1 i förevarande stycke innebär emellertid att det alltid skall anses vara påkallat att patienten är intagen på en sjukvårdsinrättning för psyki atrisk vård så länge som det tiil följd av den psykiska störning hos honom som föranlett beslutet om särskild utskrivningsprövning finns risk för att han återfaller i brott som är av allvarligt slag. När det gäller den brottslig het som här avses kan hänvisas till underprotokollet från justitiedeparte mentet (bil.2 avsnitt 2.5 och specialmotiveringen till 31 kap. 3 § BrB). Fömtsättning för besluteti brottmålet att överlämna patienten till rätts- Prop. 1990/91:58 psykiatriskvård med särskild utskrivningsprövning var bl. a. att den tillta- Bilaga 1 ladevid beslutet led av en allvarlig psykisk störaing, att han begick brottet underpåverkan av en sådan psykisk störning och att det till följd av den sistnämndastöraingen bedömdes finnas risk för att han återföll i brottslighet avallvarligt slag (se 31 kap. 3§ BrB). Vad som är avgörande vidutskrivningsprövningen är att patienten fortfarande lider av den psykiskastörning som föranlett beslutet om utskrivningsprövning och att det till följdav denna finns en återfallsrisk av det aktuella slaget. Något uttryckligt kravpå att störaingen fortfarande skall bedömas som allvarlig har däremot inteföreskrivits. I praktiken torde emellertid den psykiska störningen regelmässigtvara att anse som allvarlig, om det till följd av denna föreligger en sådanåterfallsrisk som fömtsätts för fortsatt vård. Detbör påpekas att punkt 2 innebär att det kan anses vara påkallat att patientenfortfarande skall vara intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård,även om återfallsrisk enligt vad som anges i punkt 1 inte bedöms föreligga.Inte heller här gäller något uttryckligt krav att vården skall upphöra, ompatienten inte längre lider av en allvarlig psykisk störning. Om återfallsriskenligt punkt 1 inte bedöms föreligga och patienten inte heller längre lider aven allvarlig psykisk störning, saknas det emellertid i allmänhet skäl för attpatienten skall vara intagen på vårdinrättningen för psykiatrisk vård, som ärförenad med frihetsberövande och annat tvång. Iandra stycket regleras frågor om förfarandet vid den särskilda utskrivningsprövningen.Av första meningen följer att prövningen kommer till stånd i länsrätten påinitiativ av vederbörande chefsöverläkare eller av patienten. Andrastycket i övrigt har i förhållande till lagrådsremissens förslag justerats ikonsekvens med de ändringar som gjorts i 13§ första stycket. Bestämmelsernainnebär att det åligger chefsöverläkaren att vid olika tillfällen underställafrågan om när vården av en viss patient skall upphöra länsrättens prövning. Närchefsöverläkaren finner att vården kan upphöra skall han sålunda enligt andrameningen genast göra anmälan om detta till länsrätten. Vidare skall han se tillatt det med vissa intervaller kommer till stånd en särskildutskrivningsprövning beträflfande varje patient. Bestämmelserna i tredje ochjjärde meningarna innebär sålunda att chefsöverläkaren, om han inte tidigarehar anmält frågan hos länsrätten, senast från den dag dådomstolens beslut blivit verkställbart och därefter inom var sjätte månad frånden dag beslut i frågan om vårdens upphörande senast meddelades skall väckafrågan om utskrivningsprövning hos länsrätten. Frågorom själva domstolsförfarandet behandlas i 21, 22 och 24 §§. 17§ I fråga om upphörande av rättspsykiatrisk vård i samband med avvisning,utvisning och utlämning gäller bestämmelserna i 29 § första stycket lagen(1991:000) om psykiatrisk tvångsvård. 1fråga om en patient som är utlänning upphör den rättspsykiatriska vården vid verkställighet av ett beslut om hemsändande som har medde lats med stöd av 12 kap. 3 § utlänningslagen (1989:529). Ombeslut har meddelats att verkställigheten av en påföljd som innebär Prop.1990/91:58 överlämnande enligt 31 kap. 3 § till rättspsykiatriskvård skall Bilaga 1 föras över med stöd av lagen (1972:260) ominternationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom till en annanstat, upphör den rättspsykiatriska vården vid verkställighet av beslutet. Förslageti lagrådsremissen innehöll en paragraf med samma placering som förevarande ochmed bestämmelser om upphörande av rättspsykiatrisk vård motsvarande de nuföreslagna föreskrifterna i 29 § första stycket i förslaget till lag ompsykiatrisk tvångsvård om upphörande av tvångsvård i samband med avvisning,utvisning och utlämning. 1 linje med vad lagrådet förordat har föreskrifternai paragrafen i detta hänseende ersatts med en hänvisning till första stycket inyssnämnda paragraf Hänvisningen har tagits in i första stycket i förevarandeparagraf Motsvarandeparagraf i lagrådsremissens förslag innehöll också bestämmelser om att denrättspsykiatriska vården i fråga om en utlänning skall upphöra vid hemsändandeoch om att en sådan fråga prövas av chefsöverläkaren eller, om särskildutskrivningsprövning skall ske, av länsrätten efter anmälan av denne. Av deskäl som lagrådet anfört beträffande motsvarande bestämmelser i förslaget tilllag om psykiatrisk tvångsvård har lagrådet förordat att föreskrifterna iförevarande lag om hemsändande får utgå. I 29 § andra stycket i det nuframlagda förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård har emellertid tagits inen bestämmelse om att den psykiatriska tvångsvården upphör i fråga om enutlänning vid verkställighet av ett beslut om hemsändande. Av motsvarande skälsom anförts i specialmotiveringen till sistnämnda paragraf har därför enmotsvarighet till andra stycket i den paragrafen tagits in i andra stycket iförevarande paragraf Slutligenhar det i tredje stycket tagits in en föreskrift om att den rättspsykiatriskavården upphör vid verkställighet av ett beslut om överförande avverkställigheten av en påföljd, som innebär överlämnande till rättspsykiatriskvård, till en annan stat enligt lag om interaationellt samarbete.Beträffande frågan om överförande enligt den lagen får jag hänvisa till chefensför förslag (bil. 2 avsnitt 2.10 och lagförslag 14). Förslageti lagrådsremissen innehöll bestämmelser om att vården skall upphöra om sådant överförande skall ske och att prövningen av frågan om vårdens upphörande skall ske av chefsöverläkaren eller, om särskild ut skrivningsprövning skall ske, av länsrätten efter anmälan av chefsöverlä karen. Lagrådet, som anser att de sistnämnda bestämmelserna kan utgå, har framhållit att det ligger i sakens natur att vården i skall pågåtill dess patienten faktiskt förs över till den andra staten och att eventuellt erforderliga bestämmelser kan utfärdas i en enklare ordning än genom denna lag. Jag delar lagrådets uppfattning om att det i och för sig inte är nödvändigt att i själva lagen om rättspsykiatrisk vård ta in regler av det aktuella slaget. Av motsvarande skäl som jag har anfört beträffande be stämmelsen i andra stycket om hemsändande anser jag emellertid att det är en klar fördel att det av lagen på ett uttömmande sätt går att utläsa i vilka olika fall den rättspsykiatriska vården upphör. Bestämmelsen i tredje stycket om vårdens upphörande vid överförande är därför avsedd att ha 317 sammafunktion som föreskriften i andra stycket om vårdens upphörande Prop.1990/91: 58 vid hemsändande. 18§ Patienten får hos länsrätten överklaga ett beslut av chefsöverläkaren enligtdenna lag som innebär 1.intagning enligt 5 § förrättspsykiatrisk vård, varvid överklagandet skall anses innefatta även enbegäran att vården skall upphöra, 2.avslag på en begäran att denrättspsykiatriska vården skall upphöra i fall som avses i 12 §, 3.avslag på en begäran omtillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område i fall som avses i 9 §eller 10 § tredje stycket första meningen eller meddelande av villkor i sambandmed en sådan vistelse, 4.återkallelse enligt 9§ eller 10§ tredje stycket tredje meningen av tillstånd att vistas utanförvårdinrättningens område, eller 5.förordnande enligt 8 § jämfördmed 24 § lagen (1991:000) om psykiatrisk tvångsvård om förstöring ellerförsäljning av egendom. 1övrigt får beslut av chefsöverläkaren enligt denna lag inte överklagas.Chefsöveriäkaren får inte överklaga rättens beslut enligt denna lag. Närett beslut av chefsöverläkaren överklagas, skall skrivelsen med överklagandetges in till länsrätten. Beträffande behandlingen av skrivelsen gällerbestämmelsema i 33 § tredje stycket lagen (1991:000) om psykiatrisktvångsvård. Paragrafen,som har justerats redaktionellt i förhållande till lagrådsremissens förslag,motsvarar 32 och 33 §§ i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård. Förstastycket reglerar frågan i vilka fall patienten får överklaga ett beslut avchefsöverläkaren hos länsrätten. Bestämmelserna har utformats i hnje mednuvarande ordning (se 14, 17, 19 och 21 §§ LSPV). Avpunkt 1 följer att ett beslut av chefsöverläkaren att någon som redan ärfrihetsberövad skall ges rättspsykiatrisk vård, dvs. själva intagningsbeslutet,får överklagas. Liksom motsvarande reglering i förslaget till lag ompsykiatrisk tvångsvård (32 §) skall överklagandet anses innefatta en begäranatt den rättspsykiatriska vården skall upphöra. Enligtpunkt 2 får chefsöverläkarens beslut att avslå en begäran att den rättspsykiatriskavården skall upphöra överklagas i de fall som avses i 12 §, dvs. i samtligafall utom då vården är förenad med särskild utskrivningsprövning. Punkt3, som gäller fall som avses i 9 § eller 10 § tredje stycket första meningeninnebär att chefsöverläkarens beslut att avslå en begäran om tillstånd attvistas utanför vårdinrättningens område liksom att meddela villkor i sambandmed en sådan vistelse får överklagas. Enligtpunkt 4 får chefsöverläkarens beslut att återkalla ett tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område överklagas. Bestämmelsen är lik som punkt 3 tillämplig bara vid rättspsykiatrisk vård som brottspåföljd. Av hänvisningen i 9 § till 25 och 26 §§ i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård följer att chefsöverläkaren i de fall då den rättspsykiatriska vården inte är förenad med särskild utskrivningsprövning får återkalla ett 318 avhonom själv givet tillstånd för patienten att vistas utanför vårdinrätt- Prop. 1990/91:58 ningens område. Och av 10 § tredje stycket tredje meningenföljer att, om Bilaga 1 vården är förenad med särskildutskrivningsprövning, chefsöverläkaren får återkalla ett tillstånd avlänsrätten eller av honom själv, efter delegation av länsrätten, för patientenatt vistas utanför vårdinrättningens område. Punkt5, som motsvarar punkt 2 i 33 § första stycket i förslaget till lag ompsykiatrisk tvångsvård, innebär att ett beslut om förstöring eller försäljningav narkotika, alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel fåröverklagas. Detsamma gäller i fråga om föremål som är särskilt ägnade attanvändas för missbmk eller annan befattning med narkotika. Andrastycket och tredje stycket första meningen motsvarar 33 § andra stycket resp.tredje stycket första meningen i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård.1 tredje stycket andra meningen har gjorts en hänvisning till bestämmelserna i33 § tredje stycket nämnda lag när det gäller frågan om behandlingen av enskrivelse med överklagande till länsrätten av ett beslut av chefsöverläkaren.