prop · GE03179 · 1990-12-31 00:00:00 — Såvittavser beslut om återkallelse av tillstånd är kravet på tillgång tilldomstolsprövning visserligen uppfyllt genom möjligheten att överklaga taltidningsnämndensbeslut till kammarrätten och den möjlighet att få till stånden prövning avregeringsbeslut som framgår av lagen (1988:205) om rättsprövning av vissaförvaltningsbeslut m.m. Men när det gäller beslut i frågor om att meddelatillstånd finns inte någon möjlighet att överklaga. Visserligenär det möjligt att få en laglighetsprövning till stånd med stöd av lagen omrättsprövning. Kravet på tillgång till domstolsprövning kan emellertid knappastanses uppfyllt med detta. Det framgår av den slutliga utformningen av förslagettill yttrandefrihetsgrundlag, som bygger på att en prövning enligt lagen omrättsprövning i dessa sammanhang i realiteten avser frågor där regeringenbeslutar i första instans (se prop. 1990/91:64 s. 118, 211, 219). Fråganuppkommer alltså om den nuvarande ordningen kan bestå. Om fullföljdsförbudet upphävs följer av allmännarättsgrundsatser att beslut i frågor om meddelande av tillstånd att sändaradiotidningar kommer att kunna överklagas till regeringen. Möjligheten tillöverprövning av beslut enligt lagen om rättsprövning kommer då att gällaregeringens beslut. Kravet på tillgång till domstolsprövning blir därmedtillgodosett i enlighet med 3 kap. 5 8 första stycket andra meningenyttrandefrihetsgrundlagen eftersom prövningen av beslut av regeringen endastbehöver avse beslutets laglighet. Mot den nu skisserade ordningen kan dockanföras att den strider mot strävandena att regeringen i möjligaste mån inteskall handlägga förvaltningsärenden. Frågan hur möjligheten att få till stånd en överprövningav beslut av den art som är i fråga skall ordnas kräver på grund av detanförda vissa ytterligare överväganden som inte lämpligen kan göras i dettalagstiftningsärende. Chefen för kommer därför senareatt för regeringen anmäla frågan om hur reglerna om överklagande av beslut iärenden om rätt att sända radiotidningar bör utformas. Den möjlighet som 3 kap. 6 och 9 §§ ger till föreskrifteri lag om skyldighet att lämna radio- och TV-program samt filmer och videogram tillarkiv m.m. utnyttjas i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud-och bildupptagningar och i lagen om granskning och kontroll av filmer ochvideogram. Dessa lagar behöver inte ändras med anledning av nu nämnda paragrafer. Enligt 3 kap. 7 § och 12 § tredje stycket får föreskrifteri lag meddelas i syfte att förebygga spridning av kartor m.m. som innehållerupplysningar av betydelse för rikets försvar (jfr 6 kap. 2 S andra stycket TF).Sådana föreskrifter finns redan, och de behöver inte anpassas till den nyagrundlagen. Föreskrifteri lag som begränsar rätten att sprida filmer och andra upptag ningar får enligt 3 kap. 11 § och 12 § första stycket finnas. Vad som avses är bestämmelser om otillåten utlämning av film eller videogram 35 (16 kap. 10 c S). otillåtet förfarande med pornografiskfilm (16 kap. IIS) Prop. och förledande av imgdom (16 kap. 12 S), vilka intebehöver ändras med 1990/91:179 anledning av yttrandefrihetsgrundlagen. I 3 kap. 12 § andra stycket tillåts kriminaliseringen avden som bryter mot föreskrifterna i lagen om kontroll och granskning av filmeroch videogram. Den lagen behöver inte ändras i detta sammanhang. Detsammagäller de föreskrifter i samma lag som enligt 3 kap. 14 § får avseanmälningsskyldighet för den som yrkesmiissigt siiljer eller hyr ut filmer ochvideogram. Yttrandefrihetsbrotten enligt 5 kap. 1 §, undantagen frånmeddelar- och anskaffarfriheten enligt 5 kap. 3 § samt påföljdsbestämningen föryttrandefrihetsbrott enligt 5 kap. 4 $ regleras liksom i motsvarande fall i TFgenom olika föreskrifter i och sekretesslagen, som inte bör ändrasi detta sanunanhang. Detsamma gäller hänvisningarna i 5 kap. 6 § i fråga om siirskildrättsverkan vid olaga våldsskildring och 7 kap. 1 H beträffande påföljdsbortfall,angivelse och enskilt åtal samt åtalspreskription för olaga våldsskildring och bariipornografibrott. Radionännidens verksamhet har fått grundlagsförankring i 7kap. Föreskrifterna härom behandlas i prop, 1990/91:149 och tas därförinte upp hiir. Jag har i det föregående berört frågan om föreskrifter för attupprätthälla efterlevnaden av sådan lagstiftning som kan komma att antas medstöd av 1 kap. 6 S tredje stycket. I 7 kap. 5 § syftas på de bestämmelser i lagen omgranskning och kontroll av filmer och videogram som avser särskilttillsynssystem för att motverka olaga våldsskildringar. Behov finns inte atthär föreslå ändringar av dessa bestämmelser. Allmänna bestämmelser om skadestånd skall enligt 8 kap. I§andra stycket samt 3 och 4 !i§ vara tillämpliga. Anledning saknas att nu ändradessa bestiimmelser. Detsamma gäller hänvisningarna i 10 kap. 2 § till lagen(1966:78) om förbud i vissa fall mot rundradiosändning på öppna havet och i //kap. 1 $ till bestämmelserna i om resning m.m. I grundlagspropositionen föreslås också ett nytt andrastycke i / kap. 7 § TF. Detta behandlar sädana förlagetrogna versioner avperiodiska skrifter som sprids som radio- eller TV-program, filmer ellervideogram eller ljudupptagningar m.m. och som i princip jämställs med enbilaga till den periodiska skriften i yttrandefrihetsrättsligt avseende.Lagrummet hänvisar till 3 kap. yttrandefrihetsgrundlagen beträffandebestämmelserom rätt till sändningar. Några särskilda nya eller ändrade reglerpå denna punkt bör inte föreslås i detta ärende i enlighet med vad som förutsagts om 3 kap. 1 och 2 SS yttrandefrihetsgrundlagen. Mitt förslag: I en särskild lag samlas dels deföreskrifter som i detta ärende bör meddelas som en konsekvens avyttrandefrihetsgrundlagen, dels motsvarande bestämmelser på dettryckfrihetsrättsliga området. Detta medför att lagen med vissa bestämmelserom rättegången i tryckfrihetsmål och lag med vissa bestämmelser påtryckfrihetsförordningens område ersätts av den nya lagen. Denna kommer vidareatt innehålla motsvarigheter till föreskrifter i de radiorättsligaansvarighetslagarna i den utsträckning detta behövs. Dessa lagar kan därförupphävas. VFUs förslag överenstämmer i princip med mitt. Remissinstanserna har anslutit sig till förslaget. Skälen förmht förslag: Av de bestämmelser i yttrandefrihetsgrundlagen som hänvisar tillannan lagstiftning återstår att behandla dem i 3 kap, 6 S (delvis), 9 S(delvis) och 13 8, 4 kap. 1, 2, 4, 6 och 7 SS, 6 kap. 1 8, 7 kap. 1 S (delvis)och 3 8 samt 9 kap. 1 S. Vidare finns i det nya andra stycket i I kap. 7 S TFen hänvisning till annan lag i fråga om skyldighet att spela in eller bevarasådana tidningsversioner som avses där. Det gällerhär frågor av samma eller liknande slag som regleras i de två lagar somkompletterar tryckfrihetsförordningen, nämligen lag med vissabestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål och lagen (1977:1016) med vissabestämmelser på tryckfrihetsförordningens område. I likhet med YFU ser jag detdärför som naturligt att de föreskrifter som är aktuella till följd avyttrandefrihetsgrundlagen och de som redan finns i anslutning tilltryckfrihetsförordningen samordnas i en enda lag. En viss regelförenklinguppnås härigenom. När detgäller den nya lagens utformning anser jag det lämpligt att i möjligaste mänfölja YFUs förslag. Mittförslag innebär att förutom och lagar även de nuvaranderadiorättsliga ansvarighetslagarna kan upphävas och att de motsvarigheter tillföreskrifter i dessa som bör finnas i vanlig lag tas in i den nya lagen. Detkan nämnas att vissa av dessa föreskrifter har föreslagits ändradegenom prop. 1990/91:94. Sammanfattningsvisinnebär mitt förslag att i huvudsak följande frågor kommer att regleras i dennya lagen: ägare och utgivare av periodiska skrifter, utgivare av radio- och TV-programoch av filmer, videogram och ljudupptagningar, bevarande av exemplar ochinspelningar, åtal och tvångsmedel samt rättegången i tryckfrihets- ochyttrandefrihetsmål. 2.3 Vissa rättegångsfrågor m.m. 2.3.1 Hovrätts sammansättning i tryckfrihetsmål ochyttrandefrihetsmål Mittförslag: Hovrätten skall i tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål bestå av fyrajuristdomare. Skrivelsens förslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna har i allmänhet anslutit sig tillförslaget. JK och har dock anfört annan mening. Bakgrundentill mitt förslag: I fråga om rättegången i tryckfrihetsmål gäller vissasärskilda regler, I mål vari talan förs om ansvar skall frågan huruvida brottföreligger prövas av en jury, om inte parterna avstår från det. Reglernaomfattar även mål om enskilt anspråk. Den särskilda regleringen framgår av TFoch lagen med vissa bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål.Föreskrifterna tar sikte på handläggningen i första instans. Denna ordning har i princip gällt sedan tillkomsten-av TF.Den har alltså tillkommit vid då nämndemän förekom endast i underrätter. deltar nämndemän i hovrätten vid prövningen avbrottmål. Hovrättens sammansättning i ett tryckfrihetsmål blir därigenomberoende av om straffansvar yrkas eller om endast skadeståndstalan förs (2 kap.4 S ). I det förra fallet skall hovrätten bestå av tre lagfarnaledamöter och två nämndemän. Om det i ett brottmål inte förekommer anledningatt döma till svårare straff än böter, behöver nämndemän dock inte delta. Ärdet fråga om enbart en skadeståndstalan är hovrätten domför med fyra lagfarna domare. I enskrivelse till har hovrättslagmannenLennart Groll anfört att de föreskrifter som gäller för hovrättssammansättning i skilda mål leder till olika resultat i fråga om tryckfrihetsmålberoende på vad talan går ut på och i vilken form den har prövats avtingsrätten.Enligt skrivelsen vållar den nuvarande ordningen osäkerhet i frågaom den sammansättning som skall väljas då hovrätt prövar yttrandefrihetsmål.Ett klarläggande förklaras därför vara önskvärt. Enligt skrivelsen kan det hävdas att tanken bakomjurysystemet varit att ansvarsfrågan i tryckfrihetsmål primärt skall prövas aven kvalificerad krets lekmän. Om juryn funnit skäl till fällande dom skalldärefter en strikt juridisk prövning ske genom ett juristkollegium.Överinstansernas prövning är begränsad till den ram som dragits upp genomjuryprövningen. I skrivelsen anförs att det kan te sig främmande att en lekmannaprövningånyo kommer in genom att nämndemän deltar i hovrättens avgörande. Skrivelsenutmynnar i förslaget att hovrätten i yttrandefrihetsmål, oberoende av om talanförs om ansvar och av målets beskaffenhet i övrigt, skall vara sammansatt avfyra juristdomare. JK förklarar i sitt remissyttrande att han kan delasynpunkten att det kan te sig främmande att nämndemän deltar i hovrättensavgörande. som berörsi skrivelsen har emellertid enligt JK sin grund i de allmänna reglerna omhovrätts sammansättning, särskilt om medverkan av nämndemän. Att nu mönstra utnämndemännen ur rättegången i yttrandefrihetsmålen kan enligt JK innebära ettställningstagande till nämndemännens domarroll i hovrättsprocessen i brottmålöver huvud taget. Det kan således enligt JK ifrågasättas om inte den genomskrivelsen väckta frågan borde få en mer allsidig belysning. JKs yttrandeinnebär att han inte är beredd att tillstyrka det förslag somskrivelsen innehåller. har uttalat sig till förmån för en sammansättning med trejuristdomare och två nämndemän vid hovrättens prövning av yttrandefrihetsmål ivilka talan förs om ansvar eller skadestånd. Enligt bolagets mening främjasyttrandefrihetens intressen av atl lekmannavärderingar kan göra sig gällandeäven i hovrätten. Skälen förmitt förslag: Till en början vill jag peka på att det utvidgade grundlagsskyddför yttrandefriheten som har föreslagits i prop. 1990/91:64 innebär att en jurykan komma att medverka i rättegången i första instans i fler fall än förnärvarande. De nackdelar som enligt den förut nämnda skrivelsen är förenademed den nuvarande ordningen i frågan om hovrättens sammansättning iyttrandefrihetsmål kan alltså komma att accentueras. Den syn påfrågan om lekmannamedverkan i tryck- och yttrandefrihets-mål som kommer tilluttryck i skrivelsen förtjänar också instämmande. Eftersom den särskildarättegångsordningen för tryck- och yttrandefrihetsmål på ett radikalt sätt skiljersig från vad som gäller för andra mål just i fråga om lekmännens medverkanbehöver en ändring av reglerna om hovrätts sammansättning i sådana mål enligtmin mening inte tillmätas någon principiell räckvidd såvitt gäller lekmänsmedverkan i hovrätt i andra mål. Jag förordar därför att reglerna om hovrättssammansättning i tryck- och yttrandefrihetsmål ändras i enlighet med vad somhar föreslagits i skrivelsen så att endast lagfarna domare deltar i hovrättensprövning. Eftersom antalet lagfarna domare i tryckfrihetsmål i tingsrättnormalt är tre, bör i enlighet med de principer som ligger bakomrättegångsbalkens nuvarande regler för hovrätts sammansättning antaletlagfarna domare i hovrätt bestämmas till fyra. Den nya ordningen bör komma tilluttryck i den nya lag som jag föreslår i detta ärende. 2.3.2 Tillgång till domstolsprövning i frågor om rättentill närradiosändningar m.m. Mittförslag: Närradiolagen ändras så att beslut om återkallelse av tillstånd ivissa fall skall prövas av domstol i yttrandefrihetsrättslig ordning. Skälen förmitt förslag: I avsnitt 2.1 har jag berört föreskriften i 3 kap. 5 8yttrandefrihetsgrundlagen om tillgång till domstolsprövning i frågor om rättenatt sända radioprogram. Där har jag också berört vilken betydelse dennaföreskrift får i fråga om trådsändningar och vissa eterburna sändningar. Jagtar nu upp frågan om grundlagsföreskriftens betydelse för den nu gällande ordningen i fråga om eterburna sändningar i övrigt. Detblir därvid särskilt anledning att beröra närradioområdet. I 3 kap. 2S yttrandefrihetsgrundlagen medges att rätten att sända radioprogram på annatsätt än genom tråd regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillståndoch villkor för att sända. Vidare föreskrivs att det allmänna skalleftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråk på ett sätt som leder till vidastemöjliga yttrandefrihet och informationsfrihet. Enligt grundlagen skall detockså som jag redan förut har nämnt finnas ett utrymme i etern för lokalaradiosändningar. Närmare föreskrifter om detta meddelas i lag. Beträffandede trådlösa sändningarna krävs tillstånd av regeringen för rätt att här ilandet sända radioprogram i rundradiosändning (5 S första stycket radiolagen).Särskilda föreskrifter om rätt att överklaga regeringens beslut i sådanaärenden saknas . Enligt lagen om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslutkan dock regeringsrätten pröva om avgörandet strider mot någon rättsregel.Några nya föreskrifter på denna punkt är därför inte nödvändiga för att göradet möjligt att anta yttrandefrihetsgrundlagen (jämför prop. 1990/91:64 s. 118.211,219). Frågor omtillstånd att sända närradio prövas av närradionämnden. Enligt 15 8 närradiolagenfår nämndens beslut i frågor om tillstånd överklagas hos kammarrätten. Detgäller såväl tilldelning som återkallelse av tillstånd. Det finns alltså redantillgång till domstolsprövning i frågor om rätt att sända program i närradio. I den måningripanden grundas på missbruk av yttrandefriheten skall frågan emellertidenligt 3 kap. 5 § yttrandefrihetsgrundlagen prövas av domstol under medverkanav jury. Den nuvarande ordningen enligt närradiolagen innebär att fråganhuruvida ett tillstånd att sända närradio skall återkallas efter en dom föryttrandefrihetsbrott prövas av närradionämnden. Denna ordning är inte förenligmed yttrandefrihetsgrundlagen. Närradiolagen måste därför ändras så att fråganom återkallelse av tillstånd kommer att prövas av domstol iyttrandefrihetsrättslig ordning. Det är naturligt att den prövningen sker isamband med prövningen av åtalet. En föreskrift av sådan innebörd bör tas in inärradiolagen som en ny 16 S. Vittnesförhör med journalister m.fl. Mittförslag: En domstol är skyldig att före vittnesförhör med journalister m.fl.som har tystnadsplikt inhämta yttrande från det företag där vittnet har fåttvetskap om en uppgift. Denna skyldighet utvidgas. förslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna har godtagit förslaget. Skälen förmilt förslag: 1 prop. 1990/91:64 har föreslagits vissa ändringar iföreskrifterna i 3 kap. 3 S TF om tystnadsplikt för journalister m.fl (se s. Förslaget till yttrandefrihetsgrundlag har motsvarande innebörd. Propositioneni grundlagsärendet bygger i detta avseende på det förslag som lagts fram av meddelarskyddskommitténi betänkandet (SOU 1990:12) Det förslaget innebar även vissa ändringar irättegångsbalken (RB). 3 8 andra stycket 4 i den i prop. 1990/91:64 föreslagna lydelsen av TFskall den tystnadsplikt som åvilar journalister m.fl. i fråga om vem som ärförfattare eller uppgiftslämnare eller utgivare av en icke periodisk skriftinte gälla i den mån domstol, när det är fråga om dolda meddelanden i annonser m.m.,vissa särskilt allvarliga brott mot rikets säkerhet som begåtts genommeddelande för publicering eller oriktigt utlämnande av hemliga handlingar,finner det erforderligt att uppgift lämnas vid förhandling huruvida den som ärtilltalad eller skäligen misstänkt för den brottsliga gärningen har lämnatmeddelandet eller medverkat till framställningen. Enligt punkten 5 i denföreslagna lydelsen av samma stycke skall tystnadsplikten inte heller gälla iden mån domstol i annat fall av hänsyn till ett allmänt eller enskilt intressefinner det vara av synnerlig vikt att uppgift om identiteten lämnas vidvittnesförhör eller förhör med en part under sanningsförsäkran. Av 36 kap.8 8 andra stycket RB framgår att rätten, om inte särskilda skäl föranlederannat, innan den tar ställning till om någon trots tystnadsplikten får hörassom vittne i en fråga skall inhämta yttrande från det företag hos vilket densom skall höras har fått vetskap om en uppgift som han är skyldig att hållahemlig enligt de föreskrifter om tystnadsplikt som gäller för journalister m.fl.i TF och de radiorättsliga ansvarighetslagarna. Detta gäller vid förhörenligt 3 kap. 3 8 5 TF och motsvarande föreskrifter i de radiorättsligaansvarighetslagarna. förslag innebär att skyldighetenskall utsträckas till att gälla även vid förhör enligt 3 kap. 3 8 4 TF ochmotsvarande övriga lagrum. förslag har inte mött någongensaga vid remissbehandlingen. Även jag anser att förslaget bör genomföras(jämför prop. 1990/91:64 s. 103). Ändringen i RB bör utformas under beaktandeav att de radiorättsliga ansvarighetslagarna nu föreslås bli upphävda. 2.4 Preskription i fråga om filmer m.m. Mittförslag: I den nya lagen införs en föreskrift som innebär att videogram inteskall anses ha lämnats ut för spridning förrän de har lämnats in förregistrering hos arkivet för ljud och bild. Skälen förmitt förslag: Enligt 7 kap. 1 S första stycket yttrandefrihetsgrundlagen skallbestämmelserna i 9 kap. 1-4 SS TF om tillsyn och åtal gälla också på det avyttrandefrihetsgrundlagen skyddade området. I andra stycketav samma paragraf meddelas emellertid vissa föreskrifter om tid för väckande avallmänt åtal för yttrandefrihetsbrott. Dessa skiljer sig delvis från vad somgäller enligt TF. Beträffandefilmer och ljudupptagningar är enligt bestämmelsen tiden från det attupptagningen lämnades ut för spridning. Dock får i lag föreskrivas att filmerinte skall anses ha lämnats ut för spridning förrän de har lämnats förregistrering hos en myndighet. Beträffande tiden för väckande av talan i fråga om olaga våldsskildring ochbarnpornografibrott hänvisar Prop. grundlagsförslaget till vad som är föreskrivet i vanlig lag. trädde lagen om granskning och kontrollav filmer och videogram i kraft. Ett viktigt ändamål med lagen är att kommatill rätta med vissa oroande inslag på videogrammarknaden, framför allt utbudetav spekulativa våldsskildringar. Det finns anledning att hoppas attverkningarna av den nya lagstiftningen skall visa sig . Ett sätt att bidra till det skulle kunna vara att nuinföra sådan lagstiftning om utgångspunkten för preskriptionstiden i fråga omfilmer och videogram som enligt det anförda får förekomma enligtyttrandefrihetsgrundlagen. Det skulle kunna ske genom en bestämmelse i den nyalag jag föreslår i detta ärende. Jag förordar att en sådan bestämmelse införs. En följd av den nya yttrandefrihetsrättsliga ordningenblir att ytterligare frågor skall prövas i den rättegångsform som gällerför tryckfrihetsmål och mål på det radiorättsliga området, dvs. med tillgång tilljury. Det gäller främst åtal för brott i filmer, videogram m.m. och ljudupptagningar,men även brott i vissa ljudradio- och televisionsprogram etc. Sådana mål prövasi dag i de former som är föreskrivna för brottmål eller tvistemål i allmänhet.Den nya rättegångsordningen torde inte komma att påverka resursbehovet fördomstolarna. Den nya regleringen innebär vidare att JK får någotutökade uppgifter eftersom JK kommer att vara åklagare i fler mål än i dag.Detta bör kunna komma till stånd genom omfördelning inom ramen för eljesttilldelade resurser. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1.lag med vissaföreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagensområden 4.lag om ändringi konkurslagen (1986:672) 5.lag om ändringi kreditupplysningslagen (1973:1173) 6.lag om ändringi lagen (1977:729) om patentbesvärsrätten 7.lag om ändringi sekretesslagen (1980:100) 8.lag om ändringi närradiolagen (1982:459) 9.lag om ändringi lagen (1986:436) om näringsförbud 10. lagom ändring i lagen (1991:00) omprivat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft 11. lag om ändring i lagen (1986:3) omrundradiosändning av finländska televisionsprogram. Förslagen under 1-10 har granskats av lagrådet. Lagförslagetunder 8 har upprättats efter samråd med chefen för utbild- Prop. ningsdepartementet,förslaget under 10 efter samråd med chefen för arbets- 1990/91:179marknadsdepartementet, förslaget under 6 efter samråd med chefen för industridepartementetoch förslaget under 9 efter samråd med chefen för civildepartementet.Riksdagen har antagit ett i prop. 1990/91:100 bil. 10() framlagt förslag om lag om fortsatt giltighet avlagen (1986:3) om rundradiosändning av finländska televisionsprogram. Medanledning därav har lagförslaget under 11 upprättats. Förslaget har upprättatsefter samråd med chefen för . 4.1 Förslaget till lag med föreskrifter på tryckfrihetsförordningensoch yttrandefrihetsgrundlagens områden Den sammanhållna lagen med föreskrifter på tryckfrihetsförordningensoch yttrandefrihetsgrundlagens områden har redigerats i elva kapitel, varav 1kap. upptar inledande bestämmelser, 2 kap. föreskrifter om ägare och utgivareav periodiska skrifter m.m., 3 kap. föreskrifter om utgivare av radioprogram m.m.,4 kap. föreskrifter om utgivare av filmer och ljudupptagningar, 5 kap.föreskrifterom bevarande av exemplar och inspelningar m.m., 6 kap. föreskrifterom åtal och tvångsmedel, 7 kap. föreskrifter om rätt domstol i tryckfrihetsmåloch yttrandefrihetsmål. 8 kap. föreskrifterom förberedande behandling avtryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål, 9 kap, föreskrifter om huvudförhandlinginför jury, 10 kap. föreskrifter om överläggning och dom m.m. samt II kap. övriga bestämmelser omrättegången mm. Föreskrifterna i 2-6 kap. har ordnats under särskildarubriker för de olika nu förekommande medieformer som skyddas av den föreslagnayttrandefrihetsgrundlagen. Systematiken betingas av två skäl. Dels syftarlagen i allt väsentligt inte till några materiella ändringar av vad som gälleri dag för de olika medierna. Föreskrifterna kommer därför att skilja sig någotåt beträffande de olika medieformerna. Dels vinner följdlagstiftningen iöverskådlighet genom att varje medieform behandlas för sig under en rubrik. Lagens rubrik ansluter till den nuvarande lagen med vissabestämmelser på tryckfrihetsförordningens område. Innehållet är dock betydligtmera omfattande än i den lagen. Paragrafen anger lagens innehåll och disposition. Första stycket har förts över från 1 8 lagen med vissabestämmelser på tryck- 1990/91:1 /9 frihetsförordningens område (1977 årslag) utan sakliga ändringar.