prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — Beträffandekammarrättens sammansättning hänvisar lagrådet till vad som anförts ianslutning till lagen om psykiatrisk tvångsvård. Lagrådet föreslår följaktligenatt 21 § ges följande lydelse: "Vid handläggningen i domstol av ett målenligt denna lag gäller i tillämpliga delar bestämmelseraa i 34 39 §§ lagen(1990:000) om psykiatrisk tvångsvård." Vidhandläggning av mål om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård skallenligt vad lagrådet förordat i anslutning till förslaget till lag ompsykiatrisk tvångsvård i länsrätten ingå en erfaren psykiater. Lagrådet har ianslutning till 10 § i den lagen anfört att bestämmelsen att länsrätten skallhöra lämplig sakkunnig då kan undvaras. Detsamma gäller motsvarande bestämmelsei förevarande paragraf Enligt 24 § förvaltningsprocesslagen får rätten inhämtayttrande över fråga som kräver särskild sakkunskap från myndighet. Slutmeningeni förevarande paragraf ger inte något dämtöver. Meningen bör därför utgå. Enligtfjärde meningen skall åklagaren i regel beredas tillfälle att yttra sig innanlänsrätten fattar beslut som avser tillstånd för patienten att vistas utanförsjukvårdsinrättningens område eller upphörande av vården. Lagrådet villframhålla vikten av att åklagaren i detta sammanhang beaktar de risker sompatientens vistelse utanför sjukvårdsinrättningens område kan innebära försådan målsägande som avses i 29 §. Målsäganden bör genom åklagaren få sinasynpunkter framförda till länsrätten i samband med åklagarens yttrande och tillhögre instans om åklagaren överklagar länsrättens beslut. Paragrafenkan lämpligen delas i två stycken med följande lydelse: "1ett mål enligt 10 eller 16 § som har väckts genom ansökan av patienten skalllänsrätten inhämta yttrande av chefsöverläkaren. Om en chefsöverläkare ger inansökan eller anmälan enligt 10, 13, 16 eller 17 §, skall han därvid ange sinuppfattning i den fråga som skall prövas och lämna en redogörelse för deomständigheter, på vilka uppfattningen grundas. Omdet inte är uppenbart obehövligt, skall rätten i ett mål enligt 10 eller 16§ geåklagaren i det mål där beslutet om rättspsykiatrisk vård har meddelats eller,när det finns särskilda skäl, någon annan åklagare tillfälle att yttra siginnan beslut meddelas i fråga om tillstånd att vistas utanför vårdinrättningensområde, om överlåtelse på chefsöverläkaren av befogenhet att besluta om sådanttillstånd eller om upphörande av vården." Sistastycket bör ersättas med en hänvisning i 24 § till motsvarande bestämmelse ilagen om psykiatrisk tvångsvård. Påsamma sätt som föreslagits i fråga om 43 § lagen om psykiatrisk tvångsvård bör paragrafen slopas med hänsyn till att möjligheten till 417 27 1990/91. rättshjälpäven framgår av 30 § första stycket 4 (enligt lagrådets förslag Prop. 1990/91:58 29 § första stycket 5). Lagenom ändring i rättshjälpslagen (1972:429) 1förslaget bör göras vissa ändringar som följd av de föreslagna ändringarna ilagen om psykiatrisk tvångsvård. Första stycket bör således, såvitt gäller målenligt nyssnämnda lag, avse mål eller ärende "hos allmänförvaltningsdomstol angående medgivande till fortsatt tvångsvård enligt 7, 9,12 eller 14 § lagen (1990:000) om psykiatrisk tvångsvård och vid överklagandeenligt 32 eller 33 § samma lag av beslut om intagning för tvångsvård eller omavslag på en begäran att tvångsvården skall upphöra". Lagenom ändring i lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar Somen konsekvens av lagrådets förslag om särskild sammansättning av länsrätten vidbehandling av mål om psykiatrisk tvångsvård behövs en komplettering av fjärdestycket så att lagmmmet får förslagsvis följande lydelse: "Omdomförhet vid behandling av mål om fastighetstaxering samt mål om psykiatrisktvångsvård och rättspsykiatrisk vård finns, fömtom i 18 §, bestämmelser ifastighetstaxeringslagen (1979:1152), lagen (1990:000) om psykiatrisktvångsvård och lagen (1990:000) om rättspsykiatrisk vård." Enligtremissförslagets tredje stycke jämfört med andra stycket skall, om det inte ärpåkallat av särskild anledning att målet prövas av fullsutten rätt, länsrättenvara domför med en lagfaren domare ensam vid avgörande av mål enligt bl. 33§ lagen om psykiatrisk tvångsvård. Lagrådetsförslag om särskild sammansättning av länsrätten vid behandling av mål ompsykiatrisk tvångsvård bör leda till att målen vid avgörande i sak prövas avfullsutten rätt. I två typer av mål bör dock länsrätten vara domför med enlagfaren domare ensam, om det inte är påkallat av särskild anledning att måletprövas av fullsutten rätt. Det gäller överklagade beslut om förstöring ochförsäljning av egendom och avslag på en begäran om tillstånd att vistas utanförvårdinrättningens område. Avser överklagandet villkor för en vistelse utanförvårdinrättningen, som inte är kortvarig, kan det inte sällan vara påkallat medprövning av fullsutten rätt. Lagrådetförordar att det i remissen föreslagna tillägget till 18 § tredje stycket 3,med beaktande av vad lagrådet föreslagit i anslutning till 33 § lagen ompsykiatrisk tvångsvård, ändras till att lyda: "mål enligt 33 § förstastycket 2 och 3 lagen (1990:000) om psykiatrisk tvångsvård samt mål enligt 18 §första stycket 3 och 5 lagen (1990:000) om rättspsykiatrisk vård." Lagenom ändring i lagen (1985:569) om införande av lagen (1985:568) om särskildaomsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. Somen följd av vad lagrådet föreslår i fråga om 31 kap. 3 § bör hänvisningen i 6 § till 37 § äldre omsorgslagen kvarstå samt punkt 2 i övergångsbestämmelserna slopas. Lagenom ändring i Prop. 3 § Bilaga 1:5 Paragrafenbehandlar i nuvarande lydelse överlämnande till sluten psykiatrisk vård ochtill vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. Den senaremöjligheten till överlämnande har uteslutits i lagrådsremissens förslag till nylydelse av paragrafens första stycke, trots att vårdformen som sådan tillsvidare kommer att bestå enligt socialministerns förslag i remissen. Avjustitieministeras överväganden i remissens allmänna motivering (avsnitt 2.7)och i specialmotiveringen till paragrafen framgår skälen för hennesstäUningstagande. Det anförs att möjligheten att överlämna lagöverträdare tillvård i specialsjukhus har utnyttjats helt undantagsvis . I desällsynta fall då en psykiskt utvecklingsstörd gör sig skyldig till t. ex. ettgrovt våldsbrott lider denne i allmänhet också av en psykisk störning somkräver psykiatrisk behandling. Om den psykiskt utvecklingsstörde i ett sådantfall kan sägas ha en allvarlig psykisk störning och kriterierna i andra stycketangående orsakssamband mellan brott och störning är uppfyllda, kan alltsådomstolen överlämna denne till rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning. Justitieministern anser därför att det inte med hänsyntill skyddsaspekterna eller av andra kriminalpolitiska skäl är påkallat med ensärskild form av påföljd för psykiskt utvecklingsstörda som ger möjlighet tilltvångsomhändertagande. mening kan ett förlitande enbart på möjligheten att överlämnapsykiskt utvecklingsstörda till rättspsykiatrisk vård leda till svårigheter irättstillämpningen. Eftersom det för överlämnande måste påvisas attlagöverträdaren utöver en manifesterad psykisk utvecklingsstörning lider av enannan psykisk störning som kräver vård, skulle domstolen, till följd avdiagnostiska problem, i ett enskilt fall kunna hamna i den situationen att denpsykiska utvecklingsstörningen, trots att den var allvarlig och framstod somkausal till gärningen, inte skulle kunna föranleda överlämnande till särskildvård. Lagrådet vill i sammanhanget erinra om att det i en näraliggandesituation, nämligen då det är fråga om åtalsunderlåtelse, enligt den i remissenföreslagna lydelsen av 20 kap. 7 § anges som skäl för att underiåtaåtal även att vård i specialsjukhus eller i vårdhem för vuxna enligt 35 § äldreomsorgslagen kommer till stånd. Det synes sakligt omotiverat att en åtgärd somkan åberopas som skäl för åtalsunderlåtelse inte står till buds vid domstolenspåföljdsval. Lagrådetförordar därför att möjligheten för domstol att överlämna till vård ispecialsjukhus bibehålls så länge denna vårdform kvarstår. När vårdformen iframtiden enligt intentioneraa avvecklas, får givetvis i det sammanhangetövervägas vilka nya vårdformer som måste sättas in för psykisktutvecklingsstörda lagöverträdare och hur det skall förfaras med dem som vidavvecklingen vårdas i specialsjukhus. Bestämmelsenom överlämnande till vård i specialsjukhus kan förslagsvis tas in i ett tredjestycke i paragrafen och ges följande lydelse: "Omnågon som har begått ett brott, for vilket påföljden inte bedöms kunna stannavid böter, kan beredas vård med stöd av 35 § lagen (1967:940) angående omsorgerom vissa psykiskt utvecklingsstörda, får rätten överlämna honom till vård ispecialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda." Hämtöverbör lydelsen av det i remissen föreslagna sista stycket jämkas for att innefatta även överlämnande enligt nya tredje stycket och bör således ges följande lydelse: 419 "Omdet är påkallat med hänsyn till den tilltalades tidigare brottslighet Prop.1990/91:58 eller av andra särskilda skäl, får rätten i samband medöverlämnandet till Bilaga 1: 5 vård som avses i denna paragraf döma tillannan påföljd, dock inte fängelse eller överiämnande till annan särskildvård." Lagenom ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister Somen följd av vad lagrådet föreslår i fråga om 31 kap. 3 § böröverlämnande till vård i specialsjukhus alltjämt noteras i registret. Förstastycket punkt 2 bör därför ges följande lydelse: "2.överlämnats till rättspsykiatrisk vård eller till vård i specialsjukhus förpsykiskt utvecklingsstörda eller, om för brottet är föreskrivet fängelse, tillvård enligt lagen (1988:870) om vård av missbmkare i vissa fall; eller" Lagenom ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m. m. Densista meningen i första stycket om nöjdförklaring inför närmastepolismyndighet bör enligt lagrådets mening slopas. Lagrådet har tagit del avde motiv för bestämmelsen som anfördes 1974 och funnit, att de ärgiltiga efter den nu aktuella reformen och omorganisationen. Lagenom ändring i lagen (1974:515) om ersättning vid jrihetsinskränkning Somen följd av vad lagrådet föreslår i fråga om 31 kap. 3 § börnuvarande lydelse av 2 § bibehållas såvitt gäller ersättningsrätt som gmndas påatt någon efter domstols förordnande vårdats i specialsjukhus för psykisktutvecklingsstörda. Detta medför även behov av en justering av övergångsbestämmelsen. Lagenom rättspsykiatrisk undersökning m. m. Isamband med behandlingen av denna lag har lagrådet tagit del av skrivelser somkommit in till lagrådet från statens rättspsykiatriska kliniker i ,, och samt från SACO-S-för-eningen vid sistnämnda klinik. 1den allmänna motiveringen avsnitt 3.6 anför justitieministern att det i lag bör ges stöd för en ordning som innebär att rättspsykiatriska undersök ningar kan utföras såväl inom en statlig organisation som i en organisation inom hälso- och sjukvården. En bestämmelse med detta innehåll har inte upptagits i förevarande lagförslag men kan lämpligen bilda första mening en i 5 §. Bestämmelsen ger landstingen kompetens att utföra rättspsykiatri ska undersökningar även i den mån dessa inte skulle kunna hänföras till hälso- och sjukvården utan enbart till rättsvården, som är en statlig angelä genhet. För att förenkla avfattningen av efterföljande paragrafer bör i en andra mening anges, att med undersökningsenhet i fortsättningen avses även vårdinrättning där rättspsykiatriska undersökningar utförs. Paragra fen avslutas sedan lämpligen med den i remissen föreslagna bestämmelsen 420 att fördelningen avundersökningar mellan olika undersökningsenheter Prop. 1990/91:58 skerenligt föreskrifter som regeringen beslutar. Innebörden härav är att Bilaga1: 5 fördelningen görs mellan de undersökningsenheter som vid varje tillfällestår till förfogande. Om lagrådets förslag följs skulle 5 § således få följandelydelse: "Rättspsykiatriska undersökningar kan utföras såväl vidinrättningar inom hälso- och sjukvården som vid särskilda undersökningsenheter.Med undersökningsenhet avses i fortsättningen även vårdinrättning där rättspsykiatriskaundersökningar utförs. Fördelningen av undersökningar mellan olikaundersökningsenheter sker enligt föreskrifter som regeringen beslutar." Iparagrafen föreslås bl.a. att undersökningstiden för häktade skall minskaskraftigt. Lagrådet instämmer givetvis i att en sådan förkortning är önskvärd.Mot bakgmnden av de problem som har förekommit är det emellertidnödvändigt att understryka, att förslaget av hänsyn till rättssäkerhetenfömtsätter att tillräckliga resurser kommer att stå till buds. En sänkning avutlåtandenas kvalitet kan inte accepteras. Övrigalagförslag Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Lagrådets förslag till Prop. Bilaga 1:5 Lag om psykiatrisk tvångsvård 1 §Föreskrifterna i hälso-och sjukvårdslagen (1982:763) gäller all psyki atrisk vård. Kompletterande föreskrifter om psykiatrisk vård som är för enad med frihetsberövande och annat tvång {tvångsvård) ges i denna lag. Föreskrifter om psykiatrisk tvångsvård finns också i lagen (1990:000) om rättspsykiatrisk vård. Vadsom sägs i denna lag om en landstingskommun gäller också en kommun som inteingår i en landstingskommun. 2 §Tvångsvård enligt denna lag skall syfta till att den som är i oundgäng ligt behov av sådan psykiatrisk vård som ges efter intagning på en sjuk vårdsinrättning blir i stånd att frivilligt medverka till erforderlig vård och ta emot det stöd som han behöver. 3§ Tvångsvård får ges endast om 1. patientenlider av en allvarlig psykisk störning, 2.patienten på gmnd av sittpsykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har ettoundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sättän genom att patienten är intagen på en sjukvårdsinrättning för heldygnsvård,och 3.patienten motsätter sig sådanvård som sägs i 2 eller till följd av sitt psykiska tillstånd uppenbart saknarförmåga att ge uttryck för ett grundat ställningstagande i frågan. Tvångsvårdfår inte ges, om patientens psykiska störaing enligt första stycket I utgörenbart en psykisk utvecklingsstörning som kan ge rätt till särskilda omsorgerenligt lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. Vidbedömning av behovet av tvångsvård skall även beaktas, om patienten till följdav sin psykiska störning är farlig för annans personliga säkerhet eller fysiskaeller psykiska hälsa. 4§ Ett beslut om intagning på en sjukvårdsinrättning för tvångsvård får intefattas utan att ett läkarintyg {vårdintyg) har utfärdats, av vilket det framgåratt det finns sannolika skäl för att fömtsättningarna för tvångsvård avpatienten är uppfyllda. Vårdintyget skall gmndas på en särskildläkarundersökning. Enundersökning för vårdintyg får företas endast om det finns skälig anledningtill det. Undersökningen utförs av en legitimerad läkare. Om undersökningeninte kan utföras med patientens samtycke, får patienten tas om hand förundersökning. Beslut om sådant omhändertagande får fattas endast av läkare somenligt beslut av landstingskommunen har befogenhet till det. ■Vårdintyg får inte utfärdas för den som är intagen på en sjukvårdsinrätt ning för frivillig psykiatrisk vård. 5 § Vårdintyget får utfärdas endast i omedelbar anslutning till undersök- Prop.1990/91:58 ningen. Det skall, utöver ett uttalande enligt 4 § om fömtsättningaraa för Bilaga 1:5 tvångsvård av patienten, innehålla en redogörelse för den psykiska stör ningen och de omständigheter i övrigt som ger upphov tiU vårdbehovet. Vidutfärdande av vårdintyg gäller bestämmelserna om jäv i 11 och 12 §§förvaltningslagen (1986:223) även för läkare som utövar yrket enskilt. Denläkare som har utfärdat vårdintyget skall se till att det kommer tillden sjukvårdsinrättning där frågan om intagning för tvångsvård skall prövas. 6 §Frågan om intagning för tvångsvård skall avgöras skyndsamt efter undersökning av patienten, timmar efter patientens ankomst till vårdinrättningen. Patienten får efter beslut av tjänstgörande läkare hind ras att lämna vårdinrättningen tills frågan om intagning avgjorts. Ett beslut om intagning får inte gmndas på ett vårdintyg som är äldre än . Besluti fråga om intagning fattas av en chefsöverläkare vid en enhet för psykiatriskvård. Beslutet får inte fattas av den läkare som har utfärdat vårdintyget. Tvångsvårdefter beslut av rätten 7 §Om chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas finner att denne bör ges tvångsvård utöver för beslutet om intagning, skall han före utgången av fyraveckorstiden ansöka hos länsrät ten om medgivande till sådan vård. Iansökan skall anges vilka omständigheter som utgör gmnden för tvångsvården ochvilka överväganden som har gjorts rörande vård i annan form för patienten. Tillansökan skall fogas en redogörelse för det stöd och den behandling som planerasför patienten under och efter vistelsen på vårdenheten. 8§ Rätten skall på ansökanenligt 7 § besluta i frågan om fortsatt tvångsvård. Om rätten bifalleransökan, får vården pågå , räknat förbeslutet om intagning. 9§ Efter ansökan avchefsöverläkaren får rätten medge att tvångsvården fortsätter utöver denlängsta tiden enligt 8 §. Medgivande får lämnas åtgången, räknat från prövningstillfället. Enansökan enligt första stycket skall ha kommit in till länsrätten innan tidenför gällande beslut om tvångsvård har löpt ut. Föreskrifterna i 7 § andrastycket tillämpas beträffande en ansökan enligt denna paragraf. 10 §Har en ansökan enligt 7 eller 9 § kommit in till länsrätten, får tvångsvården fortsätta i avvaktan på rättens beslut. Avslår rätten ansökan, skall vården upphöra . övergångfrån frivillig vård till tvångsvård 11 §Om en patient är intagen på en sjukvårdsinrättning för frivillig psykiatrisk vård, får chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas, utan hinder av att vårdintyg inte utfärdats, besluta om tvångsvård när fömtsättningarna enligt 3 § föreligger. Föreskrifternai 6 § gäller inte i fall som avses i första stycket. 12 § När beslut harfattats om tvångsvård enligt 11 §, skall chefsöverläka- Prop. 1990/91:58 ren skyndsamt och senast för beslutet ansöka Bilaga 1: 5 hoslänsrätten om medgivande till att tvångsvården fortsätter. Föreskrifterna i 7§ andra stycket skall därvid tillämpas. 13 §Om rätten medger att tvångsvård som har beslutats enligt 11 § fort sätter, får den pågå , räknat för chefsöverläkarens beslut. I fråga om tvångsvård utöver tillämpas samma bestämmelser som vid fortsatt tvångsvård enligt 9 §. Övergångfrån rättspsykiatrisk vård till tvångsvård enligt denna lag 14§ När rättspsykiatrisk vård skall upphöra i fall som avses i 15 § lagen(1990:000) om rättspsykiatrisk vård, får chefsöverläkaren vid den enhet därpatienten vårdas, utan hinder av att vårdintyg inte utfärdats, besluta omtvångsvård enligt denna lag, om förutsättningaraa enligt 3 § föreligger.Föreskrifterna i 6 § gäller inte i fall som avses i första stycket. I ställettillämpas föreskrifterna i 12 och 13§§, varvid ett beslut enligt denna paragrafjämställs med ett beslut enligt II §. 15§ Vård enligt denna lag ges påen sjukvårdsinrättning som drivs av en landstingskommun. 16§ En behandlingsplan skallupprättas efter det att patienten har tagits in för tvångsvård. Sålångt möjligt skall planen upprättas i samråd med patienten. När det ärlämpligt skall samråd ske också med dennes närstående. Isamråd med patienten skall det klariäggas om denne har behov av stöd frånsocialtjänsten. 17 §1 fråga om behandlingen skall samråd äga mm med patienten när det kan ske. Samråd skall ske också med patientens närståen de när det är lämpligt. Frågor om behandlingen avgörs ytterst av chefs överläkaren vid den enhet där patienten vårdas. Behandlingsåtgärderaaskall anpassas till vad som krävs för att uppnå syftet med tvångsvården enligt2 §. 18 §En patient får hindras att lämna vårdinrättningens område eller den del av inrättningen där han skall vistas. Omdet behövs från behandlingssynpunkt, får chefsöverläkaren besluta ominskränkningar beträflfande besök hos patienten. 19 §Om det finns en omedelbar fara för att en patient allvarligt skadar sig själv eller någon annan, får patienten kortvarigt spännas fast med bälte eller liknande anordning. Vårdpersonal skall vara närvarande patienten hålls fastspänd. Omdet finns synnerliga skäl, får beslutas att patienten skall hållas fastspändlängre än som anges i första stycket. Chefsöverläkarenbeslutar om fastspänning. skall utan dröjsmål underrättas ombeslut enligt andra stycket. 20 § En patient får hållas avskild från andra patienter endast om det är 424 nödvändigtpå gmnd av att patienten genom aggressivt eller störande Prop. 1990/91:58beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna. Ett beslut om Bilaga 1:5 avskiljande gäller högst . Tiden för avskiljande fårgenom ett nytt beslut förlängas med högst . Omdet finns synnerliga skäl, får ett beslut om avskiljande enligt första stycketavse en bestämd tid som överstiger . Chefsöverläkarenbeslutar om avskiljande. Om en patient hålls avskild iföljd, skall utan dröjsmål underrättas om detta. En patientskall han hålls avskild stå under fortlöpande uppsikt avvårdpersonal. 21 § En patient får inte inneha 1.narkotika, alkoholhaltigadrycker eller andra bemsningsmedel, 2.injektionssprutor ellerkanyler, som kan användas för inspmtning i människokroppen, 3.andra föremål som är särskiltägnade att användas för missbmk av eller annan befattning med narkotika, eller 4.annan egendom som kan skadahonom själv eller någon annan eller vara till men för vården eller ordningen påvårdinrättningen. Påträffassådan egendom som avses i första stycket, får den omhändertas. 22 §Chefsöverläkaren får besluta att försändelser till en patient får undersökas för kontroll av att de inte innehåller sådan egendom som avses i 21 §. Granskningen av en försändelse får inte avse det skriftliga innehål let i brev eller annan skriftlig handling. Omen ankommande försändelse innehåller egendom som inte får innehas enligt 21 §,får egendomen omhändertas. 23 §Om det är påkallat får en patient kroppsvisiteras eller ytligt kropps besiktigas, när han kommer till sjukvårdsinrättningen, för kontroll av att han inte bär på sig egendom som avses i 21 §. Detsamma gäller om det under vistelsen på vårdinrättningen uppkommer misstanke att sådan egen dom skall påträffas hos patienten. Kroppsvisitationoch ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet medåtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Ommöjligt skall ett vittne närvara. Chefsöverläkarenbeslutar om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning. 24 §Har narkotika, alkoholhaltiga drycker eller andra bemsningsmedel omhändertagits enligt 21 eller 22 § eller har sådan egendom påträffats där patienter intagits för tvångsvård utan att det finns någon känd ägare till egendomen, skall chefsöverläkaren låta förstöra eller sälja egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § 1 första stycket lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Detsamma gäller i fråga om injektionsspmtor eller kanyler, som kan användas för inspmtning i människokroppen, och i fråga om andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbmk av eller annan befattning med narkotika. Beloppsom har erhållits vid försäljning tillfaller staten. 25§ Chefsöverläkaren får ge patienten tillstånd att under en viss del avvårdtiden vistas utanför sjukvårdsinrättningens område. ges för återstoden avvårdtiden, om det finns skäl att anta att åtgärden är Prop. 1990/91: 58 angelägen för att förbereda att tvångsvården upphör. Etttillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område får förenas med särskildavillkor. 26§ Chefsöverläkaren får återkalla ett tillstånd som avses i 25 §, omförhållandena kräver det. 27§ När det inte längre finnsfömtsättningar för tvångsvård, skall chefsöverläkaren vid den enhet därpatienten vårdas genast besluta att tvångsvården skall upphöra. Frågan omtvångsvårdens upphörande skall övervägas fortlöpande.