prop · GE0329 · 1990-12-31 00:00:00 — Kommitténsförslag överensstämmer i princip med mitt förslag. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker kommitténs förslag eller lämnar dem utaninvändningar. Riksbanksfullmäktige framhåller all upplåning i valuta bör ske isyfte att finansiera export och import samt att täcka valutakursrisker. Statensjärnvägar (SJ) anser atl affärsverken skall ha frihet till upplåning i utländskvaluta utan annan begränsning än ett soliditetskrav. Skälenför mitt förslag: lar, med vissa undanlag, inte affärsverken ochderas koncernbolag upp lån i utländsk valuta annat än kortfristigt för attfinansiera import och export. Denna upplåning sker via svensk bank. Ioch med atl valutaregleringen avvecklats bör frågan om affärsverkskoncernernasvalutaupplåning prövas på nytt. Eftersom affärsverken åren del av staten är ullandslånenormenen naturlig utgångspunkt för en sådan prövning. Normeninnebär atl statens valutaskuld inle skall öka. Med tanke på affärsverkensformella ställning kan det med fog hävdas att deras valulaupplåning bör räknasin under . En sådan lösning skulle dock leda till atl etablerad praxisfrångås och till atl en rad principiella och praktiska problem uppstår vidtillämpningen av . räknas inteaffärsverkens finansiering i utländsk valuta av export och import in under normen.Det finns enligt min mening inte skäl all frångå denna praxis, vare sigfinansieringen sker via svensk bank eller på annat sätt. Affärsverken bör i dellaavseende kunna verka på villkor som är jämförbara med de som gäller för delprivata näringslivet. De problem som skulleuppkomma om affärsverkens upplåning i utländsk valuta omfattades avutlandslånenormen sammanhänger med all affärsverken och riksgäldskoniorei dåmåste konkurrera om låneutrymmet under . Detta skulle kunna framtvingaett svåradministreral ransoneringssystem. Om låneutrymmet under alltidvore fullt utnyttjat, skulle dessutom återbetalning av statens valulaskuld intelängre kunna fungera som ett stöd för penningpolitiken. Riksbanksfullmäktigeanser detta vara en allvarlig nackdel. På denna punkt delar jag fullmäktiges bedömning.Mitt förslag är därför att affärsverkens valutaupplåning liksom läggsutanför utlandslånenormen. framhåller skulle emellertid ett fullständigt frisläppande avaffärsverkens valulaupplåning äventyra ullandslånenor-mens trovärdighet ochdärmed också kunna undergräva förtroendet för växelkurspolitiken. Andra metoderför atl reglera i första hand den långfristiga upplåningen bör därförövervägas. En sådan reglering bör enligl min mening gällaaffärsverkskoncernerna på grundval av ett juridiskt koncernbegrepp med deninnebörd jag angav i avsnitt 5.2.1. Enligl min mening bör detanges i instruktionen för varje affärsverk som har behov av valutaupplåning på vilkelsätt denna upplåning skall regleras. Jag ansluter mig till kommitténs förslagatt en regel införs i instruktionen om att valutaupplåningen skall ske inom enav regeringen angiven ram. Denna ram skall fastställas med beaktande avbestämmelserom affärsverks-koncernens totala upplåning och innebär därför enreglering av hur stor del av upplåningen som kan las upp i utländsk valuta. Detbör sedan ankomma på resp. affärsverks styrelse att ansvara för all koncernensfinansiering organiseras på ett sådanl sätt att fastlagda riktlinjerrespekteras. Ramarna för valulaupplåningenbör fastställas med utgångspunkt i affärsverkskoncernernas lånebehov för vissabestämda syften. Tills vidare bör ramarna begränsas till att motsvarafinansieringsbehoven för export och import saml för all gardera motvalutakursrisker. Efter hand bör ramarna utvidgas för att i begränsadomfattning medge långfristig valutafinansiering av investeringar. I avsnitt 5.2.3 redovisarjag min bedömning all affärsverken bör ges en större frihet än för närvarandealt välja finansieringskälla, både vad gäller upplåning i svenska kronor ochutländsk valuta. sker affärsverkens valutaupplåning med vissaundantag genom lån i svensk bank. Affärsverken och deras koncernbolag bör enliglmin mening ges möjlighet all ta upp lån i utländsk valuta även i riksgäidskontoreteller, med den restriktion som föreslås i avsnitt 5.2.5, i eget namn påutländska marknader. I enlighet med vad jaganfört tidigare skall upplåning för utlåning tillaffärsverken inle läggas under ullandslånenormen. I samband med redovisning avstatens upplåning i utländsk valuta bör därför denna utlåning anges särskilt. 5.2.3Formerna för lånefinansiering och placering av överskottslikviditet Mittförslag: Affärsverken skall ges möjlighet alt låna både via riksgäldskontoretoch genom andra långivare. Affärsverken skalläven ges möjlighet att placera överskottslikviditet både i riksgäldskontoretoch på annat sätt. Medlen skall placeras räntebärande och förbehållasplaceringar med låg risk. Kommitténs förslagöverensstämmer i stort sett med mitt. Kommittén behandlar dock frågan omaffärsverkens placering av överskottslikviditet enbart summariskt. Remissinstanserna:Remissinstanserna är genomgående positiva till för- slaget all affärsverkenskall kunna välja den finansieringsform och den Prop. 1990/91:29finansieringskälla som är mest ekonomisk. anför att den större valfriheten vad gäller finansieringsformer börförenas med en större valfrihet vid placering av överskottsmedel. Skälenför mitt förslag: är flertalet affärsverk hänvisade till riksgäldskontoretför sin lånefinansiering. Televerkskoncernens finansiering tas dock upp i sinhelhet utanför . () utnyttjar båderiksgäldskontoret och marknaden för sin finansiering. Riksgäldskontoretbör även fortsättningsvis i kraft av dess låga upplåningskostnader vara encentral källa för affärsverkens upplåning. Affärsverken bör dock inle varaexklusivt hänvisade till för sin upplåning. Relationernamellan och affärsverken bör i stället bygga på frivillighetoch ekonomiska incitament. Affärsverken bör således äga rätt att, inom de ramarför den totala upplåningen som anges av och regeringen, välja annanupplåningsform än lån i . Därigenom stimuleras bådeaffärsverken och lill effektivitet i verksamheten. Deallmänna riktlinjerna för riksgäldskonlorets utlåning till och inlåning frånaffärsverk har behandlats i avsnitt 5.1.1. Upplåningsrätteni riksgäldskoniorei bör inle begränsas till alt avse själva affärsverken, ulandet bör även vara möjligt för koncernbolag att låna direkt i riksgäidskontoret.Därigenom möjliggörs en effektiv hantering av finansförvaltningen inom affarsverkskoncerneni de fall då finansförvaltningen ligger inom ett koncernbolag. Någon allmänrätt till upplåning för koncernbolagen bör dock inte medges. I stället bör detankomma på styrelsen i resp. affärsverk att avgöra vilket eller vilkakoncernbolag som skall kunna låna direkt i . Styrelsenför affärsverket bör ansvara för all lånefinansieringen bedrivs effektivt inomde ramar som ges av riksdag och regering. Styrelsen har därför etl ansvar allgranska de principer som används för val mellan finansiering iriksgäldskontoret och på marknaden. Vadgäller placering av överskottslikviditet har , SJ ochVallenfall rätt all själva besluta om placeringarna, medan de andraaffärsverken är hänvisade till alt placera medlen på konto i riksgäldskontoreteller i bank. Flera affärsverk har i sina remissvar framfört att de bör gesvidgade rättigheter vad gäller formerna för placering av överskottslikviditet. Isamband med atl affärsverken ges ökade möjligheter alt besluta om formerna förderas lånefinansiering bör de också enligt min uppfattning ges rätt alt självabesluta om placeringen av överskottslikviditet. Dessa aktiviteter har ett närasamband i en modern finansförvaltning, varför de bör regleras på ett liknandesätt. Även utvecklingen mot en mer övergripande styrning av affärsverken talarmot att en detaljerad reglering av dessa placeringar behålls. Jaganser det vara angeläget atl affärsverkens överskottslikviditet förbe hålls räntebärande placeringar som är sådana att låntagarens eller eventuell 21 garants betalningsförmågaställer utom rimligt tvivel att betalningsförpliktelserna kommer att infrias ilid. Placeringarna bör även i övrigt vara av sådan karaktär alt de medför lågrisk. Eftersom kapitalmarknaden kontinuerligt förändras, anser jag del iallmänhet vara mindre lämpligt att eller regeringen reglerar placeringarnai detalj via placeringsre-glemenlen för affärsverken. Det bör i stället ankommapå affärsverkets styrelse att säkerställa alt finansförvaltningen organiseraspå ett sådanl sätt att placering av överskottslikviditet sker på ettbetryggande sätt. 5.2.4 Inhämtande av bud från Min bedömning: Närett affärsverk eller ett av dess koncernbolag lar upp lån utom koncernen börbud på upplåningen begäras från . Kommitténsförslag överensstämmer i stort sett med min bedömning. Kommittén föreslår dock atlriksgäldskontoret skall ha en andra möjlighet all lämna bud i de fall en annanlångivare har lämnat ett mer förmånligt bud i den första anbudsomgången.Kommittén föreslår vidare att riksgäidskontoret skall rapportera avgivna budtill . och () anser att det inle bör finnas någonskyldighet alt efterhöra riksgäldskonlorets utlåningsvillkor och attrapporteringen till inte behövs. Övriga affärsverktillstyrker kommitténs förslag på dessa punkter eller lämnar dem utan erinran.Riksdagens revisorer menar atl en obligatorisk koppling lill riksgäidskontoretkan vara svår att hantera rent praktiskt. De menar därför all den är onödig.Ett flertal remissinstanser avvisar den föreslagna skyldigheten föraffärsverken atl ta förnyad kontakt med om villkoren för denupplåning kontoret offererat överträffats av annan långivare. Skälen för min bedömning:Del är enligt min uppfattning av väsentlig betydelse atl den frihet att väljalångivare som affärsverken erhåller genom mitt förslag i avsnitt 5.2.3 inte fårlill följd all riksgäldskonlorets möjligheter till förmånlig upplåningförbises. Jag anser därför att affärsverken börbegära ett bud på upplåningen från . Formerna för inhämtandetav bud skall därvid vara sådana atl bud från och bud frånandra långivare är fullt jämförbara vad gäller aktualitet. Skyldigheten attinhämta bud bör även gälla när elt koncernbolag tar upp lån eftersom det förutnämnda syftet med bestämmelsen annars inte skulle uppnås i de fall ett koncernbolaghandhar koncernens finansförvaltning. Ett stort antalremissinstanser har kritiserat riksgäldskommilténs förslag attriksgäldskontoret skall ha möjlighet att lämna ett andra bud när en annanlångivare har lämnat ett mer fördelaktigt bud. Syftet med kommitténs förslagvar att säkerställa alt upplåningsmöjligheter skulleutnyttjas på bästa sätt för att statlig verksamhet skall finansieras till lägsta möjliga kostnader.Jag instämmer dock i remissinstansernas bedömning på denna punkt. Det ärvisserligen möjligt att hävda alt budgivningen skall organiseras på det sättsom kommittén föreslår, eftersom både riksgäidskontoret och affärsverken är endel av staten. Det föreslagna anbuds-förfarandet passar dock mindre bra in i enmodell som bygger på frivillighet och ekonomiska incitament. Jag följer därförinle kommitténs förslag på denna punkt. För att ytterligareförbättra förutsättningarna för all riksgäldskonlorets upplåningsmöjligheterutnyttjas på etl eflFektivl sätt bör riksrevisionsverkel ha tillgång till debud som riksgäidskontoret avger till affärsverken och deras koncernbolag.Deltamaterial bör användas av vid den årliga revisionen avaffärsverken vid granskning av upplåningsverksamheten. och SJ haranfört att etl obligatorium för inhämtande av bud från riksgäidskontoret ej ärförenligt med alt affärsverket skaff ansvara för lånefinansieringen inom ramarsom ges av riksdag och regering. Det har i ovanstående stycken framgått atl jagpå denna punkt har en annan uppfattning, men det kan finnas skäl all övervägadenna fråga på nytt när tillräcklig erfarenhet av de av mig förespråkadeformerna för affärsverkens lånefinansiering erhållits. 5.2.5 Samråd med vid utlandsfinansiering m.m. Mittförslag: I de fall ett affärsverk tar upp lån på en utländsk marknad ellerställer garanti för ett sådant lån skall utformningen av avtalsvillkoren förupplåningen underställas för godkännande. Riksgäldskontoretskall på begäran från ett koncernbolag inom affarsverkskoncern ställa garantiför dess upplåning på utländsk marknad. Kommitténsförslag överensstämmer i huvudsak med mitt. Kommittén föreslår dock allupplåningen alltid skall vara garanterad av riksgälds-kontoret. och () anser atl upplåning på utländsk marknadskall kunna ske utan garanti från . Svenska bankföreningenanser alt det skall råda valfrihet för affärsverken mellan atl utnyttjariksgäldsgaranti, bankgaranti eller att avstå från en garanti. Bankföreningenmenar vidare att det av konkurrens-neutralitelsskäl bör tas ut avgift förriksgäldsgarantin. Skälen för mitt förslag: Riksgäidskontorethar stor erfarenhet av upplåning på de internationella marknaderna och därmedkunskaper om vilka faktorer som bör beaktas vid utformningen av avtalsvillkorenpå de skilda marknaderna. Etl betydande arbete har lagts ned på atl etableralämpliga former för klausuler om immunitet, säkerhet, information m.m. Utform- ningen av avtalsvillkorenbidrar till att säkerställa att statens skuld i Prop. 1990/91:29 utländskvaluta kan placeras på elt betryggande sätt. Eftersomaffärsverken är en del av staten skulle utformningen av avtalsvillkor för ettaffärsverks upplåning på utländsk marknad kunna påverka förutsättningarna för riksgäldskonloretshantering av statens skuld i utländsk valuta. Om flera statliga myndigheteroberoende av varandra skulle låna för statens räkning finns del risk för atlbristande enhetlighet i avtalsvillkoren skulle försvåra marknadens bedömning avupplåningen och därmed orsaka en fördyring även av riksgäldskonloretsvalutaupplåning. Det skulle också finnas risk för att bristande enhetlighetförsämrar statens position i rättsliga frågor kring upplåningen. Det är enligtmin mening av central betydelse all affärsverkens upplåning inle inverkar negativtpå förvaltningen av statens skuld i utländsk valuta. Jag föreslår därför att, ide fall elt affärsverk lar upp lån på utländsk marknad eller ställer garantiför ett sådanl lån, avtalsvillkoren för upplåningen först skall underställasriksgäldskontoret för godkännande. Genom detta förfarande läggs ett ansvar påriksgäldskontoret att kontrollera alt avtalsvillkoren för upplåningen ärförenliga med de villkor som tillämpar vid dess egen valulaupplåning.Riksgäldskontoret bör ta ut en kostnadstäckande avgift för sådanl arbete medgranskning av avtalsvillkor. Jagvill framhålla atl jag med avtalsvillkor här avser de bestämmelser som reglerarrättsförhållandena mellan långivare och låntagare men ej de finansiellavillkoren såsom räntesatsen eller emissionskursen. Det bör ankomma på varjeenskilt affärsverk atl avgöra om etl erbjudande om lån är koslnadsmässigtattraktivt. Riksgäldskommilténhar föreslagit alt en affärsverkskoncerns upplåning på utländsk marknad skallske med en garanti från riksgäidskontoret. Jag anser atl detta skulle innebära etlavsteg från den princip som kommittén i övrigt föreslår för relationerna mellanaffärsverken och riksgäidskontoret, nämligen atl relationerna skall bygga påfrivillighet och ekonomiska incitament. En garanti från för eltaffärsverks upplåning ler sig dessutom inle helt naturlig, eftersom såvälriksgäldskontoret som affärsverken är en del av staten. Däremot börriksgäldskontoret tillhandahålla garantier för koncernbolags upplåningutomlands under förutsättning all affärsverkets styrelse tillåtit bolaget atlbegära sådan garanti av . För dessa garantier börriksgäldskontoret ta ut en avgift som baseras på att totalakostnader för garantier täcks in. Riksbanksfullmäktigehar i sitt remissvar tillstyrkt kommitténs förslag atl en affärsverkskoncernsupplåning utomlands skall förenas med garanti från riksgäidskontoret. Det motivsom fullmäktige anför är atl den erforderliga samordningen av avtalsvillkorendärmed uppnås. Denna samordning uppnås även genom det av mig föreslagnaförfarandet. 5.2.6 utlåning och garantigivning till bolag i affärsverkskoncern Minbedömning: I de fall lämnar ett lån till elt bolag inom en affarsverkskoncerneller utfärdar garanti för lån som etl bolag inom en affarsverkskoncern tar uppbör affärsverket bära den risk som utlåningen resp. garantigivningen medför förriksgälds-kontoret. Kommitténsförslag överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna: Kommitténs förslagföranleder inga invändningar från remissinstanserna. Skälen för min bedömning:Det är styrelsen i affärsverket som bör ta det övergripandeansvaret för affärsverkskoncernens lånefinansiering. Riksgäldskontoretsuppgift är alt erbjuda affärsverken finansiering för atl statens ställning somlåntagare skaff kunna utnyttjas till alt statlig verksamhet finansieras tilllåga kostnader. har inte till uppgift att göra enriskprövning vid utlåning lill bolag inom affarsverkskoncernerna. Om ettkoncernbolag lånar i riksgäidskontoret eller om riksgäidskontoret utfärdar engaranti för ett koncernbolags upplåning, skall därför affärsverket bära denkreditrisk som utlåningen resp. garantigivningen medför för riksgäidskontoret. Ettkoncernbolags upplåning i får samma ekonomiska effekter somom affärsverket lånar i och sedan på samma villkor lånar utmedlen lill koncernbolaget. Koncernbolags upplåning i riksgäldskoniorei bördärför räknas in under ramen för lån och borgensåtaganden från affärsverket tillkoncernbolagen. Sådan upplåning bör av samma skäl räknas in under ramen föraffärsverkels totala upplåning och borgensåtaganden (förslag om sådana ramaråterfinns i avsnitt 5.2.1). Motsvarande bör gälla för koncernbolags upplåningsom garanteras av riksgäidskontoret, eftersom affärsverket skall bära denkreditrisk som garantigivningen medför för riksgäidskontoret. 5.2.7 Lån mellan affärsverk och bolag inom affarsverkskoncern Minbedömning: Lån och garantier för lån mellan affärsverk och bolag inom enaffärsverkskoncern bör lämnas på marknadsmassiga villkor. För lån från verk lillbolag inom en affarsverkskoncern bör beslut om all efterskänka betalning underställsregeringens prövning. Detsamma bör gälla för fordringar som verk har på bolagmed anledning av att garantier har infriats. Kommitténsförslag överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna tillstyrkerförslaget eller lämnar det ulan erinringar. Skälen för min bedömning:I propositionen om ledning av den statliga Prop. 1990/91:29 förvaltningenfastslogs atl affärsverken och deras dotterbolag i fortsättningen bordebehandlas som en sammanhållen gmpp av enheter en affarsverkskoncern. Denverksamhet som bedrivs i dotterbolagen bör på ett naturligt sätt stödja ellerkomplettera verksamheten i affärsverken. bör ta ettövergripande ansvar för hela koncernens verksamhet. Affärsverkensverksamhet är i betydande omfattning konkurrensutsalt. För vissaaffärsverkskoncerner gäller detta särskilt den verksamhet som bedrivs avdotterbolagen. Del är av bl.a. detta skäl nödvändigt alt lånetransaktionermellan affärsverken och dess dotterbolag inte sker på sådana villkor att låneninnebär medelsöverföringar mellan verk och bolag. Ipropositionen betonades även atl och regeringens styrning avaffärsverken i ökad utsträckning bör ske med generella medel. Jag har i avsnitt5.2.1 föreslagit att ramar skall användas för att reglera omfattningen av lånmellan verk och koncernbolag. Min uppfattning är att alla sådana lån bör lämnaspå marknadsmassiga villkor. Därmed skapas fömtsättningar för en rationellstyrning av affarsverkskoncernernas lånefinansiering som risken för subvenlioneringav konkurrensutsatt verksamhet elimineras. Detskulle kunna hävdas alt möjligheten för affärsverkens bolag att erhålla lånfrån verket innebär en otillbörlig fördel för bolagen visavi deras konkurrenter.Jag vill på denna punkt framhålla att bolagens verksamhet skall stödja ochkomplettera verkets verksamhet, vilken skall tillgodose alla medborgares behovav service på vissa områden som bedömts vara särskih angelägna. Den verksamhetsom bedrivs i en affarsverkskoncem bör därför ske så kostnadseffekt i vt sommöjligt oavsett om den ligger i verket eller elt bolag. Marknadsmassigavillkor innebär vid utlåning från ett verk lill ett av dess bolag attersättningen skaff uppgå till minst affärsverkets aktuella kostnad för attanskaffa lånekapital. Dämtöver bör ersättningen återspegla den ekonomiska risksom kan vara förenad med utlåningen. Av samma skäl bör garantier från verkettill ett av dess bolag beläggas med en avgift som återspeglar den risk garantininnebär för affärsverket. Eflerskänkningav betalning på lån från verk till bolag inom en affärsverkskoncern kan iprincip jämställas med ett tillskott av riskkapital från verket till bolaget.Sådana tillskott skall vanligtvis prövas av regeringen. Enligl min uppfattningbör därför regeringen också pröva frågor om eflerskänkning av betalning på lånfrån verk till bolag eller eflerskänkning av betalning som gmndas på fordransom verket har på bolaget med anledning av att garanti har infriats. Det börankomma på riksrevisionsverkel alt i sin normala granskning avaffärsverkskoncernerna även övervaka tillämpningen av dessa riktlinjer. Mittforslag: De redovisade riktlinjerna för affärsverkens lånefinansiering ochplacering av överskottslikviditet skall förverkligas genom atl ochregeringen beslutar om regler för varje affärsverkskoncern för sig. Kommitténsförslag överensstämmer i princip med milt förslag. Remissinstanserna:Riksdagens revisorer anser del vara självklart att ytteriigare ekonomiskfrigörelse och nya finansieringsformer för affärsverken måste godkännas avriksdagen för varje enskilt affärsverk. Övriga remissinstanser tillstyrkerförslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för mitt förslag:De av mig föreslagna riktlinjerna för affärsverkens lånefinansiering skapar förutsättningarför en ändamålsenlig arbetsfördelning mellan å ena sidan riksdag och regeringoch å andra sidan affärsverken. Riksdag och regering faslslälle( ramar förverksamheten, medan beslul i de enskilda låneärendena i allmänhet fattas inom affars-verkskoncernema. Vid utformningen avstyrningen av affärsverkens lånefinansiering bör det beaktas att affärsverkenskiljer sig åt. Genomförandet av de föreslagna riktlinjerna bör därför skegenom att regeringen till utarbetar förslag som preciserar hur dessaskall tillämpas för det enskilda affärsverket. Efter beslut kanramar och riktlinjer skrivas in i affärsverkens instruktioner och rambeloppspecificeras i regleringsbreven till affärsverken. Enfömtsättning för de vidgade möjligheter som en ramslyrning enligt mitt förslaginnebär för affärsverken är att den ekonomiska redovisningen är sådan attriksdagens och regeringens insyn och kontroll säkerställs. 6 Statlig kreditgarantigivning och lån till Mittförslag: skall verka för att statlig kreditgarantigivningbedrivs på ett systematiskt och effektivt sätt. Kontoret skall därvid fungerasom samordnare och rådgivare till andra myndigheter som handharkreditgarantier samt besluta föreskrifter och allmänna råd förgarantiverksamheten. Vidare skall riksgäidskontoret fortlöpande följa upp dekostnader som kreditgarantierna medför för staten. Det skall dessutomligga på riksgäidskontoret all samordna och följa upp statliga lån tillnäringslivet. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser ansluter sig till kommitténs förslag attriksgäldskontoret ges ett utvidgat ansvar för den statliga kredilgarantigivningeneller framför inga invändningar mol detta. Några remissinstanserkommer dock med kritiska synpunkter. Statskontoret menar, mot bakgrund av ensannolikt minskad omfattning av de statliga kreditgarantierna, att ytterligareresurser ej bör tillföras riksgälds-kontoret för denna verksamhet. Riksdagensrevisorer anmärker att inte bör åläggas elt utvidgat ansvarpå kreditgaranliområdet förrän redovisningsrutiner m.m. antagit fastare former. Bakgrunden till mittförslag: Den statliga kredilgarantigivningen omfattar ett förhållandevis stortantal verksamheter av varierande art. Den totala garanterade kapitalskulden var .