prop · GE0311 · 1990-12-31 00:00:00 — Promemorianinnehåller inget förslag såvitt gäller kungö-randefrågorna. Remissinstansernahar i allmänhet tillstyrkt förslaget. Kammarrätten i och länsrätten iStockholms län har dock i stället föreslagit att länsrätten blir förstabesvärsinstans. Skälen för mittförslag: Enligt22 § andra stycket DL gäller lagen i tillämpliga delar när någon på grund avföreskrift i författning har alt, utan samband med mål eller ärende, ombesörjadelgivning, 1 fråga om delgivning genom kungörelse får vederbörande påkallabiträde hos som föranstaltar om delgivning på sökandensbekostnad. Såsom anförs i promemorianinnebär lagrummet bl, a, följande. Den som på grund av en uttryckligförfattningsregel har att delge någon något utan alt del gäller elt mål ellerärende vid en myndighet, har rätt att anlita polismyndighet för stämningsmannadelgivning.Om polismyndigheten av någon anledning avslår en begäran om stämningsmannadelgivning,kan detta avslagsbeslut överklagas till . Vad gäller delgivning genomkungörelse kan en privatperson inte själv föranstalta om sådan. Han får istället begära sådan delgivning hos . Det kan även finnas andratyper av beslut som har atl fatta med stöd av lagrummet i fråga. Beträffande talan motlänsstyrelsens beslut i sådana delgivningsfrågor som de nu nämnda finns ingensärskild regel. På grund därav gäller den allmänna regeln i 30 §verksförordningen (1987: 1100) att myndighetens, Prop, 1990/91: 11 dvs, idetta fall , beslut får överklagas till regeringen. Dethar länge varit en strävan att avlasta regeringen ärenden av löpande art (jfr bl,a, prop, 1983/84:120), Atl befria regeringen från prövning av beslut som gällerdelgivningsfrågor ligger helt i linje med tankarna i den nämnda propositionen. Närdet gäller frågan om vilken instans som lämpligen kan ersätta regeringen, börenligt riktlinjerna i propositionen ärenden där rättsfrågor utgör huvudsakenöverklagas till domstol medan ärenden som innehåller lämplighetsbedömningar böröverklagas i administrativ ordning. De beslut enligt 22 § andra stycket DL somnågon kan ha anledning att överklaga lär oftast vara beslut varigenomlänsstyrelsen avslagit en ansökan om stämningsmannadelgivning eller kungörelsedelgivning,I sådana ärenden dominerar rättsfrågorna. Överklagande bör alltså ske tilldomstol. Sålångt råder ingen oenighet om promemorians förslag, inte heller om att det ärallmän förvaltningsdomstol som skall vara besvärsinstans över länsstyrelsen.Som jag nämnde har emellertid kammarrätten i i stället föreslagitlänsrätten som första besvärsinstans. Även länsrätten i är innepå den linjen. Föregen del finner jag övervägande skäl i varje fall tills vidare tala för attkammarrätten får bli besvärsinstans i dessa fall. Jag vill emellertid inteutesluta att den lösningen kan behöva omprövas i ljuset av domstolsutredningens(Ju 1989:06) arbete. Somjag nämnde innehåller promemorian inget förslag i dessa frågor. Behovet av enändring av ordningen för överklagande i dessa fall har emellertiduppmärksammats genom ett besvärsärende som kom upp till regeringen, Kungörandelagenreglerar bl, a, kungörelseförfarandet när det är föreskrivet i lag eller annanförfattning att en myndighet i etl mål eller elt ärende skall tillkännage någotgenom kungörande i ortstidning. Huvudregeln är att myndigheten då skall införakungörelsen i alla dagstidningar, som har en spridning till minst fem procentav hushållen på orten. Om myndigheten finner det uppenbart att syftet medtillkännagivandet i kungörelsen kan nås även om denna införs i ett mindreantal dagstidningar, får myndigheten göra undantag från huvudregeln.Bestämmelserna i kungörandelagen har motsvarande tillämpning om någon annan änen myndighet har en författningsenlig skyldighet att kungöra något. Om denneanser att den nyssnämnda undantagsregeln bör tillämpas eller att kungörelsen böravfattas endast på främmande språk, får han inle besluta om detta på egen handutan skall hänskjuta frågan till prövning. När det gälleröverklagande av beslut i dessa kungörande- frågor gör sig huvudsakligen samma synpunkter gällande som vid överkla gande av de nyssnämnda delgivningsfrågorna, I samband med en reform i sistnämnda hänseende bör därför motsvarande ändring ske i fråga om nu aktuella beslut av i kungörandefrågor. Ändringen är av sådan 46 karaktär atl någon särskildremissbehandling inte torde behövas. Både när Prop. 1990/91:11 det gäller delgivnings-och kungörandefrågorna rör det sig om några enstaka överklaganden . Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1.lagom ändring idelgivningslagen (1970:428), 2.lag om ändring irättegångsbalken, 3.lag om ändring i förvaltningsprocesslagen(1971:291), 4.lag om ändring i lagen (1977:654)om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m, m, samt 5. lagom ändring i sekretesslagen (1980:100), Förslagen har granskats av lagrådet. 4.1 Förslaget till lag om ändring i delgivningslagen (1970:428) Iförsta stycket har efter förslag av lagrådet tagits in en hänvisning till den föreslagnanya 3 a §. Därigenom blir det, såsom lagrådet påpekat, också tydligt attbestämmelsen i fjärde slycket gäller även det fall som 3 a § reglerar, 1tredje stycket, som behandlar telefondelgivning, har vidtagits ändringar ienlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2,2,3), 1den föreslagna nya 3 a § regleras en ny variant av ordinär delgivning, benämndförenklad delgivning. Systemet bygger på tanken att den som känner lill att eltmål eller ärende är anhängigt vid en viss myndighet skall kunna delges genomvanligt brev utan krav på delgivningserkännande under förutsättning attvederbörande har fått upplysning att så kan ske. Denna delgivningsform fårtillämpas endast på delgivning som ombesörjs av myndighet. Paragrafen har formuleratsnästan helt i enlighet med lagrådets förslag. Sålunda anges i första stycket att ordinär delgivning med den som inlett målet eller ärendet eller med dennes motpart får ske genom atl myndighe ten sänder handlingen med posten lill den sökte under hans senast kända adress och minst senare skickar etl meddelande om att handlingen har sänts. Som en förutsättning för att denna delgivningsform, s, k, förenk- 47 laddelgivning, skall få användas anges också att det inte är olämpligt med Prop,1990/91:11 hänsyn till omständigheterna, 1andra stycket anges all förenklad delgivning inte får avse stämningsansökningareller andra handlingar varigenom mål eller ärenden anhängiggörs. Vidareföreskrivs att förenklad delgivning får användas bara om den sökte hardelgivits upplysning om att så kan komma att ske. Dock gäller att sådaninformation om förfarandet inte behöver delges den som inlett målet ellerärendet, om den lämnas i nära anslutning lill atl hans ansökan har kommit in lillmyndigheten. Kravetpå delgivning a\ informationen innefattar förstås krav på delgivning enligtnågon annan metod i DL än den förenklade; della följer av den förenklade delgivningenskonstmktion. Regelnom att delgivning av informationen med sökanden kan underlåtas, om den lämnasi nära anslutning till att ansökningen kommit in till myndigheten, kan få någotolika innebörd beroende på om ansökningen gäller första instans ellerbesvärsinstans. Vid t, ex, ansökan om stämning lill tingsrätt är sakenokomplicerad; tingsrätten skickar informationen till sökanden så snart målethar registrerats. När det gäller t, ex, ett överklagande till hovrätten avtingsrättens avgörande skall överklagandet ges in till tingsrätten och då kandet förflyta innan överklagandet och handlingarna i målet skickas tillhovrätten. Avsikten är att det i detta fall är hovrätten som skall informeraklaganden om atl den förenklade delgivningen kan komma att tillämpas där. Detär precis som kan sägas framgå av lagtexten tillfyllest att informationen isådana fall skickas i nära anslutning till att målet har kommit in lillhovrätten. Informationentill den sökte bör innehålla upplysning om hur myndigheten avser att delgehandlingar i fortsättningen. Det bör alltså anges att myndigheten kan komma attskicka handlingar med posten lill den sökte under hans senast kända adress ochatt delgivning normalt kommer att anses ha skett efter det allmyndigheten skickat meddelandet om all själva delgivningsförsändelsen avsänts.Den sökte bör uppmärksammas på att detta innebär atl han, så länge måletpågår, bör se till att han kan ta del av sin post senast och atthan annars själv får höra av sig till myndigheten och fråga om någonförsändelse skickats till honom. Han bör också uppmanas att anmäla ändradadress. Meddelandet bör innehålla en kortfattad påminnelse omdelgivningsregelns innebörd och vara daterat för att den sökte skall kunna senär tvåveckorsperio-den går till ända. har erbjudit sig attutarbeta blanketter och annat informationsmaterial. Meddelandetom delgivningshandlingen skall skickas minst efter själva delgivningshandlingen.Därigenom uppnås en bättre riskspridning än om den skickades , Å andrasidan motverkas syftet med meddelandet om man dröjer med attskicka detta. Riktmärket bör därför vara att meddelandet skickas påföljande arbetsdageller, om så undantagsvis inte kan ske, därefter. Förenklad delgivning fåralltså inte användas när det gäller stämnings ansökningar och andra handlingar, varigenom mål eller ärenden anhängig görs. Det är också förbjudet med förenklad delgivning av tilläggsstämning- 48 ar som kommer in under målets handläggning. Närdet gäller föreskriften att förenklad delgivning inte får användas, Prop.1990/91:11 om det är olämpligt med hänsyn till omständigheterna, måsteuttolkningen härav i största utsträckning lämnas till myndigheterna själva,eftersom förhållandena kan variera oändligt. Några hållpunkter vill jag dockange. Förfarandetbör inte användas under tid för vanlig sommarsemester och längre . Detbör inte användas om parten särskilt har anmält att han inte kan nås av poslenunder viss lid; detta under fömtsättning givetvis att uppgiften kan bedömas somtrovärdig och inte som etl försök atl undandra sig delgivning. Man bör varaförsiktig med att använda förfarandet gentemot personer som på goda gmnder kanantas ha särskilt svårt att förstå vad som krävs av dem och att tillvarata sinaintressen, t, ex, personer som är mycket unga, mycket gamla eller har psykiskahandikapp. En annan situation som uppmärksammats i några remissvar är att detkan finnas någon i den söktes hushåll som har motstående intressen till denneoch som därför kan befaras undanhålla honom hans post. Jag har i den allmännamotiveringen (avsnitt 2,2,2) varit inne på att myndigheten kan välja att avståfrån förenklad delgivning av handlingar vilkas innehåll är mycket ingripandeför den enskilde. Jag har också nämnt att det kan bedömas som olämpligt attanvända förenklad delgivning gentemot en part . Påsökandesidan kan förenklad delgivning tillämpas i fråga om t, ex, kärande itvistemål och sökande i domstolsärende vid tingsrätt, vadekärande och klagandei mål i hovrätten, revisionskärande och klagande i mål i högsta domstolen. Påsvarandesidan kan delgivningsformen tillämpas i fråga om t, ex, svaranden itvistemål, den tilltalade i brottmål, motpart i domstolsärende samtvadesvarande, revisionssvarande och motpart i mål i de allmänna överrätterna.Härtill kommer motsvarande parter i mål och ärenden vid de allmänna förvaltningsdomstolama,specialdomstolama och andra myndigheter än domstolar. Ett stort fält för dennya delgivningsformen inom förvaltningsprocessen bör kunna bli delgivning avdomar och beslut. Särskilda effektivitetsvinster kan vidare förväntas uppnås isådana ärenden hos förvaltningsmyndighet där det finns ett stort antal sakägare. Andradelgivningssäll än förenklad delgivning kan vid behov tillämpas i förhållande part som tidigare i målet har tillsänts handlingar genom förenkladdelgivning, om det skulle finnas sakliga skäl för det, t, ex, ommyndigheten inte vill eller kan vänta på att delgivning skall ansesha skett. Det är emellertid viktigt att myndigheten i det enskilda fallet alltidgör klart vilken delgivningsform som tillämpas. Det bör sålunda inte komma ifråga att man i samband med förenklad delgivning skickar med ett vitt kort"för säkerhets skull"; den berörde kan då känna osäkerhet om vilkaregler som egentligen gäller. Såsompåpekats i den allmänna motiveringen finns det inget hinder mot att börjaanvända förenklad delgivning först i ett senare skede av handläggningen änjust efter talans väckande. En fömtsättning är att parterna då delges informationom att förenklad delgivning kommer att användas. 4 1990/91. Prop, 1990/91:1 Iparagrafens Jörsta stycke har tagits in en bestämmelse att kopia av en handlingsom delges inte behöver vara styrkt, om kopian har framställts Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt2,2,8), Såsom framgår där har det inle ansetts behövligt att i fortsättningenbehandla avskrifter på annat sätt än andra kopior. Paragrafensförsta stycke behandlar delgivning med juridiska personer (utom staten).Gällande rätt innebär att delgivningshandlingen skall överbringas till någonsom har rätt att företräda den juridiska personen eller, om flera är gemensamtbehöriga, till någon av dem. Saknas behörig ställföreträdare, får handlingenlämnas till någon som har rätt att sammankalla dem som har beslutanderätten, 1ett nytt andra stycke införs nu en ny möjlighet. Handlingen får överbringas suppleant för en behörig ställföreträdare, om ett försök till delgivningenligt första stycket har misslyckats eller om alla delgivningsförsök enligtförsta stycket på förhand kan bedömas som utsiktslösa. Lagtexten harformulerats i enlighet med lagrådets förslag. Medsuppleant avses i detta sammanhang någon som har till uppgift att träda in vidförfall för någon som ensam eller i förening med någon annan har rätt attföreträda en juridisk person eller annan sammanslutning. Det är alltså intenödvändigt att just ordet suppleant är den beteckning som används i denförfattning eller motsvarande som innehåller regler för den ifrågavarande typenav juridisk person. Vidareföreskrivs i förevarande stycke att suppleanten utan dröjsmål skall lämnahandlingen lill någon som har rätt att företräda den juridiska personen. Dennaregel står i saklig överensstämmelse med den gällande regleringen av liknandesituationer i 9 och 10 §§, Paragrafenreglerar delgivning med delägare i samfallighet och med medlemmar isammanslutning. Delgivning får ske genom att handlingen lämnas till en ledamotav styrelsen, till förvaltaren eller till någon sammankallande, 1 ett nyttandra stycke införs nu en möjlighet till delgivning genom en suppleant för enledamot av styrelsen. Förslaget har kommenterats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2,2,5) och i specialmotiveringen till Av paragrafens fjärdestycke framgår att suppleanten skall lämna handlingen vidare till någon somhar rätt att föra delägarnas eller medlemmar-'rtäs talan eller underrätta demsom avses med delgivningen. Iett nytt andra stycke i paragrafen införs en möjlighet till surrogatdelgivninggenom arbetsgivare. Om en enskild person som söks för delgivning på sinarbetsplats inle träffas där under sin vanliga arbetstid, får sålunda Prop,1990/91: 11 delgivningshandlingen lämnas till den söktes arbetsgivare, I denallmänna motiveringen, avsnitt 2,2,4, har behandlats frågan om vem som vid tillämpningav förevarande paragraf skall betraktas som arbetsgivare. Lagtexten harutformats i enlighet med vad lagrådet uttalat. Avtredje stycket, som motsvarar nuvarande andra stycket, följer atl ett s, k, delgivningsmeddelandedärefter skall sändas till den sökte med poslen under hans vanliga adress. Av14 § följer att arbetsgivaren skall tillse atl handlingen kommer den sökte tillhända så snart det kan ske samt att han skall erinras om della, när handlingenlämnas till honom. Genomdessa regler kommer surrogatdelgivning genom arbetsgivare att följa sammamönster som annan surrogatdelgivning enligl 12 och 13 §§, För att delgivningenskall kunna genomföras måste alltså arbetsgivaren frivilligt åta sig att medverka.Övriga förutsättningar för användningen av della delgivningssäll har beskrivitsi den allmänna motiveringen. Iparagrafens första stycke har gjorts en ändring som gäller kraven på den handlingsom delges. Det anges nu helt enkelt all delgivning har skett genom att densökte själv har mottagit handlingen. Hur handlingen skall vara beskaffadframgår av 6 §, Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt2,2,8) och i specialmotiveringen till 6 §, ny andra punkt i paragrafens tredje stycke anges när delgivning enligt 3 a §skall anses ha skett, nämligen efter det att meddelandet om denursprungliga delgivningshandlingen skickades med posten. Härifrångäller dock det undantaget att delgivning inte skall anses ha skett, om det med hänsyn lill omständigheterna i det enskilda fallet -framstår som osannoliktatt handlingen kommit fram lill den söktes senast kända adress inom tvåveckorsperioden.Det mest typiska exemplet på della är förstås atl delgivningshandlingen kommeri retur med poslens påskrift om att adressaten är okänd på angiven adress. Delkan också vara så alt endast meddelandet om delgivningsförsändelsen kommer iretur. Även i detta fall lär risken för att inte heller delgivningshandlingenkommit fram vara så stor all den sökte inle bör anses delgiven. Ett fall somkan förväntas bli vanligt är att den sökte hör av sig med anledning av meddelandetoch anmäler att han inte har fått själva delgivningsförsändelsen; del är jufrämst just denna funktion som meddelandet är avsett att ha. En sådan anmälanskall naturligtvis också medföra all delgivning inte skall anses ha skett,under förutsättning all det inle finns grundad anledning att anta att den sökteljuger för att undandra sig delgivning, 1övrigt har innehållet i den föreslagna ändringen i denna paragraf kommenteratsi den allmänna motiveringen (avsnitt 2,2,2) och i special-motiveringen lill 3 a§, Iandra stycket har tagits in en ny regel om alt överklagande av länsstyrelsensbeslut i sådana delgivningsfrågor som avses i paragrafen överklagas till kammarrätten.Förslaget har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2,2,9), Prop,1990/91:11 Iparagrafen, som är ny, har tagits in en bestämmelse om att polismyndighetenfår öppna delgivningsförsändelser i vissa fall. Förslaget har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 2,2,7), Deföreslagna lagändringarna föreslås träda i kraft den , 1övergångshänseende har föreskrivits att upplysning om att förenklad delgivningkan komma att ske får ges med laga verkan även före ikraftträdandet. Vidarehar efter påpekande från lagrådet tagits upp en bestämmelse om all äldreföreskrifter skall gälla i fråga om överklagande av beslut enligt 22 § sommeddelats före ikraftträdandet, 4.2 Förslaget till lag om ändring i och förslagettill lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291) 1enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2,1) har ide båda rubricerade lagarna (33 kap. 2 § RB resp, 47 § FPL) tagits in en regelom att underrättelse bör ske genom delgivning endast om del är påkallat medhänsyn lill omständigheterna, 1 lagtexten har dessutom på förslag av lagrådetuttryckligen beaktats dels den övergångsbestämmelse till DL som redovisades iden allmänna motiveringen, dels alla fall av obligatorisk delgivning. Sålundaanges i den föreslagna lagtexten att delgivning skall användas om del ärsärskilt föreskrivet eller om det med hänsyn till syftet med bestämmelsen omunderrättelse framgår att delgivning bör ske men att i övrigt delgivning börtillgripas bara om det är påkallat med hänsyn till omständigheterna. Defall där delgivning uttryckligen är föreskriven t, ex, vid stämning itvistemål och brottmål påverkas alltså inte av de nu föreslagna reglerna. Inteheller de motsatta fallen, där det uttryckligen sägs att delgivning kan underlåtas,träffas av de föreslagna reglerna, Iövriga situationer bör avgörande för om delgivning bör ske eller ej vara hur viktigt domstolen bedömer det vara att ha ett bevis för att meddelan det verkligen har kommit fram till adressaten. Ett sådanl bevis kan vara viktigt för domstolens planering; domstolen behöver normalt veta om ett vittne har fått del av kallelsen för att bedöma om huvudförhandlingen kommer alt kunna hållas eller inte. Oftare är det dock fråga om att 52 domstolen inte får ellerbör vidta några ingripande åtgärder mot någon Prop. 1990/91:11 som intedelgivits och därigenom på ett betryggande sätt beretts möjlighet atttillvarata sina rättigheter. Kallelsertill förhandlingar innehåller regelmässigt en upplysning om alt utevaro frånförhandlingen kan medföra att saken avgörs i en för den uteblivne ogynnsamriktning eller att utevaro kan leda till att ett vite döms ut. Det kan därförmera sällan vara försvarbart att avstå från delgivning när det gäller kallelsertill förhandling. Ett undantag utgör kallelser till advokater och andra som påyrkets vägnar företräder parter i målen. och heterogen gmpp av meddelanden utgör olika sorters förelägganden attyttra sig till domstolen. Omföreläggandet innehåller eller åtföljs av något material som är nytt förmottagaren och om saken kan komma att avgöras utan att denne yttrat sig, är detoftast inte möjligt att avstå från delgivning. Som exempel på ett sådant fallsom kräver delgivning kan jag nämna föreläggande enligt 42 kap. 11 § RB försvaranden att avge skriftligt svaromål vid påföljd av tredskodom. Däremot bören handling som innehåller aterkallelse av talan normalt kunna kommuniceras medmotparten utan delgivning. Oftaföreläggs parter att komplettera sin talan hos domstolen vid påföljd att dennaannars avvisas. Avvisningsbeslutet innebär i sådana fall inte att själva sakenavgörs. Normalt har parten möjlighet att återkomma med en ny och bättreframställning och åtminstone i de fallen bör delgivning av föreläggandet kunnaunderlåtas. Annorlunda kan det ställa sig när parten inte har den möjligheten.Jag tänker särskilt på sådana fall där en viss tidsfrist har hunnit gå ut närtalan avvisas; det kan gälla vadetalan i hovrätt eller talan om ett anspråk därpreskriptionsrisk föreligger. Ettannat område är skriftväxlingen under målets handläggning. Då gäller delåtgärder som vidtas och beslut som fattas utan att målet slutligt avgörs. Pådetta område bör det genereflt sett finnas utrymme att minska användningen avdelgivning jämfört med läget . Det är här ofta fråga om all handlingar somkommer in från en part skickas lill motparten för eventuellt yttrande. Det kanockså gälla frågor eller underrättelser från domstolen lill parterna. Enkritisk prövning av delgivningsbehovet måste här kunna leda till färre delgivningar.Rent praktiskt lär det ofta bli fråga om att domstolen anger en viss sista dagför yttrandet i stället för efter delgivning. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:654) om kungörandei mål och ärenden hos myndighet m. m. I7 § har tagits in en regel om att beslut i vissakungörande-frågor överklagas till kammarrätten i stället för som tillregeringen (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 2.2.9). Efter påpekande frånlagrådet har tagils upp en övergångsbestämmelse om att äldre föreskrifter skallgälla i fråga om överklagande av beslut som meddelats före ikraftträdandet. 4.4Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Prop. I14 kap. 2 § har gjorts en ändring med anledning av att hemliga telefonnummerföreslås bli tillgängliga för delgivningsändamål i ökad utsträckning (jfravsnitt 2.2.6 i den allmänna motiveringen). Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1.lagom ändring i delgivningslagen(1970:428), 2.lag om ändring irättegångsbalken, 3.lag om ändring i förvaltningsprocesslagen(1971:291), 4.lag om ändring i lagen(1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. saml 5.lag om ändring i sekretesslagen(1980:100). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå atl anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Lagom ändring i delgivningslagen (1970:428)