prop · GE03149 · 1990-12-31 00:00:00 — Även om tillkomsten av ett nyll programförelag innebär allSveriges Televisions uppgifter i vad avser en del av programverksamheten kommerall delas med det nya förelaget kommer inle ansvarsområdeatt bli smalare än vad det är . Det kommer alltså fortfarande alt omfattaallt från nyhetssändningar och populära underhållningsprogram till l.ex.särskilda program för hörselskadade personer. kan dock vidutformningen av sin programverksamhet ta hänsyn även till vad del nyaprogramföretaget sänder. Del kan anföras skäl för all såväl etl nytt TV-förelag somSveriges Television får räll all finansiera sina sändningar genom atl sändabelalda annonser. argument är atl en större del av den möjliga reklaminkomstendå UlnyUjas för TV-ändamål, ell annal är atl det kommer att bli lättare atlfinansiera resursförstärkningar till . Ännu eltargumenl är att behovet av TV-avgiftsmedel kan bli lägre om delvis kan finansieras meil reklam. Ett ytterligare argumenlär all konkurrens mellan flera reklam-TV-förelag leder till gynnsammare villkorför annonsörerna. För egen del anser jag inle alt ,ålminslone inte , bör få möjlighet alt sända betalda annonser.Det främsia skälet för min uppfaltning är alt reklamfinansiering kan hotaprogramverksamhetens integrilel. Det nya frislående TV-föreiaget kommer atl ha ensjälvsländig slällning i förhållande till men kommer all varaberoende av reklaminkomster för all finansiera verksamhelen. Ulländskaerfarenheter lyder på all finansiering med reklam påverkar programpolitiken isärskill hög grad i en siluation då fiera inhemska TV-förelag tävlar ominkomsterna från den nationella reklammarknaden, I de länder där man har ensådan siluation leder konkurrensen mellan olika programföretag till attprogrammen anpassas lill en minsta gemensam nämnare för publiksmaken.Konkurrens på TV-reklammarknaden innebär visserligen atl annonsörerna fårfiera TV-förelag alt välja mellan men medför att publikens valmöjligheterkrymper. Om det däremot finns TV-förelag som är oberoende av reklaminkomsleroch som därför inte tvingas la hänsyn till annonsörernas önskemål, måste etlreklamfinansierat TV-förelag kunna mäta sig med det reklamfria förelaget föralt kunna behålla publikens förtroende och därmed sina inkomstmöjligheier påsikl. Jag vill också peka på svårigheterna atl, i varje fall inuvarande konjunkturläge, finansiera två TV-kanaler med reklam. Del finnsockså en risk för all dagspressen, som redan känner av vikande annonsinkomster, skulle få slora svårighelerom en stor del av annonseringen överfördes Prop. 1990/91:149 lill lelevisionen. Om skall behållas som elt reklamfriti företag blir del emellertid nödvändigl att på andra sättse lill att fårlillräckliga ekonomiska föruisäiiningar för all kunna fullgöra sitt uppdrag. I del sammanhangel bör man bl.a. ta hänsyn till atl den ökade inköpskonkurrensenhar medförl krafliga prisstegringar på vissa typer av programmalerial. Eftersom vi i inte har erfarenhet av TV-reklam istor skala går del inte att med full säkerhel bedömahur stora resurser som kan lillföras svensktelevision från TV-reklammarknaden. Deuppskattningar som har gjorts har använlolika metoder och utgått från olika antaganden i frågaom vilka villkor som skall gälla för reklamsändningarna.De har därför givit olika resultat. Man kan emellenid konstalera att ell TV-förelag som fårlillgång till ett rikstäckande nätav marksändare kommer att få en avsevärdkonkurrensfördel i form av högre befolkningsläckningi förhållande lill de programföretagsom utnyttjar satellit. Enligt min bedömningbör man därför kunna räkna med atl reklamsändningar i en TV-kanal efter en uppbyggnadsperiod skulle kunna ge en årlig inkomst i storleksordningen uppemot 1,5 miljardkr. Jag drar däravslutsatsen alt inkomsterna från reklam iTV inle bara kommer alt vara lillräckligaför att möjliggöraytterligare en rikstäckande marksänd TV-kanal ulan att del även kan komma att vara möjligt att, utan atl ge avkall på kvalitetskraven, avlänka en del av reklaminkomsl-erna i form av en koncessionsavgifl för alt finansiera en del av Radiosverksamhel. En koncessionsavgifl frånden marksända reklamfinansierade televisionenbedöms komma alt kunna avkastaungefär 300 milj,kr. verksamhelen kommit i gång. Om dessa inkomster lillförs rundradiokontol bör de tillsammans med en måttligrealhöjning av TV-avgifterna möjliggöra altSveriges Radio får ell reformbelopp av tillräcklig sloriek. Svårigheterna alt förutse hur reklaminläkier och koslnader kommer all utvecklas innebär emellertid all mina beräkningar med nödvändighet måslebli osäkra. Del är därför knappasl välbetänkt all nu låsafinansieringsförutsättningarna för en så lång periodsom det är tänkt all avtalen skall gälla.Jag förordar därför atlfinansieringen tas upp lill prövning efteren lämplig tidsperiod, förslagsvis i samband med medelsberäkningen förår 1996. Om det vid en sådan kontrollstation visar sig atl den nu föreslagna finansieringsmetoden inte ger tillräckliga resurser föratt skall kunna uppfylla sina åtaganden bör man enligt min mening på nyll prövafrågan om rätl för SverigesTelevision alt sända annonser mol betalning. 4 Lagstiftningsfrågor med tanke på i första ''Pi990/9i:i49 hand reklamfinansierade TV-sändningar i 4.1.1 Behovet av lagstiftning och lagstiftningenskaraktär Radiolagsulredningen har ansett att införandet avreklamfinansierad television motiverar ny lagstiftning i etl flenalhänseenden. Ingen remissinstans har utlryckl någon annan mening änuireilningen, vars förslag i slort sell har tagils emol väl. Sedan ulredningens belänkande offentliggjordes harregeringen lagt fram propositionen med förslag lill yllranilefrihetsgrundlagför bl,a. radio och TV (prop. 1990/91:64). Jag har beskrivit delar avförslaget tidigare (se av.sniti 2,5). Reklamfrågan motiverar ny lagstiftning frär-nsl med hänsynlill radiolagens krav om alt ell programföretags sändningsräli skall ulövasopartiskt (6 § försia stycket radiolagen). Kravet på opartiskhet betyderenligt radionämndens praxis bl.a. atl elt programföretag bör vara försiktigtmed all sända program eller programinslag som innebär ell reklambelo-natgynnande av en viss produkt eller ell vissl förelag. Genom lagsliftning måsle således åsladkommas au kravel påopartiskhet förlorar sin belydelse när del gäller bedömningen av reklaminslageni en reklamfinansierad television. De normer som behövs för reklamfinansierade TV- sändningari marknätet bör utformas så all vårt land i den delen kan uppfylla kraven i deneuropeiska TV- konventionen (jfr näsla avsnitt). Regler av detta slag gälleryltrandefribeten i den mening som regeringsformen (omtryckt 1988:1444) avser. Varje medborgare är gentemot del allmänna tillförsäkradyttrandefrihet och informationsfrihet (2 kap. 1 S regeringsformen).Yttrandefriheten beskrivs i regeringsformen som en frihel all i tal, skrifteller bild eller på annat sätt meildela upplysningar saml uttrycka tankar,åsikier och känslor. Med informationsfrihet avses frihelen all inhämta och taemot upplysningar saml all i övrigl ta del av andras yttranden. Regeringsformens ytlrandefriheisbegrepp är vidsträckt, Iprincip har del samma omfattning som motsvarande begrepp enligt anikel 10 i deneuropeiska konventionen om skydd för de mänskliga rällighelerna och liegrundläggande friheterna. Regeringsformens föreskrifter om yttrandefrihetengäller därför även den kommersiella reklamen, Yttranilefriheten får begränsas, men regeringsftirmenkräver, bortsett från etl par fall som här saknar inlresse, all della skergenom lag (2 kap. 12 § försia slyckel försia meningen regeringsft)rmen). Pågrund av denna föreskrift uttalades i lagrådsremissen all del får anses allavlalsbestäm- melser,som begränsar förelagets yllrandefiihet i de lillsiåndsplikiiga Prop. 1990/91:149 sändningarna, måsleha stöd i lag (jfr prop. 1977/78:91 s.230 och Ds U 1987:2 s. 111-1 15 och 134-137). Lagrådsremissen byggde därför på den hillills lillär-npade ordningen, enligt vilken del - förutom reglerna i radiolagen - finns ell avtal mellan staten och varjeprogramföretag, i vilket del materiellainnehållet i företagels sändningarregleras. Lagrådet uttalar att avtalsregleringenav yiirandefrihelen i programföretags sändningar härrör från tiden före radiolagens koncessionssyslem och tillkomsten avregeringsformen med dess utbyggda skydd föryttrandefriheten. Ordningen med lagföreskrifterom avtalsreglering av yttrandefriheten har godtagils av eflerregeringsformens tillkomst. Lagrådet finnerdet emellertid inle berälligat all anse alt enkonslitutio-nell ()raxis etablerats härigenom,Yiirandefrihetsbegränsningar genom avtal, vare sig demedges i lag eller ej, saknar stöd i regeringsformen.Numera bör också beakias att det kan bli aktuellt altkoncessionssyste- mel skall tillämpaspä programföretag ,som finansiellt ärjjbeioende av det allmänna och alt sådanasyslem ger vida styrningsmöjligheter, när grunderna förtillslåndgivningen inle är rättsligtfastlagda. godtagande av avialsordningen får vidare enligt lagrådet en preju-dicerande verkan med räckviddockså för mindre stabila förhållanden ände nu rådande. Lagrådet ställer sig därför synnerligen tveksamt till ett ytterligare befästande av avtalsordningen så som föreslås i remissen. Del står klarl au lagrådet skulle ha avstyrkt ordningen omförslag framförts alt nu etablera den, särskilt mol bakgrund av den förstärkning avskyddet för yiirandefrihelen som förslaget till yttrandefrihetsgrundlag syftar lill. I sammanhangel vill lagrådet nämna atl nu gällamle rundradiokon-ce.ssioner enligt 5 § railiolagen inle har meddelats genomregeringsbeslut i vanlig ordning utan inlagils i avtal som jag träffat med programföretagenmed stöd av regeringens bemyndigande. Allavtala om koncession är enligt lagrådet en egenartad och för vårt rätissysiem främmande metod; meddelandet avkoncession i ell administrativt system äretl offenllig-rällsligl förvallningsbeslul som skall kunna kontrolleras och iförekommande fall överpiövas i denordning som gäller för sådana beslut. Lagrådet har även erinringar mol den laglekniska lösningen i lag-rådsremissen,enligi vilken flerlalel av de nya bestämmelsernaskulle samlas i en särskild lagom annonser itelevisiimen. Vad angår lagrådets synpunkler påfrågan om alt la inyitrandefri-hetsbegränsande besiämmeiser i avial mellan staten och programföretagen vill jag anföra följande, 1986 tilllagrådet remitterade grundlagsförslaget gällandeyttrandefriheten i andra medier äntryckta skrifter föreslogs bl,a, följande beslämmelse (16 kap. 3 § försiaslyckel), 1 lag får föreskrivas all sådanttillstånd alt sända program i eter- eller Iråilsänilning somomfattar hela landet eller en del av delta fårges enbart lill någon eller några svenska juridiska personer (programföretag), I sådantfall får villkor för sändningsverksamhetenockså beslämmas ge- nom avtal.Villkor som avser begränsning av yttrandefriheten skall där- Prop. 1990/91:149 vid ha stöd av lag enligt I § andra slyckel. lagrådsremiss gav såledesuttryckligt slöd för konstruktionen med avtal mellan staten ochprogramförelagen, i vilka del materiella innehållel i sändningarregleras. Lagrådet hade inle något alt invändamot en sådan ordning (se prop. 1986/87:151s, 301 och 312). Den proposilion med förslagtill ytlrandefrihelsgrundlag som behandlas av konslilulionsutskotlel innehåller i 3 kap. 2 §försia slyckel en beslämmelse om all rällenalt sända radioprogram på annal sättän genom tråd får reglerasgenom lag som innehåller föreskrifter om lillslånd och villkor för all sända, I proposilionens förslaglill lagtext nämns således inle ordet avtal. 1 ilen allmännamotiveringen säger emellenid föredragande statsrådetföljande (prop. 1990/91:64 s. 81). Det koncessionssyslem vi nu har ba.seras delvis på avtal mellan staten och programföretagen. Den 1986 framlagda tanken på att i grundlag klargöra all ell sådant syslem är tillåtetkan sägas ha legat väl i linje med en strävan som på skilda säll kom lill synes i remissen. Den strävan gick ul påalt grundlagen skulle bli i viss mening neutral. Neutraliteten skulle avse den utveckling av möjlighelerna till rund-radioverksamhct som kundekomma att äga rum i landel. Grundlagen skulleinle innebära ell slällningstagande lill förmån för någon av de olika uppfattningar somförekommer i frågor om hur sådanradioverksamhet bör vara ordnad. Härigenom skulle en deball om radions framlida användning kunna fortgå utan inslag av argumentering påkonstitutionella grunder därför all grundlagen inie föreskrev en viss ordning. Den nya grundlagen börenligt föredraganden (se anförd prop. s. 82) inle lägga fasl någon viss ordning för hur ljudradio- och TV-verksamhelen i landet skallorganiseras. Del innebär au grundlagen bör lämna öi)[)el försådana regler som bör kunna finnas närverksamheten bedrivs av ell förelag med ensådan särställning som tillkommerSveriges Radio. Grundlagen bör följaktligen bl.a. ge utrymme för lagsliftning som gäller avtal mellan sialen och dem som får lillslånd all sända. Vid sin granskning av delta grundlagsärende hösten1990 hade lagrådet inga synpunkter på systemet med avtal mellan staten och program-förelagen. har vid Ivålillfällen efter lillkomsien avregeringsformens nuvarande regler godtagit gällandeordning med avtal mellan sialen och programföretagen,nämligen vid ändring av radiolagen 1978 (prop. 1977/78:91, KrU 24,KU 2 y) och i samband med behandling av frågor om verksamhel (prop. 1985/86:99, KrU 21, KU 14 y).Jag är i motsats lill lagrådet benägenall anse all denna ordning får ansesgodtagen såsom förenlig med regeringsformen. Vidare äri sammanhanget av alt motiven lill förslagel tillytliandefriheisgrund-lag lyilTrgl visar, all avsiklen har varit atl inle lägga hinder i vägenför au staten och ell programföretag i fortsättningenkommer överens om villkoren för företagets sändningsräli. Goda skäl lalar för en sådanhållning. Näi- del gällermarkbundna TV-sändningar finns del med dagensleknik endasl utrymme för Ivå yl- lerligarerikstäckande kanaler utöver de två som sän- Prop.1990/91:149 der. Den mångfald i meningsriktningar som på grund av den grundlagsfästaetableringsfriheten är realiserbar för de tryckta mediernas del kan därför ivarje fall för överskådlig framtid inte åstadkommas inom televisionen. Medhänsyn lill detta bör de förelag som får tillstånd atl sända vara beredda atlåla sig vissa förpliktelser som staten saknar anledning all vilja slälla på detryckta medierna. Sådana förpliktelser kan t.ex. syfta till att säkerslälla alten programkanal s|)eglar en mångfald av meningsriktningar. Del är inte i allaavseenden lämpligl att sådana förpliktelser formuleras som generellaföreskrifter. Avtalen mellan staten och programföretagen är i striktjuridisk mening "villkor för atl .sända" snarare än egentliga avial.Motiven lill den föreslagna yttrandefriheisgrundlagen godtar uttryckligen såsomvillkor för alt sända ell sådanl syslem med avtal mellan staten ochlillståndsha-varna som finns (se prop, 1990/91:64 s. 116). Mol den nu angivna bakgrunden är omsländighelerna enligtmin mening inte sådana, all man bör frångå lagrådsremissens uppläggning i delhär akluella hänseendet. Jag delar emellertid lagrådels uppfattning allsändningstillståndet inle bör ha formen av ett avtal mellan staten ochprogramföreiagei. Sändningstillstånden bör i fortsällningen meddelas genomoffentligrätlsliga förvallningsbeslul. När del gäller de lagtekniska aspekterna på den regleringsom behövs har jag med anledning av lagrådels yttrande kommit lill slutsatsenatt det är att föredra all direkt i radiolagen reglera vad som bör gälla om annonsiideni lelevisionen framför all utforma en särskild lagom detta. Mitl förslaginnebär därför att railiolagen lillförs ell anlal |)aragrafer. Det uppstår dåetl behov att på vissa punkter ändra lagtexten redaktionellt i förhållandelill lagrådsremissens förslag. Vidare bör rubriker sällas in före vissaparagrafer. Om de i lagrådsremissen föreslagna reglerna och derasmotiv säger lagrådet all de i hög grad förlitar sig pä begrepp och tolkningarsom har utvecklats inom å ena sidan marknadsrätten och och åandra sidan radioräiten och radionämnden. Lagrådet an.ser att det har blivit envidlyftig, svårgenomtränglig och i hög grad begrepps- och molivslyrd reglering.Det finns enligt lagrådet anledning atl räkna med all del kommer alt uppslålolkningssvårigheler och spänningar mellan principerna. Härtill kommer enligt lagrådet atl regleringen i olikadelar avviker fiån den europeiska TV- konventionen, vilkel torde komma all ledalill nya spänningar när konvenlionen har Iräll i kraft och börjar lillämpas. Jag vill kommentera dessa synpunkler någol. Förhållandet mellan Iryckfrihelsrälten och reklamen harbehanillais i en rad lagstiftnings- och ulredningssammanhang unilcr det här århundradet,Särskill efler tillkomsten av lag mol illojal konkurrens har ämnettilldragit sig ständig uppmärksainhel. Ämnet kännetecknas av alllolkningssvårigheler föreligger och av all det råder spänningar mellanolika principer (se i,ex. rättsfallen NJA 1975 s, 589 och 1977 s. Prop.1990/91:149 751). Regelsystemet för radio och TV är på vikliga punkterinspireral av iryckfrihelsrälten. Samtidigl bedrivs rundradioverksamhelen ihuvudsak inom ramen för elt dominerande och icke reklamfinansierat förelag,. Uppgiften nu är all ändra regelsyslemet så alt ocksåre-klamfinaniserad television kan bli verklighet. innebär ofrånkomligenalt lolkningssvårigheterna och spänningarna från det tryckfrihets-rättsligaområdel överförs lill radiorätten. Vad lagrådet säger om en begrepp.s- och molivslyrdreglering bör ses mot denna bakgrund. Jag ser del för min del som en fördel att deföreslagna reglerna följs av så utförliga motiv som här sker. Därigenom tordeeventuella lolkningssvårigheler bli mindre än om motiven lill lagsliftningen varmera knapphäniliga. Vad gäller TV-konvenlionen har jag redan nämnt all vi börutforma regleringen så att vårt land när det gäller reklamfinansieradeTV-sändningar i marknätet kan uppfylla konventionens krav. Därmed är emellertidinte sagt alt våra regler måsle vara ideniiska med konventionens regler.Konvenlionen är inte ett instrumenl för all harmonisera staters inhemska rälleller över huvud laget avsedd all nödväniligtvis bli en del av en statsinhemska räll. Detta framgår särskilt av Ivå bestämmelser i konvenlionen: -Artikel 28tillåter uttryckligen en stal atl tillämpa mer reslrikliva och detaljeraderegler än dem som föreskrivs i konvenlionen i fråga om programtjänster, som.sänds av rättssubjekt eller med tekniska hjälpmedel som konveniionssialen harjurisdiktion över. -Artikel 5:1.som ålägger de sändande staterna atl "genom lämpliga ålgärder av sinabehöriga organ" uppfylla konvenlionens krav. Lagrådet har inte haft någol alt erinra mot de remitteradeförslagen vad gäller radioansvarighetslagen, lagen (1960:729) om upphovsrätttill Trllerära och konstnärliga verk, lagen (1978:763) med vis.sa bestämmelserom marknadsföring av alkoholdrycker och lagen (1978:764) med vissa bestämmelserom marknadsföring av lobaksvaror. Däremol har lagrådet ansett alt del inle är påkallat alländra lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio, lagen (1982:521) omansvarig-hel för radio- och kassettidningar och lagen (1985:1057) omansvarighet för lokala kabelsändningar. Vad gäller lagarna om ansvarighet förnärradio och lokala kabelsänilningar innebär förslagel lillyttrandefrihets-grundlag i sak delsamma som de remitterade förslagen. Medhänsyn härlill anser jag att man i denna del kan avslå från lagändringar trotsatt ytirandefrihetsgrundlagen avses träda i krafl först . Jagdelar lagrådels uppfattning i fråga om alt lagen om ansvarighet för radio- ochkas.seuidningar inte bör ändras. Vad gäller reklamfrågan är mina förslag i principbegränsade lill lelevisionen. Tre undantag finns dock. Det försia har avseende på förbudel för myndigheter ochandra allmänna organ i 8 § railiolagen alt ingripa med censuråtgärder molsänd- 4 1990/91. ningar (seavsnilt 4.2,1). Denna paragraf gäller liksom radiolagcn i öv- Prop. 1990/91:149rigi båile ljudradio och TV. För alt marknad.sdomslolen inle skall anse sigförhindrad alt meddela vilesförbud mol otillbörlig TV-rcklam, föreslår jag attdel i paragrafen las in en hänvisning Till marknadsförings-rätlsliglagsliftning, Effeklen av en sådan hänvisning blir atl ocksåkan förbjuda otillbörlig reklam i ljudradio. Del andra undanlaget, där mina förslag på reklamområdeläven avser ljudradio, gäller vad som enligt radiolagen i fortsättningen börförslås med reklam (.se avsniu 4.2.2). Om man skall införa en uttryckligre-klamdefinition i radiolagen, bör den inlc skilja mellan ljudradio och television,ulan det naturliga är i slället att en sådan regel får belydelse för allaförelag som är programförelag i radiolagens mening, även l.ex. som bara sänder Ijudradioprogram. Som del iredje undanlagel, där min inställning ocksågäller ljudradio, kan betraktas vad jag föreslår i fråga om möjlighelerna allpå mark-nadsföringsrällslig väg molverka alkohol- och lobaksreklam (se avsnitt4,6.2), Gällande lagsliflning om detta har en i princip generell ulformningoch lar - trots den hillillsvarande politiken atl inle tillåta reklamfinansieradesändningar i radio eller TV - sikle på bl,a. reklam i dessa medier. Mol dennabakgrund an.scr jag alt ändringar i lagsliftningen inle heller bör skiljamellan railio och TV. 4.1.2 Vissa kommentarer med anledning av remissutfalletpå radiolagsulredningens betänkande Frågan om uttryckliga reklamförbud när del gäller reklam iIV Innan jag går närmare in på enskildheterna i det regelverksom jag föreslår vill jag kommentera några synpunkler som har framföits vid remissbehandlingenav railiolagsutredningens belänkande. Vissa remissinstanser har rest krav på ell anlaluttryckliga reklamförbud jusl när del gäller reklam i TV. liikemedelsreklamhar nämnls, likaså könsdiskriminerande reklam och sådana tecknade serieprogrami TV .som fungerar som en sorts r-narknadsföring lill barn. Konsumentverkethar för sin del också efterlyst en r-nöjlighel alt ålägga elt reklam-TV-förelag all sända tillrättalägganden (berikiigande av vilseledande marknadsföring). Med anledning av synpunkter av detta slag vill jag betonavad jag nu ser som min uppgift. Del är atl föreslå de lagändringar .som behövsför att del markbundna sändningsnälei skall kunna användas för reklamfinansieradeTV-sändningar. Den lagstiftning av marknadsföringsrällslig arl som gäller förreklam i alltnänhel, kommer därmed atl kunna lillämpas även på reklam i TV.Däremot menar jag inle au del bör vara en förutsäUning för reklamfinansieradeTV-sändningar-i marknätet att man mera allmänl ,ser över denmarknadsföringsrällsliga lagsliftningen. Jag kan emellertid upplysa all slalsrådel inomkort avser aii begära regeringens bemyndigande all lillkalla en särskildutredare för atl .se över marknadsföringslagen. Enligt vad jag har inhämtatkommer- en avuppgifterna i della utredningsarbete att gälla marknadsföringen i Prop.1990/91:149 olika nya medier som inte spelade någon nämnvärd roll hos oss när1970 års lag om otillbörlig marknadsföring kom lill. Vad gäller läkemedelsreklamen vill jag härutöver tilläggaatt läkemedelsbranschen har egna regler om marknadsföring av läkemedel. 'Enligt dessa regler får informalion om läkemedel endasl sådana läkemedel som harregistrerats hos läkemedelsverket, som är den ansvarigamyndigheten på läkemedelsområdet. Vidare anges alt information lillallmänhelen om receptbelagda läkemedel endasl får ske i den ulslräckning somläkemedelsverket medger det. En särskild nämnd. (), kan pröva om en marknadsföringsåtgärd strider motreglerna. Reklam i TV vänder sig lill en slor och allmän publik. Delkan därför inie förulses all läkemedelsverket kommer att utnyttja sinmöjlighet enligt de utomrättsliga reglerna att lillåla reklam till allmänhetenför receptbelagda läkemedel, om del är fråga om TV-reklam.