prop · GE03146 · 1990-12-31 00:00:00 — Den bestämmelsesom är av störst innesse i sammanhanget finns i 5 kap. 7 §. Där sägs attutöver vad som enligt 3 § skall redovisas i detaljplanen får i planen meddelasbestämmelser om bl.a. byggnaders användning (7 § första stycket 3). Närdet gäller byggnaders användning kan i detaljplaner urskiljas vissahuvudändamål. Ett sådant ändamål är handel. PBL ökade möjlighetema tillpreciseringar i förhållande till den tidigare gällande byggnadslagstiftningen.Vad gäller handelsändamål kan med stöd av molivtexten tre kategorier reglerassärskilt, nämligen partihandel, detaljhandel med skrymmande varor ochdetaljhandel med livsmedel. Bakgmnden till att man i PBL öppnade möjlighetertill preciseringar är att olUca typer av handel också påverkar omgivningen påolika sän. Huvudregeln är dock att handelsändamälet inte fär preciserasytterUgare i detaljplaner. Skälei tiU dena är att konkurrensen inom ramen förden kommunala planeringen skall ges ett så fritt spelmm som möjligt.Detaljplaner skall vidare utformas så att de möjliggör förändring och förnyelse,tex. etablering av nya butiksformer. Preciseringar bör göras endast om det fmnssärskilda skäl till detta. Benäffande möjlighetema till en reglering inomgmppen detaljhandel uttalade departementschefen (s. 577) att en viss regleringbör vara möjlig, men att det även här är ett samhällsinn-esse att inteonödigtvis begränsa konkurrensmöjlighetema. När det är fräga om livsmedelkrävs särskilda skäl som kan motivera en reglering, t.ex. att kommunen harstöd i en översiktsplan, varuförsörjningsplan eller annan service-utredning (s.578). Innebörden av detta är att på en övergripande nivå tillgodosekommuninvånarnas livsmedelsförsörjning och inte att i detalj styra handehisetablering. Bestämmelserom bygglov finns i 8 kap. PBL. Enligt 1 § krävs bygglov bl.a. för att uppföra nya byggnader, göra tUlbyggnader eller ta i anspråk eller inreda byggnader helt eller till viss del för väsentligen annat ändamäl än det för vilken byggnaden senast har använts eUer för viUcet bygglov har lämnats. 111 § anges att ansökningar om bygglov skall bifallas bl.a. om åtgärden inte strider mot detaljplan. Vid prövningen av en ansökan om lov inom en detalj plan skall kommunen inte ta ställning vare sig till behovet av verksamheten i fräga eller till frågan om olika företag skall ges likvärdiga fömtsättningar inom området 23 Enligtmin mening ger en tillämpning av PBL i enlighet med de i förär- Prop.1990/91:146 betena uttalade intentionema goda fömtsättningar för att prövalämpligheten av markens användning för olika ändamål, t.ex. förbutiksetableringar, utan att konkunensen i något väsentiigt avseende sätts urspel. Planläggningen -och den lämplighetsprövning som ligger i denna process -kan givetvis uppfattas som konkurrensbegränsande i sig, eftersom det justhandlar om att göra avvägningar mellan olika markanvändningsanspråk och attdärvid pröva lämpligheten av en viss verksamhet pä en viss plats. Del är dåväsentiigt att kommunens planer inte i onödan ges en sådan detaljeringsgrad attdet förhindrar en vitaliserande nyetablering av handeln (jfr. 5 kap. 7 § nedjestycket). Som framgått av vad jag har sagt medger PBL ocksä enreglering av olika former av handel. Jag anser att sädan reglering genombestämmelser i detaljplan måste kunna användas även . Debegränsningar som även i fortsätmingen bör kunna läggas på t.ex.livsmedelsförsäljning bör användas mycket resdiktivt Kommunema bör säledes vidsin prövning av oUka elableringar noga beakta behovet av att konkurrensenförstärks inom handeln och då särskilt inom livsmedelsområdet Ökad konkurrensinom handeln måste enligt min mening utgöra ett naturUgt inslag i vad somallmänt lorde avses med en lämplig samhäUsutveckUng. Ett etableringstillståndbör därför inte kunna styras av företagsformen. Jag räknar med attnäringsfrihetsombudsmannen och andra berörda myndigheter lUcsom hittillskommer att följa utvecklingen pä området Jagnämnde lidigare att det frän en del håll har framförts önskemål om att införakonkurrens som ett allmänt intresse i 2 kap. PBL. Av vad jag har sagtframgår att jag anser att en sådan ändring inte är behövlig. Konkurrens som ellsärskilt allmänt innesse att beakta vid planläggning och vid lokalisering avbebyggelse skulle dessutom medföra en del mindre önskvärda komplikationer. Ettsädant allmänt främjande av konkurrens inom ramen för den kommunala planeringenskuUe nämligen inle bara främja konkurrensen inom handeln utan all konkunens ommark skulle i sä fall behandlas utifrån ett sädant perspektiv. Enligt minuppfattning kan ett sådant synsätt komma att strida mot plan- ochbyggnadslagstiftningens gmndläggande syfte, nämligen alt på saklig gmnd vägaolika inttessen i samhället mot varandra och där intressen som en god socialoch fysisk miljö fått en särskild tyngd. Regeringenhar i plan- och byggförordningen (1987:383) bemyndigat att meddelaverkställighetsföreskrifler och de övriga föreskrifter som behövs förtillämpningen av ett flertal bestämmelser i . Med stöd av bemyndigandet harverket bl.a. beslutat om nybyggnadsregler som trädde i kraft den 1 januari1989. Reglerna är till stor del utformade som funktions-inriktade krav påbyggnaders egenskaper, vilket innebär att den tidigare detaljregleringen genomtekniska föreskrifter har kunnat begränsas. Funktionskraven främjarocksä utvecklingen av ny teknik och nya metoder på byggområdetUnder en övergångstid fram till har även Prop.1990/91:146 bestämmelsema i Svensk Byggnorm kunnat tillämpas. Denya reglema har introducerats genom den informations- och utbildningsverksamhetsom jag redan har beskrivit. har samlat in erfarenheter av derastillämpning och kommer pä gmndval härav att göra vissa förändringar avreglerna. Enligt min uppfaiming är det angeläget atl verket i det arbeteteftersträvar ytterUgare förenklingar. pågår ett arbete som syftar till att åstadkommaföreskrifter och alhnänna råd för ombyggnad. Underde senaste ärcn har frågor som rör byggnaders inomhusmiljö uppmärksammatsaUtmer. Den inom tUlsatta arbetsgmppen för frägor som rörs.k. sjuka hus har redovisat sitt slutbetänkande (Ds 1990:4) Byggnadersinomhusmiljö m.m. i febmari 1990. Betänkandet har remissbehandlats. Propositioni ämnet kommer att lämnas tiU . Med anledning av förslagfrän gmppen har i samråd med statens råd för byggnadsforskning inletten riksomfattande kampanj . Ienlighet med beslut (1988/89:BoUl, rskr. 28) har uppdrag givits tillboverket an utreda frägor om inbrottssäkrare dörrar, brandsäkerhet vidaltemativa boendeformer och källsortering av sopor. De nämnda uppdragen harnyligen redovisals till . I det följande kommer jag attredovisa min bedömning beträffande förslag (avsnitt 12). Detintemationella samarbetet intensifieras. Pä byggområdet pågår ettomfattande arbete med att harmonisera byggreglerna i syfte att underlättahandeln med byggvaror. har varit verksamt främst på nordisk nivå menäven europeiskt och globalt. Av särskilt intresse är för närvarandeharmoniseringsarbetet inom EG och de påbörjade förhandlingama om att utvidgadessa även till EFTA-ländema. EG:s direktiv (89/106/EEC) om tillnärmande avmedlemsstatemas lagar, förordningar och administrativa bestämmelser rörandebyggvaror antogs och skall vara genomfört i medlemsländemaslagstiftning . Direktivet omfattar i princip alla varorsom permanent skall ingå i byggnader och anläggningar. Harmoniseringen mellanländemas byggregler innebär inte att exempelvis befindiga och berättigadenationella skyddsnivåer sänks. Direktivet är utformat sä att medlemsländernaskall harmonisera byggreglerna när det gäUer väsentiiga säkerhetskrav medanutarbetandet av tekniska specifdcationer i huvudsak överläts tillstandardiseringsorgan. De väsentiiga säkerhetskraven kommer att utryckas somfunktionskrav. Jag kan således konstatera att arbete med attutveckla nybyggnadsreglema väl ligger i linje med strävandena inom EG. På den fysiskaplaneringens område har arbetet främst riktats in mot atl Prop. 1990/91:146verka för en bättre miljö i tätortsområden. Jag kan konstatera att det för närvaranderåder slor osäkerhet om det framtida arbetet inom EG vad gäller frägor omfysisk planering. Detär min avsikt att noga följa utvecklingen på plan- och byggnadsväsendetsomräde och därmed upprätdiåUa en hög beredskap inför kommande förändringsbehov. Deförslag till ändringar i PBL som jag lägger fram i det följande synes intekomma i konflikt med våra strävanden att ästadkomma en fri marknad för varor,tjänster, kapital och personer genom ett s.k. mellan EFTA-ländema ochEG. förslag tiU ändringar av nybyggnadsreglema och om brandsyn somjag återkommer tiU längre fram (avsnitt 12), kan inte heller förorsaka någrahandelshinder eftersom de inte ställer nägra krav på byggvaror som sådana.Däremot är det givetvis av vikt att de tekniska kraven på t.ex. brandvamarebevakas i det intemationella harmoniseringsarbetet. Efter ett får desvenska byggreglema inte ha avvikande tekniska detaljkrav. 3 Parkeringsköp m.m. 3.1 Bakgrund Bestämmelserom krav pä att det skall finnas utrymmen för bl.a. parkering finns i 3 kap. 15och 16 §§ PBL. Enligt 3 kap. 15 § första stycket 6 skall sålunda tillses attlämpligt utrymme för parkering, lastning och lossning av fordon i skäligutsträckning anordnas pä tomten eller i närheten av denna. (I fortsättningenkallar jag detta sammanfattningsvis för parkeringsutrymme.) Regeln avser tomtersom tas i anspråk för bebyggelse, men fär enligt 3 kap. 16 § första styckettillämpas i skälig utsträckning på bebyggda tomter och enligt andra stycket inämnda paragraf också vid tillbyggnad som kräver bygglov eUer vid ombyggnad. Jagvill nu ta upp bl.a. frågan om hur kravet på pariceringsuttymme skall kunnatillgodoses i de fall då uttymmet skall anordnas i närheten av tomten. IpraktUsen löses frågan på i huvudsak tvä sätt Antingen ordnar fastighetsägarensjälv parkeringsplatser, vilket ofta sker i samverkan med andra fastighetsägaregenom att de ordnar en gemensamhetsanläggning, eller så deltar han finansiellti en av kommunen anordnad parkeringsanläggning. Sistnämnda lösning bmkar kaUasparkeringsköp. Detkan även förekomma att en privat fastighetsägare anordnar en parkeringsanläggning.Framställningen i det följande kommer dock att i huvudsak inriklas på de falldå kommunen är huvudman för anläggningen eftersom dessafall är helt donunerande. Även det privala alternativet skall dock upp- märksammasi den män de speciella problem som detta är förenat med kan Prop.1990/91:146 påverka frågan om behovet av lagstiftning. Dethar kommit atl råda osäkerhet om i vilken uisttäckning det är lagligen möjligtatt använda sig av parkeringsköp för uppfyllande av kraven i 3 kap. 15 §. Jagkommer till en början att ta upp denna fråga till bedömning. Härefter kommerjag att överväga behovet av att förbättra möjUghetema dels för kommunen attbehandla frågor om krav pä parkeringsutrymmen i planläggningen, dels förfastighetsägama att kunna erhålla besked om de krav som kan komma an stäUas päanordnande av paikeringsutrymmen. 3.1.2 Problemet rörande parkeringsköp Ilagrådsremissen till PBL (s, 406) uttalade dåvarande departementschefenföljande beträffande parkeringsköp. Kommunenbör kunna välja att själv aktivt gå in och tiUhandahålla fastighetsägarnaparkeringsanläggningar som uppförs och drivs av kommunen eller ett av kommunenägt bolag. Delta kan vara en lämplig utväg särskilt när det gäller stora ochkomplicerade anläggningar. Kravet pä fastighetsägama att själva eller isamverkan svara för att behovet av parkering tillgodoses kan därvid omvandlastill en skyldighet att ekonomiskt bidra till anläggningens tillkomst och driftEn form av sådan ekonomisk samverkan är s.Jc. Lagrådetytttde följande i denna fråga (prop. 1985/86:1 bil. s. 248). Lagrådetvill framhålla att det råder osäkerhet om i vilken utsträckningdet är lagligen möjligt att av en byggande kräva åtaganden av detta slag. Ocksåfrågan om fömtsätmingama och formema för ett åtagande är oviss. Den föreslagnalagtexten kan inte anses undanröja denna osäkerhet Särskilt må framhällastveksamheten i fräga om att framtvinga skyldighet att fortlöpande bidra tiUdriften av en parkeringsanläggning. Frägan om framtida ägares bundenhet av denbyggandes åtaganden är också en problem som inte belysts. Departementschefensuttalande synes böra förtydligas i flera hänseenden. Medanledning av lagrådets uttalande anmälde departementschefen i sitt anförande ipropositionen om PBL att han inte längre vidhöll rekommendationen omparkeringsköp (prop. 1985/86:1 s. 521). Bostadsutskonetuttalade i sitt betänkande (1986/87:BoUl s. 71) att det fanns anledning förriksdagen att föreslå alt man ytterligare utteder hur ett system medparkeringsköp skaU utformas och att det borde överlåtas åt regeringen attavgöra i vilka former detta skall göras. beslöt i enlighet medutskottets uttalande (rskr. Genombeslut bemyndigade regeringen dåvarande chefen förbostadsdepanementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se överfrågan om parkeringsköp. Med stöd av delta bemyndigande tilUcalladedepartementschefen som särskild uuedare direktören . förordnades som sakkunniga förettädare för organisationer, företagm.m. (SOU 1989:23) Parkeringsköp. Betänkandet har remissbehandlats. (Rom- Prop. 1990/91:146 sons uttedning (x;h betänkandet kaUas i det följandeutredningen.) Utredningenföreslog att frägan om parkeringsköp skulle regleras i en ny paragraf, 3 kap.16 a §, med följande lydelse. Skyldighetenatt anordna fordonsutrymme kan fullgöras genom parkeringsköp. Medparkeringsköp avses avtal varigenom en fastighetsägare, eller den som harbestämmanderätt över fastighetens nyttjande, mot ersättning får tUl-gång tillfordonsuttymme i närheten av den egna fastigheten. Rätlen att utnyttjafordonsutrymmet skaU vara knuten tiU fastigheten på bettyggande sätt. Medparkeringsköp avses ej anordnande av fordonsutrymme vid upplåtelse medtomträtt eUer vid förrättning enUgt anläggningslagen (1973:1149). Parkeringsköpfår ej avse fordonsuttymme pä sådan allmän plats för vilken kommunen ärhuvudman enligt 6 kap. 26 § eller staten väghållare enligt 6 kap. 29 §. Vidareföreslogs att 1 kap. 4 § ändras sä att förhandsbesked skall fä ges bettäffandefrågan humvida en ätgärd kan antas uppfyUa krav i 3 kap. Slutligenföreslogs en ändring av bestämmelsen i 5 kap. 7 § första stycket 8 för attmöjligheten att i detaljplan förbjuda användningen av viss mark för parkeringskaU utökas tfll an avse även användning av byggnad. Nästansamtliga remissinstanser tillstyrkte förslaget att systemet med parkeringsköpskulle fä ett uttryckligt lagstöd genom en tilläggsbestämmelse i PBL. Endasthovrätten för Västt-a motsatte sig att förslaget skulle läggas tiU gmndför lagsliftning. EnUgt hovrätten hade de av lagrådet pätalade rättsligaoklarheterna inte analyserats tillräckligt. Förslagetatt det skulle införas en möjlighet att lämna förhandsbesked avseende kravenpä parkeringsunymme tillstyrktes eller lämnades utan erinran av samtligaremissinstanser. i län framhöll dock att byggnadsnämndenredan i dag kan ange kraven pä parkeringsutrymme i förhandsbesked som ett tilldetta knutet villkor. Mänga remissinstanser motsatte sig förslaget attförhandsbesked skuUe kunna lämnas bett-äffande även andra krav enligt 3 kap. Mängaremissinstanser betonade betydelsen av att parkeringsplanering ochdetaljplanläggning kopplas samman cx;h av att kraven avseende parkeringsutrymmenläggs fast i detaljplanen. På gmndval avutredningens förslag och remisskritiken utarbetades inom bostadsdepartementeten promemoria (Ds 1990:79) i vilken bl.a. frågan om parkeringsköp behandlades.Promemorian har remissbehandlals. Jag kommer i det följande att redogöra fördepartementsförslagel och remisskritiken över detta i anslutning tillöverväganden av de olika delproblem rörande parkeringsköp som behandlas iförslaget. 3,1.3 Gällandeordning I3 kap. 15 § finns bestämmelser om hur tomter som tas i anspråk för bebyggelseskall anordnas. Enligt första stycket 6 skall tillses att lämpligl ut- rymme för parkering,lasming och lossning av fordon i skälig utsträckning Prop. 1990/91:146anordnas på tomten eUer i närheten av denna. (I fortsättningen talas för enkelhetensskull om anordnande av parkeringsutiymme). Enligt16 § första stycket fär bestämmelsen i den nämnda punklen 6 till-lämpas i skäUgutsträckning på bebyggda tomter och enligt andra stycket skall vid tiUbyggnadsom kräver bygglov eUer vid ombyggnad tomten anordnas sä att den uppfyller detnämnda kravet i skäUg utsträckning. Somframgär av ordalydelsen föreligger vissa skillnader mellan de olUcabestämmelserna. Enligt 15 § och 16 § andra stycket skall kommunen tillse att deangivna kraven uppfylls. Enligt 16 § första stycket däremot/dr kommunen ställakrav på anordnande av parkeringsutrymmen. Vidare föreligger den olikheten attkravet enUgt 15 § är strängare än det som anges i 16 §. Enligt 16 § fär eflerskall kravet i 15 § tillämpas endast i skälig utsträckning. Sismämnda skiUnadberor naturligtvis på att det kan vara svärare atl anordna parkeringsutrymmeninom redan bebyggda områden. Ihuvudsak skall jag här behandla frägan om det krav på anordnande avparkeringsutrymme som skaU ställas i samband med an en tomt skall tas i anspråkför bebyggelse, alltså kravet enligt 3 kap. 15 §. Kommunen har enligtbestämmelsen en laglig skyldighet att se till att kravet uppfylls. Detta sker isista hand i samband med ansökan om bygglov. Om därvid finneratt kravet avseende anordnande av parkeringsutrymme kan antas inte bli uppfyUtsä skall ansökningen avslås. Uppfyllandeav kravet på anordnande av parkeringsunymme kan ske genom att utrymmetanordnas antingen på tomten eller i närheten av denna. Sistnämnda altemativ kanses från två synpunkter. Å ena sidan kan fastighetsägaren inte undgåskylcUgheten att anordna parkeringsutrymme därför atl hinder mot dettaföreligger på den egna tomten, Ä andra sidan ges fastighetsägaren möjlighetatt lösa parkeringsfrågan tillsammans med andra fastighetsägare, vilketsjälvfaUet ofta kan vara förmånUgt. Kollektivalösningar av parkeringsfrågan kan komma till stånd pä olika sätt. I första handkan en parkeringsanläggning som är gemensam för flera fastigheter inrättasgenom förrättning enligt anläggningslagen (1973:1149). Initiativ tillinrättande av en gemensamhetsanläggning kan tas av antingen kommunen ellerfastighetsägama. Vid sidan härav förekommer den form för kollektiva lösningarsom något oegentiigt bmkar kallas parkeringsköp. Förfarandet innebär i aUmänhetatt fastighetsägaren - som ett altemativ tUl att han själv ordnarparkeringsplatser - erbjuds av kommunen att delta finansieUt i en gemensamparkeringsanläggning. Därvid har i huvudsak två former till-lämpats, nämligens.k. friköp cx;h avlösen. Friköpsavtal innebär att fastighetsägaren betalarett engångsbelopp till kommunen, som förbinder sig att anordna parkering ochhålla den tUlgänglig. Vid avlösen förbinder sig fastighetsägama att hyraplatser cx;h ibland även att bidra till anläggningskostna-dema för dessa. 3.2 Överväganden och förslag Prop. Fräganom parkeringsköp togs upp av parkeringskommitté i betänkandet (SOU1968:18) Parkering. gällde 1959 ärs byggnadsstadga och enligtdess 53 § 3 mom. begränsades fastighetsägarens skyldighet att anordnaparkeringsutrymme till den egna tomten. kunde emellertid medgeundantag från detta krav. bl.a. om särskild plats för fordonen hade berettsutanför tomten. Det fanns alltså även med denna reglering anledning att ordnakollektiva lösningar, t.ex. parkeringsköp. Den dåvarande ordningen, som alltsåinnebar att fastighetsägaren kunde befrias från skylcUgheten att anordnaparkeringsutrymme, förklarar användningen av ter-mema friköp {x;h avlösen.Nuvarande regler i PBL medför naturligtvis att termema blir vUseledande. Systemetmed parkeringsköp hade tillämpats i vissa kommuner.Kommittén konstaterade emellertid att kritik hade riktats mot sävälrättsenligheten som lämpligheten av friköpsmetoden (s. 193). Kommittén instämdei kritiken såvitt avser utformningen av en del förekommande typer av avtal menframhöll att det inte fanns nägra principiella hinder mot att användaparkeringsköp. I anslutning tUl ett förslag att skyldigheten att anordnaparkeringsutrymme skulle ges sädan utformning som den nu har i PBL, alltså attutrymme kan anordnas på tomten eller i närheten av denna, utvecklade kommitténsin syn pä hur avtalen om parkeringsköp bör utformas för att lagens krav skaUkunna bli tiUgodosedda. Iun-edningen finns en redovisning av hur kommunema tillämpar systemet medparkeringsköp och enligt min mening framgår därav att det i vissa kommunerförekommer avtal som inger tvekan om de verkligen kan leda till att kraven i 3kap 15 § pä anordnande av parkeringsutrymme blir tillgodosedda. Jag kan därförförstå att lagrådet efterlyste ett förtydUgande av dävarande departementschefensalhnänt hållna rekommendation avseende parkeringsköp i det ovan citeradeuttalandet i lagrådsremissen. synes lagrådet ifrågasätta möjligheten all omvandla enoffeniligrättsUg förpliktelse till civih-ättsUg (s. 82). Nägon sådan omvandlingkan del emellertid enligi min mening inte vara fråga om. Parkeringsköp innebäratt fastighetsägaren för att uppfyUa sin skyldighet att anordnaparkerings-utrymme ingår ett avtal med kommunen som civilrättsUg part omparkeringsköp, varefter som företrädare för kommunen som myndigheti samband med ansökan om bygglov prövar om fastighetsägaren därmed skall ansesha uppfyllt de krav som man har anledning att ställa enligt 3 kap. 15 §. Från principiell synpunktskUjer sig en lösning av parkeringsfrågan genom parkeringsköp inte frän andra kollektiva lösningar, men parkeringsköp är ändå i vissa hänseenden en säregen form för lösning av frägan. Det finns sä ledes en stöne risk än vid andra lösningar att preciseringen när det t.ex.gäller parkeringsutrymmets lokalisering och tidsmässiga utbyggnad blir alltför 30 obestämd.Dessutom finns det särskild anledning alt vid parkeringsköp vara Prop.1990/91:146 uppmärksam pä risken för att fastighetsägaren kan komma atlutsättas för obehöriga påtryckningar. Det kan antas ha varit problem av sädanaslag som lagrådet önskade an fä belysta. Parkeringsköpär en i mänga kommuner effektiv form för att lösa parke-ringsfrågoma och förfastighetsägama är det ofta ekonomiskt fördelaktigt att använda sig av dennaform. Mänga kommuner har emellertid efter tillkomsten av PBL blivit mycketförsiktiga när det gäller att umyttja detta effektiva instmment. Detsammanhänger naturligtvis med att de olUca uttalanden som har gjorts ilagstifmingsärendel har skapat osäkerhet bettäffande parkeringsköpetsrättsenlighet. Jag anser dock att farhägoma i detta hänseende måste bett-aktassom överdrivna. Problemetframträder ganska tycUigt om man i enlighet med vad jag har antytt i det föregäendehåller isär kommunens dubbla roller i sammanhanget är denmyndighet som i samband med bygglovsprövning har att bevaka att de i lagangivna kraven uppfylls, bl.a. kravet i 3 kap. 15 § första stycket 6. En avfastighetsägaren presenterad lösning som innefattar samverkan med andra parterskaU bedömas oberoende av om det är kommunen eller något annat subjekt somuppträder som part i samarbete med fastighetsägaren. Det avgörande är omfastighetsägaren kan prestera en lösning som tUlgodoser lagens krav avseendeanordnande av parkeringsutrymme. Jag anser således au det är uppenbart att detinte kan föreligga något principiellt hinder mot att fastighetsägaren löserfrågan genom avtal med kommunen om parkeringsköp. 3.2.2Utformningen av avtal om parkeringsköp Oavsettvilken lösning fastighetsägaren väljer för att anordna parkeringsutrymme såmåste den valda lösningen för att tillgodose lagens krav falla inom ramen förbestämmelsen i 3 kap. 15 §.