prop · GE03195 · 1990-12-31 00:00:00 — Vi skulle alla fåklart för oss var "valfrihetens gränser" går. En rad missförstånd ochfelaktiga förväntningar skulle undanröjas och ell samhällsklimat som befrämjargoda etniska relationer skulle växa fram. Somjag strax skall visa, lyder emellertid en närmare granskning av hur målettolkats och diskuterats och av tidigare försök till klargörande på, atl detinte är möjligt eller ens lämpligt all göra sådana preciseringar. Minuppfattning är atl vi bara kan komma vidare genom alt lämna den begränsning somen diskussion knuten lill valfrihelsmålet faktiskt utgör, och föra diskussionenpå annat sätt. Inteheller anser jag att en omformulering av målet, som kommissionen mot rasism ochfrämlingsfientlighet och diskrimineringsulredningen aktualiserade, är enframkomlig väg. Den typ av diskussioner och konfrontationer som i Sverigeknyts till valfrihetsmålet förekommer också i länder som inle har formuleratett sådant mål. Eftersom del inte är valfrihetsmå-lels existens i sig somorsakar dem, är en omformulering inte någon lösning. Allpoänglera de gränser som svensk lagstiftning sätter för mänskligt umgänge är entyp av precisering som gjorts tidigare i åtskilliga sammanhang. Ingen svenskeller invandrare har fullständig valfrihet. I den meningen finns det alltidgränser. Alla samhällsmedlemmars valfrihet begränsas också av den politik somförs av den styrande makten, dvs av politiska idéer och program. Här kan vi sehur allmänpolitiska frågor tenderar atl felaktigt bli betraktade sominvandrarpolitiska. Atl det sker en framväxt av etniska skolor i påannat sätt än i beror på all man har en annan skolpolilisk traditiondär, inle på alt danskar ser på invandrare och deras kulturer på ell annat sättän svenskar. Skillnaderna förklaras med andra ord bättre av olikheter iländernas utbildningspolitik än med olikheter i invandrarpolitiken. Delär en självklarhet atl gränser som har sin gmnd i demokratiskabeslutsprocesser, skall respekteras. Jag är övertygad om all del råder storenighet i landet om detta oavsett etnisk tillhörighet. All upprepa delta äregentligen ingen precisering och bidrar inte till alt kasta nytt ljus överfrågan. Delär lättare atl respektera och förslå lagar och andra beslut om man kännerdelaktighet i deras tillkomst. Alla individers och gruppers dellagande isamhällslivet är därför viktigt. Mina förslag i del följande alt i ökadutsträckning medge dubbelt medborgarskap, vilket bland annat ger rösträtt tillriksdagsval, syftar ytterst till atl öka denna samhälleliga delaktighet. Föratt ytterligare kunna arbeta för atl öka invandrarnas deltagande behöver viemellertid bättre kunskaper om hur deltagandel ser ut och vilka förhållandensom leder till all somliga är aktiva i samhällslivet medan andra tycks slåutanför. Vidareär del angelägel all skapa en öppen, tolerant och mindre elno- 82 centrisk beslutsmiljö påalla nivåer i samhället. På samma sätt som vi Prop. 1990/91: 195 eftersträvaren god representation vad gäller t.ex. kön och ålder i de fora Bilaga 2 därbeslut bereds och fallas, bör vi eftersträva en bättre etnisk representation.1 en miljö, där människor med olika etnisk bakgrund deltar, är det troligt attfrågor av kulturell/etnisk natur, som t.ex. frågan om moskébyggen, blir bästhanterade. Vägen dit går genom ell fortsatt arbete för jämlikhet och välfärdoch ell tålmodigt arbete på att förändra attityder och motarbeta diskrimineringoch främlingsfientlighet. Settur majoritetetens synvinkel är det på det oreglerade området, där normer,traditioner och värden kultur i vid mening sätter gränser, som många avinvandrarnas s.k. gränsöverskridande görs. Det är emellertid svårt, ochknappast önskvärt, all vid sidan av del som lagar och regler stipulerar sättagränser på detta område. Kultur är något som ständigt utvecklas och förändras.De ungas kultur skiljer sig från de äldres, och en del traditioner är ganskanya tillskott i den svenska kulluren. Delär inte heller lätt atl ange vad som är specifikt svenskt. Vid närmarebetraktelse visar sig nämligen del vi tror är svenskt vara grundläggande värdenför de flesta människor, oavsett var de bor, och således ingenting som Sverigehar monopol på. Del bästa sättet att förmedla den svårfångade svenskheten, iden mån den finns, måste vara i ett vardagligt umgänge, där inle barasvenskarnas synliga och osynliga regler för familjeliv, umgänge, etc. kantydliggöras och förslås ulan också invandrarnas. Attpå detta normativa område försöka reglera vissa människors, invandrarnas, livpå annat sätt än majoritetens genom att ange vad som är rätt och fel, kan baraleda lill all skärpa motsättningarna och göra gränsen mellan "vi ochdom" tydligare. En sådan särbehandling främjar knappast goda etniskarelationer och kan i sin förlängning leda till att etniska grupper skyddar sigmot majoritetens påtryckningar genom att bygga kulturella försvarsmurar motomvärlden. För övrigt skulle säkert en hel del svenskar också bli kränkta om detvingades anpassa sig till något slags "normalsvenskhet". Delter sig med andra ord både svårt och olämpligt all göra en beskrivning av"icke förhandlingsbara svenska värden". Del betyder inte atl"förhandling" om kulturella värden skulle vara utesluten. Eftersomdessa värden inte är en gång för alla givna är förhandlingar och förändringarsom sker med respekt och ömsesidig vilja lill kompromisser möjliga. NärCenlralmoskén i den engelska staden byggdes, kunde muslimer kommaöverens med andra kringboende om en ordning för böneutropen som passade bådaparter. Det finns också många exempel från svenska arbetsplatser där man jämkatsamman önskemål av kulturell natur med vad som är möjligt med hänsyn lillarbetet och t.ex. ordnat utrymme för religiösa aktiviteter på arbelplalsen.Inom det militära försvaret medges tjänstledighet förvärnpliktiga för atl fira olika "främmande" religiösa högtider. finns också exempel på ovilja att kompromissa sig fram till praktiskalösningar inte minst från svensk sida. Meddetta vill jag för min del sätta punkt för den .diskussion som förväntas leda fram lill ett klargörande av valfrihelsmålet i normativa 83 termer, för att i stället,med invandrarpolitiken som plattform, aktualisera Prop. 1990/91: 195 ett antalfrågor om vilket slags mångkulturellt samhälle vi infödda såväl Bilaga 2 sominvandrade vill bygga. Genom all flytta diskussionen från invandrarpolitikenoch dess valfrihetsmål till en diskussion om jämlikhet i ell mångkulturelltsamhälle blir frågan en bredare, samhällspolilisk fråga och inte avgränsad invandrarpolilisk fråga. På så vis blir den en gemensam angelägenhet ochinte en fråga om hur dom, invandrarna, skall ha det ulan om hur vi alla skallha det. Attskifta perspektiv på detta sätt innebär inle att man undgår definitionsproblemeller att man slipper ta ställning lill människors frågor, krav och önskemål.Inle heller gör det i en hast samhället rättvisare, men det ger en annan ramför samtalet och vi tvingas på allvar börja diskutera med varandra vad vi menaroch vill med ell mångkulturellt samhälle och skaffa oss insikter och kunskaperför framliden. Jag skall i del följande la upp några aspekter som jag anser böruppmärksammas i en sådan diskussion. Mångfald,livsstilar och livschanser Dethar blivit allt vanligare att beskriva som ett mångkulturellt samhälle.Vi utgår från atl det redan existerar. Men ell mångkulturellt samhälle måsteinnebära något mer än ell konstaterande av att del finns ell visst antalmänniskor med invandrarbakgrund i landet. mångkulturellt ulankommunikation mellan människor är ell dåligt samhälle. Somom del var en självklarhet säger vi ofta all mångfalden är bra och positiv, meni del dagliga livet kan mångfalden vara förenad med bekymmer och problem. Detfinns flera exempel på detta från diskussionen om valfrihelsmålet. Så länge somkultur är liktydigt med folklorisiiska inslag som sång, dans och nya matvanorär allt gott och väl, vi tycker all mångfalden är berikande, men när det blirtal om olika syn på barnuppfostran, utbildning, religion, umgängesvanor, etc.börjar vi snart tala om gränser. Vimåste utgå från att mångfald är svårt och ofta konfliktfyllt. Konfliktlinjernafinns inte bara mellan etniska grupper och majoriteten utan också mellan deetniska grupperna och inom dem. All del inle finns några lättköpta teser ommångfalden, är en viktig insikt. Vi måste lämna den alltför ofta idylliserandeoch romantiska beskrivningen av del mångkulturella och välja en mer realistiskutgångspunkt. Del finns många andra, mindre ytliga skäl för att vilja bygga ettmångkulturellt samhälle. Inte minst är historien full av exempel på allmångfald, skillnader och olikheter är en utmärkt miljö för nya idéer ochkreativitet. Deskäl vi anför för kulturell mångfald är ofta av karaktären att särarter skall bevaras ibland nästan som ell självändamål. Men är särarterna, de etniska grupperna, endast värdefulla i sig och var för sig eller finns det också en nytta och glädje med summan av särarterna? Kan kulturell mångfald vara något mer än en mångfald etniska grupper och i så fall vad? Kan man vidmakthålla och stödja de viktiga kulturella inslagen i alla etniska grupper och finna en uppsättning gemensamma värden 84 som alla i samhället kandela och därtill finna former för kommunikation Prop. 1990/91: 195 och utbyte? Detär svårt all finna konkreta exempel på förekomsten av sådan kulturellsamverkan. 1 verkligheten fungerar det nämligen ofta som på en marknadsplatsdär människor från skilda håll och med olika kulturell bakgrund, möts och bytervaror med varandra, dock utan all beblanda sig kulturellt och socialt. Del ärdärför intressant all följa utvecklingen av den mångfald i praktiken, som endel forskare i tycker sig finna bland ungdomar. Från skolor medmångkulturell elevsammanssältning, liksom i ungdomarnas musikvärld, finns ocksåexempel på vad som i god mening kan kallas mångkulturellt. Där verkargränsöverskridanden och nyskapande av livsformer kunna växa fram. Imångkulturella samhällen finns också en inbyggd motsättning mellan individ ochkollekliv, som inte har uppmärksammats tillräckligt. I ett land som medpolitisk pluralism, är individens val viktigt och i den svenskainvandrarpolitiken betonas också individen och individens behov. Om man strävarefter kulturell pluralism är kolleklivet, gruppen, viktig. Helt enkelt därföratt främjande av etnisk mångfald inle är möjlig utan all på något sätt bygga påexistensen av en grupp. De historiska erfarenheterna av minoriteters utvecklingi omgivande majoritetssamhällen pekar också på betydelsen av alt de hartillgång till egna institutioner i någon form. Individuelletnisk mångfald är en omöjlighet. Den här motsättningen är för övrigt enförklaring lill en del av skiljaktighelerna kring valfrihelsmålet. Denbetydelse samhället fäster vid individen och individens eget val kolliderarnämligen med den orientering mot gruppen som är nödvändig för all en etniskpluralism skall kunna utvecklas. Iflera västerländska invandringsländer pågår en livlig debatt omförhållandet mellan etnisk pluralism och strukturell integration/ assimilation.I den debatten diskuteras hur majorilelssamhällets uppmuntran och stöd förkulturell mångfald påverkar invandrarna socialt, ekonomiskt och politiskt. Påden ena sidan finns de som menar atl lösningen på vad man ser som invandrarnassvårigheter och problem, är all stödja och uppmuntra de etniska grupperna. Påden andra finns de som menar all ell sådant samhällsstöd som inriktas pålivsstilar dvs. på bevarandet av kulturer inte råder bot på social ochekonomisk diskriminering, utan snarare bidrar till all invandrarna hamnar ibotten på den sociala rangskalan. Levnadsstandard och välfärd ökar inleautomatiskt av all man uppmuntrar etniska gruppers olika livsformer. Somligai den här debatten menar all en betoning av invandrares kulturella identitetinle är annat än en ny form av rasism, eftersom man döljer strukturellaorättvisor och förhindrar social och ekonomisk framgång i samhället. De menaralt man i stället skall satsa på att ge invandrarna bättre livschanser, dvs,ge dem bättre och med majoriteten likvärdiga möjligheter till arbete,utbildning osv. ISverige har det aldrig varit fråga om ell ensidigt stöd för del ena eller det andra. Politiken går ut på att stödja både livsstilar och livschanser, dvs. den har haft jämlikhet sommål som den berett väg för etnisk Prop. 1990/91:195 pluralism.Men vi har inte närmare analyserat förhållandet mellan livssti- Bilaga 2lar och livschanser eller diskuterat på vilket sätt man från majorilelssamhälletssida kan bejaka den kulturella mångfalden utan all sociala skillnader uppstår. Vadvi kan se många exempel på i är alt sådant som egentligen ärstrukturella problem ofta förklaras i termer av kulturella skillnader ocholikheter. I vår önskan atl visa att vi är generösa och välvilligt inställdalill andra kulturer sätter vi ofta etiketten "kulturmöten" eller"kulturkrockar" på dessa problematiska situationer. Vi betonar medandra ord kulturell rättvisa på den sociala rättvisans bekostnad på ett sättsom inle gagnar framväxten av ell gott mångkulturellt samhälle. Närde verkligaproblemen förblir osynliga för oss kan vi inle lösa dem med adekvata åtgärder.Dessutom blir vår uppfattning om invandrarnas kulturer förvrängd och förenkladoch invandrarna blir förknippade med problem. Framtiden:Invandrarpolitik och politik för jämlikhet i ett generöst, mångkulturelltSverige Situationeni skiljer sig en hel del från tiden vid invandrarpolitikenstillkomst på 1970-lalel. Del finns därför anledning att fråga om den är likalämplig . Låt mig ge några exempel. Vihar en stor grupp invandrare som boll i landet åtskilliga år. Många är väletablerade i samhället och vill, precis som "alla andra svenskar", ikraft av sin egen kompetens i samhället ha ett större inflytande över sina liv.Maktutredningen talar om detta inle som en kris, utan som en seger för systemetoch en utveckling i demokratisk riktning. Dessa invandrare utgör inte längreden marginella grupp som invandrarpolitiken utformades för. Denandra generationen invandrare blir allt större. Larmsignalerna om en delandragenerationsungdomars svårigheter i det svenska samhället oroar och kräveruppmärksamhet och åtgärder. Men det finns också intressanta tecken på attungdomar i blandar kulturer och gör gränsöverskridanden på ell nytt ochkanske för framtiden hoppfullt sätt. Vi har också en stor grupp tämligennyanlända invandrare som ännu inle integrerats i det svenska samhället, och somfortfarande behöver få hinder undanröjda för all lättare kunna la tillvara sinaresurser i det nya samhället. Föratl göra bilden av 1990-talel mer fullständig måste vi till detta.lägga alla despråk och livsstilar som människor fört med sig. Vid invandrarpolitikenstillkomst var den etniska mångfalden tämligen begränsad. Del som händer i våromvärld, utvecklingen i , Europasamarbelet, etniska konflikter, krigoch ekologiska problem, kan påverka förhållandena i och är ocksåvikliga i sammanhanget. En viktig utgångspunkt när vi diskuterar hur viutformar den framtida politiken är också erfarenhet avinvandrarpolitiken och dess tillämpning. Jag vill här fästa uppmärksamheten pånågra frågor som bör beaktas i en sådan diskussion. Jaghar just nämnt vår benägenhet all "kullurisera", atl beskriva situa tioner där invandrare är involverade som kulturmöten och förstå dem i . snävtetniska eller kulturella termer. Ett annat problem som har anknyt- Prop.1990/91: 195 ning till denna företeelse, är vad jag skulle vilja kalla"invandrarfieringen". Bilaga 2 Med det syftar jag bland annat på detflitiga bruket av "invandrar"-prefixet. Politiska frågor,situationer, beteenden, förhållanden och annat som på något sätt har anknytninglill etnisk grupp, kultur eller invandrare blir "invandrarfrågor".För den enskilde individen följer invandrarelikel-ten ofta med hela livet.Invandrarskapel följer inle bara den som faktiskt invandrade, utan förs ocksåvidare lill barn och barnbarn. När vi exempelvis talar om antalet invandrare ilandet inkluderar vi barnen, oavsett om de är födda i eller är svenskamedborgare. I andra sammanhang inkluderas också den tredje generationen iinvandrarkollektivet. Genom att på detta sätt bli definierade som invandrareförstärks och vidmakthålls gränsen mellan svenskar och invandrare. Delfinns ingen enkel och entydig förklaring lill delta förhållande, men jag vill nämna några omständigheter som jag menar är viktiga i samman hanget. Den svenska invandrarpolitiken har myckel högt satta mål och för atl förverkliga dem har med tiden en stor administrativ apparat med många anställda vuxit fram på olika nivåer och inom olika samhällsekto- ,- rer.För all ta del av del stöd, den service och de resurser som fördelas genomdenna apparat måste man åberopa sitt invandrarskap. Invandrarna måste med andraord själva definiera sig som invandrare för atl ta del av del sominvandrarpolitiken har skapat för dem. Detta leder i sin tur lill att de kanhamna i ett slags klientförhållande till statb och kommun och attupprätthållandet av den etniska mångfalden blir starkt beroende av del stöd somges. Dettagäller inte bara stöd till organisationer och andra former av direkta ekonomiskabidrag, del gäller i praktiken, om än inte alltid formellt, också andra formerav rättigheter och service, t.ex. hemspråksundervisning och religiösaaktiviteter. Det är som invandrarbarn man har rätt lill hemspråk i skolan, ävenom rättigheten formellt uttrycks på annat sätt. Det är som invandrarsamfund mandiskuterar sin religions ställning i eller får den diskuterad avandra även om samfundet funnits i landet i generationer. Motbakgrund av delta anser jag det önskvärt med en politik som dels tar hänsynlill etniska och kulturella olikheter ulan all göra människor lill "evigainvandrare", dels är utformad så att den ger människorna ett större ansvaroch ell större inflytande över sina egna liv. Manbör överväga om inle en specifik invandrarpolitik bör vara begränsad till dem som är invandrade och dessutom lill en avgränsad period. Den skulle kunna kopplas mer direkt lill flykting- och immigra lionspolitiken och huvudsakligen innehålla stödåtgärder som behövs i ett initialskede. Hur långt detta skede skall sträcka sig kan diskuteras. I övrigt bör alla i samhället omfattas av allmänpolitiska åtgärder i en generös, mångkulturell miljö som kan utformas olika beroende på olika gruppers behov. För en del kan dessa behov vara av kulturell/etnisk art, som då alltså tillgodoses inom ramen för arbetsmarknadspolitiken, socialpolitiken etc. Hemspråksundervisningen skulle exempelvis i ett sådant framtids perspektiv utgöra en del av del toleranta, mångkulturella samhällets utbild- 87 ningspolilik och inle endel av invandrarpolitiken. Valfriheten blir därmed Prop. 1990/91:195 inteen invandrarpolilisk ulan en allmänpolitisk fråga, och det argument Bilaga2 som ibland framförs om att invandrare har en särskild valfrihet på majoritetensbekostnad bortfaller. Med detta menar jag inle all valfriheten skall blimindre, i stället bör den fördjupas och omfatta alla i samhället. Detfinns också anledning att närmare granska vilken roll staten skall ha iframtiden vad gäller planering, styrning och genomförande. Vi bör diskutera påvilket sätt majorilelssamhällets åtgärder är lill hjälp respektive hinder iett mångkulturellt samhällsbygge. Är den nuvarande ordningen med en uppifrån,av majoriielssamhället, planerad och stödd mångfald den mest lämpliga? Vad böroch kan staten styra över i detta avseende? Vi måste också fråga oss huruppsatta mål på bästa sätt kan förverkligas. Är del möjligt atl ändrarollfördelningen och lägga över ansvaret för viss verksamhet på andra aktörerulan atl övergripande mål går förlorade? Vilken roll kan t.ex.invandrarorganisationerna, som bäst bör känna lill sin egen grupp och dessbehov, spela och vilka uppgifter kan las över av andra frivilliga krafter isamhället? Jag kommer senare att markera önskvärdheten av all bredda ochfördjupa frivilligorganisalioner-nas medverkan i flyktingmotlagandet. Sammanfattningsvismenar jag all man inle kommer längre med alt ytterligare preciserainvandrarpolitikens valfrihetsmål. I stället bör man söka åstadkomma enförskjutning av del politiska perspektivet från en diskussion om kulturellvalfrihet för invandrare lill en om kulturell mångfald för alla, dvs. om detmångkulturella samhälle vi alla skall leva i. Det är min uppfattning atlstatsmakterna bör spela en aktiv roll när det gäller atl ange utgångspunkternaför ell sådant perspektivskifte och utveckla principer för hur människor kanleva tillsammans i mångfalden. Jaghar också mot bakgrund av dagens situation och de negativa tendenser som jagtycker mig se, men också som ett sätt atl utveckla och förbättra politiken förinvandrare och etniska gruppper, aktualiserat tanken på all i framliden göratydligare skillnader mellan nyanlända invandrare och de som bott länge iSverige. Detta skulle kunna ske genom atl ge invandrarpolitiken ell innehållbestående av stödåtgärder som behövs i ell första skede. I övrigt bör allaomfattas av enjämlikhelspolilik som lar hänsyn lill de olika behov ävenetniska och kulturella som människor kan tänkas ha. För all delta skallinnebära en förbättring och en utveckling av den nuvarande invandrarpolitikenär det emellertid nödvändigt med ell nytt och mer insiktsfullt sätt atl se påoch förhålla sig lill mångfald och mångkulturalism. Enmålmedveten välfärdspolitik i ett generöst mångkulturellt samhälle är en del aven helhelspolitik. bör emellertid också verka för all andrainvandringsländer, framför allt i , för en politik som lar sikte på atl inom och mellan länder skapa goda, etniskt harmoniska och likvärdiga villkorför invandrarna. Detta är en förutsättning för all den som söker sig lill ettannat land skall kunna skapa sig en god och trygg tillvaro där, och t.ex. inlekänna sig ha anledning all söka sig vidare lill ett annat land i hopp om attdär kunna förbättra sin situation. 2.3Medborgarskap, rösträtt och delaktighet Minbedömning: Möjligheterna måste förbättras för de invandrare som inle är svenskamedborgare alt delta i den demokratiska beslutsprocessen i del svenskasamhället. Vill man behålla de principer som gäller for rösträtt och valbarhetbör i ökad utsträckning i stället accepteras dubbla medborgarskap. Enpariameniariskt sammansaU kommitté bör utreda hithörande frågor. En nordisksamordning bör ske. Sverigebör internationellt verka för all synen på dubbla medborgarskap förändras iangiven riktning. En förändring av Europarådskonvention bör ske ienlighet härmed. Enuppmjukning av praxis i s.k. naturalisalionsärenden bör omgående komma liUstånd. Prop.1990/91:195 Bilaga 2 Skälenför min bedömning: Engrundläggande utgångspunkt för svensk invandrarpolitik är all de utlänningarsom har fålt rätt alt bosätta sig i skall omfattas av i princip sammarättigheter och skyldigheter som befolkningen i övrigt. Denna utgångspunkt harvarit vägledande för den invandrarpolitik som fastställts vid olika tillfällen(prop. 1968:142, InUI96, rskr. 405, prop. 1975:26, lnU6, rskr. 160, prop.1985/86:98, SfU20, rskr. Utländska medborgare harunder senare år kommit all i stor utsträckning jämställas med svenskamedborgare. Denna utveckling beror huvudsakligen på all den s.k.domicilprincipen accepterats på aUl fler rättsområden. Det innebär attbosättningen fått ökad betydelse när det gäller alt utöva personligarättigheter och uppfylla samhälleliga skyldigheter. I motsvarande mån harmedborgarskapet förlorat i betydelse. Skillnaden i svenska och utländskamedborgares rättsliga ställning i är därför inle så stor i praktiken. Pånågra områden kvarstår dock skillnaderna. Förutom rätten att delta iriksdagsval och folkomröstningar beslår skillnaderna numera främst i garantinatl få stanna i och i möjligheten lill diplomatiskt skydd vid vistelsei andra länder. Densvenska medborgarskapslagsliftningen bygger på principen all en person skall haendast ett medborgarskap. När en person förvärvar ett nytt medborgarskap skallsamtidigt det gamla medborgarskapet upphävas.