prop · GE03120 · 1990-12-31 00:00:00 — Denallmänpsykiatriska vården har genomgått en snabb förändringfrån att bedrivas vid stora avskilda mentalsjukhus med omfattandeupptagningsområden till att utföras inom en i hög grad sektorsor-ganiseradpsykiatrisk vårdorganisation. En sådan organisation består oftast av en enhet försluten korttidssjukvård, som vanligtvis är samlokaliserad med somatiskkorttidsvård, kombinerad med mindre decentraliserade enheter. En ökad satsninghar skett på öppna och halvöppna vårdformer. Målsättningen är att patienternaså långt möjligt skall kunna erbjudas den nödvändiga vården utan att ryckasloss från sin invanda miljö. En princip om närhet och vårdkontinuitet skalltillämpas. organisationen baserad påsektorsprincipen eftersträvas att vårdpersonalen Prop. 1990/91:120 i ettteamarbete skall svara för både öppen och sluten vård inom sektorerna. Ettbetydande förändringsarbete har sålunda bedrivits som gett avsevärt förbättradevårdförhållanden för stora gmpper av patienter. Vården av de psykiskt störda lagöverträdamahar dock inte genomgått motsvarande utveckling, även om en viss förbättringkan noteras . Regionsjukvårdsutredningenuttalade (SOU 1978:70) att det regionala samarbetet borde omfatta iprincip samtliga medicinska verksamhetsområden. Vad beträffar psykiatrinangavs att det krävdes en regionalt organiserad vård för sådana patienter somställer särskilda krav på säkerhet, utredning och behandling, s.k. särskilt vårdkrävandepatienter. I propositionen (1980/81:9) om regionsjukvården angavs att regionsjukvårdenvid sidan av vissa allmänna vårdplatser för psykiatrisk vård också omfattarregionalt anordnad vård för särskilt vårdkrävande samt resurser förrättspsykiatriska undersökningar. godkände riktlinjerna ipropositionen (SoU 1980/81:6, rskr. Regionsjukvårdsplatsemaär alltså avsedda för de patienter, som behöver sådana speciella insatser somkan anordnas vid specialiserade enheter. Det kan t.ex. vara fråga om särskildpsykoterapeutisk kompetens för att behandla våldtäktsmän eller personer somgjort sig skyldiga till allvarliga våldsbrott. Det kan också gälla tillgångtill specialutbildad personal för att svara för samhällsskyddet och ändå gepatienterna en god vårdmiljö. Vid regionsjukvårdsenhetema kan även särskildasäkerhetsarrangemang tillgodoses. Regionsjukvårdi sig innebär dock att behovet av kontinuitet i behandlingen och närhet till hemorteni många fall inte kan tillgodoses. Men flertalet till vård dömda personerbehöver inte regionsjukvårdens resurser. För dessa har större eller mindreenheter organiserats i sjukvårdshuvudmännens egen vårdorganisation.Storstäderna, som relativt sett har fler patienter som överlämnats till vårdsom brottspåföljd, utgör ett särskilt problem. I den nuvarande organisationenhar främst svårigheter att på ett tillfredsställandesätt kunna bereda denna patientgmpp erforderlig vård. Arbetetmed att genomföra en regionaliserad vårdorganisation för detma patientgmppfortgår emellertid. Sjukvårdshuvudmännen bedriver ett aktivt förändringsarbetei huvudsak i enlighet med de principer som angivits i ASV-gmppens förslag. Vårdplatsernavid regionsjukvårds- och specialenheter Vårdplatsresursemainom den nuvarande vårdorganisationen för särskilt vårdkrävande patienteruppgår till totalt drygt 300 vårdplatser, varav 60 vid s.k. specialenheter ochresten vid regionvårdsenheter. Denförsta enheten som organiserades för sådan regionsjukvård var Prop. 1990/91:120Växjökliniken som i nybyggda lokaler omorienterade sig mot en regionsjukvårdsverksamheti . finns där 66 vårdplatser. Ett fungerandesamarbete bedöms ha byggts upp inom den södra regionen och regionenheten följerupp patienterna vid överflyttning till bemortssjukhuset. Stockholms-och Göteborgsregionerna har valt att gemensamt utveckla iKatrineholm som regionenhet. Sjukhuset håller på att moderniseras och byggas omoch därvid har platsantalet minskats till nuvarande 96 vårdplatser. IUmeå och finns sammanlagt 25 platser för den norra regionen och vidsjukhuset i 42 vårdplatser för Uppsala-Örebro-regio-nens behov. Densistnämnda regionenheten togs 1989. IVadstena finns 20 vårdplatser för särskilt vårdkrävande. Platserna där är närakopplade till resursema för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten. Jagvill också framhålla att man i flera landstingsområden har särskildaavdelningar för patienter av den aktuella patientkategorin, vilket minskar behovetav regionsjukvård. hyr t.ex. två avdelningar av denrättspsykiatriska kliniken i i avsikt att öppna vårdplatser försärskilt vårdkrävande patienter. En avdelning vid den rättspsykiatriskakliniken i är uthyrd till . På denna avdelning med tiovårdplatser bedrivs vård för patienter som i aimat fall skulle behöva vårdas påKarsuddens sjukhus. Vidare driver kommun en enhet, som utnyttjas förpatienter som av domstol överlämnats till vård. Specialenhetemaåterfinns i och . Vid den f.d. fasta paviljongen i Västervikhar med stöd av den ena avdelningen förändrats. Där finnsnumera en avdelning med tio platser för specialvård främst av patienter sominte längre behöver vård enligt den ordning som tidigare gällde för vad sombenämndes fast paviljong. Vid denna specialenhet finns också tio platser förvård enligt den sistnämnda ordningen, sammanlagt alltså 20 vårdplatser. Vidspecialenheten i Simdsvall med sina 40 vårdplatser vårdas fömtom patienter frånregionen också patienter från och samt från . Trotsutvecklingen kvarstår flera problem. Bl.a. har vårdområdet av tradition enisolerad ställning i relation till övrig psykiatrisk vård och det saknasnaturliga kontaktytor till denna. Det är också påfallande svårt att rekryteraläkare till verksamheten. 2.7 Psykiatriskvård inom kriminalvården Prop. Ettförhållandevis stort antal av de intagna vid kriminalvårdsanstalteraa harpsykiska störningar som fordrar psykiatrisk vård. Inom kriminalvårdsorganisationenfinns cirka 70 platser fördelade på fem avdelningar för intagna med påtagligapsykiska störningar. finns åtta överläkartjänster inrättade, menendast tre av tjänsterna är tillsatta. Nuvarandeförhållanden innebär således att det inom kriminalvården fiims en vissorganisation för psykiatrisk vård. Även denna organisation har svårarekryteringsproblem vilket innebär att man i stor utsträckning tvingastillgodose de psykiatriska vårdbehoven genom konsulter från sjukvården. Det böremellertid här betonas att den s.k. normaliseringsprincipen, som lades fast avriksdagen i samband med kriminalvårds-reformen , innebär att de intagnasliksom övriga medborgares behov av psykiatrisk vård skall tillgodoses avsamhällets reguljära vårdresurser, dvs. av hälso- och sjukvården. I detta sammahangvill jag också nämna att sjukvårdshuvudmännen , som ett led iden s.k. Dagmaröverenskommelsen, erhåller ersättning för sjukvård av bl.a. kriminalvårdensintagna i form av en schablonersättning. Ersättningen för de intagnas sjukvårdingår därvid som en del i den allmänna sjukvårdsersättningen. 2.8 Betydelsen av en väl fungerande rättspsykiatrisk verksamhet Jagvill betona att en väl fungerande rättspsykiatisk undersökningsverksamhet ärav grundläggande betydelse från rättssäkerhetssynpunkt vid behandlingen avpsykiskt störda lagöverträdare. Vidare finns det ett uttalat behov av fortsattutveckling av det vårdområde inom psykiatrin som har ett huvudansvar för bl.a.vården av de psykiskt störda lagöverträdarna. Enligt min mening är det därförväsentligt att den organisationsform som fastställs för denrättspsykiatriska undersökningsverksamheten är flexibel till sin karaktär ochger fömtsättningar för en vidareutveckling av såväl deima verksamhet i sig somvården av psykiskt störda lagöverträdare. Inte minst angeläget är attorganisationen utformas så att kriminalvårdens behov av psykiatrisk vård för deintagna kan tillgodoses på ett bättre sätt än . Jag vill här hänvisa tillvad jag uttalat i denna fråga i prop. 1990/91:58 (bil.l avsnitt 4). Beträffandede förslag som presenteras har jag samrått med chefen förjustitiedepartementet. Förslagen och övervägandena i den nämndapropositionen skall därvid till vissa delar ses som samordnade med de frågorjag här behandlar. De där föreslagna förändringama ger bl.a. fömtsättningar föratt de problem, som jag redogjort för, bör kunna bemästras ifortsättningen. Denrättspsykiatriska pp- 1990/91:120 3.1 Samarbetet med hälso-och sjukvården Deträttspsykiatriska imdersökningsväsendet har ända sedan sin tillkomst präglatsav en problematisk verksamhetssituation. Redan i förarbetena till 1961 årsbeslut om riktlinjer för organisation av verksamheten uttalades att det förflötalltför för att slutföra undersökningar. De långa tidema medfördeallvarliga lidanden och ölägenheter för den som skulle undersökas och enpressad arbetssituation för personalen. Det påpekades att det allmännarättssäkerhetsintressets krav på en snabb rättslig procedur inte kundetillgodoses. Som orsak till problemen angavs bl.a. svårigheter att fåläkartjänster besatta samt den dåvarande organisationens isolering i förhållandetill den allmänna psykiatriska vården. Somframgått av vad jag tidigare framfört (avsnitt 2.4) är denna problembeskrivningi allt väsentligt giltig också för dagens rättspsykiatriska verksamhet. I allade utredningar om den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten, som nämntsi det föregående, har det förordats att ett närmande mellan denna ochangränsande delar av hälso- och sjukvården bör komina till stånd. En sådanutveckling har ansetts vara en viktig fömtsättning för en förbättradundersökningverksamhet. Derättspsykiatriska klinikerna och stationerna är alltsedan tillkomstenlokaliserade till sjukhusområden eller i omedelbar anslutning till sådana.Detta närmande ur lokaliseringssynpunkt har dock inte medfört att intentionernaom en nännare samverkan mellan den rättspsykiatriska undersökningsverksamhetenoch den allmänna psykiatriska verksamheten kommit till stånd annat än i imdantagsfall. 3.2 Det framtida behovet av rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet Ettviktigt syfte med lagförslagen i propositionen (1990/91:58) om psykiatrisktvångsvård, m.m. i de nu aktuella delama är att begränsa det totala behovet av rättspsykiatriskundersökningsverksamhet. Jag vill här bl.a. peka på att det införs ettenhetligt sjukdomsbegrepp på området, att reglema om rättspsykiatriskundersökning stramas upp och att det blir möjligt att överlämna en person till rättspsykiatriskvård utan särskild utskrivningsprövning enbart med stöd av ett § 7-intygutfärdat av en läkare med särskild kompetens. Om dessa förändringar ocksåkommer att medföra en minskad efterfrågan på rättspsykiatriska undersökningargår att bedöma med säkerhet först sedan den nya lagstiftningen tillämpats underen tid. Till detta kommer naturligtvis också brottslighetens utveckling ochutvecklingen av antalet brottmål med psykiskt störda lagöverträdare. På siktbör dock de nya reglerna innebära att det totala behovet av rättspsykiatriskundersökningsverksamhet minskar. Under slutet av 1960-taletoch gjordes 800-900 rättspsykiatriska undersökningar perår. Därefter har antalet undersökningar successivt minskat. /90utfördes totalt 558 rättspsykiatriska undersökningar, varav 437 på misstänktasom var häktade (H) och 122 på misstänkta ej häktade personer (F).Undersökningarna fördelades på klinikema och stationema enligt följande. Under "övrigt"ingår 16 undersökningar som utförts av och länslandsting i enlighet med träffat avtal . Resterande sjuundersökningar har utförts på häkte eller sjukhus av utredningspersonal frånUmeåstationen. Utgångspunkten för attbedöma behovet av rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet , dåden nya lagstiftningen föreslås träda i kraft, är den undersökningsvolym somgäller . De förändringar, som den föreslagna lagstiftningen innebär, gördet dock vanskligt att nu beräkna detta behov. Den föreslagna möjligheten att ifortsättningen i vissa fall ersätta rättspsykiatriska imdersökningar med § 7-intyginnebär, om man bortser från andra faktorer, att behovet av imdersökningar minskari förhållande till nuläget. är det svårt att bedöma hur övrigafaktorer påverkar detta behov. Sammantaget torde dock behovet av rältspsykiatriskaundersökningar kunna komma att minska med totalt iförhållande till nuläget. Minskningen förväntas därvid bli kraftigast för imdersökningarav misstänkta som ej är häktade. Medutgångspunkten att det kommer att göras lika många undersökningarsom under /90, dvs. cirka 550, kan behovet under år 1992beräknas till cirka 500. 3.3 Utförandet av rättspsykiatriska undersökningar Mittförslag: Sjukvårdshuvudmännen ges möjligheter att så långt möjligt utförarättspsykiatriska undersökningar enligt avtal som bemyndigarregeringen att godkänna. Skälenför mitt förslag: uppdrog regeringen åt statens förhandlingsnämnd attförhandla med sjukvårdshuvudmännen om ett överförande av den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten till dem. Som jag tidigare redovisatavbröt förhandlingarna i Prop. ,, i uppdrag att förhandla med resp. berörd sjukvårdshuvudman om ettöverförande av verksamheten. Jag vill i detta sammanhang nännareredogöra för inriktningen och resultatet av dessa Utgångspunktenför de förda förhandlingarna har varit att träffa ett "generalentreprenadavtal"mellan staten och ett antal sjukvårdshuvudmän. Huvudmännen skulle forbinda sigatt imder varje kalenderår utföra ett givet antal rättspsykiatriskaundersökningar. För detta åtagande skulle staten betala en ersättning perutförd undersökning enligt överenskommen taxa. Avtalet skulle inte nännarereglera hur eller var undersökningama utfördes. Huvudmännen föreslogs övertaarbetsgivaransvaret för samtlig personal. På klinikorteraa skulle de ävenöverta befintliga byggnader inkl. mark. En sådan lösning skulle ha inneburitatt den nuvarande statliga klinikorganisationen avvecklades i sin helhet. Förslagtill avtal med denna inriktning överlämnades till , ,, och samt till Göteborgskommun. Avnämnda sjukvårdshuvudmän har preliminära avtal kunnat träffas med Östergötlandsoch . Avtalen - som gäller under förbehåll att de godkännsav regeringen efter bemyndigande samt av resp. sjukvårdshuvudman -innebär bl.a. att de båda landstingen tillsammans åtar sig att utföra 120rättspsykiatriska undersökningar . Personalenvid de rättspsykiatriska stationerna i och skall också enligtavtalen erbjudas anställning hos resp. sjukvårdshuvudman. Förnärvarande finns det inte fömtsättningar att träffa avtal med Göteborgskommun, läns landsting och på villkor, somkan godtas av mig. Malmöhusläns landsting har klargjort att man inte är beredd att överta vare sig Limdaklinikenspersonal eller fastigheten för detta ändamål. Däremot har man förklarat sigberedd att mot ersättning utföra ett visst antal rättspsykiatriskaundersökningar , men då i första hand undersökningar i häkteslokaler vadgäller häktade personer. Endast i undantagsfall skulle imdersökningar påklinik inom den egna vårdorganisationen kunna komina i fråga. Med dessa fömtsättningarhar det inte heller bedömts möjligt att träffa avtal med länslandsting om kliniken i . Underpågående förhandlingar har även kommun förklarat sig beredd att inom sinvårdorganisation utföra 50 undersökningar mot samma taxa, somgäller för avtalen med och läns land.sting. Malmökommun åtar sig även att bygga upp en verksamhet, som innebär attkommunen skall kunna utföra 125 rättspsykiatriska undersökningar . Prehminära avtal harsåledes träffats med tre sjukvårdshuvudmän. 1990/91:120 sammansär de beredda att på entreprenad utföra 170 rättspsykiatriska undersökningarper år fr.o.m , varav 110 på häktade och 60 på personer sominte är häktade. Genomatt sjukvårdshuvudmännen åtar sig att utföra en del av det beräknade behovet avrättspsykiatriska undersökningar skapas fömtsättningar för att påbörjasamordningen av undersökningsverksamheten med den allmänna psykiatriskaverksamheten. Härigenom inleds den önskvärda utvecklingen mot en integrationmellan rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet och vård av psykiskt stördalagöverträdare som är en viktig utgångspunkt för lagförslagen i prop.1990/91:58 i dessa delar. Jagförordar att regeringen inhämtar bemyndigande att godkänna avtalen. Jagvill i detta sammanhang framhålla att den framtida inriktningen vad gällerutvecklingen av den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten bör vara attundersökningsverksamheten så långt det är möjligt läggs ut på entreprenad. Förnärvarande föreligger dock inte fömtsättningar att träffa avtal med huvudmänneni i stöne omfattning än vad som här redovisats. Ettskäl som tidigare framförts mot att på detta sätt samordna vård och undersökningarär att samordningen skulle kunna äventyra rättssäkerheten för de undersökta.Frågan diskuterades redan i ASV-gmppens planeringsunderlag. Gmppen fann attnågra avgörande invändningar mot en organisationsförändring inte borde kunnaresas med hänsyn till rättssäkerheten. 1990/91:58 också föreslagit lagstiftningsåtgärder i syfte attunderlätta för sjukvårdshuvudmännen att integrera allmänpsy-kiatrisk vård och rättspsykiatriskundersökningsverksamhet. Jag vill i detta sammanhang slå fast att det knappastkan finnas några vägande principiella invändningar mot en sådan ordning. Jaghar i denna fråga samrått med chefen för . Jagvill dock särskilt betona vikten av att arbetet med en systematiserad kvalitetssäkringmed fortlöpande resultatredovisning kommer till stånd inom den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten. Någon mer omfattande erfarenhet av sådant arbetefinns ännu inte. Det är dock viktigt att de metoder och system, som skallutnyttjas, är väl förankrade bland dem som är mest kunniga inom verksamheten.Att befrämja kvalitetssäkring och gemensamma riktlinjer för såväl deupphandlade som de i statlig regi utförda undersökningama kommer att bli encentral uppgift för det nya rättsmedicinalverket. Jag återkommer till detta iavsnitt 4. Vidarevill jag framhålla framtida roll vad gäller den rättspsykiatriskaverksamheten. Från att ha varit både chefs- och tillsynsmyndighet kommerstyrelsen att i fortsättningen få en renodlad funktion som tillsynsmyndighet.Detta innebär att styrelsen får möjlighet att koncentrera sina insatser ifråga om den rättspsykiatriska verksamheten till det som är styrelsensegentliga uppgift, nämligen tillsyn. Detta bör enligt min bedömning skapaytterligare fömtsättningar för styrelsen att medverka till ökad enhetlighetoch hög standard i såväl utredningsarbetets 2 1990/91. bedrivande somutlåtandenas utformning. Enligt vad som föreslås i prop. 1990/91:58 skallstyrelsen även i fortsättningen på begäran av domstol avge yttranden överutförda rättspsykiatriska undersökningar. Mittförslag: En ny organisationsstmktur skapas för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten,som är flexibel och lätt kan anpassas till förändringar i undersökningsvolymen.Riksdagen bemyndigar mot denna bakgmnd regeringen att besluta om avveckling avrättspsykiatriska kliniker och stationer i den utsträckning som bedöms motiveradmed hänsyn till träffade avtal om rättspsykiatrisk imdersökningsverksamhet ochmed beaktande av att tillräcklig total undersökningskapacitet skall finnas. Skälenför mitt förslag: Om sjukvårdshuvudmännen ges möjligheter att utföra rättspsykiatriskaundersökningar på entreprenad och avtal om detta träffas, får det effekter fördimensioneringen av den statliga undersökningsorganisationen. Denna måstereducera sin verksamhet i samband med att avtalen träder i kraft. Verksamhetenmåste också effektiviseras, varför det även finns skäl att förändra och breddaden kvarvarande statliga imdersökningsorganisationens arbetssätt. Huvudkravenpå en ny organisation är att denna är kapabel att producera det antalrättspsykiatriska undersökningar som motsvarar efterfrågan, attundersökningarna och utlåtandena är av tillfredsställande kvalitet ochenhetlighet vad avser innehåll och omfattning oavsett var i landet de utförssamt att de blir färdiga inom lagstadgad tid. Domstolarnas beslut avgör hurmånga undersökningar som skall utföras vid en viss tidpunkt.Undersökningsorganisationen totalt sett måste därför ha en sådan kapacitet attden kan tillgodose de aktuella behoven. Möjligheterna till detta ökar ju stöneorganisation man har att repliera på. Genom att sammanföra undersökningar ochvård i en gemensam organisation så långt det nu är praktiskt genomförbart ökar möjlighetemaatt utnyttja de samlade resurserna på ett flexibelt sätt. Fömtom atttillgängliga resurser i form av personal och lokaler kan utnyttjas mereffektivt, höjs personalens kompetens genom att arbetsuppgiftema breddas ochbättre utvecklingsmöjligheter för personalen skapas. Destatliga undersökningsenheter, som kommer att finnas kvar, bör i stöneutsträckning än vad som är fallet kutma upphandlapersonalresurser genom avtal med olika entreprenörer i syfte att såväl ökaundersökningskapaciteten som att effektivisera verksamheten. Rättspsykiatriskaimdersökningar kommer således under fömtsättning av godkännande att fr.o.mden kunna utföras i såväl statens regi som på entreprenad avvissa sjukvårdshuvudmän. genomuppnås en samordning med den allmänna psykiatrin så långt det Prop. 1990/91:120är möjligt som det skapas en regional balans i undersökningsverksamheten.Organisationen kommer att bli flexibel och borde ha fömtsättningar att kunnaanpassas till förändringar i undersökningsvoly-men. Organisationsstmkturenutgör heller inget hinder för ett eventuellt utökat engagemang frånsjukvårdshuvudmännen . Resultatetav avtalsförhandlingarna innebär att mindre än hälften av det beräknade imdersökningsbehovetkan tillgodoses genom dessa entreprenadavtal. En del av den statligaklinikorganisationen måste därmed behållas tills vidare, medan derättspsykiatriska stationema i och kan avvecklas till följd avavtalen med och . Äventvå av klinikema bör kunna avvecklas inom överskådlig tid. Med hänsyn bl.a.till avtalsutfallet, de nuvarande klinikemas utformning och funktion, där Stockholmsklinikenav vårdmiljö- och standardskäl har försteg framför de andra klinikerna, och denregionala fördelningen av undersökningskapacitet i förhållande till behoven ärdet i första hand Stockholmskliniken som bör bibehållas samt kliniken iGöteborg. Lundakliniken bör avvecklas under /92 i samband medatt avtalet med kommun träder i kraft och att den lokala undersökningsverksamheteni i praktiken börjar fungera. Föratt det beräknade behovet av rättspsykiatriska undersökningar skall kunnatillgodoses dels med den undersökningskapacitet som följer av träffadepreliminära avtal med vissa sjukvårdshuvudmän dels genom fortsatt drift av de rältspsykiatriskaklinikerna i och , måste de sistnämnda öka sinundersökningskapacitet avsevärt jämfört med nuläget. I rapporten avförhandlingsuppdrag med förslag till åtgärder för att utveckla ocheffektivisera den rättspsykiatriska verksamheten (bilaga 1) har flera förslaglämnats till hur en sådan kapacitetshöjning kan åstadkommas. I avvaktan på attresultatet av ett sådant arbete kan utläsas kan det dock finnas skäl attavvakta med ett beslut om att avveckla Uppsalakliniken. En avveckling av dennaklinik borde dock kunna ske under /93. Erfarenheternaav ingångna entreprenadavtal liksom möjlighetema att sluta fler sådana avtalblir givetvis också vägledande inför elt eventuellt beslut om att på siktavveckla även kliniken i , Vid Stockholmskliniken finns ocksåmöjligheter att utöka verksamheten om avtalet med omuthyrningen av två avdelningar skulle sägas upp. Jagförordar att regeringen inhämtar bemyndigande att, med beaktande avatt tillräcklig undersökningskapacitet skall kunna garanteras, avvecklarättspsykiatriska kliniker och stationer i den omfattning, som de bedöms kuimaavvaras i samband med att möjligheter att bedriva rättspsykiatiskundersökningsverksamhet på entreprenad tillskapas. Ledningen av den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten Mittförslag: Den nya myndighet, rättsmedicinalverket, som i propositionen1990/91:93 om rättsmedicinsk verksamhet, m.m. föreslås bli inrättad fr.o.m.den Ijuli 1991, skall fr.o.m. även ta över ansvaret för denrättspsykiatriska undersökningsverksamheten.