prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — En tillstyrkte under visstförbehåll medan en var tveksam. Fyra remissinstanser avstyrkte anslutning. Dethar vid nordiska överiäggningar framkommit att inget av de andra nordiskaländerna står i begrepp att tillträda konventionen. Kommissionslagskommitténhar i olika sammanhang diskuterat konventionens bestämmelser med avseende påpartsbindningsmönstret vid kommission (se SOU 1984:85s. 171 ff. och SOU 1988:63 s. 139, 151 ff. Prop. 1990/91:63 och 171 ff.). 1 sittslutbetänkande (SOU 1988:63) Kommission och dylikt har kommittén stannat förlösningar som i olika avseenden avviker från bestämmelserna i konventionen (set. ex. s. 161 f). Vid nordiska överläggningar om ny kommissionslagstiftninghar skilda uppfattningar framkommit i frågan huruvida konventionensbestämmelser bör väljas som förebild (se SOU 1984:85 s. 174 f). Frågan om nylagstiftning rörande kommission övervägs ijustitiedepartementet. Sammanfattningsviskan sägas att det framstår som tveksamt, om bör tillträda 1983 årsUNIDROIT-konvention. I vart fall bör ställningstagandet anstå tills frågan omlagstiftning rörande kommission har beretts inom . Jag äralltså inte beredd att föreslå att vi tillträder konventionen. 2.12 Följdändringar i annan lagstiftning Reformeninnebär att bestämmelser om handelsagentur skall tas in i en ny lag och attlagregleringen rörande handelsresande och platsförsäljare skall upphöra. Dettanödvändiggör en del ändringar i KomL, som bara kommer att handla omkommission. Somjag redan nämnt (se avsnitt 2.7) bör det också göras en ändring ihemförsäljningslagen (1981:1361). Handelsagenter och handelsresande sombedriver hemförsäljning kommer inte att undantas frånhemförsäljningslagens regler om s. k. legal ställningsfullmakt. Detfinns i en del författningar särbestämmelser om handelsresande. Som exempel kannämnas 3§ lagen (1988:328) om vägtrafikskatt på utländska fordon och 18 §första stycket punkt 2 lagen (1977:293) om handel med drycker. Begreppethandelsresande används i dessa bestämmelser inte i samma betydelse som i KomLutan har en mer allmän innebörd. Det förhållandet att de som i KomL kallas ickeanställda handelsresande, dvs. som är självständiga yrkesutövare, i framtidenkommer att hänföras till kategorin handelsagenter har därför ingen betydelsevid tillämpningen av dessa bestämmelser. De kan alltså stå kvar oförändrade.Jag har i denna fråga samrått med statsråden och . Äveni övrigt finns det behov av en del, närmast redaktionella ändringar i annanlagstiftning. 2.13 Ikraftträdande m. m. Reformenbör träda i kraft . Med hänsyn till den förberedelsetid somkan behövas för att upprätta nya standardvillkor, kontraktsformulär ochliknande synes en lämplig tidpunkt vara . Dennya lagen om handelsagentur blir i första hand tillämplig på agen turavtal som ingås efter ikraftträdandet. Det skulle vara en fördel om den kunde gälla även de avtal som har ingåtts . För huvudman nens vidkommande kan den nya lagen komma att innebära ökade ekono miska förpliktelser. Han bör därför ges möjlighet att avsluta sina rättsför- 48 hållandenmed stöd av bestämmelserna i . får anses vara en Prop. 1990/91:63 tillräckligt lång tidsfrist för detta ändamål. Det bör alltså föreskrivasatt KomL skall tillämpas på äldre agenturavtal till och med utgången av år1993. Ävennär det gäller avtal för handelsresande och platsförsäljare som ingåtts föreden nya lagens ikraftträdande bör KomL:s regler gälla under en övergångstid . 2.14 Kostnader och resursbehov Dennya lagen om handelsagentur kommer knappast att medför några kostnadsökningarför näringslivet, vare sig inom import- eller exportnäringar eller inom rentinhemska branscher. En del initialkostnader uppkommer naturligtvis vid enöversyn av gällande standardavtal och i samband med informationsinsatser.Dessa kostnader bör dock bli marginella. Reformen torde inte heller ha någraeffekter på de offentliga utgifterna eller på statsinkomsterna. 1enlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 2.lagom ändring i lagen (1914:45)om kommission, handelsagentur och handelsresande, 3.lag om ändring ihemförsäljningslagen (1981:1361), 4. lagomändring i fondkommissionslagen (1979:748). Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 6. Beträffande lagförslag 4 har jag samrått med statsrådet . Lagrådet har granskat lagförslagen. 4.1 Förslaget till lag om handelsagentur Underdenna mbrik har sammanförts en del övergripande bestämmelser. De rör lagenstillämpningsområde, frågan i vad mån lagens bestämmelser är dispositiva ellertvingande och agenturavtalets form. Medhandelsagent förstås i denna lag den som i en näringsverksamhet har avtalat med en annan,huvudmannen, att för dennes räkning självständigt 49 4 1990/91. ochvaraktigt verka för försäljning eller köp av varor genom att ta upp Prop.1990/91:63 anbud till huvudmannen eller sluta avtal i dennes namn. (Jfr1 § i utredningens förslag) Iparagrafen finns legaldefinitionen på handelsagent. Motsvarande definitionfinns i 65 § KomL, 2 § i den danska lagen samt artiklarna 1 och 2 iEG-direktivet. Redanav lagens rubrik framgår att den handlar om handelsagentur. I förevarandeparagraf anges de närmare fömtsättningarna för att lagen skall vara tillämplig.Utanför lagens tillämpningsområde faller t. ex. anställda handelsresande ochensamåterförsäljare. I det följande anges vad som skiljer dessa typer avaffarsidkare från en handelsagent. Det torde finnas visst utrymme att tillämpalagens bestämmelser om handelsagentur analogt på andra former av uppdrag. Denärmare fömtsättningarna för en analog tillämpning och frågan vilken verkan ensådan tillämpning skulle ha i det enskilda fallet får överlåtas åträttstillämpningen. Enhandelsagents verksamhet kännetecknas av att han verkar för försäljning ellerköp för en annans, huvudmannens, räkning. Verksamheten innebär att han antingentar upp anbud till huvudmannen eller sluter avtal för dennes räkning. För attagenten skall få sluta avtal krävs särskilt bemyndigande (sel7§). Agentenhandlar / huvudmannens namn. Detta skiljer agenten frånkommissionären, som också handlar för huvudmannens räkning men i eget namn.Ännu längre är steget till ensamåterförsäljaren, som handlar både för egenräkning och i eget namn. En ensamåterförsäljare kallar sig visserligen oftageneralagent. Detta har dock ingen inverkan på bedömningen av uppdragetskaraktär. Agentendriver sin verksamhet som självständig uppdragstagare. Lagen är alltså intetillämplig på avtal som är att hänföra till anställningsavtal, dvs. fall dåmellanhanden intar ställning av arbetstagare hos uppdragsgivaren. Uttrycketarbetstagare förekommer i flera olika författningar. Någon definition avarbetstagarbegreppet finns dock inte i gällande lagstiftning. Gränsdragningenmellan arbetstagare och självständiga uppdragstagare får därför ske på grundvalav principer som har kommit till uttryck i rättspraxis. Enligt gällande rättsker denna gränsdragning mot bakgrund av en helhetsbedömning av samtligaomständigheter i varje särskilt fall. Hänsyn tas inte endast till innehållet iavtalet mellan parterna utan även till omständigheter utan omedelbar anknytningtill detta avtal. Det förhållandet att man i ett avtal använder beteckningen"handelsagent" är inte av avgörande betydelse. har ibetänkandet (SOU 1975:1) Demokrati på arbetsplatsen gjort en utförlig kartläggning av de omständigheter som kan ha betydelse vid bedömningen humvida en arbetspresterande part skall betraktas som arbetstagare eller uppdragstagare (s. 722ff., se även SOU 1984:85 s. 91 ff.). Vissa förhållanden har särskild betydelse när det gäller s.k. merkantila mellanman, till vilka handelsagenten räknas. Ett sådant förhållande är graden av arbetsledning och kontroll. En uppdragstagare, t.ex. en handelsagent, bestämmer själv över sin arbetstid, arbetsplats och sättet för arbetets utförande, frånsett de inskränkningar som påkallas av 50 För enarbetstagare, däremot, är bestämmanderätten i Prop. 1990/91:63 dessa frågorofta mer eller mindre inskränkt. Ett annat förhållande av betydelse isammanhanget är huruvida mellanmannen enligt avtalet är förhindrad att arbetaför andra och i vad mån han i praktiken utför arbete för annans räkning. Det ärinte ovanligt att en handelsagent är verksam för flera huvudmän. Skulle avtaletinnehålla ett förbud för mellanmannen att åta sig uppdrag för andra, talardetta för att mellanhavandet skall betraktas som ett anställningsförhållande.Ytteriigare en omständighet som kan inverka på bedömningen är formen förmellanmannens ersättning. En arbetstagare torde ha åtminstone någon garanteradlön medan uppdragstagarens ersättning typiskt sett är beroende avverksamhetens ekonomiska resultat. Det är också vanligt att en arbetstagare fårsärskild ersättning för sina utlägg. Av betydelse kan också vara i vems lokalermellanmannen bedriver sin verksamhet. Det är ett kännetecken på uppdrag attarbetet utförs i egna lokaler, medan arbete på huvudmannens kontor i regel baraförekommer i anställningsförhållanden. Vidare kan frågan om personligarbetsskyldighet inverka på bedömningen. En arbetstagare åtar sig attpersonligen utföra arbetet, medan en uppdragstagare är oförhindrad att på egetansvar överlåta arbetet på andra. Förutsättningenatt agenten skall vara självständig uppdragstagare innebär också att enställföreträdare för en juridisk person, t. ex. en styrelseledamot i ettaktiebolag, inte är att betrakta som agent för den juridiska personen. Vidarefaller ställföreträdarskap på familjerättens område helt utanför lagenstillämpningsområde. Paragrafenskiljer sig på en viktig punkt från motsvarande bestämmelse i KomL(65 §). Ettav KomL:s kriterier på handelsagent är att denne har eget kontor eller annanegen lokal, dit meddelanden angående verksamheten kan ställas. Dennaförutsättning har inte tagits med i förevarande paragraf, som härvidlag stämmeröverens med den danska lagen och EG-direktivet. Detta innebär att ickeanställda handelsresande och platsförsäljare (jfr 85 och 93 §§ KomL) betraktassom handelsagenter enligt de nya bestämmelserna, om förutsättningarna i övrigtär uppfyllda. Däremot faller anställda handelsresande och platsförsäljareutanför den nya lagens tillämpningsområde. 1definitionen på handelsagent ligger också att det rör sig om ett varaktigtuppdrag. En mellanman som inte är varaktigt knuten till huvudmannen utanendast har åtagit sig att förmedla en enstaka aflfär för dennes räkning brukarbetecknas mäklare. Kravetpå att agentumppdraget skall vara varaktigt innebär inte att avtalet måste haingåtts eller för en mycket . Även ettagenturavtal som ingåtts för exempelvis en säsong eller en kampanj är att ansesom varaktigt i lagens mening. Närdet gäller kravet på varaktighet skiljer sig bestämmelsen i förevarandeparagraf från KomL:s definition på handelsagent, som omfattar även ickevaraktiga uppdrag. Vissa bestämmelser i förutsätter dock att uppdraget ärvaraktigt. Den nu valda lösningen stämmer överens med den i den danska lagenoch EG-direktivet. Bedömningenhuruvida uppdraget är varaktigt eller inte får i första hand ' skeutifrån vad parterna har avtalat. Det förhållandet att en rad enstaka Prop.1990/91:63 uppdragfrån samma huvudman följer på varandra innebär inte i sig att det föreliggerett varaktigt avtalsförhållande mellan parterna. detär vanligt med varaktiga uppdrag kan dock en upprepning av enstaka uppdragtyda på att parterna har för avsikt att etablera ett varaktigt Lagengäller bara om agenturen bedrivs i näringsverksamhet. Att agenten skall varanäringsidkare bör ges samma innebörd som i annan civilrättslig lagstiftning.Som näringsidkare räknas varje fysisk eller juridisk person som driververksamhet av ekonomisk natur och av sådan karaktär att den kan betecknas somyrkesmässig. Utanför denna krets faller t. ex. en privatperson som utanvinningssyfte förmedlar affärer för en idrottsförening. I den danska lagen ochEG-direktivet har man inte använt sig av begreppet näringsverksamhet. Därställs i stället upp fömtsättningen att agenten utför uppdraget mot ersättning.Det torde i praktiken inte vara någon avgörande skillnad mellan den svenskalösningen och den som valts i och EG. Agentensverksamhet skall omfatta handel med varor. Med "vara" åsyftas detsom i juridiskt språk vanligen betecknas som "lösöre". Detta begreppär snävare än begreppet "lös egendom", vilket omfattar all egendomsom inte är fast. Varor är fysiska föremål eller saker. Utanför begreppetfaller t. ex. byggnad på annans mark, värdepapper och rättigheter av olika slagsåso.m bostadsrätt och tomträtt. Begränsningen till handel med varor innebäratt flera typer av mellanman faller utanför lagens tillämpningsområde. Lagenomfattar således inte värdepappersmäklare, försäkringsagenter, speditörer,fastighetsmäklare eller skeppsmäklare. Även i KomL, den danska lagen ochEG-direktivet är tillämpningsområdet inskränkt till vamhandel. Lagengäller både köp och försäljning av varor. Detta är en utvidgning av tillämpningsområdetjämfört med KomL, som bara gäller försäljningsagentur. Det danska förslagetoch EG-direktivet omfattar dock både köp och försäljning. Inköpsagentur tordeförekomma i avsevärt mindre utsträckning än försäljningsagentur. En del avlagens bestämmelser tar sikte bara på försäljningsuppdrag. Det kan förekomma att ettförmedlingsuppdrag omfattar både överlåtel se av en vara och utförande av en tjänst med avseende på varan. Avtal som på detta sätt innehåller olika beståndsdelar bmkar kallas blandade avtal. I 2 § tredje stycket köplag dras gränsen för när ett avtal med inslag av både köp och tjänst skall betraktas som köp i köplagens mening. Enligt denna bestämmelse gäller inte köplagen i fall då tjänsten utgör den övervä gande delen av leverantörens förpliktelse. Ett blandat avtal som uppfyller . köplagens kriterier på köp bör bedömas som köp också vid tillämpningen av förevarande paragraf Ett agenturavtal som avser förmedling av sådana avtal bör alltså falla under lagen, såvida förutsättningarna härför i övrigt är uppfyllda. Om en mellanman t.ex. förmedlar uppdrag åt huvudmannen att leverera maskiner och i anslutning till leveransen installera maskinen, bör det hela betraktas som förmedling av försäljning så länge leveransen av maskinen och inte installationen framstår som den övervägande 52 delen av huvudmannens prestation gentemot tredje man (jfr prop. Prop.1990/91:63 1988/89: 76s. Ävenom agenturavtalet är avfattat med tanke på förmedlingsuppdrag som faller inomramen för lagen kan det inträffa att agenten i enstaka fall förmedlar blandadeavtal där inslaget av tjänst dominerar. Det bör också i sådana fall finnasvisst utrymme att tillämpa bestämmelserna om handelsagentur på transaktionen ifråga. Avtalsvillkorsom strider mot bestämmelserna i denna lag gäller i stället för lagensbestämmelser, om inte annat anges i lagen. Med avtalsvillkor jämställs praxissom har utbildats mellan parterna samt handelsbmk eller annan sedvänja. Omdet av lagen framgår att en bestämmelse inte får åsidosättas genom avtal,gäller bestämmelsen också framför praxis som har utbildats mellan parterna ochframför handelsbruk eller annan sedvänja. (Jfr3 § i kommitténs förslag) Iparagrafen anges i vad mån lagens bestämmelser är dispositiva. Den motsvarastill viss del av I § KomL och del av 1 § i den danska lagen. I EG-direktivetfinns inte någon övergripande bestämmelse av detta slag. Däremot anges i frågaom vissa särskilda bestämmelser att de är tvingande i större eller mindre utsträckning. Somhuvudregel har i första stycket angivits att lagens bestämmelser ärdispositiva, dvs. att bestämmelsema får träda tillbaka för vad parterna haravtalat, för praxis som har utbildats mellan parterna och för handelsbmk ellerannan sedvänja. En del av bestämmelserna i lagen är dock tvingande. Avförsta stycket framgår till en början att lagens bestämmelser om inte annatanges beträffande enskilda bestämmelser i lagen kan frångås genomagenturavtalet. torde parterna ha upprättat ett skriftligtagenturkontrakt. Även muntliga avtal kan förekomma (jfr dock 4 §). Innehålleti det avtal som träffats mellan parterna får bestämmas enligt allmännaavtalsrättsliga principer. Inte bara vad som ingår i det ursprungligaagenturavtalet utan även senare överenskomna villkor kan sätta lagensbestämmelser åt sidan. Bestämmelsernai lagen kan vidare sättas ur kraft genom praxis som har utbildats mellanparterna. Vad som skall krävas för att en sådan privat praxis skall ansesföreligga kan inte anges generellt. Det bör finnas ett visst utrymme för enskönsmässig bedömning av t.ex. det privata bmkets skälighet. Slutligenkan lagens bestämmelser få vika för handelsbruk eller annan sedvänja. En allmänfömtsättning för att exempelvis ett handelsbmk skall få företräde framför lagenär att det generellt har godtagits och efterföljs inom branschen i fråga. Dennärmare bedömningen måste överlåtas åt rättstillämpningen. Detsamma gällerbedömningen av fall då flera olika handelsbruk kan komma i fråga. 1första stycket antyds inledningsvis att vissa bestämmelser i lagen inte viker för avtal m. m. på det sätt som angivits utan att bestämmelserna 53 ifråga är tvingande. De bestämmelser som avses innehåller själva en Prop.1990/91:63 upplysningom sin tvingande karaktär. I vissa fall får bestämmelsen inte åsidosättastill nackdel för någon av parterna. avvikelsertill nackdel för agenten förbjudna. Att en viss bestämmelse är tvingandehar, beroende på sammanhanget, formulerats på olika sätt. delfall sägs att parten inte kan avstå från sin rätt enligt paragrafen i fråga, i andraatt avtalsvillkor som strider mot bestämmelserna i paragrafen inte ärbindande för parten. Även andra formuleringar förekommer. Bestämmelsersom är tvingande gentemot bägge parter finns i 4 § (rätt till skriftligtavtal), 5 och 7 §§ (parternas skyldigheter) samt 24och 25 §§ (uppsägningstid m.m.). Bestämmelser som helt eller delvis är tvingande till skydd föragenten har intagits i 11 och 12 §§ (provision), Ooch 14 §§ (provisionsnotam.m. ), l5ochl6§§ (retentionsrätt m.m.), 24 § (uppsägningstid), 26 § (förtidauppsägning), 28 31 §§ (avgångsvederlag), 34 § (skadestånd) samt 35 §(konkurrensklausuler). Vissabestämmelser i lagen rör förhållandet till tredje man. Ett avtal mellan agentenoch huvudmannen att dessa bestämmelser skall åsidosättas till förfång förtredje man binder naturligtvis inte någon som inte är part i det avtalet. 1andra stycket sägs att en bestämmelse som enligt lagen inte kan åsidosättasgenom avtal inte heller kan åsidosättas genom praxis, handelsbruk m.m. Denhuvudsakliga innebörden av denna bestämmelse är att praxis m.m. som redan är ibmk då lagen träder i kraft får vika för lagens tvingande bestämmelser. Enbestämmelse som enligt lagen inte får åsidosättas till nackdel för agenten fårinte heller åsidosättas till nackdel för denne genom ett avtal om att främmanderätt skall tillämpas på rättsförhållandet, om rättsförhållandet annars skullebedömas enligt denna lag. (Paragrafensaknar motsvarighet i kommitténs förslag) Avparagrafen, som saknar motsvarighet i KomL och EG-direktivet men som har sinmotsvarighet i 1 § andra stycket i den danska lagen, framgår att lagenstvingande bestämmelser inte kan kringgås till nackdel för agenten genom enlagvalsklausul. Motsvarande princip anses utan uttryckligt lagstöd gällaarbetsavtal och konsumentavtal. När det gäller agenturavtal och vissa andra s.k. weak-party-avtal har rättsläget på denna punkt varit oklart, även om starkaskäl talar för att dessa avtal skall betraktas på samma sätt som arbets- ochkonsumentavtalen. Genom förevarande bestämmelse undanröjs tveksamheten föragenturavtalens del. Som har framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt2.3) är det inte avsett att bestämmelsen skall tolkas motsatsvis med avseendepå andra s. k. weak-party-avtal. Har agenten ochhuvudmannen inte avtalat om vilken lag som skall tillämpas på agenturförhållandet torde detta enligt svensk intemationell privaträtt bedömas enligt lagen i det land där agenten har sitt aflfärsställe,i vart fall om agenten utövar huvuddelen av sin verksamhet i det landet. eni verksam agent med aflfärsställe här bör agenturförhållandet Prop.1990/91:63 alltså bedömas enligt svensk rätt, såvida parterna inte har kommitöverens om att främmande rätt skall tillämpas på deras mellanhavande. Om parternahar träffat en sådan överenskommelse, innebär bestämmelsen i förevarandeparagraf att agenten ändå har kvar det skydd som de tvingande bestämmelserna iden svenska lagen tillförsäkrar honom. I dessa delar saknar alltsålagvalsklausulen bindande verkan för honom, om den skulle leda till ett förhonom sämre resultat än den svenska lagens bestämmelser. Omde internationellt privaträttsliga reglerna leder till att agenturavtalet, iavsaknad av en lagvalsklausul, skall bedömas enligt utländsk rätt, blirbestämmelsen i förevarande paragraf inte aktuell. 1 fall där agenten haraffärsställe utomlands och utövar sin verksamhet där, torde bestämmelsenföljaktligen inte lägga några hinder i vägen för att parterna avviker från densvenska lagens tvingande bestämmelser. Paragrafentar bara sikte på fall då lagvalsklausulen är till nackdel för agenten.Giltigheten av en lagvalsklausul som leder till oskäliga resuhat för huvudmannenfår bedömas enligt allmänna avtalsrättsliga regler. Omagenten eller huvudmannen begär det, skall en handling som återgeragenturavtalet och ändringar i detta upprättas och undertecknas av parterna. Parternakan inte avstå från sin rätt att på begäran få en sådan handling som avses iförsta stycket. (Paragrafensaknar motsvarighet i kommitténs förslag) Avparagrafen framgår att vardera parten kan kräva att agenturavtalet upprättasskriftligen. Någon motsvarighet till denna bestämmelse finns inte i KomL.Däremot finns bestämmelser av samma innehåll i 3 § i den danska lagen ochartikel 13 i EG-direktivet. Ettagenturavtal är giltigt vare sig det är muntligt eller skriftligt. I de flestafall torde dock avtalet avfattas i skriftlig form. Flera branschorganisationerhar egna avtalsformulär. Medlemmarna brukar uppmanas att upprätta sina avtal iskriftlig form och helst då på organisationens eget formulär. Bådeagenten och huvudmannen kan enligt första stycket kräva att parternasöverenskommelse bekräftas i ett skriftligt agenturavtal. Detta gäller oberoendeav agenturförhållandets längd. Avtalet skall undertecknas av bägge parter. Iövrigt gäller inga särskilda formkrav. 1 avtalet bör i första hand anges devillkor som framstår som viktiga för den part som har begärt skriftlig form.Det bör i övrigt stå parterna fritt att avgöra hur detaljerat derasskyldigheter och rättigheter skall anges i avtalet. Har parterna olikauppfattning i frågan hur detaljerat det skriftliga avtalet skall vara, bör denparts uppfattning bli avgörande som vill ha längst gående preciseringar,fömtsatt att dessa håller sig inom rimliga gränser. Attett avtalsvillkor har lämnats utanför det skriftliga avtalet innebär inte att en part skulle vara förhindrad att åberopa villkoret. 1 regel torde det vara den part som åberopar villkoret som har bevisbördan för dess 55 existens och närmareinnebörd. Denna utgångspunkt är dock inte alltid given.Bedömningen kan bli en annan t. ex. om det omstridda villkoret är Prop.1990/91:63 av grundläggande betydelse för agenturförhållandet och detskriftliga avtalet bara avhandlar några speciella frågor. 1 sådana fall kandet finnas skäl att avgöra frågan om bevisbördans placering på samma sätt somom något skriftligt avtal inte hade existerat. Allmänna principer ombevisbördans placering kan här leda till olika resultat beroende påomständigheterna i det särskilda fallet. Förhållandetmellan parterna regleras inte bara av agenturavtalet utan också av lagensbestämmelser, handelsbmk m. m. (jfr 2 §). I sammanhanget bör också nämnas attett tidsbestämt agenturavtal kan förändras att gälla tills vidare utan andraåtgärder från parternas sida än att de fortsätter avtalsförhållandet efter denförsta avtalstidens slut (se25 § andra stycket). Avförsta stycket framgår att rätten till skriftlig form gäller också ändringar iavtalet.