prop · GE0390 · 1990-12-31 00:00:00 — Undersenare tid har uppmärksamhet i StäUet riktats mot den ökande transporten avhumus i många vattendrag. Humusämnen finns i markens ytlager och består avoftiUständigt nedbmtna växt- och djurrester. Farhågor finns för atthumusämnena i sig, eller genom sin transport av t.ex. aluminium ochkvicksilver, har en ogynnsam effekt på vattnens ekologi och vattnetsanvändning. Luftföroreningarsamt skogsbmksåtgär-der i form av dikningar och avverkningar skulle kunna liggabakom en del av de ökade humustransporterna, men det kan även finnas naturUgaförklaringar som att ökat vattenflöde för med sig mer humus. Betydandemängder slam (och därmed bl.a. fosfor) förloras årUgen tUl sjöar och vattendragi jordbmksbygder, särskUt vid stora höst- och vårflöden då åkrama ofta liggerobevuxna. Enbart med Örsundaån i Våst-marUand var tUlförseln av slam tUlMälaren i genomsnitt årUgen. Det är ungefärsju gånger mer slam än vad som kanförväntas från motsvarande ytor med obmkade marker. Denna slammängd motsvararett matjordslager ned tUl ett djup av på en yta motsvarande femfotboUsplaner. SärskUt stora slamtransporter inträffar medmycket hög vattenföring, då bottensediment kan rivas upp. var t.ex.slam-transporten i Örsundaån hela . Jorderosion är i allmänhetföga uppmärksammad i , kanske för att jordflykten inte uppfattats somett hot mot jordbmket i sig. Erosion är emeUertid ett problem med tanke på defosformängder som jordslam tiUför sjöar och vattendrag. Dessutom påverkas växt-och djurUv av gmmligheten. Blandstabila organiska miljögUter finns de ämnen som medför de största mUjöriskema,på gmnd av de egenskaper som ämnena har eller misstänks ha. Hit hör t.ex. DDT,PCB-föreningar och dioxiner. En stor del av utsläppen av dessa ämnen sker tUlluften. Trots det behandlas stabUa organiska föreningar i detta kapitel,eftersom de medför störst problem i vattenmUjön (se även S.147). Detlångsiktiga målet är att tUUörseUi av StabUa organiska ämnen tUl naturen heftskaU upphöra. Organiskaämnen som inte bryts ned i mUjön eUer som bryts ned långsammare än vad sommotsvarar utsläppen, lagras upp i växter och djur. De flesta stabUa organiskaämnena är fettlösUga och ackumuleras i levande organismer. Mängderna bUrstörre ju högre upp i näringskedjan man kommer; fisk kan innehåUa tio gångerhögre halter än alger och små kräftdjur. Rovfåglar kan Ui-nehåUa ytterUgare tiogånger mer, etc. eller senare kommer flertalet sådana ämnen attnågonstans i ekosystemet ge negativa effekter. AllvarUga miljöeffekter från hittUlsokända mUjögUter kan befaras. När effektema väl visat sig, återstår etttidskrävande arbete att dels identifiera vilket ämne Kapitel5 Vatten, sjöar, hav och kust somförorsakat skadan, dels genomföra åtgärdsprogram. De organiska miljögiftersom har störst betydelse för vattenmUjön är stabUa ämnen som polykloreradebifenyler (PCB-före-nmgar), DDT och dioxiner samt i viss utsträckninghexaklorcyklohexan (HCH), dieldrin, toxafen, klordan och polybromeradedifenyler. Många av dessa ämnen består av tekniska blandningar, t.ex. PCB ochdioxin som kan bestå av över 200 oUka komponenter. De förekommer i mycket lågahalter och endast en del av dessa klorerade organiska substanser har kunnatidentifieras. Kunskapen om förekomst och effekter av dessa ämnen är bl.a.därför mycket begränsad. Betydandeutsläpp av organiska miljögUter kan förekomma från skogs- och kemiindustrier,från hushållens kemikalieanvändning, avrinning av regnvatten från gator ochvägar, olyckor med transport av miljöfarliga varor på landsvägar och tUl sjösssamt från avfaUsförbränning. Fleraav dessa ämnen sprids framför alU med luften. Ett exempel är toxafen, som ärett bekämpningsmedel i jordbmket. Toxafen förekommer i biologiskt material iSverige i haUer som är jämförbara med dem i djur från andra länder där toxafenanvänds i stora mängder, trots att toxafen inte har använts i efter1964. DDThar Uite använts i efter 1975 och PCB har varit förbjudet i nya varorsedan 1972 och skall vara borta från aUa produkter . Enundersökning över visade att nedfallet av PCB och DDT ärstörst i och avtar normt i landet. Samma gäUer troligen även förde andra nämnda ämnena. PCB-nedfal-let var stort i kustområdena och i regionenStrömstad-Karistad. NedfaUet av DDT minskade under den undersökta periodenmedan nedfaUet av PCB var relativt oförändrat. Preliminäraresultat från kartläggningsprojekt visar att haltema avorganiska miljögifter i landlevande djur (älg, ren och varg) ärmycket låga. I sjöar, vattendrag och havet är haltema betydUgt högre (utom vidstationer som mäter "bak-gmndshalter" och aUtså är mycket Ute påverkade).Gädda från Storvindeln har 10-20 gånger lägre dioxinhalt än gädda från vissaområden i , Vättem och . Förhållandevis höga halter av dioxinerfinns i rödUig och lax i Vättem resp. Vänem. PCB-haltigasedunent har upptäckts nedströms vissa pappersbmk som använder returpapper.Läckage av PCB från tidigare utsläpp som finns upplagrade i bottensedimentbelastar i vissa fall sjöar och vattendrag i sådan omfattning att fiskartersom mal och lax hotas. Resterav bekämpningsmedel har påträffats i flera vattendrag inom jordbmksUiten-sivaområden i bl.a. Gotiands, och MaUnöhus län. En rad åtgärder har vidtagits,t.ex. förbud mot att använda vissa bekämpningsmedel och Utförande av bättrespmtningsteknik, men fortfarande händer det att rester av bekämpningsmedelkommer ut i vattendragen. Vattenorganismerskänslighet för metaller varierar och påverkas av faktorer som pH, humushalt,vattnets hårdhet samt närvaro av andra metaUer. Kvicksilver och kadmium medförstörst risker för mUjön, men även bly, arsenik och zink kan utgöra problem.Naturvårdsverket har utarbetat bedöm-ningsgmnder för mUjöpåverkan för följandemetaUer: kvicksilver, kadmium, arsenik, koppar, bly, krom, zink, nickel ochaluminium. Bedömningsgmndema utgår från den lägsta halt som visats påverkaenskUda vattenlevande organismer eUer populationer. Förflera metaUer finns effekter dokumenterade vid halter som Ugger 25 gångeröver de naturliga bakgmndshaltema. Vattenlevande organismer har visat sig varamer känsUga än människor för vissa metaUer. som tyder på att de halterav tungmetaUer som vanligen förekommer i svenska vatten är skadUga för djur ochväxter. Däremot kan höga kvicksilverhalter i fisk medföra hälsorisker förmänniskor. T.ex. är det förbjudet att sälja fisk som innehåUer mer än 1 mgkvicksUver per kg, på gmnd av hälsoriskema, men fisken själv skadas aUvarUgtförst vid kvicksUverhalter på /kg. Ivatten som tar emot dUektutsläpp från gmvor, gruvavfaU, metaUindustrier och Uknandekan tungmetalUialtema lokalt bU mycket höga. MetaUer i skadUga, men inte dödUgahalter, påverkar t.ex. fisk genom att fiskens immunförsvar, blodbUdnmg ochämnesomsättning försämras. StörrUngar på reproduktionen är inte heUer ovanUga isådana områden. Läckage av metaUer somkvicksUver, kadmium, koppar, zink och bly sker främst från det avfaU som lagtsupp vid landets gmvor. Betydande utsläpp kommer bl.a. från gmvavfaUet i Falu-och Garpenbergs-området. har förhöjda halter av metaUer från gmvavfaU. Andraområden i Bergslagen och som är påverkade av tidigare eUer pågåendegmvdrift är Saxberget, BoUden, och LaisvaU. Övrig metaU-mdustri iBergslagen har medfört spridning av bl.a. krom, nickel och kadmium via luft ochvatten. Exempel på detta är Kolbäcks-åns vattensystem. AvfaUsupplagenslångsiktiga påverkan på både ytvatten och gmndvatten är svår att bedöma. Vi vetinte hur metaUema kan komma att spridas under deceniuer och sekler när dekemiska förhåUandena ändras. Det kan inte uteslutas att låckaget ökar. OUkametoder för att förhindra detta prövas nu på gamla upplag med gmvavfaU. Underhela fram tUl mitten av har svenska mark- och vattensystemtagit emot ökande mängder kvicksUver via luftföroreningar från oUka käUor inomoch utom landet. Utsläppen från stora svenska käUor har minskat med . Haltema i fisk har däremotinte minskat beroende på att luftnedfaUet är stort och att storadepåer finns lagrade i marken. En skogssjö i södraSverige tar i genomsiUtt emot kvicksUver . Denna mängdryms i en tesked. Detta kvicksUver omvandlas på kemisk och biologisk väg tUlmetyUfvicksUver som är mycket Bild5.7 Kvicksilverhalter i fisk. Mg kvicksilver/kg Medelvärden för kvicksilver i fisk i svenska sjöar, mg/kg. Källa: SNV Rapport 3764. Kapitel5 Vatten, sjöar, hav och kust giftigtoch som effektivt tas upp av vattenorganismer. OUka typer av sjöarreagerar olika på den ökade tillförseln av kvicksUver. HaUema är högst i fisk ide näringsfattiga och sura skogssjöama. I de näringsrika sjöarna i jordbmksområdenadäremot är haltema i fisk vanUgen låga. Detta anses bero på att kvicksilvret idessa sjöar fördelas på fler vattenlevande organismer. Det är mte helt klarlagthur försumingen påverkar kvicksUvempptaget. KvicksUver löses nämligen inte utur marken vid försurning, på samma sätt som många andra metaller, utan bindshårt i det översta humuslagret. En teori är att mer råhumus förs bort medvatten i sura områden och att humus då för med sig kvicksUver. KvicksUverhalten i fisk äri stora delar av landet fem gånger högre än den naturUga hal- ten.Endast i den aUra nordUgaste delen av är halterna nära de naturliga. Det kvicksUver som finns isjöarna har samlats genom tiUförsel under många decennier. Det finns så mycketkvicksilver lagrat i marken att läckaget tUl sjöar och vattendrag kan fortsättaunder mycket , sannoUkt hundratals år, utan att minska väsentUgt. Föratt åstadkomma en genereU sänkning av kvicksUverhaften i fisk i svenska skogssjöarmåste luftnedfaUet minskas med . I närheten av åldreskogsindustrier finns fiberbankar som ofta innehåUer kvicksUver. En inventeringhar gjorts av sådana fiberbankar och hittiUs har ett 30-tal beskrivitsnännare. Fiberbankar är eUer kan bU en käUa tiU kvicksUvemtsläpp. Förhöjdahalter av kvicksilver i fisk tiU följd av läckage från fiberbankar finns påflera håU i landet. Människor fåri sig metylkvicksilver framför allt viamaten, huvudsakligen från fisk. Vi får i oss i genomsnitt knappt per dag,vilket motsvarar en tredjedel av högstadagsintag, enligt vöridshälsoorganisationens (WHO:s) rekommendationer. De som ofta äter fisk med högakvicksilverhalter kan få i sig mångdubbelt mer Kvicksilverförgiftning skadar det centrala nervsystemet, rubbarsyn och känsel och påverkar muskelrörelserna.Omfattande kvicksilverförgiftningar förekom i och i Irakpå 1 970-talet. Under 1950- och1960-talen fanns i personer som hade lika höga halter kvicksilver i blod och urin som förgiftningsfalien i , men utan de förgiftningssymptom som konstaterades i . Det heltavgörande för människanskvicksilverintag är hur mycket fisk vi äter. 1 en del fiskarter från vissa vattenområdenär halten kvicksilver så hög att fiskenendast bör ätas i begränsad omfattning eller inte alls.Nuvarande regler innebär att fisk med en halt avkvicksilver som överstiger gränsvärdet 1 mgkvicksilver per kg fisk inte for säljas.Det finns också ett svartlistningssystem sominnebär att fisk från visso vattenområdeninte får saluföras. ärca 300 sjöar svartlistade. Det finns ca 10000sjöar med fisk som innehåller mer än1 mg kvicksilver per kg. De flesta av dessa sjöar är mycket små. Livsmedelsverketförbereder ett beslut som kommer attinnebära att gränsvärdet sänks till kvicksilver per kg för flertalet fiskarter För några arter,främst rovfiskar som gädda, abborre, gösoch lake, bedömer livsmedelsverket att det är motiverat att behålla gränsvärdet /kg. Förslaget till nya bestämmelser ligger i linje med vad som har föreslagits internationellt. som gränsvärdet ändras föreslås att systemet med svartlistning skall upphöra och ersättasmed ökad kontroll av handeln med fisksamt mer information till köparna. Bild5.8 Fiberbankar med kvicksilver. Lokalisering av fiberbankar som innehåller kvicksilver i svenska sjöar och vattendrag. Flera fiberbankar kan förekomma vid en markering. Källa:SNV Rapport 3164. Förandra metaller än kvicksUver gäller att halterna i vatten och ytsedUnentvarierar enUgt ungefär samma mönster som metalUial-tema i marken. I södraSverige är haltema i sjöamas ytsedUnent av zink, bly, kadmium och kvicksilver iaUmänhet 5-10 gånger högre än i sediment som avsatts under för-Uidustriell tid.Också i norra är haltema förhöjda, men ökningen är mindre än i söder. Ner det gällermetalUialtema i själva vattnet (tUl skillnad från i sedimenten) är skiUnadenmindre mellan norra och , men även här finns tendenser tUl högrehalter i söder, t.ex. av mangan, jäm, kobolt, kadmium, zink och möjligen bly. Försumingen har i hög gradpåverkat omsättningen och läckaget av metaUer i mark-vattensystemen, framföraUt i . Också längre normt har sur nederbörd medfört ökadurlakning av aluminium, jäm och mangan, t.ex. i . Det är svårt att bedömautvecklingen av metallhalter i vatten och sediment vad gäUer sjöar ochvattendrag. Existerande tidsserier från vatten är ännu för korta för att gebesked om trender och en beräkiung av vilken utveckUng som kan väntas ärförenad med stora osäkerheter. Undantag utgör jäm och mangan där observationeri det nationeUa övervakningsnätet visar stadigt stigande värden. Det finnsockså uppgifter om skador på vattenlevande organismer tiU följd av ut-fäUiUngav jäm- och manganföreningar. På samma sätt som aluminium slammar dessa ämnenigen gälama och fisken kvävs. UtveckUngen är ett tecken på stömingar i markensförmåga att hålla kvar ämnen som har betydelse för markens ämnesomsätt-nUig. Kämvapenprovemapå 1960- och 1970-ta-let ledde tUl nedfaU av radioaktiva ämnen i hela landet.Genom olyckan i kärnkraftverket i Tjemobyl fördes ytterUgare Kapitel5 Vatten, sjöar, hav och kust stora mängderradioaktivt cesium in över . NedfaUet drabbade främst meUersta . {Se Bild 3.18.) Cesium tas upp av fisk.Gränsvärdet för cesium i sötvattensfisk, som är per kg, överskreds1987 i ca 14000 sjöar. Värst drabbat är fortfarande . Det ärsvårt att bedöma hur fort haltema av cesium 137 kommer att minska, men det tartroUgen tiotals år mnan cesiumhal-tema i aUa sjöar har sjunkit under gränsvärdet. Cesiumhaltema hos fiskvarierar meUan oUka sjöar bl.a. beroende på vattnets omsättningstid, sjönsnäringsstatus och markför-håUandena i sjöns tiUrinrUngsområde. I skogssjöar medlång omsättningstid och Ute näring bUr halten högre ån i sjöar i jordbmksområdenmed kort omsättningstid och goda näringsförhåUanden. Avundersökningar i DeUensjöama i HälsUigland framgår attcesiumhaltema ökade hos samtUga fiskarter 1986-1989. Därefter har haltemasjunkit hos aUa fiskarter utom lake. Skillnadema icesiuminnehåU meUan oUka fiskarter kan tUl stor del förklaras av fiskamas valav föda. Cesiumhalten ökade snabbast i de fiskar som äter plankton t.ex. mört,siklöja, abborre och öring. Efter hand har haltema också ökat i gädda och lake. finns cesium 137framför aUt i sedimenten och i bottenlevande organismer. En minskning avcesiummängdema sker därför långsammare hos arter som stor abborre, öring, sikoch lake som även äter bottendjur jämfört med mört och siklöja som främst äterplankton. Omfattande forskningbedrivs kring utveckUngen av cesiumhaltema och effekten av kaUum-, kalknings-och gödsUngsåtgärder. Bild 5.9 Cesiumhalter i fisk. Becquerel/kg våtvikt5 000 1986 88 90 92 94 Utvecklingen av halten cesium i olika fiskarter i Dellensjöamo efter . Källa: SNV Rapport 3839. , ,,. Alltgmndvatten bUr förr eUer senare ytvatten. Gmndvattnets kvaUtet och flöde ärdärför av stor betydelse för ytvattnet. Gmndvatten används tiU dricksvatten,bevattning, processvatten och energilagring. KvaUteten på gmndvattnetbedöms vanligen med hänsyn tiU dess användnmg som dricksvatten.VattenkvaUteten i närbelägna bmnnar kan vara helt oUka bl.a. beroende på vilketdjup vattnet tagits från och varifrån vattnet i bmnnen kommer. MöjUghetema att utvinnagmndvatten genom bmnnar är mycket varierande beroende på jordart och berggmnd.Nästan alla bmnnar för enskUd vattenförsörjning borras i berg.Grundvattenkapaciteten i berggmnden varierar också avsevärt. Inom vissa områdenmed t.ex. gnejs och skiffer är kapacUeten mycket låg. TiUgången är däremot godi sprickrik grämt, sandsten och kalksten. I vissa skärgårdsområden istor-stadsregionema är det brist på vatten då efterfrågan överstiger tUlgångenpå gmndvatten. Gmndvattnethar påverkats av de ökade kväveutsläppen från gödsUng inom jordbmket och frånnedfaU av luftföroreningar. I gmndvatten analyseras kväve i oUka former,eftersom höga nitrathalter gör gmndvattnet olämpUgt som dricksvatten. Höganitrathalter påträffas främst i jordbmksbygder och i områden med sandjordar.Mer än 100000 människor i har dricksvatten med för höga rUtrathalter. NftratförorenUig avgmndvatten är en i tiden utdragen process. Dagens nitrathalter i djuparegmndvatten, på mer än , avspeglar därför i många faU inte fuUt utjordbmkets nuvarande kväveläckage. Om gödselanvändningen fortsätter i nuvarandeomfattning, förväntas nitrathaltema i det djupare gmndvattnet öka genom att förorenatytUgt gmndvatten långsamt förs nedåt. Fosforhaltemai det djupa gmndvattnet är mycket låga Uksom i det ytUga gmndvattnet iskogsmarker. I jordbmksbygder har förhöjda halter av fosfor påträffats. Fosforbmds hårt tUl partiklar och transporteras därför inte Uka lätt som kväve nedtUl det djupare gmndvattnet. Detfinns gmndvatten som är naturligt sura, men gmndvattnet i hela landet är dessutompåverkat av försuming på gmnd av luftföroreningar. Det gäUer framför aUt detytUga gmndvattnet (04 m. djup) som har påverkats kraftigt av försuming under1900-talets senare hälft. Även djupare gmndvatten äri vissa faU påverkat av försumingen. Försurat vatten är i siginte farUgt att dricka. Problem kan uppkomma genom att det sura vattnet genomkorrosion angriper t.ex. vattenledningar och löser ut koppar i dricksvattnet. (Se även Kapitel 3, s.37). Försuratgmndvatten ökar också oUka metaUers rörlighet i marken vUket t.ex. kan medföraökade aluminiumhalter i gmndvattnet. Inträngandesaltvatten finns främst i det djupa gmndvattnet i berg i landets kustområdensamt i ett bälte meUan StockhoUn och . Det salta vattnet kommerfrån början från haven, där såväl nutida (recent) som äldre (reUkt) havsvattenfrån istidens Yol-diahav förekommer. Saltvatten tränger in dels på gmnd av attför stora mängder gmndvatten tas ut ur bergborrade bmnnar, dels på gmnd av attbmnnama är för djupa. Ökad vattenförbmkning i hushåUen och bevattning av storagräsmattor (golfbanor) i områden med Uten gmndvattentUlgång ökar problemen.Redan i dag har av bmnnama i delar av StockhoUns skärgård saftgmndvatten. Kapitel5 Vatten, sjöar, hav och kust Grundvattenkapaciteteni brunnar i olika berggrund i södra och . > 7000I/tim > 3600I/tim 600-3600 I/tim < 600 I/tim Bild 5.11 Försurat brunnsvatten. ANTAL BRUNNAR PER LÄN 0-1000 1001-3000 3001-6000 6001- Uppskattning av antal brunnar som är starkt påverkadeav försurning, totalt 70000, enligtundersökningar 1985-1988. Källa: Acid Magazine 6, 1988. Salthalteni vattnet är i aUmänhet mte hälsofarUg men vattnet smakar så Ula att det intekan användas för matlagning och dryck. Fluorid kan förekomma naturUgt i gmndvattnet i sådanamängder (mer än 1,3 mgA) att dricksvattnet kan ge fläckar på tän-dema, utan attvattnet för övrigt innebär någon hälsofara. Om fluoridhalten överstiger /1bör det inte användas som dricksvatten, eftersom fluorid kan skadabenstommen. Gmndvatten med förhöjda fluoridhaUer finns i stora delar av landet.I en del bergborrade bmnnar i och förekommer fluoridhalteröver /1. Tippar och andra avfaUsdeponier utgör en käUa tUlförorening av gmndvatten. Det gäller både gamla deponier och sådana somfortfarande används. Höga hafter av organiskt material, oUka salter och vissametaller kan lakas ut ur vattnet från avfaUsupplag. Dessa förorenUigartransporteras dels till gmndvattnet dels ut tUl uppsamUngsdUien och vidare tUlsjöar och vattendrag eUer tUl kommunala reningsverk. Om föroreningama når ned tUl berggmnden kan detransporteras lång väg i berg-gmndens spricksystem. Detta utgör en risk förförorening av gmndvatten även i långt bort belägna områden. MöjUghetema att iefterhand sanera förorenat gmndvatten är begränsade. En rikstäckande inventering har gjorts av 3 900avfaUsupplag som var i drift åren 19401970. EnUgt inventeringen fanns det riskför att av dessa upplag skuUe kunna påverka vattentäkter. Risken för attsjöar och vattendrag skuUe påverkas var större än risken för inverkan pågmndvatten. Från har kommunema ansvar för att aUa typer avavfaUsupplag Uivente-ras. Avloppsvatten kan också påverka gmndvatten, t.ex. genomatt avlopp från en- Kapitel5 Vatten, sjöar, hav och kust skildahus infiltreras genom marken, men detta bedöms inte utgöra någotstörre problem, enUgt kommunemas miljö- och hälsoskyddsförvaltningar. Kommunalaavloppsledningar kan också läcka. Det är okänt om dessa läckor påverkargmndvattnet, men man befarar att läckande avloppsledningar kan bU ett problemi framtiden om de inte åtgärdas. I Sverigefiims ett stort antal takter av naturgms, morän och berg. Många av dessatakter är utbmtna och nedlagda, vUket Ui-nebär att det naturUga skyddet motförore- ningar försämrats och att skyddande jordlager är borta. Iett mindre antal takter bryts naturgms under gmndvattennivån. Det fiims ingastudier av hur detta påverkar gmndvattnet. Detsaknas också kunskaper om hur anläggningar för värmeutvinning påverkargmndvattnet. Det finns mer än 100 000 anläggningar för yt jordvärme, bergvärmeoch gmndvattenvärme. I många faU används antifrysvätskor i ledningarna, vätskorsom Ui-nehåUer tUlsatser mot korrosion och som förhindrar påväxt av alger. Bild5.12 Kvalitet på grundvatten. Grundvattenmed förhöjda nitrathalter Kartan visar enskilda brunnar med nitratkvöve/l. Enskildabrunnar med salt grundvatten med mer än100 mg klorid/l. Enskildabrunnar med fluoridhalter som är högre än /I. Ett mycket stort antal oljecisterner under mark främst förenskUda fastigheter utgör ett potentieUt hot mot gmndvattnet i samband med attdessa cistemer åldras och rostar sönder. Detta är en av de vanUgaste orsakernatUl att gmndvatten förorenas av olja. Vid flygplatser med många starter och landningar per dag(, och Stump) släpper flygplanen bl.a. ut stora mängderkolväten och oförbränd flygfotogen. Dessa ämnen bedöms på lång sUct kunnaförorena gmndvattnet. Detsamma gäUer medel för att motverka isbUdning ochkorrosion på flygplanen samt halkmedel som innehåller ammoniak och som användspå banoma. En annan riskfaktor är olyckor vid mUjö-farUga transporterpå vägar där produktema kan komma ut och förorena gmndvattnet. Tätortemas gmndvatten påverkas av fyU-nadsmassor,ledningsläckage, korrosion av markförlagda konstmktioner samt UifiUra-tion avförorenat regnvatten och snö (s.k. dagvatten) som inte leds bort i ledning.Minskad gmndvattenbildning under asfaU och andra hårda ytor och oUka former avdränering leder tUl sänkta gmndvattennivåer och medverkar tUl förhöjdasalthalter i gmndvattnet. Tätortemas gmndvatten i framför alU ochStockholm är starkt påverkat av oUka salter. Uppgifter saknas om gmndvattnets kvaUtet i anslutiung tiUoUka industrier. Enstaka undersökningar finns redovisade imUjö-prövningsärenden. Risk för att gmndvattnet påverkas finns troUgen vidt.ex. metaUverk och metaUbearbetande industri, vid tung kemisk industri ochimpregneringsverk. Kapitd5 Vatten, sjöar, hav och kust Om samtUga länder kring omgående minskade smautsläpp både tUl luft och vatten , så skulle det ändå ta vatten mnehåUer påtagUgt mindre mängder metaUer, stabUa organiskaämnen och vissa närsalter. I mångakustområden har vattnet förbättrats tack vare rening av avloppsvattnet. Samtidigthar situationen förvärrats längre ut från kustema på gmnd av attförorenings-nivån där har ökat. Destörsta hoten mot våra havsområden är: ► Övergödning, orsakad av fosfor- och kväveutsläpp.Omkring 40% av kvävetUlförseln tUl kommer från luftföroreningar,framför aUt från trafikens avgaser, från olje- och koUörbränning samt frånstaUgödsel. För del dominerar jordbmket tillförseln av näringsämnenvia floder och avrinning från kustområden. ► Spridning av stabUa organiska ämnen.