prop · GE033 · 1990-12-31 00:00:00 — I rapporten "Strategiskt programför sågverksindustrin i " (Utvecklingsfonden i Norrbottenslän ) sägs att "för att bibehålla och utvecklafungerande samhällen i inlandet är det nödvändigt att sågverksindustrin där gesmöjligheter till utveckling" och att "de stora bulksågverken vidkusten bör minska sin råvaraförbrakning". Denna inställning redovisarockså föreningen i sin Qällskogsutredning (). Det hade i dettasammanhang varit värdefullt att få sysselsättningseffekterna av en utökad lokalsågning/vidareförädling ordentligt belysta. Föreningenvill med detta poängtera behovet av ytterligare och fördjupade studier omarbetstillfällen inom den Qällnära skogen, dels vad de reellt ger , delsvad andra braknings- och vidareförädlingsformer kan betyda. 8I föreningens tidskrift (nr 3/88 och 6/88) har skildrats ettexempel från markanvändningsplaneringen i som visar hurnaturvården "drar det kortaste strået". De områden som planen härutpekar som skyddsvärda är till stora delar skoglösa och saknar intresse förskogsbmket. I ärmarkanvändningsplaneringen klar i Storamans kommun. Här redovisas områden bl. a. i olika hänsynskatergorier efter bl. a. naturvårdens och rennäringens intressen. Urskogsobjekt i de högsta skyddsklasserna enligt och inventering har redovisats i hänsynskategori A, vilket innebär enligt planen att inga avverkningar bör tillåtas och därmed heller inga skogsbilvägar. Ett aktuellt exempel är objektet Järvsjöliden som föratom det höga naturskyddsvär det, klass 2, också hyser hänglavbärande skog och är därmed viktig för rennäringen. miljövårdsenhet, och same- 119 bynhar motsatt sig avverkning här. Vintem 1988/89 bröts väg in i områ- Prop.1990/91:3 det efter godkännande av . Vägen byggdes medegna Bilaga 3 medel av Allmänningskog då man med intryckfrån Nja-kaQällsärendet inte ville få en tidsutsträckning som en bidragsansökantill vägen hade medfört. Hänsynskategori A, i den av skogsvårdsstyrelsenupprättade markanvändningsplanen, visade sig vara betydelselös. INorrbotten har planeringen kommit längst i kommun. Avverkningar pågårsom vanligt i obmtet område parallellt med planeringen. Från domänverkets sidahar man klart deklarerat att det ej går att avvakta med avverkningar till dessatt planeringen är klar. Samråden med samebyarna upplevs av rennäringen oftasom information där påverkansmöjligheten är i det närmaste obefintlig. Naturvårdenhar stora problem att på ett relevant sätt kunna redovisa sina intresseområdenhär. Orsakerna är två, kunskapsbrist (som en följd av medelsbrist ytterst) ochsekretesskäl. Kunskapsbristen har behandlats tidigare. Sekretessen är viktig dådet gäller störningskänslig fauna där exempelvis lyor, iden, risbon etc. imånga fall inte kan kartredovisas exakt. Denna brist på tydlighet harkritiserats från skogsbrukets/skogsmyndigheternas sida vilka ofta har svårtatt acceptera ett större intresseområde för skydd alternativt ökad hänsyn. Imånga fall blir slutresultatet att naturvårdens intresseområden blir starktunderrepresenterade i markanvändningsplanerna. Enav "ledstjärnorna" i markanvändningsplaneringen är att denna skallmedverka till att lösa uppkomna konflikter lokalt. Att modellen inte fungerarvisas tydligt i ett aktuellt exempel från . har ansökt omett antal vägar i viktiga av skogsbrak helt opåverkade områden för Sirkassameby. i gjorde en lokal intresseavvägning och gavej tillstånd till dessa vägar. överklagade till somden fattade beslut (dnr 422/88 Sv 55.10) att tillåta vägarna ochdärmed underkände man den lokalt lösta konflikten. ger ibeslutet medhåll till bedömningen att områdena är av betydelse för rennäringenmen anser sig ej finna stöd i skogsvårdslagen för att hindra vägbyggnation ochkommande avverkningar. Dendefinitiva markanvändningsplaneringen beräknas vara klar inom ,men gör bedömningen att domänverket ej skall behöva tåla deninskränkning i "pågående markanvändning" som väntan påbeslut skulle innebära. Vad gäller begreppet "pågåendemarkanvändning" bör ånyo påtalas att skogsbrak aldrig har förekommit inågon form i dessa områden. Riksförbundethar fört en kamp för att få till stånd en ändring av skogspolitiken och därmed formerna för storskogsbraket i Sämpi. Det var också de samiska vamingssignalema, som startade det som senare har betecknats som Qällskogsdebatten. Från samisk utgångspunkt är frågan dock inte geografiskt begränsad till Qällområdet; den gäller i 120 ställetrenens hela miljö och då särskilt säkerställande av tillräckliga betes- Prop. 1990/91:3 resurser under varje del av renskötselåret. Tillgången påträdlavsbete - i Bilaga 3 de Qällnära skogarna och på andra ställen harhär en särskild betydelse med hänsyn till tillgängliga betesresurser undervårvintern och delar av vintern i övrigt. Meddetta som grund har riksförbundet, för att begränsa tidsperspektivet till desenare åren, redovisat sin syn med reformkrav bl. a. i följande sammanhang iform av framställningar, yttranden m. m. Avdet här redovisade framgår attgällande författningar (skogsvårdslagen och rennäringslagen) inte bygger på enrätt uppfattning om innehållet i renskötselrätten, attnuvarande bestämmelser om samråd inte är ett fungerande instmment, attförutsättningarna för markanvändningsplanering samordnad och sektoriell måste preciseras vad gäller resurser, ansvar och rättsverkningar, attformerna för ett rennäringsanpassat skogsbruk nu måste tas fram. Vadgäller det senare får riksförbundet återge och med instämmande hänvisa till vadsom redovisas i skogs- och jordbrukets forskningsråds förslag tillforskningsprogram för rennäringen (departementets ärende 1472/89, remiss den 19juli 1989). Enviktig forskningsuppgift är att identifiera alternativa renskötselan-passadeskogsskötselmodeller, som gynnar produktionen av olika renbetesväxter. Meddetta som utgångspunkt bör differentierade skogsbruksmodeller(mångbruksmodeller) utarbetas, i vilka renbetet är en viktig produkt men där ävenskogsproduktionen beaktas. Pågående forskning rörande flerskiktad skog ochblädningsskogsbruk i syfte att överbrygga hyggesfasen är synneriigen intressantfrån renbetessynpunkt. Olika skötselmodeller kan behövas för produktion avolika renbetesväxter och för marker som betas under olika årstider. Likaså kankravet på skötselmodell vara olika beroende på om marken betas av skogssamebyareller Qällsamebyar och på hur frekvent marken behöver utnyttjas. Behovetav preciseringar beträffande markanvändningsplaneringen framgår direkt ellerom man så vill indirekt av regeringens () beslut den 1juni 1989 angående överklagande i fråga om tillstånd till slutavverkning inomSemisjaur-Njargs sameby (departementets ärende 1274/88). En konsekvens avbeslutet är att incitamenten till fortsatt markanvändningsplanering i grundenrubbas. Med hänsyn till de stora insatser som görs ekonomiskt ochtidsmässigt framstår det som uppenbart att ett fortsatt arbete måste grundas påen fastare rättslig reglering. Den av i rapporten föreslagnakopplingen till den kommunala planeringen kan riksförbundet inte tillstyrkautan att det kommer till stånd en rättslig reglering på här anfört sätt. Deförslag i övrigt lämnar till viss revidering av formerna förskogsbrak i renskötselområdet kan sammantaget karaktäriseras som angelägna ochvällovliga men otillräckliga mot bakgrund av behovet av skydd för dekvarvarande trädlavförande skogarna. tilldet snäva perspektivet är att söka i de begränsade direktiv skogsstyrel- Prop. 1990/91:3 sen fick för sitt arbete. Dentid måste nu vara inne då regeringen och tar ett samlat grepp påformerna för storskogsbruket i Säpmi. härtill finns också genom att detinom bereds två frågor, vilka har omedelbarkoppling till de här aktuella. Detta gäller framför allt med hänsyn till deförslag som finns aktualiserade av samerättsutredningen resp. i anledning avutredningens förslag. Hithörande frågor berörs även inom ramen för lämnadeförslag angående renforskningen. uppfattning kan något ställningstagande inte göras nu till de avskogsstyrelsen lämnade förslagen, i vart fall inte slutgiltigt. Det är istället nödvändigt att avvakta i första hand till dess att ställningstagandefinns till de förslag som är aktualiserade i anledning av samerättsutredningensbetänkande med beaktande av att renskötselrätten inte enbart är ett allmäntintresse utan även en fastighetsrättslig rätt. Förbundeninstämmer i huvudsak i rapportens redovisningar och har inga erinringar motskogsstyrelsens förslag utan lägger rent allmänt fram vissa synpunkter. Dendebatt som av och till blossar upp beträffande de Qällnära skogarna intresserari hög grad de tre som är verksamma inom skogsnäringen och harmedlemmar som direkt eller indirekt berörs av åtgärder som får verkningar förskogsbruket. Naturligenhar förbunden ett speciellt intresse av sysselsättningsaspekterna. Det bördock betonas, att det också finns ett starkt intresse för miljö, naturvård ochbevarandefrågor. Demänniskor som bor och verkar i de Qällnära områdena och inlandskommunerna äroftast i ett underläge massmedialt i jämförelse med högröstade miljögrupperoch olika bevarandeintressen. Förbundenanser att det måste finnas rimliga proportioner mellan olika intressegrupperskrav. Av debatten att döma förefaller det vara lätt att sitta i de störretätorterna och lägga förslag på långtgående restriktioner, där konsekvensernafår bäras av lokalbefolkningen. Detförtjänar att upprepas det välkända faktumet, att skogsbruk och sågverksindustriär av stor betydelse för inlandskommunerna när det gäller sysselsättning ochförmåga att upprätthålla den samhälleliga servicen. Starka restriktioner förskogsbruket i de Qällnära skogarna medför otvivelaktigt betydande negativakonsekvenser. Dessa verkningar kan inte uppvägas av ökad turism ochlokalisering av andra näringar till drabbade orter. All erfarenhet pekar på attförhållandet är sådant. Omman ser till förhållandena i och så innebär minskade avverkningar av de Qällnära skogarna inte bara bortfall av 122 hundratalsarbetstillfällen inom skogsbruket, utan också betydande verk- Prop. 1990/91:3ningar på annat sätt. Virkesbristen inom länen är stor. Sågverken i inlands-Bilaga 3 kommunerna har genomgående sämre ekonomi än genomsnittet och överlevertack vare närheten till råvaran. Även marginella neddragningar avråvarutillgången kan vara nog för att de skall slås ut. Träindustriarbetareförbundethar beräknat att 600-800 arbetstillfällen är i farozonen inom sågverksindustrinifall det skulle bli ytterligare avverkningsbegränsningar i de Qällnäraområdena. Beträffandeskogsbruket bör framhållas, att en sysselsättningsminskning till betydande delskulle beröra säsongsanställd personal inom skogsvården. Ofta rör det sig omkvinnlig personal och där inkomsttillskottet är en viktig del av familjensförsörjning. Denna personal har ringa eller ingen möjlighet till alternativaarbetstillfällen. Ävenför massa- och pappersindustrin får minskade avverkningsförat-sättningar verkningargenom minskad tillgång på massaved från de Qällnära skogarna. Detskall sägas, att förbunden är väl medvetna om att det inom skogsbraketförekommit missgrepp. Vårt intryck är dock, att skogsbraket börjat finna formerför naturvårdsanspassningar som bör tillfredsställa tämligen högt ställda krav.En betydande satsning i samarbete med bl. a. sker genomutbildning av de skogsanställda i praktisk naturvård och ståndortsanpassning. allmänna debatten glöms ofta bort att erfarenhet inte saknas omskogsskötsel utifrån de biologiska förutsättningarna. Lokalt finns värdefullakunskaper över de lokala variationer som finns vad gäller klimatoch växtförhållanden. En ansvarskännande skogsägare ger sig knappast till attavverka områden som inte kan återbeskogas. Dessutom finnsskogsvårdsstyrelsernas sakkunskap att tillgå för att förhindra avverkning påolämpliga lokaler. Förbundensgrunduppfattning är att skogsavverkning skall kunna ske på produktiv skogsmarkinom de Qällnära områdena. Rimlig hänsyn skall dock tas till naturvården,rörliga friluftslivet och rennäringen. De intressen som finns för bevarande avQällurskog och andra värdefulla naturområden anser förbunden vara tillgodoseddagenom de nationalparker, naturreservat och domänreservat på totalt 3,7 milj.ha som finns eller planeras bli avsatta inom det Qällnära området. Av denproduktiva skogsmarken blir eller 0,6 milj. ha skyddade. allmänna debatten har bl. a. förekommit krav på en naturvårdsgräns och envetorätt för rennäringen. Dessa krav är orimliga och skulle lamslå skogsbruketi stora områden, lämpliga för denna näring. Förbundenanser att skogsbrukets negativa verkningar för rennäringen är överdrivna. Vårerfarenhet grundad på lokala källor talar för att det även finns positivaeffekter, bl. a. betestillgången på hyggena. Antaletrenar har ökat markant . Det kan ifrågasättas om interennäringen bör effektiviseras och också åläggas restriktioner. Antalet renarborde begränsas för att minska betestrycket, bl. a. med beaktande av tillgångentill trädlavar . Byggandetav skogsbilvägar bör inte hindras annat än i mycket speciella 123 Vägnätet är av storbetydelse inte bara för avverkningstillfällena utan Prop. 1990/91:3 ocksåför skogsvården inom områdena. Vid båtnadsberäkningarna bör Bilaga 3 ävenhänsyn tas till övrig nytta. För det rörliga friluftslivet och ortsbefolkningenstillgång till fiske och bärmarker har bilvägarna stor betydelse. Även rennäringendrar nytta av vägarna. Avslutningsvishar förbunden uppfattningen att det finns goda föratsättningar för bedrivandeav ett varaktigt skogsbmk även i de Qällnära skogarna. Vad som fordras är ettömsesidigt hänsynstagande och sakliga utgångspunkter ifrån olikapartsintressen. Vi ser det som möjligt att tillämpa mångbrak inom betydandedelar av de Qällnära områdena. Förbundenanser att nuvarande skogsvårdslagstiftning tillsammans medskogsvårdsstyrelsernas sakkunskap egentligen är tillräcklig för att i praktisktillämpning väga samman olika intressen. De föreslagna preciseringarna iskogsstyrelsens rapport anses dock inte orimliga. Skogsstyrelsenkonstaterar i sin utredningsrapport () atturskogsinventeringen kan vara behäftad med vissa brister. Vivill hävda att den är behäftad med mycket stora brister, och att den ger enfalsk bild av verkligheten. Fö' det första saknas stora arealer urskog iinventeringen. Den sammanlagda yta av skyddad urskog som uppges i inventeringenär därför direkt missvisande. Nedanför skogsodlingsgränsen (SO-gränsen) harendast 5 (fem)% av urskogsarealen kommit med, alltså ett mycket dåligtbeslutsunderlag. Även ovan SO-gränsen saknas stora och värdefulla områden. Eftersomman vidare utgått i huvudsak från vad skogsbraket kunnat avvara av produktivskog när man avsatt reservat, har stora områden med mycket höga naturvärdenlämnats helt utan skydd. Ett exempel från kommun är Jelkaområdet. StegetFöre som är en lokal, ideellt arbetande grapp har detaljkunskaper omurskogsinventeringens missar i kommun, men liknande förhållandenråder troligen i andra delar av samt i , där vikan framföra exemplet NjakaQäll. Där har i länefter arbete slutligen kommit fram till vilka delar som får avverkas.Steget Före inventerade där utifrån vår metod att undersökaförekomsten av hotade arter, s. k. indikatorarter. Vi fann då att just de botanisktoch zoologiskt mest värdefulla områdena har snitslats för avverkning. ExempletNjakaQäll som dessutom gäller en liten yta av ringa ekonomisk betydelse förbygdens skogsbruk och arbetsmarknad visar att om skogsbruket fårgöra prioriteringarna påverkas naturvärdena väldigt drastiskt. Genomatt inventera förekomsten av arter som finns upptagna i handböc- '"ga ikerna Floravård i skogsbruket och Faunavård i skogsbraket (skogsstyrelsen1984) kan man för ett område redovisa naturvärdet genom poängsättning. Högstaskyddsklassen, det som i böckema benämns hotkategori 1, tillmäts 6 poäng,hotkategori 2 får 5 poäng osv. Man kan då illustrera en skogs status med envärdepyramid, där de mest hotade arterna bildar den smala toppen. Även ettmycket försiktigt skogsbrak, t. ex. blädning, i ett ekosystem med långkontinuitet (urskog), kapar av toppen på värdepyramiden, alhså de känsligasteoch mest hotade arterna. Hyggesbrakoch markberedning kapar pyramiden ytterligare Omman slutligen dikar och planterar, exempelvis tall på tidigare grando-mineradmark eller tar in helt främmande trädslag, sätts ekosystemet ur funktion och t.o. m. värdepyramidens bas av mindre känsliga hotarter förintas. Vivill med denna liknelse visa att i skogar med urskogskvaliteter är naturvårdoch skogsbruk icke förenliga. Ekosystemet är alltför ömtåligt. Månganu hotade arter har varit vanliga i stora delar av . Framförallt på grund av storskogsbraket är de nu utgångna i södra och mellerstaSverige. Några utbredningskartor i Flora- och Faunavårdsböc-kerna speglar dentidigare kända större utbredningen och är därför missvisande. Trotsreservatsbildningen har aldrig så stora arealer som varit tillgängliga förskogsbruk, som den gamla skogen aldrig varit så liten som i dag.Hoten mot de växter och djur som kräver gammal skog har varitså allvarliga som då paradoxalt nog många svenskar arbetar för attbevara urskogar i andra väridsdelar. Bristandekunskaper och bristande efterlevnad av 21 § skogsvårdslagen (svi) Tyvärrär kunskaperna om hotade arter i skogen bristfälliga på alla nivåer iförvaltningar och skogsbolag. Trots att skogsvårdslagen funnits sedan år 1980och Flora- och har inte personal påskogsvårdsstyrelser eller skogsförvaltningar och bolag utbildats i artkunskap.Detta måste rättas till. Men i avvaktan på utbildning får vi inte låtavärdefulla miljöer av riks- och europaintresse gå till spillo med ursäkten attvi inte hade kunskapen. Kunskapen finns, men intehos dem som sköter skogar. Därför måste förvaltningar och bolag anlita expertis. Det kan inte vara rimligt att den lokala, ideella naturvården skall fylla luckorna och ta ansvaret, men tyvärr fungerar det så . Inte ens de blygsammahänsynstaganden som föreskrivs i 21§ SVL Prop. 1990/91:3 efterievs, varesig det gäller allmän hänsyn eller särskild hänsyn. Lagen Bilaga 3ignoreras både ovan och nedan SO-gränsen. IJokkmokks kommun avverkas rena urskogar av riksintresse, i vissa fall avinternationellt intresse. Vägbyggnader genom urskogsområden har i dagarnagodkänts av . Urskogar avverkas även med s. k. väglöst skogsbmk,vilket innebär att man anlägger vinterväg. Så har skett bl. a. i detomdebatterade Halmapeområdet, där ett femtontal nya hyggen avverkats. Jakt-och fiskeföreningarna i och står eniga med naturvården. Deväglösa, opåverkade skogsområden som finns kvar inom deras jaktmarker ansesytterst värdefulla. säger svepande i sin rapport att flerskogsbilvägar är av intresse för t. ex. jägare. Det stämmer inte i Jokkmokksstora kommun. Somexempel på en hotad urskog av internationellt intresse kan vi nämnaJelkaområdet NV om . Steget Föres inventeringar har visat attJelkaområdet är av riks- och europaintresse genom de rika förekomsterna avringlav och grenlav, båda hotkategori 2. Dessa växter saknas nästan helt i de angränsandeområden som avsatts till natur- och domänreservat ännu ett exempel på attbristande artkunskap kombinerad med företagsekonomiska överväganden får avgöravad som skall skyddas, inte naturkunskapen. Detunika Jelkaområdet skall nu till att börja med naggas i kanten genom attskogsstyrelsen tillstyrkt byggandet av och därmed följandeavverkning i vägens båtnadsområde. Beslutet har överklagats av bl. Jelkaområdetär presenterat för naturvårdsenhet i . Naturvårdsenhetenhar dock visat föga intresse för denna urskog, och räddningsarbetet vilarsåledes än en gång på den ideella naturvården. Vi kräver därför att myndigheterna tar sitt ansvar för attnaturvården fungerar. har genom förbundit sig attskydda arter. 1 norra är utgångsläget ännu ganska gott, med en artrikflora och fauna av livskraftiga populationer, trots att vi på bara det senasteåret mistat flera oersättliga områden genom avverkningar. Därför är det oerhörtbråttom att skydda de återstående miljöerna. Om miljöerna går förioradeförsvinner också arterna även om enstaka träd eller växtlokaler skulle lämnaskvar. Ialla sammanhang när det gäller Qällnära skog sägs att "pågående vändning" ej avsevärt får försvåras. är förvaltare av större 126 delenav Qällnära skog. På stora arealer av dessa skogar har Prop.1990/91:3 skogsbruk aldrig bedrivits. Skogsbruket kan därför inte göra anspråkpå att Bilaga 3 i alla lägen vara pågående markanvändare. Utan tvivel kanman däremot påstå att rennäringen använt dessa marker sedan flerasekler, och kommer så att göra under århundraden framåt om den rika lavfloranbevaras intakt. Det må jämföras med det fåtal arbetstillfällen under en endasäsong som en avverkning ger. Samma marker nyttjas också av biologer,arkeologer och andra forskare, lärare, jägare, turister och konstnärer. Medstöd av ovanstående kräver vi: I Urskogsinventeringenmåste kompletteras både ovan och nedan SO- gränsen enligt riksskogstaxeringen (1969). vid inventeringen måste naturvärdena bedömasutifrån biologiska och ekologiska grunder. samtliga kriterier enligt statens naturvårdsverksPM 1511 "Urskogar" skall beaktas. II Etttre-årigt stopp för avverkning och vägbyggnad i av skogsbruk opåverkade områden. III Storrestriktivitet i skogar som tidigare dimensionshuggits men som fortfarande hyser stora naturvärden. får ej ge tillstånd tillvägbyggnad eller avverkning innan naturvärdesinventering gjorts. tillståndet måste innehålla föreskrifter omaktuella naturvårdshänsyn. samarbete bör ske med den lokala naturvården. IV Slopa 5:3-bidraget. Sombidraget är utformat beviljas det till förstörande av några av och finaste skogsmiljöer. V Utredningav begreppet "Pågående markanvändning". Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer Denpåbörjade verksamheten med samordnad markanvändningsplanering och den kopplingmellan skogsbruket och den kommunala planeringsprocessen som föreslås iutredningen anser RAÄ också bör fortsätta. Skogsstyrelsenhar föreslagit att kommunernas uppfattningar om det skogliga stödets tillämpningskall komma till uttryck direkt i de kommunala översiktsplanerna. Ett sådantförfarande skulle underlätta handläggningen av ärenden om statligt stöd.Skogsägarna och skulle genom översiktsplanerna få kännedomom kommunernas uppfattningar. Därigenom skulle det också uppnås en lokalförankring och en demokratisk behandling av det skogliga stödet. Lantbruksstyrelsen ärtveksam i fråga om lämpligheten av att ge kom munerna ett förstärkt inflytande. Isamband med tillkomsten av rennäringslagen tog mot Prop. 1990/91:3bakgrund av renskötselrätten avstånd från principen om optimal mark- Bilaga 3användning vid upplåtelser enligt 32 § i denna lag. Enligt lantbruksstyrelsensuppfattning bör principen inte heller få vara en utgångspunkt för den kommunalafysiska planeringsprocessen. Denna uppfattning har dock varit omstridd. Dethar i den allmänna debatten bl. a. hävdats att det inte behövs någon analys avrenskötselrätten utan att planeringen skall vara inriktad på befolkningensbästa oberoende av om de är renskötande samer, samer som lämnat renskötselneller icke samer. Lantbruksstyrelsenanser att det är staten som i första hand skall verka för att skyddet förrenskötselrätten upprätthålls. Om stödet till skogsbruket över huvud tagetskall ingå i den kommunala planeringen bör det klariäggas hur kommunerna skallbeakta denna rätt. Styrelsen anser alltså att ett ökat kommunalt inflytandeinte bör komma till stånd utan ytterligare överväganden. Vihar utgått från vårt ansvar att bevaka tillämpningen av PBL/NRL, hur demöjligheter tas till vara som kommunernas översiktsplanering och -planerbjuder, hur olika markanvändningsintressen kan föras fram, samordnas ochavvägas och hur frågan om hushållningen med naturresurser behandlas. Vidarehar vi frågor som rör boende och bebyggelseutveckling även på landsbygden inomvårt ansvarsområde. Viläser ut av rapporten (kap. 8, 9 och 10) att markanvändningsplanering förskogsbruk har många principiella likheter med den fysiska planeringen enligtPBL/NRL.