prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — Omsåledes huvudmannen inte inom skälig tid lämnar agenten de begärdauppgifterna, har agenten rätt att själv eller genom revisor granskahuvudmannens bokföring. Det är att märka att agenten för att ha sådan rätt intebehöver visa att huvudmannen vägrar att lämna de begärda uppgifterna (jfrdäremot den danska lagen). Det räcker i stället med att agenten kan visa att debegärda uppgifterna inte har lämnats trots att huvudmannen har haft skälig tidför att göra det. Vad som är skälig tid får avgöras från fall till fall. Ifall då agenten hävdar att provisionsnotan eller de kompletterande uppgifternafrån huvudmannen är felaktiga, måste han ange skälen till sina misstankar.Kraven på agenten bör i detta sammanhang inte sättas alltför högt. Det tordevara tillräckligt om agenten t.ex. har fått reda på att det har ingåtts ettavtal med någon kund inom hans område utan att han i rätt tid har fåttprovision på avtalet eller underrättelse om detta i provisionsnotan. Engranskning kan också vara påkallad i fall av en markant nedgång avprovisionsutbetalningarna utan att detta kan hänföras till förhållandena påmarknaden eller agentens egna förhållanden. Ett annat fall kan vara att agentenvid en jämförelse med andra agenter inom samma bransch visar sig ha enväsentligt lägre provisionsintäkt utan att detta kan förklaras av mindrekundunderiag eller arbetsinsats. Granskningenav bokföringen skall utföras av agenten eller en av honom utsedd auktoriseradeller godkänd revisor. Det är huvudmannen som får avgöra om granskningen skallgöras av agenten själv eller om uppgiften skall utföras av en revisor. Tankenär inte att denna valmöjlighet skall kunna utnyttjas på så sätt att en ickebokföringskunnig agent utesluts från möjligheten till en sakkunnig granskning.Väljer huvudmannen att låta agenten själv ombesörja granskningen, bör agentensåledes vara oförhindrad att låta sig biträdas av en bokföringskunnig person. Rättenatt granska bokföringen gäller bara i den omfattning som behövs. Det är iprincip agentens sak att avgöra hur stort behovet av granskning är i detenskilda fallet. Han har dock självfallet inte rätt att kräva att få gå igenomhela bokföringen bara för att konstatera vilka delar som är relevanta. Revisornskrav på ersättning för granskningsuppdraget bör riktas mot agenten. Skulle detvisa sig att agenten har haft fog för sin åtgärd att låta granska bokföringen,bör han få ersättning av huvudmannen för sina utlägg. 1 dessa situationer kanledning sökas i bestämmelser om fördelning avrättegångskostnader i dispositiva tvistemål. Om huvudmannen motsättersig en granskning enligt andra stycket, kan agenten väcka talan vid domstol med yrkande om förpliktande för huvud mannen att tillmötesgå önskemålet. Det är alltså inte nödvändigt att han först väcker talan om utfående av provisionsbelopp och sedan i det målet framställer ett editionsföreläggande avseende bokföringshandlingarna. Agenten kan också, om förutsättningar i övrigt föreligger, anhängiggöra frågan vid kronofogdemyndighet genom en ansökan om vanlig handräck ning enligt lagen (1990: 746) om betalningsföreläggande och handräckning. Av tredje stycket framgåratt paragrafens bestämmelser är tvingande till Prop. 1990/91: 63 förmån föragenten. Omagenten inte i rätt tid har fått provision eller annan ersättning avhuvudmannen eller om det finns starka skäl att anta att han inte kommer att fåden, har agenten rätt att till säkerhet för sin fordran hålla inne varor,material och handlingar som tillhör huvudmannen och som agenten har tagit emotför att fullgöra uppdraget. Fullmakter och andra handlingar av synneriigbetydelse för huvudmannen får dock inte hållas inne. Haragenten köpt varor för huvudmannens räkning och sänt varorna vidare tillhuvudmannen, eller har agenten sänt tillbaka varor till huvudmannen vilka hanhaft till försäljning, får agenten för att säkerställa sin rätt enligt förstastycket hindra att varorna lämnas ut till huvudmannen. Detta gäller även omhuvudmannen har tagit emot transportdokument avseende varorna. Agentensrätt att hålla inne varor, material och handlingar upphör när huvudmannen harställt godtagbar säkerhet för fordringen. Avtalsvillkorsom är mindre fördelaktiga för agenten än bestämmelserna i denna paragraf ärinte bindande för agenten. (Jfr22 § i kommitténs förslag) Paragrafenger agenten rätt att hålla inne huvudmannens egendom till säkerhet förfordringar gentemot denne. Paragrafens bestämmelser kan jämföras med detregelsystem som bildas av 74 § och 75 § jämförd med 31 37 §§ KomL. Dettaregelsystem motsvaras till viss del av 7 § i den danska lagen jämförd med 31 37 §§ i den danska kommissionslagen. EG-direktivet saknar bestämmelser av dettaslag. Agentenhar enligt första stycket rätt att hålla inne två sorters egendom till säkerhetför krav gentemot huvudmannen, dels varor och dels material och handlingar. Av16 § framgår att rätten att hålla inne varor är kopplad till en rätt attrealisera varorna. Rätten med avseende på varorna motsvarar vad som tidigarebmkade benämnas legal panträtt men som i nutida lagstiftning kallasretentionsrätt (jfr lagen 1970:980 om retentionsrätt för fordran hoshotellgäst). Agentens rätt att hålla inne material och handlingar är inteförenad med någon rätt att avyttra egendomen. Här rör det sig således om renretentionsrätt även med användande av ett mera traditionellt språkbruk. I 33 §klargörs att agentens rätt att hålla inne varor, material och handlingar kvarstårefter det att uppdraget har upphört. Medrätten att hålla inne huvudmannens egendom följer förmånsrätt vid utmätning ochkonkurs enligt 4 § punkt 2 förmånsrättslagen (1970:979). Agentensrätt att hålla inne egendom kan utövas som säkerhet för fordringar av olikaslag i anledning av agenturuppdraget. 1 paragrafen nämns uttryckligenfordringar avseende provision. Denna kan utgöra vederlag antingen för ingångnaavtal eller för ansvar del credere eller inkassouppdrag. Men det kan också rörasig om krav på ersättning för utgifter eller för åtgärder enligt 32 § i syfteatt i ett avvecklingsskede 6 1990/91. skyddahuvudmannen mot förlust. Fordringarna kan vidare bestå i krav på Prop.1990/91:63 avgångsvederlag eller skadestånd. Kvarhållningsrätteninträder enligt huvudregeln då agentens ersättning skulle hautbetalats, dvs. då den är förfallen till betalning (se betr. provision 11 §).Bortfaller agentens krav enligt bestämmelserna i 12 §, upphör naturligtvisrätten att hålla inne egendomen. Om det finns starka skäl att anta attbetalning kommer att utebli, får agenten enligt en kompletterande regel utövasin kvarhållningsrätt redan innan tiden för betalning är inne. En fömtsättningär givetvis att fordringen faktiskt har uppkommit och inte baraberäknas skola uppkomma. Provisionsfordringar får i sammanhanget anses hauppkommit när provisionen är intjänad enligt bestämmelsema i 11 §. Starkaskäl att anta att betalning kommer att utebli kan föreligga om huvudmannensbetalningsförmåga visar sig vara svag eller om han i något avseende har handlatså att hans betalningsvilja kan ifrågasättas. Kvarhållningsrätt bör utanvidare kunna utövas om huvudmannen försätts i konkurs eller är föremål förackordsförhandlingar. Att han har ställt in sina betalningar eller på annatsätt förklarat sig vara insolvent utgör också som regel tillräckliga skäl förantagande att betalning inte kommer att ske. Samma bedömning är ofta berättigadvid situationer som är en typisk följd av insolvens eller bristandebetalningsförmåga, såsom resultatlös utmätning, vräkning, handräckning elleråtertagande av varor som har sålts på avbetalning med äganderättsförbehåll.Händelser av detta slag ger dock inte agenten en självklar rätt att hålla innehuvudmannens egendom. Omständigheterna i det enskilda fallet kan innebära attdet trots en händelse som nämnts inte föreligger tillräckligt starka skälför en sådan rätt. Somexempel på en situation då huvudmannens betalningsvilja kan ifrågasättas kannämnas att han oriktigt påstår att en av agenten förmedlad aflfär inte ärprovisionsgmndande. Skulle det vid en meningsmotsättning av detta slagsedermera visa sig att huvudmannen trots allt har gjort en riktig bedömning,kan agenten bli skyldig att ersätta huvudmannen den skada som uppkommit genomkvarhållandet. Agentenskvarhållningsrätt enligt första stycket omfattar till en början huvudmannensvaror. En förutsättning är att varorna har kommit i agentens besittning iföljd av agenturuppdraget. Kvarhållningsrätten gäller således inte andrahuvudmannen tillhöriga varor, t. ex. varor som omfattas av något annatagenturuppdrag än det som fordringen avser eller som har magasinerats hosagenten av annan orsak. Frågan huruvida det föreligger ett eller fleraagenturuppdrag får bedömas efter omständigheterna. Man kan inte utgå från attdet är fråga om flera uppdrag enbart på den gmnden att agentens ochhuvudmannens mellanhavanden regleras av mer än en kontraktshandling.Förhållanden som i sammanhanget kan inverka på bedömningen är t.ex. att det enaåtagandet avser samma eller liknande varuslag som det andra eller attverksamheterna är avsedda att bedrivas inom samma eller angränsande områden. Kvarhållningsrättengäller vid både försäljnings- och inköpsagentur. Den kan alltså göras gällande i såväl varor som agenten har mottagit av °2 huvudmannenför försäljning som sådana som tredje man vid inköpsagen- Prop. 1990/91: 63 turhar levererat till agenten. Det förutsätts i första stycket att agenten har varornai sin besittning. Med att varorna är i agentens besittning får jämställas atthan innehar ett transportdokument avseende varorna som ger honom rätt atterhålla dessa, t. ex. ett konossement. Kravet på besittning till varornamjukas upp av bestämmelsen om stoppningsrätt i andra stycket. Avlagtexten framgår att varorna får hållas inne "till säkerhet för"agentens fordran. Härav följer att kvarhållningsrätten inte kan göras gällandei större del av ett varuparti än vad som krävs för att säkerställa fordringen ifråga. Viss marginal bör härvid tillgodoräknas agenten med hänsyn till denovisshet som kan råda med avseende på priset vid en framtida försäljning avvarorna. I denna marginal bör också inräknas skäliga kostnader föromhändertagande och försäljning av varorna. Agentensskyldighet enligt 6 § andra stycket att hålla huvudmannens varor avskilda frånandra varor gäller även när agenten utnyttjar sin rätt att innehålla varorna. Kvarhållningsrättenenligt första stycket gäller, som tidigare nämnts, inte bara varor utan ävenmaterial och handlingar som agenten har tagit emot i anledning avagenturuppdraget. Med material avses t.ex. varuprover, mönster, reklammaterialoch broschyrer. Som exempel på handlingar kan nämnas prislistor,anbudsblanketter, ritningar, kundförteckningar och kredituppgifter beträffandekunder. Avandra meningen i första stycket framgår att kvarhållningsrätt inte får utövas med avseende på fullmakter och andra handlingar av synnerlig betydelse för huvudmannen. Undantaget för fullmaktshandlingar motive ras av att huvudmannen annars skulle vara ur stånd att återkalla en av ;-' honom utfärdad skriftlig fullmakt (jfr 16 § avtalslagen). I övrigt bör undan tagsregeln i andra meningen tillämpas restriktivt. En typ av handlingar som kan komma att beröras av regeln är huvudmannens räkenskapsmate rial, i den mån sådant skulle ha överiämnats till agenten (jfr NJA 1981 s. 1050). Ilikhet med vad som gäller beträffande varor får material och handlingar barautnyttjas som säkerhet för fordringar som avser samma agenturuppdrag. Iandra stycket finns bestämmelser om stoppningsrätt. Bestämmelserna bygger påungefär samma principer som motsvarande regler i 61 § köplag. Demöjliggör för agenten att hindra att varor som han har sänt till huvudmannenlämnas ut till denne. På så sätt kan han behålla sin rätt att hålla innevarorna enligt bestämmelserna i första stycket. Stoppningsrätt förutsätteralltså en rätt att hålla inne varorna. Kvarhållningsrätten behöver inte haförelegat medan varorna var kvar i agentens besittning utan kan ha uppkommitunder transporten från denne till huvudmannen. Stoppningsrätten gäller bådevaror som agenten har haft till försäljning och sådana som han vidinköpsagentur har mottagit från tredje man. Den gäller däremot inte materialoch handlingar. Omhuvudmannen har mottagit ett transportdokument avseende varor na, ger det honom normalt rätt att erhålla dessa. gällerdock även i sådana fall. Även om huvudmannen redan har tillställts Prop.1990/91:63 ett konossement eller en fraktsedel som under vanliga förhållandenskulle ge honom rätt att kräva att varorna lämnas ut till honom, får såledesagenten göra bruk av den stoppningsrätt som tillkommer honom enligt andrastycket. Agentensstoppningsrätt gäller till dess att varorna kommer i huvudmannens besittning.Har varorna en gång lämnats ut till huvudmannen, har agenten således inte någonrätt att utnyttja dem som säkerhet för sina fordringar. Avagentens informationsskyldighet enligt 5§ andra stycket punkt 2 följer att hanskall underrätta huvudmannen om när han utnyttjar sin rätt att hålla innedennes egendom. 1 16 § första stycket uppställs som fömtsättning för attagenten skall få sälja innehållna varor att huvudmannen tre månaderdessförinnan har fått meddelande om att varorna hålls inne enligtbestämmelserna i förevarande paragraf Avtredje stycket framgår att huvudmannen kan häva agentens kvarhållningsrättenligt första stycket genom att ställa säkerhet för agentens fordran. Säkerhetenskall vara godtagbar. Detta krav får anses vara uppfyllt då säkerheten utgörsav en bankgaranti eller något likvärdigt åtagande. Självfallet upphörkvarhållningsrätten även då huvudmannen erlägger likvid för fordringen. 1flärde stycket slås fast att paragrafens bestämmelser är tvingande tillagentens förmån. Han är alltså inte bunden av avtalsvillkor som tar ifrån honomrätten att hålla inne huvudmannens egendom enligt första och andra styckenaeller som ger honom en mindre långtgående rätt än vad som sägs där. Isammanhanget bör uppmärksammas att även bestämmelserna i 11 § om tid förutbetalning av provision är tvingande till agentens förmån. Agentenfår sälja varor som han håller inne enligt 15 § från det atthan har meddelat huvudmannen att varorna hålls inne. Agenten får därvid täckade fordringar för vilka varorna har utgjort säkerhet med vad som inflyter frånförsäljningen. Försäljningen får ske under hand eller på offentlig auktion. Omvarorna är utsatta för snabb förstörelse eller försämring eller om de fordraralltför kostsam vård, får de säljas tidigare än vad som framgår av förstastycket. Omhuvudmannen är i konkurs, gäller i stället 8 kap. 10 § konkurslagen (1987:672). Avtalsvillkorsom är mindre fördelaktiga för agenten än bestämmelserna i denna paragraf ärinte bindande för agenten. (Jfr23 § i kommitténs förslag) Paragrafenhandlar om försäljning av varor som hållits inne som säkerhet för fordringar gentemot huvudmannen. Liknande bestämmelser ingår i KomL:s regelkomplex rörande agentens panträtt i huvudmannens egen dom (se närmast 75 § jämförd med 34 §). 1 den danska lagen leder hänvis- 84 ningeni 7§ till motsvarande regelkomplex i den danska kommissions- Prop.1990/91:63 lagen. EG-direktivet innehåller inga bestämmelser av detta slag. Avjörsta stycket framgår att agenten får sälja varor som han har hållit inne medstöd av 15 §. En förutsättning är att varorna har hållits inne minst tremånader. Tiden räknas från det att huvudmannen har fått meddelande om attagenten håller inne varorna som säkerhet för fordringar gentemot huvudmannen.Av meddelandet bör framgå vilka fordringar som avses. Meddelandetkan ha lämnats skriftligen eller på annat sätt. t. ex. muntligen per telefon.Bevisbördan för att meddelandet har lämnats ligger på agenten. Av 36 § framgårdock att ett på ändamålsenligt sätt avsänt meddelande får åberopas även om detförsenas, förvanskas eller inte kommer fram. Detkrävs inte att varorna har utgjort säkerhet för samma fordran under hela tremånadersperioden.Även om den fordran som från början föranledde agenten att hålla inne varornaär betald eller säkerställd på annat sätt (jfr 15 § tredje stycket), kanvarorna hållas kvar som säkerhet för en senare tillkommen fordran.Kvarhållningsrätt får dock i de flesta fall bara utövas till säkerhet förfordringar som är förfallna till betalning (jfr 15 § första stycket). Förutsättningarnaför försäljning av varorna är alltså uppfyllda så snart dessa har hållits innemed stöd av 15 § under en obmten tremånaderspe-riod, räknad från det atthuvudmannen har fått ett meddelande om att agenten håller kvar varorna (eller,om meddelandet har förkommit eller försenats på det sätt som avses i 36 §, fråndet att meddelandet under normala förhållanden skulle ha nått huvudmannen).Meddelandet behöver med andra ord inte stå i samband med de fordringar somkvarstår oreglerade vid tremånadersperiodens utgång. Men om varorna under entid har varit ograverade, dvs. inte utgjort säkerhet för någon fordran gentemothuvudmannen, kan agenten inte åberopa ett meddelande som har lämnats före dentidsperioden, även om varorna har varit i hans besittning. I densituationen börjar alltså en ny tremånadersperiod löpa när huvudmannen fårmeddelande om att varorna återigen kvarhålls som säkerhet. Försäljningsrättenomfattar bara de varor som meddelandet avser. Har agenten hållit inne varor somsäkerhet för en fordran och håller han sedan inne ytterligare varor somförstärkt säkerhet för fordringen, gäller en ny tremånadersfrist med avseendepå de tillkommande varorna. Det krävs alltså att huvudmannen får ett särskiltmeddelande om dessa varor. När har löpt från det nya meddelandet,får även de tillkommande varorna säljas. Självfallet får kvarhållningsrätt inteutövas med avseende på de tillkommande varorna, om agentens fordran får fulltäckning redan vid försäljningen av de ursprungligen innehållna varorna. Närvarorna har försålts, får agenten ur försäljningssumman täcka de fordringar för vilka varorna utgjorde säkerhet vid tiden för försäljningen. Huvudmannen bör före försäljningen få kännedom om vilka fordringar som är aktuella i sammanhanget. Genom det meddelande som bildar utgångspunkt för tremånadersfristen har huvudmannen fått reda på vilken 85 fordransom föranlett agenten att hålla inne varorna. Vill agenten att de Prop.1990/91:63 innehållna varorna skall utgöra säkerhet även för tillkommandefordringar, får det anses följa av hans allmänna underrättelseskyldighetenligt 5 § andra stycket punkt 2 att informera huvudmannen om förhållandet.Kostnader för omhändertagande och försäljning av de aktuella varorna får dockanses så pass förutsebara att de får tas ut ur försäljningssumman utan någonföregående avisering till huvudmannen. En fömtsättning är naturligtvis attkostnaderna ligger på en skälig nivå. Agentenhar inte rätt att tillgodoräkna sig provision på en försäljning enligtförevarande paragraf Här föreligger en skillnad i förhållande till KomL:sbestämmelser (se 75 § jämförd med 34 § första stycket tredje meningen.) Enannan sak är att utebliven provision kan utgöra en sådan skada som omfattas avbestämmelserna i 34 §. Återstårett överskott sedan agenten har täckt sina fordringar ur försäljningssummanenligt vad som sagts, skall detta redovisas till huvudmannen.Bestämmelsen i 6 § andra stycket om skyldighet att hålla medel avskilda är intetillämplig i detta fall. Iförsta stycket sägs avslutningsvis att försäljningen får ske under hand ellerpå offentlig auktion. Agenten har här en valmöjlighet. Av agentens allmännalojalitetsplikt enligt 5 § första stycket följeratt försäljningen skall görasmed omsorg och med tillbörligt beaktande av huvudmannens intressen.Åsidosätter agenten sina skyldigheter härvidlag, kan han bli skadeståndsskyldiggentemot huvudmannen enligt 34 §. När det gäller den närmare omfattningen avagentens omsorgsplikt med avseende på försäljningen gör sig ungefär sammasynpunkter gällande som vid tillämpning av 7 § lagen (1985:982) omnäringsidkares rätt att sälja saker som inte har hämtats (se prop.1984/85:210s.40f). Iagentens allmänna underrättelseskyldighet enligt 5 § andra stycket punkt 2ligger också att han bör upplysa huvudmannen om att han står i begrepp attsälja varorna och på vilket sätt försäljningen kommer att ske. Skall varornasäljas på offentlig auktion, bör huvudmannen få uppgift om tid ochplats för auktionen. Iandra stycket finns ett undantag från den i första stycket angivna tidsfristen.Undantaget avser varor som är utsatta för snabb förstörelse eller förskämningeller som fordrar alltför kostsam vård. I dessa fall får varorna säljas innande har hållits inne . Det får dock förutsättas att agenten harmeddelat huvudmannen att han avser att sälja varorna och angivit skälet tilldetta. 1många fall torde det följa av agentens lojalitetsplikt enligt 5 § förstastycket att han inte jår hålla inne färskvaror, som är utsatta för snabbförstörelse eller förskämning, utan att han, om han vill utnyttja sin säkerhetsrättmed avseende på varorna, är tvungen att försöka sälja dessa innan de förfars.Försummar han det, kan han bli skadeståndsskyldig gentemot huvudmannen. Påmotsvarande sätt kan agenten, om han väljer att hålla inne varor som kräveralltför kostsam vård, helt eller delvis förlora sin rätt till ersättning förvården av varorna. Tredjestycket innehåller en specialregel för det fall huvudmannen är i konkurs. Försäljningen skall då ske med iakttagande av bestämmelserna i 86 IO § konkurslagen. 1 dessa bestämmelser regleras bland annat vilken Prop. 1990/91:63 roll konkursförvaltaren har i sammanhanget. Avjjärde stycket framgår att paragrafens bestämmelser är tvingande till förmånför agenten. Denne är alltså inte bunden av avtalsvillkor som t. ex. innebäratt innehållna varor inte får säljas eller att försäljning bara får ske påvisst sätt. Även om agentens uppdrag är avgränsat på så sätt att han i sinverksamhet inte får gå utanför en viss kundkrets, står det honom fritt att medstöd av förevarande paragraf avyttra innehållna varor till köpare utanför denkretsen. Bestämmelsernai detta avsnitt har med små ändringar övertagits från KomL (77 84 §§). Destämmer i stor utsträckning överens med motsvarande bestämmelser i den danskalagen. Förhållandet till tredje man regleras inte alls i EG-direktivet. Agentenfår inte utan särskilt bemyndigande sluta avtal om försäljning eller köp påhuvudmannens vägnar. Ifråga om hemförsäljning finns särskilda bestämmelser i hemförsäljningslagen (1981:1361). (Jfr33 § i kommitténs förslag) Ijörsta stycket slås fast att agenten som huvudregel måste ha särskiltbemyndigande från huvudmannen för att få sluta bindande avtal om försäljningeller köp på dennes vägnar. Motsvarande bestämmelse finns i 77 § KomL och 16 §första stycket i den danska lagen. Frågannär ett sådant bemyndigande skall anses föreligga får bedömas enligt allmännaregler om fullmakt. Bemyndigandet kan framgå direkt av agenturavtalet ellerfölja av bruk eller sedvänja. Vid tillämpningen av KomL harslutsedelsblanketter ansetts konstituera fullmakt för en agent (se NJA 1920 s.385). Den ståndpunkten får anses gälla fortfarande, även om denna typ avblanketter numera förekommer i endast obetydlig omfattning. Dennaparagraf handlar om behörigheten att sluta avtal om försäljning eller köp.Andra bestämmelser i lagen reglerar agentens behörighet med avseende på redaningångna avtal av detta slag. Det krävs ett särskilt bemyndigande för attagenten skall ha rätt att ta emot betalning för sålda varor eller medge ändringi ett redan ingånget avtal (22 §) eller för att han skall få träffa avgörandeni anledning av reklamationer m. m. (23 §). Hänvisningentill hemförsäljningslagen i andra stycket modifierar verkningarna av denhuvudregel som intagits i första stycket. Enligt 12 § hemförsäljningslagenskall ett ombud som anlitats av en näringsidkare anses ha behörighet att handlapå näringsidkarens vägnar när det gäller att ingå avtal, att utlasta förmånersom är avsedda att ingå i ett sådant avtal och att ta emot betalning förnäringsidkarens räkning. Denna bestämmelse är tvingande till konsumentensförmån.