prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — 19 §Kriminalvårdsstyrelsens beslut enligt 8 § andra stycket första me ningen eller 11 § andra stycket får överklagas av patienten hos kammarrät ten. Bestämmelseninnebär att den som är anhållen, häktad eller intagen i eller skall förpassastill kriminalvårdsanstalt får överklaga beslut i frågaom särskilda restriktioner i ett visst fall med stöd av 8 § andra stycketförsta meningen hos kammarrätten. Vidare följer av paragrafen att den som ärintagen i kriminalvårdsanstalt hos kammarrätten får överklaga styrelsens beslutenligt 11 § andra stycket i fråga om tillstånd att vistas utanförsjukvårdsinrättningens område. Paragrafen innebär också att chefsöverläkareninte får överklaga styrelsens beslut i något fall. Att han inte heller fåröverklaga kammarrättens beslut i de aktuella fallen framgår av 18 § andrastycket andra meningen. Avspecialmotiveringen till 11 § framgår att, i den mån beslutanderätten enligtden paragrafen för delegeras till någon annan kriminalvårdsmyndigheteller till tjänstemän inom kriminalvården, det är avsett att meddelasbestämmelser av regeringen om bl. a. rätt för styrelsen att ändra ett sådantbeslut. 20 § Allmän åklagare får överklaga 1.beslut enligt 10 § förstastycket av länsrätten att patienten får vistas utanför sjukvårdsinrättningensområde, 2.beslut enligt 10 § tredjestycket första meningen av länsrätten att överlämna åt chefsöverläkaren attbeträffande viss patient besluta om tillstånd att vistas utanförvårdinrättningens område, 3.beslut enligt 16 § att vårdenskall upphöra, omåklagare före beslutet har anmält till rätten att beslutet kan komma attöverklagas. Haranmälan gjorts, får beslutet inte verkställas förrän det har vunnit laga kraft eller rätten har underrättats om att åklagaren inte kommer att överklaga. Iparagrafen regleras en åklagares befogenhet att överklaga beslut i sam- Prop. 1990/91:58 band med rättspsykiatrisk vård som är förenad med särskildutskrivnings- Bilaga 1 prövning. Frågan har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 4.4.2 och 4.4.3). Iförsta stycket punkt 1 3 anges de olika beslut som får överklagas avåklagare. Bestämmelsen tar sikte på beslut av länsrätten. Av 33 § FPL följeratt rätten att överklaga omfattar även motsvarande beslut av kammarrätten. Föratt besvär av åklagaren över ett beslut av kammarrätt skall prövas avregeringsrätten krävs prövningstillstånd (3 § FPL). Påförslag av lagrådet har bestämningen av vilken åklagare som skall få överklagaett beslut av det aktuella slaget utformats så att det skall åstadkomma enflexibel ordning. Till skillnad från motsvarande bestämmelse i förslaget ilagrådsremissen innebär sålunda första stycket att rätten att överklaga inte ärbegränsad till den åklagare som beretts tillfälle att yttra sig i målet förebeslutet. Det får ankomma på riksåklagaren att meddela närmare föreskrifter omvilka åklagare som skall handha uppgifter med överklagande. Fömtsättningenför att åklagare skall få överklaga ett beslut av det aktuella slaget äremellertid enligt första stycket att en åklagare före beslutet har anmält tilllänsrätten att beslutet kan komma att överklagas. Det kan antas att sådanaförbehåll i praktiken i de flesta fall kommer att göras i de yttranden somåklagare avger i målen. En garanti för att en åklagare får kännedom om att ettbeslut enligt punkt 1 3 har aktualiserats i ett visst fall ligger fatt sådanabeslut, såsom anges vid 22 §, utom i undantagsfall är avsedda att kunnameddelas bara om åklagaren har fått tillfälle att yttra sig. Självfalletkan en anmälan av det aktuella slaget av en åklagare ske också i någon annanform. Avsikten är visserligen inte att den åklagare som har yttrat sig i måletockså skall behöva närvara vid förhandlingen där den aktuella frågan tas uppför avgörande. Om denne t. ex. på egen begäran får delta i förhandlingen föratt komplettera sitt yttrande, kan emellertid anmälan göras vid förhandlingen. Bestämmelseni andra stycket innebär att i de fall då anmälan har gjorts ett beslut inte får verkställas förrän det har vunnit laga kraft. Av föreskrif ten följer vidare att beslutet gäller genast, om åklagaren avstått från att göra anmälan. Beslutet är också verkställbart om åklagaren har gjort anmälan men efter beslutet förklarat att han avstår från att överklaga. Likvärdigt med det sistnämnda fallet är att åklagaren har överklagat beslu tet men därefter återkallat sitt överklagande. Om återkallelsen i det fallet görs innan klagotiden gått ut dvs. från domstolens dom (se 7 § FPL) skall alltså beslutet verkställas redan innan det har vunnit laga kraft. Det bör påpekas att beslutet skall gå i verkställighet så snart åklagaren har gett till känna sin uppfattning för överinstansen och alltså utan att ett eventuellt avskrivningsbeslut av denna domstol avvaktas (jfr NJA 1989 s. 382). Det är mot denna bakgrund i dessa fall angeläget att åklagaren också direkt meddelar vårdinrättningen att han återkallar sitt överklagande. Motsvarande gäller beträffande de fall där åklagaren avstår från att överklaga. Enligt45 § i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård gäller beslut Prop.1990/91:58 enligt den lagen , om inte annat förordnas. Motsvaranderegel Bilaga 1 är avsedd att gälla enligt förevarande lag. Bestämmelsen iandra stycket i den nu aktuella paragrafen utgör ett undantag från nämndaregel. Den föreskrift motsvarande 45 § i nyssnämnda lagförslag som tagits in i25 § förevarande lag har utformats i enlighet med detta. 21 §Vid handläggningen i domstol av ett mål enligt denna lag gäller i tillämpliga delar bestämmelserna 134-38 §§ lagen (1991:000) om psykiat risk tvångsvård. I ett mål enligt 18 § första stycket 3 eller 4, i fall dåvården är förenad med särskild utskrivningsprövning, skall dock nämndemän ingå i kammarrätten. Iparagrafen regleras frågor om handläggningen i domstol av mål enligt lagen.Bestämmelsen i första meningen, som har utformats i enlighet med lagrådetsförslag, innebär att föreskrifterna i 34-38 §§ i förslaget till lag ompsykiatrisk tvångsvård gäller i tillämpliga delar i de aktuella målen. Det kanhär hänvisas till specialmotiveringen till dessa paragrafer. Avhänvisningen i första meningen till 38 § i det nyssnämnda lagförslaget följeratt nämndemän skall ingå i kammarrätten i mål enligt förevarande lag utom närdet gäller frågor som avses i 18 § första stycket 2 5. Andra meningen, somgetts delvis ny utformning i förhållande till lagrådsremissens förslag,innebär att nämndemän skall delta i kammarrättens handläggning också i de fallsom avses i 18 § första stycket 3 och 4, om vården är förenad med särskildutskrivningsprövning. Det gäller här överklagande i de situationer dåchefsöverläkaren meddelat beslut på delegation av länsrätten som innebäravslag på en begäran om permission eller meddelande av villkor i samband med enpermission samt då chefsöverläkaren återkallat en permission som beviljats avlänsrätten eller av honom själv på delegation av länsrätten. Beträffandemöjligheterna att avgöra mål om rättspsykiatrisk vård i länsrätt utan medverkanav nämndemän får jag hänvisa till 18 § i förslaget till ändring i lagen omallmänna förvaltningsdomstolar. 22 §I ett mål enligt 10 § första stycket eller 16 §, som har väckts genom ansökan av patienten, eller enligt 18 § första stycket 1 skall länsrätten inhämta yttrande av chefsöverläkaren. Om en chefsöverläkare ger in ansö kan eller anmälan enligt 10 § första stycket, 13 § eller 16 §, skall han därvid ange sin uppfattning i den fråga som skall prövas och lämna en redogörelse för de omständigheter på vilka uppfattningen grundas. Omdet inte är uppenbart obehövligt, skall rätten i ett mål enligt 10 eller 16§ geåklagaren i det mål där beslutet om rättspsykiatrisk vård har meddelats eller,när det finns särskilda skäl, någon annan åklagare tillfälle att yttra siginnan beslut meddelas i fråga om tillstånd att vistas utanför vårdinrättningensområde, om överlämnande åt chefsöverläkaren att besluta om sådant tillståndeller om upphörande av vården. Paragrafeninnehåller vissa ytterligare regler om utredningen i ett ärende i länsrätten utöver vad somföljer a v 21 §. Möts varande paragraf i lagrådsre- 321 21 1990/91. missensförslag innehöll en föreskrift om hörande av sakkunnig. Denna Prop.1990/91:58 bestämmelse har här ersatts av hänvisning i 21 § till 37 § iförslaget till lag Bilaga 1 om psykiatrisk tvångsvård. Beträffande fråganom hörande av sakkunnig i mål om rättspsykiatrisk vård kan därför hänvisas tillspecialmotiveringen till sistnämnda paragraf Förstastycket första meningen i förevarande paragraf avser mål beträffanderättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning samt mål vidöverklagande av beslut om intagning för rättspsykiatrisk vård i fall som avsesi 5 §. Bestämmelsen utgör en motsvarighet till föreskriften i 32 § andrastycket i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård. Andra meningen iförsta stycket kan i sin tur sägas motsvara 7 § andra stycket i det nämndalagförslaget. Föreskrifteni andra stycket innebär att länsrätten som huvudregel skall ge vederbörandeåklagare tillfälle att yttra sig i fråga om särskild utskrivningsprövning ochnär det i de aktuella fallen gäller prövning av en fråga om tillstånd attvistas utanför sjukvårdsinrättningens område liksom beträffande fråganhuruvida befogenheten att ge sådant tillstånd skall flyttas över påchefsöverläkaren. Självfallet kan det aldrig anses uppenbart obehövligt atthöra åklagaren i de fall länsrätten beslutar att vården skall upphöra, attpatienten skall ges permission eller att befogenheten att ge permission skallöverlämnas åt chefsöverläkaren. Skyldigheten att låta åklagaren yttra siggäller även i ett mål enligt 18 § första stycket 3 eller 4, dvs. då patientenöverklagat ett beslut av chefsöverläkaren efter länsrättens bemyndigande att avslå en begäran av patienten om permission eller att meddela villkor isamband med permission eller ett beslut av chefsöverläkaren om återkallelse avett beslut av länsrätten eller av honom själv, efter sådant bemyndigande, ompermission. Närdet gäller åklagarens hörande är det avsett att komma till stånd genom attdenne yttrar sig skriftligen till länsrätten. Avsikten med att ge tillfälle föråklagaren att yttra sig är att risken till följd av den psykiska störning hospatienten som föranlett beslutet om särskild utskrivningsprövning för att hanåterfaller i brott skall bli belyst. Åklagaren bör i detta syfte kunna utnyttjaalla uppgifter som han och polisen har tillgång till om patienten i olika typerav register eller på annat sätt. I den mån handläggningen i länsrätten geranledning till det t. ex. med hänsyn till vad som har framkommit vid enmuntlig förhandling bör naturligtvis åklagaren kunna ges tillfälle att kommain med ett kompletterande yttrande. I undantagsfall kan det också varamotiverat att åklagaren är närvarande och yttrar sig vid en muntligförhandling. har framhållit är det väsentligt att åklagaren beaktar de risker sompatientens vistelse utanför sjukvårdsinrättningens område kan innebära förmålsäganden i det brottmål där beslutet om särskild utskrivningsprövningmeddelades. Liksom lagrådet anser jag att målsäganden genom åklagaren bör fåsina synpunkter framförda till länsrätten i samband med åklagarens yttrandeoch till högre instans, om åklagaren överklagar länsrättens beslut. Avsiktenär att det i normalfallet skall vara åklagaren i det mål där beslutetom särskild utskrivningsprövning meddelades som skall beredas Prop. 1990/91:58tillfälle att yttra sig. Det kan emellertid i vissa fall inträffa att denneinte Bilaga 1 längre är kvar som åklagare eller att det finns någon annanåklagare som vid tiden för den nu aktuella prövningen har bättre möjligheter änden förstnämnde åklagaren att ge information om patienten som belyser riskenför återfall i brott. Bestämmelsen i andra stycket innebär därför att domstolennär det finns särskilda skäl kan bereda någon annan åklagare än åklagaren i detmål där beslutet om särskild utskrivningsprövning meddelades tillfälle attyttra sig. Oavsett vilken åklagare som ges tillfälle att yttra sig ankommer detnaturligtvis på åklagarväsendet att självt avgöra vilken åklagare som skallyttra sig. Det får i linje med vad som anförts vid 20 § beträffande åklagaresbefogenhet att överklaga beslut enligt lagen ankomma på riksåklagaren attmeddela närmare föreskrifter om förfarandet för åklagarnas del. Motsvarandeparagraf i förslaget i lagrådsremissen innehöll en uttrycklig föreskrift om attdomstolen i mål om särskild utskrivningsprövning skall inhämta ett yttrande avsocialstyrelsen, när det finns skäl till det. Lagrådet har påpekat att rättenenligt 24 § FPL får inhämta yttrande över en fråga som kräver särskildsakkunskap från en myndighet och att den nämnda föreskriften inte ger någotdämtöver. Jag delar lagrådets uppfattning. Någon bestämmelse motsvarandeföreskriften i förslaget i lagrådsremissen har därför inte tagits upp här.Avsikten är emellertid att domstolen i t. ex. särskilt tveksamma fall vid särskildutskrivningsprövning skall kunna få en ytterligare medicinsk bedömning vidsidan av de bedömningar som har inhämtats från vederbörande chefsöverläkare ochden särskilt sakkunnige. Med stöd av 24 § FPL bör därför domstolen inhämta ettyttrande av när det finns skäl till det. Styrelsen börnaturligtvis vid sitt ställningstagande ha tillgång till chefsöverläkarensbedömning och övriga erforderliga uppgifter om patienten i patientjournalerm.m. 1 den mån domstolen inte kan tillhandahålla dessa uppgifter ankommer detgivetvis på chefsöverläkaren att biträda i detta avseende. Detkan också bli aktuellt för styrelsen i vissa fall att låta en läkare som inteär knuten till vårdinrättningen undersöka patienten. Enligt socialstyrelsensinstmktion (1988:1236) skall styrelsens råd för vissa rättsliga sociala ochmedicinska frågor avgöra ärenden i vilka på begäran av bl. a.en domstol skall avge utlåtanden om någons hälsotillstånd. 23§ Chefsöverläkaren får uppdra åt en erfaren läkare med specialistkompetensinom någon gren av psykiatrin vid sjukvårdsinrättningen eller den enhet förrättspsykiatrisk undersökning där patienten vårdas att fullgöra uppgifter somchefsöverläkaren har enligt denna lag. Om det finns särskilda skäl, fårchefsöverläkaren lämna sådant uppdrag åt en annan läkare vid inrättningen ellerenheten, dock inte såvitt gäller 1. beslutenligt 5 § om intagning för rättspsykiatrisk vård, 2.ansökan enligt 13 § ommedgivande till fortsatt vård, 3.anmälan enligt 16 § andrastycket om upphörande av vården, 4.beslut om behandlingen enligt 8§ denna lag jämförd med 17 § första Stycket sista meningenlagen (1991:000) om psykiatrisk tvångsvård, 323 5.beslut om fastspänning enligt 8§ denna lag jämförd med 19 § andra Prop. 1990/91:58 stycket nämnda lag,eller Bilaga 1 6.beslut om avskiljande enligt 8§ denna lag jämförd med 20 § andra stycket nämnda lag. Paragrafenmotsvarar 39 § i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård. Förstameningen överensstämmer i sak med första stycket första meningen i den nyssnämnda paragrafen och innebär en generell möjlighet för chefsöverläkaren atttill en erfaren läkare med specialistkompetens inom psykiatrin delegerauppgifter som han har enligt lagen. Andrameningen anger i vilka fall chefsöverläkaren får överlämna åt någon annanläkare vid den aktuella vårdinrättningen eller undersökningsenheten att fattabeslut enligt lagen. Huvudregeln är att beslutanderätten får överlämnas åt ensådan annan läkare. Ettundantag från den nämnda huvudregeln gäller enligt punkt I vid beslut omintagning för rättspsykiatrisk vård beträffande häktade, intagna ikriminalvårdsanstah m. fl. Enligt punkt 2 får chefsöverläkaren vid rättspsykiatriskvård som påföljd utan beslut om särskild utskrivningsprövning inte helleröverlåta till envar läkare att hos länsrätten ansöka om medgivande tillfortsatt vård. Ett annat undantag gäller enligt punkt 3 vid rättspsykiatriskvård som påföljd med beslut om särskild utskrivningsprövning och avseruppgiften att hos länsrätten anmäla frågan om vårdens upphörande. Enligtpunkterna 46, som gäller vid alla former av rättspsykiatrisk vård, fårchefsöverläkaren inte heller överlåta på varje läkare att i vissa fall beslutaom behandlingen eller om fastspänning resp. avskiljande. Ilagrådsremissens förslag innehöll paragrafen en bestämmelse motsvarande denföreskrift som tagits in i 40 § i förslaget till lag om psykiatrisktvångsvård om möjlighet att medge undantag från kravet i vissa fall på läkarlegitimationeller specialistkompetens. På lagrådets inrådan har i stället gjorts enhänvisning till sistnämnda bestämmelse i 24 § i förevarande lagförslag. 24§ Bestämmelserna i 40, 42 och 43 §§, 44 § första stycket samt 46 och 49 §§lagen (1991:000) om psykiatrisk tvångsvård tillämpas även beträffanderättspsykiatrisk vård. Paragrafeninnehåller en hänvisning till vissa bestämmelser i förslaget till lag ompsykiatrisk tvångsvård. Hänvisningentill 40 § i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård innebär att regeringeneller, efter regeringens bemyndigande, får medge undantag frånkravet i 23 § första stycket förevarande lag på specialistkompetens samt i 5 §första stycket sista meningen, jämförd med 4 § andra stycket andra meningen förstnämndalag, på att den som utfärdar vårdintyg skall vara legitimerad. Hänvisningentill 42 § i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård innebär att bestämmelsen i den paragrafen om att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall kunna förord na särskilda sakkunniga att bistå domstol gäller även vid rättspsykiatrisk 324 vård.I praktiken torde det bli fråga om att samma personer förordnas som Prop.1990/91:58 särskilda sakkunniga för mål om psykiatrisk tvångsvård och mål omrätts- Bilaga 1 psykiatrisk vård. När det gäller kompetensen hos läkare somförordnas för mål om rättspsykiatrisk vård bör emellertid krävas att de ärspecialister i psykiatri eller rättspsykiatri. Hänvisningentill 43 § i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård innebär attsekretessen inom hälso- och sjukvården och inte hindrar ettuppgiftslämnande till chefsöverläkaren för att denne skall kunna fullgöra sinaåligganden eller till den som är sakkunnig eller till i mål omrättspsykiatrisk vård. 1 den mån den sakkunnige eller har behovav att få uppgifter från andra områden än hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten, t.ex. från kriminalvården, får det fömtsättas att uppgifter därifrånkan lämnas med tillämpning av den s.k. generalklausulen i 14kap. 3§sekretesslagen (jfr prop. 1980/81:28 s. I8f). 25 §Utom i fall som avses i 20 § gäller beslut som meddelas enligt denna lag , om inte annat förordnas. Bestämmelsenmotsvarar 45 § i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård. Ett undantagfrån regeln om att beslut gäller har gjorts beträffande beslut somenligt 20 § får överklagas av allmän åklagare sedan beslutet föregåtts av enanmälan som nämns där. 26 §När rättspsykiatrisk vård i fall som avses i 1 § andra stycket 1 har påbörjats eller upphört, skall chefsöverläkaren underrätta vederbö rande förtroendenämnd enligt lagen (1980:12) om förtroendenämnder inom hälso- och sjukvården om att så har skett. Nämnden skall i fall som avses i 4 § underrättas när patienten enligt 18 § första stycket 2 har över klagat ett beslut av chefsöverläkaren att den rättspsykiatriska vården inte skall upphöra, liksom när vården efter överklagandet har upphört. Föreskrifternaom stödperson i 30 § lagen (1991:000) om psykiatrisk tvångsvård tillämpas vidrättspsykiatrisk vård som ges på en sjukvårdsinrättning. Föreskriften i andrastycket andra meningen nämnda paragraf om rätt för stödpersonen att besökapatienten på vårdinrättningen gäller dock bara i den mån det inte möter hinderpå gmnd av bestämmelserna i 8 § tredje stycket denna lag eller 16 § lagen(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. om möjlighet attbesluta om inskränkningar i patientens rätt att ta emot besök. Paragrafenreglerar frågor om förtroendenämnd och stödperson. Bestämmelsernai 31 § andra stycket i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård omunderrättelse till förtroendenämnden har i det nu aktuella . lagförslaget gettsen motsvarighet i de situationer då förtroendenämnden kan få eller kan ha haftanledning att utse en stödperson på gmnd av att en domstolsprövning avfömtsättningarna för rättspsykiatrisk vård kan komma resp. kan ha kommit attaktualiseras. Dessa situationer kommer till uttryck i första .stycket i den nuaktuella paragrafen. Andrastycket, som gäller vid alla former av rättspsykiatrisk vård, inne- 325 hålleri första meningen en hänvisning till de bestämmelser om stödperson Prop.1990/91: 58 som gäller vid psykiatrisk tvångsvård i övriga fall. Jag får härhänvisa till Bilaga 1 specialmotiveringen till 30 § i förslaget till lag ompsykiatrisk tvångsvård. Av den nu aktuella bestämmelsen framgår attföreskrifterna om stödperson inte skall tillämpas i de fall då den som ärintagen för rättspsykiatrisk undersökning på en undersökningsenhet som drivs avstaten ges rättspsykiatrisk vård där med stöd av 6 § andra stycket förevarandelag. Andrastycket andra meningen i den nu aktuella paragrafen tar sikte på vissapatienter som har inskränkningar i rätten att ta emot besök. Eftersom enstödperson enligt 30 § andra stycket andra meningen i den nämnda lagen gesrätt att besöka patienten på sjukvårdsinrättningen kan det uppstå en konfliktmed den speciella bestämmelsen i 8 § tredje stycket om befogenhet förregeringen att beträffande den som ges rättspsykiatrisk vård som brottspåföljdeller under tid då han är intagen i kriminalvårdsanstalt besluta ominskränkningar i bl. a. rätten att ta emot besök. Motsvarande konflikt kan tänkasuppstå med bestämmelserna om åklagarrestriktioner i 16 § häkteslagen, somenligt mitt förslag skall få tillämpas beträffande den som är häktad ochgenomgår rättspsykiatrisk vård (se förslaget till ändring i 19 § första styckethäkteslagen). De sistnämnda bestämmelserna ger en förundersökningsledare elleråklagare rätt att bl. a inskränka den häktades möjligheter att ta emot besök(se 11 § häkteslagen). Andrastycket andra meningen i förevarande paragraf innebär att de nämndabestämmelserna om inskränkningar i rätten att ta emot besök ges företräde iförhållande till 30 § andra stycket andra meningen lagen om psykiatrisktvångsvård. Det får emellertid förutsättas att det endast i extremaundantagsfall kan finnas anledning att på grund av sådana inskränkningarförhindra en stödperson från att besöka patienten. Äveni andra fall än som har sagts kan en patient som genomgår rättspsykiatriskvård ha begränsningar i rätten att ta emot besök. Enligt bestämmelsen i 8 §andra stycket första meningen kan sålunda i ett visstfall ha meddelat restriktioner i detta avseende. Det får i dessa fallförutsättas att någon konflikt med den nu aktuella bestämmelsen om rätt förstödpersonen att besöka patienten inte behöver uppstå. Detnu sagda ger emellertid rent allmänt anledning betona att förtroendenämndenvid sitt val av stödperson för en patient som genomgår rättspsykiatrisk vårdkan ha skäl att vara särskilt noggrann. Nämnden bör i detta syfte kunna samrådamed t.ex. kriminalvården eller vederbörande åklagare. 27§ 1 fråga om polismyndighets skyldighet att lämna biträde gäller i tillämpligadelar 47 § andra stycket lagen (1991:000) om psykiatrisk tvångsvård. Sådantbiträde skall lämnas även när en patient i fall som avses i 7 § första stycketinte inställer sig när vården skall påbörjas. Paragrafenreglerar frågan om polisens skyldighet att lämna chefsöverläka ren biträde med tvångsåtgärder vid rättspsykiatrisk vård. Motsvarande paragraf i förslaget i lagrådsremissen innehöll en direkt 326 uppräkningav de olika fall där sådant biträde skall lämnas.