prop · GE03149 · 1990-12-31 00:00:00 — Jag har inhämtatatl verkets möjlighet att lillåla reklam lill allmänheten för receptbelagdaläkemedel snarare är avsedd att kunna användas när det gäller reklam iexem()elvis tidskrifter .som vänder sig till särskilda grupper som lider av enviss sjukdom. Jag har också inhämtat all företagen inomläkemedelsbranschen noga följer det utomrällsTrga regelverket. Med hänsyn lilldessa regler behöver man säledes inte befara alt del i den marksändalelevisionen kommer all göras reklam för receptbelagda läkemedel. Trols deneuropeiska TV-konvenlionens regel om förbud mol reklam i TV för sådana läkemedelsom är receptbelagda i det sändande landet (artikel 15:3) anser jag därför altvi inte behöver lagstifta vad gäller läkemedelsreklam i TV. Frågan om ratifikation av den europeiska TV- konventionen Med anledning av vad en remissinstans har yttrat förtjänardet även att nämnas all del i delta sammanhang inte är aktuellt atl taställning till all lagstiftning som behövs för all skall kunnatillträda TV-konvenlionen. Frågan om ratifikation av konvenlionen och vilkenlagstiftning som är nödvändig och mest lämplig från denna synpunkt fårbeilömas sedan radiolagsulredningen har avgetl förslag i ämnet. Det förhållandetall de av mig förordade markbundna reklam-TV-sändningarna kommer atl kunna lasemol även i grannländerna - och således bli gränsöverskridande i konventionensmening (se artikel 3) - medför dock atl man vid lagstiftningens ulformning börta den hänsyn lill konvenlionen som behövs. I Regler för läkemedelsinformation, antagna av för , gällandefr.o.m. Förhållandetmellan ell reklamfinansierat TV-förelag oeh annonsörerna Prop. En remissinstans, , har tagit ui)pfrågan hur det skall kunna undvikas att annonsörer får etl bestämmandeinfiytande över programverksamheten. Tingsrätten anser att den frägan ärväsentlig och bör utredas närmare. Jag delar u[)pfaUningen atl en väsentlig fråga .som inle börförbigås gäller förhållandet mellan etl reklamfinansierat 'TV-förelag och dessan-non.sörer. En av grundstenarna i den svenska demokraliskasamhällsslrukluren är exislen.sen av .självständiga massmedier. Genom allpres.sen och etermedierna står fria i förhållande lill mäktiga grupper isamhället kan de sälla fingrel på problem och dra igång debatter även när demakthavare som berörs helst vill slippa publicitet. Genom alt massmedierna fungerarpå detta säll förbättras medborgarnas möjligheter all hålla sig informeradeoch därmed deras förmåga till väl underbyggda valhandlingar. l-'n av deviktigaste uppgifterna för den statliga massmediepoliliken är alt skapa sådanaförhållanden all massmediernas oberoende inle hotas. Den lagsliftning som gäller lill skydd föryttrandefriheten i vårl land innebär bl.a, all utgivaren av en tidning ensamansvarar för tidningens innehåll. Molsvaranile ordning gäller föiprogramföretagens sändningar och i princip även i övrigt på radio- ochTV-områdel, På della område har det ock.så vidtagits andra åtgärder fiir allsäkerslälla mediernas oberoende. nämnas atl finansieringsförutsättningarna bestäms och attefterlevnaden av beslämmelserna för sändningsrättens utövande övervakas av etlorgan som slår fritt i förhållande lill såväl bolagets ägare som den poliliskamaklen. Reklamfinanserade TV-sändningar gör all frågan omannonsörernas inflylande kommer i förgrunden. För ilen som annonserar i en reklamkanal ulgör de programsom sänds del nödvändiga lockbetet för atl |)ubliken skall nås av reklambudskapet.En annonsöis bedömning av programmen baseras därför på i vilken ulslräckningdessa förmår attrahera den publik som annonsören önskar komma i kontakt med.Detta behöver inie vara likiydigl med all programmen når en slor |)ublik. Ivissa fall kan det för en annonsör vara mera fördelaktigt atl nå en i absolutalal minilre men mer köpvillig publik än en större publik, vars köpbenägenhel ärlägre i fråga om den akluella produkten, Annonsörer kan också [)å annal sätt ha syn|)unkter påprogramverksamheten, Ctl program som tar upp ell kontroversiellt ämne vilkelkanske frar-nslår som myckel stötande för delar av publiken, kan leda lill alttittare får negativa as.sociationer även till produkter som annonseras ianslutning till programmet. Tör annonsörerna är program av detta slag mindreönskvärda. Särskill kan della gälla program som kritiskt granskar denverksamhel sorn viktiga annonsörer bedriver. Vad som har sagts nu visar all annonsörers inflytande kanla sig olika ullryck. Inflylandel kan göra sig gällande indirekt genom atl delre- klamberoendeTV- företagel anpassar sin |)i-ogramlablå efter vad företa-Prop, 1990/91:149 get tror medför ökad efterfråganpå annonslid. Men infiylandei kanockså vara mer ifirekl och ta siguttryck i alt annonsörer för fram och får gehör för synpunkter på bestämda program.Den mest långtgående formen av annonsörsinfiytandeföreligger antagligen när programföretagetöverlåter urvalet av program lill särskildaförmedlingsförelag som levererar ell programinnehåll med redan insatta reklaminslag. slarkt beroende av annonsörer kan uppenbarligen komma i kon-fiiki med det kravsom bör gälla all även den reklamfinansierade lelevisionenskall verka i allmänheiens Ijänsl, En inriklning på den mest köpvilliga publiken kan leda lillatl , äldre personer, som ofta ser myckelpå TV, nedpriorileras som målgrupp förprogramverksamheten. Om hänsynen lill annonsörerna medförall programförelaget undviker kontroversiellaprogram avhänder sig förelaget möjlighelenalt använda del unika bildmedium somtelevisionen är för all uppmärksamma orättvisor och brisler i samhället. Jag är medveten om ile risker som finnsför att den reklamfinansierade lelevisionenvisar alllför slor lyhördhet förannonsörernas önskemål och därmed eftersätterskyldigheterna mol publiken. Jag ärockså beredd all vidla ålgärder för att molverka en sådan ulveckling. Del kan bli frågaom åtgärder av olika slag, Eu grundläggande kravpå ett programföretag som har rällall sända riksläckande TV-program med reklam från mark.sändarebör vara all företaget lar del odelade ansvaret för sändningarnasinnehåll. Som jag har nämnt innebärgällande ordning all den som är utgivare i frågaom elt program ensam ansvarar för sändningsinnehållel.De närmare beslämmelserna om della finns i radioansvarighetslagen.Vidare är i delta sammanhang av belydelseall del i radiolagen föreskrivs alt varje programföretag ensamt avgörvad som skall förekor-nma i en sändning som förelagelanordnar med stöd av sändningslillslåndei(5 § tredje stycket försia meningen radiolagen). Denna föreskrift har hillills betytt mest genor-n att denutgjon eu slöd när ell programföretag har velat värja sig mot otillbörliga påtryckningar från staten eller andra maktgrupper. Jag viller-nellenid understryka att föreskriften,för elt program förelag som ärberoende av reklamintäkter, också bör an.sesinnebära alt förelagel skall slåvakl om sin integritet i förhållande lill annonsörerna. Också på andra sätt bör del radiorättsTiga regelverket kunna spela enpositiv roll för au motverka all programsäliningen hell anpassas till annonsörernas önskemål. Vad jag härtänker- [)å är de krav ifråga om programutbud m.m. som bör slällas på förelagel för all det skall fåsändningsräli. Gällande avtal mellan staten ochjirogramförelagen inom innehåller långtgående krav ifråga om l.ex. nyhetsbevakning,kultur, program för små och slora publikgrupper, program med svenska upphovsmän och svenska artister och program för handikappade och språkliga minoriteter. förelag som skall fåsina inkomster från försäljning av reklamlid bör inte vara skyldigt alt göra långlgå- endeåtaganden till förmån för minoritetsgrupper, men i princip bör en- Prop.1990/91:149 ligt min mening också ett reklam-TV-förelag åla sig förpliktelser ifråga om programutbudet. På så sätt kan det undvikas alt köpsvaga grupper blirulan program i reklamielevisionen. Även i en silualion med marksänd reklamleicvision börTV-tiliarna ha tillgång lill etl reklamfriti alternativ. Reklamfri TV ochreklam-TV kommer således atl konkurrera om tittarna. Förekomsten av sådan konkurrensär viktig för alt förebygga atl annonsörerna skaffar sig infiytande överreklam-TV-företagels programverksamhet. En rcklainfri TV-kanal behöver inlemaximera sin publik för all tillmötesgå olika annonsörers intressen. Inleheller behöver en sådan kanal överväga om innehållet i ett konlioversielllprogram kan stöta bon presumtiva annonsörer. Etl TV-förelag .som på rält sätt utnyttjar den frihet somdet innebär atl inte behöva jaga reklamintäkter, kommer att kunna utforma etlsjälvständigt, iniressant och omväxlande programutbud med vilket publiken kanjämföra reklam-TV-företagels program. Publiken blir därmed inle hänvisad lillde reklamfinansierade sändningarna om dessa lill följd av annonsörsberoendeframslår som försiktiga, utslätade eller förutsägbara. som vill behålla sin ställning hos publiken och sina utsikter tilllångsiktig överlevnad har alltså skäl all söka undvika alt hänsynen tillannonsörerna leder till etl följsamt och ointressant programutbud. Sammanfattningsvis menar jag all man inte bör negligerariskerna för att ett reklamfinansierat TV-förelag blir beroende avannonsörerna. Som jag har anförl bör det emellertid finnas goda möjligheter altmotverka att beroendet av reklaminläkier påverkar programföretagets självständigheteller leder lill stora anpassningar av programutbudet. har i sill remissyttrande uttryckt farhågorför all vissa regler som radiolagsulredningen föreslagil kan kringgås av detskälei all en del uttryck som ulredningen laborerar med inte definieras. Bl.a. påpekar nämnden alt begreppet radioprogram irailiolagen är oklart, eftersom del kan vara svårt all i ett vissl fall avgöraom del rör sig om ett eller fiera program. Del är riktigt att man av definilionen av begreppelradioprogram i radiolagen inle får något svar på frågan om en viss utsändningbestår av ell eller flera program. För lagstiftaren var detta hell ovidkommandenär radiolagcn skrevs och begreppet radioprogram definierades. är inie unikt i detta hänseende. Siluationen ärpraktiskt laget densamma i de länder som redan har reklam i TV, omgärdad av mereller mindre stränga regler för inplaceringen. I utlandet har man uppenbarligenkunnal leva med den föreliggande oklarheten hos programbe-greppel. Eventuellajjroblem bör därför kunna bemästras. Utgångspunkten bör rimligen vara hur eltprogramförelag självt väljer alt presentera sitt programulbud. Vadprogramföretaget |)resenierar som elt program bör alltsånormall kunna belraklas som ell program. Jag nolerar i della sammanhang altingel av TV-förelagen bland remissinslanserna har gjorl några invändningar molradiolagsulredningens förslag i del här avseendet. Jagåterkommer till begreppel radioprogram längre fram (se avsniu 4,5,3). Minimitidenför en viss annons Ett par av de regler som radiolagsulredningen harföreslagit finner jag vara mindre lämpliga. En av dessa gäller att en annonsinie skall få vara kortare än . Alla remi.ssinslanser somkommenterat det förslagel har rest invändningar och ansett all del inte börinföras någon sådan regel. Jag har tagit intryck av dessa synpunkler och delarde fiesia av de akluella remissinstansernas inställning all det inte finnslillräckliga skäl atl föreskriva någonting om minimitiden för en annons. Jag villtillägga all frånvaron av en regel av della slag inte betyder atl en annons fårvara hur kort som helst. Av marknadsföringslagen följer etl krav på atl reklamskall vara lätt atl identifiera. Jag föreslår också i detta syfte flerasärskilda regler (se avsnitten 4.2.3, 4.4.3 och 4.5.2). Med hänsyn lill deltaanser jag inle atl man behöver befara några ölägenheter av alt del saknas enregel om minimitiden för en viss annons. 4.2 Utgångspunkterna för lagstiftningen 4.2.1 Liksom annan reklam bör TV-reklamen övervakas inomramen för marknadsföringslagens system Mitt forslag: TV-reklamen skall övervakas inom ramen förmarknadsföringslagens syslem. tillägg görs i det lagrum som föreskriver förbud förmyndigheter all censurera radio- och irådsändningar (8 § radiolagen). Den nyalydelsen klargör all föreskrifterna i marknadsföringslagen (1975:14 18), lagen(1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, lagen(1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföring av lobaksvaror och produkisäkerhetslagen(1988:1604) gäller också i fråga om sådan marknadsföring som sker i railioeller TV. Censurförbudet i radiolagen skall i fortsällningenbetecknas som 19 §. Radiolagsulredningens förslag (belänkandel s. 149 ff och236) överensstämmer i sak med mitl förslag borisen från alt det i radiolagenscen- surförbudsbestämmelse inle görs någon hänvisning lillproduktsäker- Prop. 1990/91:149 hetslagen. Remissinstanserna: Förslagel all TV-reklamen skallövervakas inom ramen för marknadsföringslagens syslem stöds av Slockholmstingsrätt, radionämnden, . , (), Grossistförbundel , . , Inlernalionella Handelskammarens SvenskaNalionalkommillé, , frikyrkoråd/De fria kristnasamfundens råd och Riksidrollsför-bunilel. vid , SAT' och Grossistförbundel tillstyrkerförslagel all inskränka censurförbudet i 8 § radiolagen. Enligt radionämndenbör del i denna paragraf hänvisas även lill produkisäkerhetslagen (1988:1604).Socialstyrelsen anser all del i radiolagcn måste las in en bestämmelse avvilken framgår att ell förbud mot alkohol- och tobaksreklam inle ens formelltstrider mot nuvarande censurförbud. kan inle tillslyrkautredningens förslag i fråga om 8 § radiolagen. Enligt tingsrättensuppfattning tillåter radiolagen redan i sin nuvarande ulformning ingripandenenligi marknadsföringslagen. Skälen for mitt forslag: Radiolagsulredningen har medinstämmande av de fiesia remissinstanserna att reklamen i den marksändatelevisionen bör övervakas inom ramen för marknadsföringslagens system. Liksomi fråga om reklam i allmänhet betyder della att konsumenlver-ket/KO harställningen som övervakande och ingripande organ och att ärexklusiv domslol i mål enligt bl,a, generalklausulen mol otillbörligmarknadsföring i 2§ marknadsföringslagen (1975:1418), Som har antytts lidigare (avsniu 4.1.2) har även jaguppfattningen all marknadsföringslagens system är lämpligl för övervakningen avTV-reklamen. Jag delar således ulredningens och de flesta remissinstansernassyn i denna fråga. Jag återkommer lill vissa aspekter på marknadsföringslagenlängre fram (avsnitt 4.6.1), Rådande förbud för myndigheter och andra allmänna organatl på radio- och trådsändningsområdet tillgripa censuråtgärder innebär bl,a.all en myndighet inte får förbjuda någon radiosändning på grund av de.ssinnehåll (8 § första stycket radiolagen). För att della censurförbud inle skallhindra från atl meddela vilesförbud mot radio- ellerTV-reklam som bedöms vara otillbörlig eller hindra domslolen från alt vid viteförbjuda alkohol- eller lobaksreklam i radio eller TV har radiolagsulredningenföreslagit all del görs elt tillägg i lagtexten. Den nya lydelsen skallklargöra att föreskrifterna i marknadsföringslagen, lagen (1978:763) med vissabestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker (alkoholreklamlagen) ochlagen (1978:764) med vissa be- stämmelser om marknadsföring av lobaksvaror(tobaksreklamlagen) gäl- Prop. 1990/91:149 ler också i fråga om sådan marknadsföringsom sker i radio eller TV. De juridiska remissinslanserna har med etl undantag -- tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det ulanerinran. , som tillhör de tillstyrkande instanserna, har ansett altdet i 8 § radiolagen ock.så bör hänvisas till produkisäkerhetslagen(1988:1604), Slockholms tingsrätts uppfattning är däremol atl radiolagen redani sin nuvarande utformning - liksom Iryckfrihelsförorilningen -tillåteringripanden enligt marknadsföringslagen. Jag gör mol denna bakgrund följande bedömning av behovelalt i radiolagens censurförbudsbeslämmelse erinra om alt den marknadsföringsrällsligalagstiftningen också skall gälla för sådan marknadsföring som sker i railio ochTV. Radiolagen innehåller regler av två slag. Dels finns i1-4, 8, 10 och I I S§ regler som tar sikle på alla slag av trådlösaöverföringar ("radiosändningar"). Dels finns i 5-7 §§ vissa reglersom uleslulande gäller radio och TV .som massmedier. Regler av del senareslaget är l.ex. kravet på tillstånd av regeringen för rält atl sändaradioprogram i rundradio-sändning, kravel all etl programföretags sändningsrättskall utövas opartiskt och sakligt samt regeln att radionämnden i efterhandgranskar om så har varil fallet. För radio och TV som massmedier gäller också en särskildyttrandefri helsrätlsl ig lagstiftning, utformad efler mönster avtryckfrihetsförordningen. För de företag som är programföretag i radiolagensmening finns de särskilda yllrandefri helsrätlsl iga beslämmelserna iradioansvarigheislagen. Tryckfrihetsförordningen är en av våra grundlagar. Encentral regel i förordningen förbjuder myndigheter och andra allmänna organ alttillgripa censuråtgärder: det får inle förekomma någon tryckningen föregåendegranskning av skrift eller något förbud mot tryckning därav (1 kap. 2 § försiastycket tryckfrihetsförordningen). DeUa censurförbud anses inle hindra all marknadsdomslolenmed slöd av marknadsföringslagen meddelar vitesförbud mol otillbörlig kommersiellreklam i t.ex. en tidning. Del beror på tryckfrihetsförordningensyllrandefrihctsbegrepp. Vilket ytlrandefriheisbegrepp tryckfrihetsförordningenhar får man klarl för sig när man sätter sig in i syftet med förordningen. Tryckfrihetsförordningens syfte kommer lill ullryck i 1kap. 1 § i förordningen. Av bestämmelsen framgår all Iryckfrihelen såsom den garanterasav förordningen syftar lill all säkerslälla elt frill meningsulbyie och enallsidig upplysning. Om etl meddelande i tryckt skrift är lagstri-digl i någotannat hänseende än såsom ett överskridande av gränserna för yiirandefrihelen,är därer-not gängse uppfatlning att tryckfrihetsförordningen inte hindraringripande mot meddelandet med stöd av vanlig lag. En gärning anses exempelviskunna bestraffas som bedrägeri eller svindleri även om den har- begåtts genommeddelande i iryckt skrift. I rättspraxis har all meddelande i trycktskrift om vinsinummer i etl utländsktlotteri utan hinder av tryckfrihetsförordningenkan leda Prop. 1990/91:149 lill siraff förbrotl mol lollerilagstiftningen (NJA 1961 s, 715). 1 överensslämmelse med det sagda anses del falla uianför iryckfri-helsförordningenssyfte att skydda näringsidkares ekonomiska iniressen(se t.ex. prop. 1986/87:151 s. 46 f,). Del i förordningen föreskrivna censurförbudet förmyndigheterna tolkas därför så atl del inte hindrar allmarknadsdomstolen vid vite förbjuderotillbörlig kommersiell reklam i en irycktskrift (se prop, 1970:57 s, 130 f. och prop. 1986/87:151 s. 53). Radioansvarigheislagen använder sig av samma ytlrandefriheisbegrepp som tryckfrihetsförordningen (se prop. 1966:156 s. 54). De resonemang som måsleföras i fråga om det tryckfri helsrätlsl iga skyddels ulslräckning kan emellenid inle ulan vidare överföras lill censurförbudet i 8 §radiolagen. 'Tre omständigheter klargör della. För det första är att märka lagstiftarens avsikt all med censurförbudet värnaom radioprogrammens iniegriici (se prop. 1966:149 s. 33). Begreppetradioprogram definieras i radiolagen som en radiiKsändnings eller irådsändnings innehåll,om della beslår av annal , utom angivande av namn eller källa, enkla meddelanilen om tid, väderlek, nyheter eller dylikt. Som radioprogramanses således inte enkla meddelanden. Vidradiolagens tillkomst underslröks emellenid(se anförd prop. s. 37) att meddelandenverkligen måsle vara enkla för atl en sändningsinnehåll inle skall betraktas somradioprogram, och det sades särskill, altmeddelandena inte får inramas av l.ex. För räll alt här i landel sända "radioprogram i rundradiosändning" krävstillstånd av regeringen (5 § försia slyckelradiolagen). Med rundra-diosändning avsesen särskild kategori sändningar vars adressat är allmänhelen,Kravel på lillslånd av regeringen gäller således endasl den massmediebeionadeanvändningen av radio och TV. På grund av vad som uttalades vid radiolagenstillkomst or-n begrep|)el radioprogram fåremellertid som sådan sändningsverksamhet som i princip kräverlillslånd av regeringen anses bl.a. reklami rundradiosändningar. Vid sin lillkomsi innebar radiolagen all ett förelag gavs "ensamrätt" all .sändaradioprogram i rundrailiosändning, dvs, bl.a, reklam i sådana sändningar,Samlidigt etablerades genom avtal den ordningen mellan staten och programföretaget - dvs, - atl företagel i sändningarnainle fick medge kommersiell reklam mol vederlag. Radiolagen måsle emellenid tolkas så au den tryggade ställninggentemot myndigheterna. Sändningsförbud skulle en myndighel inle kunna rikta mol någol radioprogram, inle heller mot reklam. Radiolagens censurförbudförhindrar således mer effeklivt än censurförbudet i tryckfrihetsförordningen all en myndighet förbjuder viss publicering; som har nämnts lämnartryckfrihetsförordningen den möjlighelen öppennär del gäller all ingripa mot meddelanden i renl kommersiellasammanhang. Den andra omständighetensom bör underslrykas i fråga om del radiorättsTigacensurförbudet är dess ordalydelse. En myndighel får inle förbjudanågon radiosändning pägrund av de.ss innehåll. ningförslås enligt radiolagen ljud, bild eller annat meddelande som Prop.1990/91:149 sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilkas frekvenser ärlägre än 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskilt anordnadledare. Censurförbudet skyddar därmed inte bara radio och TV sommassmedier utan också radion som ett medel för ivåvägskommunikalion. I frågaom kommunikationsradio och liknande gäller ingen särskildylt-randefrihetsrältsTig lagstiftning efter tryckfrihetsrältsligl mönster. Viden tolkning av censurförbudet på detta område saknar man därför även renlformellt anledning att låta sig influeras av sådana resonemang som måsle förasnär del gäller frågan om del tryckfrihelsrältsliga skyddets utsträckning. För del Iredje bör man vara klar över del radiorätisligacensurförbudets liUkomsihisioria. Från början var avsiklen atl censurförbudetskulle tas in i radioansvarighetslagen (se belänkandena |SOU 1962:27| Radionsjuridiska ansvar och |SOU 1965:58| Radioansvarighetslag), Underlag-siiftningsarbelels gång flyttades emellertid beslämmelsen lill radiolagen.Som motiv för detta anfördes (se prop. 1966:149 s, 34) atl regeln var avbelydelse inle bara för rundradions programverksamhet. Principen om yttrandefriheti radio ansågs kräva atl inle heller innehållel i andra sändningar än sådanasom förbehölls del företag som gavs ensamrätt atl sända rundradio utsattes förförhandsgranskning av myndighel eller belades med sänilningsförbud. Lagtekniskt sett är således det radiorätisligacensurförbudet hell fri-gjori från radioansvarigheislagen. Självfallel har del tryckfrihelsrältsliga censurförbudettjänat som förebild för det radiorätisliga. bör dock inte tas lillintäkt för en inskränkande analog tolkning av det radiorätisligacensurförbudet som har sin grund i etl tryckfrihetsrältsligl resonemang. Enmyndighel bör inte lolka en skyddsbestämmelse för den enskilde av det slag somradiolagens censurförbud utgör genom analogi från ett rättsområde, om deltafår till följil att bestämmelsens räckvidd inskränks i förhållande lill ordalydelsen. Av nu anförda skäl kan jag inle komma lill någon annanslutsats än att censurförbudet i 8 § railiolagen såsom del är formulerat ulgörelt hinder mol meddelande av vilesförbud som gäller otillbörlig reklam i radiooch TV. Censurförbudet bör emellertid inle få den praktiskakonsekvensen vid ell öppnande av den marksända lelevisionen förreklamfinansiering, att marknadsdomslolen anser sig förhindrad alt meddelavilesförbud mol otillbörlig TV-reklam, Som radiolagsulredningen har föreslagitkan delta förebyggas genom att del i lagrummet las in en hänvisning lillmarknadsföringsrällslig lagsliflning.