prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — Om annat ej följer av denna lag, gäller för fondkommissionsrörelse gäller för fondkommissionsrörelse bestämmelserna om handelskom- bestämmelserna om handelskom mission i lagen (1914:45) om kom- mission i lagen (1914:45) om kom mission, handelsagentur och han- mission. Dennalag träder i kraft . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , R. , , , , G.Andersson, Lönnqvist, , , , , , ochÅsbrink. Proposition om handelsagentur 1 Inledning Bestämmelseromhandelsagentur finns i lagen (1914:45) om kommission, handelsagentur ochhandelsresande. Den brukar kallas kommissionslagen (KomL). Lagen kom till inordiskt samarbete. År1974 reformerades KomL:s regler om handelsagentur. Reformen avsåg framför alltagentens rätt till provision och frågor rörande uppdragets upphörande. Genomreformen stärktes agentens ställning gentemot huvudmannen. Den genomfördes inordiskt samarbete. Påinitiativ av (LU 1977/78:4, rskr 12) tillsatte regeringen enkommitté, som antog namnet kommissionslagskommittén (Ju 1978:10), med uppdragatt få till stånd en tidsenlig lagstiftning rörande de rättsförhållanden somregleras i KomL (Dir 1978:94). Kommitténavlämnade delbetänkandet (SOU 1984:85) Handelsagentur och kommission'.Betänkandet innehåller ett fullständigt förslag till lagstiftning omhandelsagentur. Däremot framlades i detta sammanhang inte något slutligtförslag med avseende på kommission. Betänkandet har remissbehandlats. iill protokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning avbetänkandet som bilaga 1, dels de lagförslag som läggs fram i betänkandet sombilaga 2, dels en förteckning över remissinstanserna och en remissammanställningsom bilaga 3. Beträffandenuvarande svenska och utländska förhållanden samt utredningens närmareöverväganden hänvisas till betänkandet. EG:sministerråd antog ett direktiv om samordning av medlemsstaternaslagstiftning rörande handelsagenter (86/653/EEC). Medlemsstaterna skulle medvissa undantag anpassa sin lagstiftning till direktivet före den 1 januari1990. Detta har skett i endast ett fåtal länder. EG-direktivetbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4. Underlagstiftningsärendets beredning i har överläggningarhållits med företrädare för justitiedepartementen i , , Islandoch . ' Professorn , ordförande, samt numerakommunalrådet I trädde en ny lagom handelsagenter och handelsresande i Prop. 1990/91:63 kraft (lov nr. 272 af ). Lagen bygger på EG-direktivet. Även i ochNorge är siktet inställt på att införa nya regler om handelsagentur. Dendanska lagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga5 . Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över förslag tilllag om handelsagentur, m. m. Lagförslagenbör fogas till protokollet som bilaga 6. Lagrådet har lämnat lagförslagen utan erinran. Lagrådets yttrande börfogas vid protokollet som bilaga 7. Delagförslag som jag nu skall lägga fram är likalydande med de remitteradelagförslagen utom vad gäller några redaktionella ändringar i 7, 11 14, 17,18, 22, 29, 30 och 35 §§ förslaget rill lag om handelsagentur. Iärendet har jag samrått med statsråden och . Ettbetydelsefullt inslag i den inrikes och utrikes handeln är denaflfärsför-medlande verksamhet som handelsagenter och andra s. k. merkantilamellanman bedriver för industriföretags och andra huvudmäns räkning. När detgäller handelsagenter rör det sig ofta om affärsförhållanden av internationellkaraktär, med stark inriktning på . Utländska företag anlitar svenskaagenter för att få avsättning för sina produkter här i landet på samma sätt somvåra exportföretag anlitar agenter i utlandet. Förhållandetmellan huvudman och handelsagent fastläggs regelmässigt genom avtal. Dessakompletteras av delvis dispositiv, delvis tvingande lagstiftning. Såväl iNorden som i andra länder tar denna lagstiftning sikte bl. a. på att gerättsligt skydd åt den part som i flertalet fall är den svagare iavtalsförhållandet, nämligen handelsagenten. Samma grundsyn bär upp detdirektiv om handelsagenter som antogs av . ISverige regleras vissa mellanmans ställning och verksamhet genom lagen(1914:45) om kommission, handelsagentur och handelsresande (KomL). Lagen, somtillhör vår äldre lagstiftning, kom till i samarbete med och Norge.Lagarna i de tre länderna fick i stort sett överensstämmande regler. KomLinnehåller bestämmelser om kommissionärer, handelsagenter, handelsresande ochplatsförsäljare. Jag kommer under avsnitt 2.2.1 att närmare redogöra för vadsom kännetecknar dessa olika typer av mellanman. Större delen av KomL:sbestämmelser behandlar de olika mellanman nens ställning i förhållande till huvudmannen. Till en början regleras parternas rättigheter och skyldigheter under uppdragets bestånd, där ibland mellanmannens rätt till provision och annan ersättning för uppdra get. Vidare ges viktiga regler om uppdragets upphörande och om partemas anspråk gentemot varandra i den situationen. Dessutom innehåller lagen vissa bestämmelser om rättsförhållandet till tredje man. KomLär i princip dispositiv. Åtskilliga regler som fyller funktionen att Prop.1990/91:63 ge en part ett rättsligt minimiskydd är dock tvingande till denpartens förmån. År1974 genomfördes väsentliga ändringar i KomL:s bestämmelser om mellanmannensrätt till provision och annan ersättning, om uppdragets upphörande och omparternas rättigheter och skyldigheter när deras mel-lanhavande avslutas.Reformen syftade till att stärka mellanmannens ställning i förhållande tillhuvudmännen och till att ge i första hand handelsagenterna en ställning som ärmera jämbördig med den som agenterna i de större europeiska industriländernahar. I genomfördes en likartad reform. , som tidigarestått utanför lagstiftningssamarbetet på området, införde regler omhandelsagentur som nära ansluter till dem i och . Däremotfullföljdes inte reformarbetet i . KomLhar en uppbyggnad som gör lagen tämligen svårtillgänglig. Detta gäller framförallt reglerna om handelsagentur, som ofta bygger på hänvisningar tillbestämmelserna om kommission. KomL framstår också i språkligt hänseende somföråldrad. KomL:sbestämmelser om handelsagentur har i olika sammanhang fått utstå kritik frånsakliga utgångspunkter (se t.ex. LU 1977/78:4). Kritiken har framför allt tagitsikte på reglerna om efterprovision men har också berört t. ex. bestämmelsernaom ersättning för investeringar (68 § andra fjärde styckena och 76 § jämfördmed 52 §). gjorde en framställningtill om översyn av handelsagentlagstiftningen i de nordiskaländerna. I framställningen hänvisades bl. a. till det harmoniseringsarbete somdå hade kommit i gång inom EG. Kommissionslagskommitténföreslår i det tidigare nämnda betänkandet (SOU 1984:85) Handelsagentur ochkommission att KomL ersätts av en ny lag om handelsagentur och kommission. Deti betänkandet presenterade lagförslaget innehåller en fullständig reglering avfrågor om handelsagentur men är inte heltäckande med avseende på kommission.När det gäller kommission kompletteras och revideras kommitténs övervägandeni dess slutbetänkande (SOU 1988:63) Kommission och dylikt. framlagda lagförslaget innebär jämfört med KomL en förstärkning avhandelsagentens ställning på flera punkter. Det gäller framför allt frågor omuppsägningstid och ekonomisk gottgörelse vid uppdragets avslutande men ävenfrågor om t. ex. skadestånd och provisionsnota. Kommittén har i många frågorvalt lösningar som ligger nära motsvarande reglering i EG-direktivet. Kommitténsförslag har fått ett i huvudsak positivt mottagande under remissbehandlingen. del frågor förekommer det dock uppfattningar som på olika sätt skiljer sigfrån kommitténs. Det EG-direktiv omhandelsagenter som antogs reglerar det interna förhållandet mellan agenten och huvudmannen. Frågor om förhål landet till tredje man lämnas utanför direktivet. Även vissa andra frågor överlämnas till medlemsstaternas egen beslutssfär, såsom frågorom skade stånd och förtida uppsägning. 1 vissa fall erbjuder direktivet alternativa 17 2 1990/91. när det gäller avgångsvederlag. I övrigt rör det sig om ett Prop.1990/91:63 s.k. maximidirektiv, dvs. det lämnas inte fritt för medlemsstaternaatt välja andra lösningar än dem som valts i direktivet. EG-direktivetsbestämmelser är genomgående mera fördelaktiga för agenten än motsvarande regleri KomL. Vid en jämförelse med kommitténs förslag framstår direktivet i vissafrågor som mera agentvänligt, i andra som mindre. Endast i någon enstaka frågakan man se skillnader av principiell natur mellan direktivet och kommitténsförslag. Sammanfattningsvis kan sägas att direktivet har byggts upp kringprinciper som mycket väl kan ligga till grund även för en svensk reglering påområdet. Medvissa undantag (, och ) har det ålegatmedlemsstaterna att anpassa sin lagstiftning till direktivet senast den 1januari 1990. Denna tid hölls bara av och FörbundsrepublikenTyskland (). Som tidigare nämnts finns numera också en dansk lag iämnet. Läget i de andra EG-ländema varierar; längst tycks man ha kommit iFrankrike. Från sida har inletts s. k. infringementproceedings för att stimulera lagstiftningsarbetet i berörda medlemsländer. EFTA-ländernabefinner sig i en omfattande integrationsprocess. Målet ärskapa ett dynamiskt europeiskt samarbetsområde, EEA (European Economic Area),där samtliga EG:s och EFTA:s medlemsländer skall ingå. Ett led i denna processär att EFTA-länderna skall anpassa sin lagstiftning till de delar av som parterna gemensamt definierat som relevanta. Till sådan s. k.relevant acquis communau-taire hör direktivet om handelsagenter. Förmin del ansluter jag mig till kommissionslagskommitténs och remissinstansernasuppfattning att handelsagentens ställning gentemot huvudmannen allmänt settbör stärkas. Jag anser vidare att vår lagstiftning om handelsagentur bör ges enmera tisdsenlig utformning som harmonierar med det regelsystem som håller påatt växa fram inom EG. Det framstår härvid som naturligt att söka förebilder ide lösningar som har valts i . Med hänsyn till den pågåendeintegrationsprocessen är det angeläget att påskynda införandet av nya regler omhandelsagentur i . En reform av lagstiftningen om handelsagentur bördärför inte avvakta arbetet med en översyn av reglerna om kommission m.m. Jagåterkommer till denna fråga i avsnitt 2.2.1. Idet följande avser jag att behandla frågan om lagenstillämpningsområde i avsnitt 2.2, betydelsenav tvingande rättsregler i avsnitt 2.3, parternasallmänna skyldigheter i avsnitt 2.4, i avsnitt 2.5, säkerhetsrätti avsnitt 2.6, förhållandettill tredje man i avsnitt 2.7, i avsnitt 2.8, avgångsvederlagi avsnitt 2.9, skadeståndi avsnitt 2.10, internationellakonventioner i avsnitt 2.11 följdändringari annan lagstiftning i avsnitt 2.12, '" i avsnitt 2.13, kostnader och resursbehov i avsnitt 2.14. Mina kommentarer till deenskilda lagbestämmelserna återfinns i specialmotiveringen (avsnitt 4). 2.2 Tillämpningsområdet 2.2.1 Typen av uppdrag Mitt förslag: Den nyalagen skall gälla handelsagentur. Gällande bestämmelser om kommission kvarstårtills vidare oförändrade. Lagregleringen rörande handelsresande ochplatsförsäljare tas bort. Kommitténsförslag: Kommitténs lagförslag i SOU 1984:85 omfattar både handelsagentur ochkommission. 1 fråga om kommission är förslaget emellertid inte fullständigt.När det gäller handelsresande och platsförsäljare överensstämmer kommitténsförslag med mitt (se betänkandet s.81-89). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har inte haft något att erinra mot kommitténsförslag på denna punkt. En del anser dock att lagregleringen rörande anställdahandelsresande bör vara kvar i en eller annan form. Från några håll harifrågasatts om lagen inte bör omfatta även ensamåterförsäljare. Skälenför mitt förslag: Allmänna bestämmelser om s. k. sysslomän finns i 18 kap.handelsbalken. Detta kapitel har kvar sin ursprungliga lydelse . Ikapitlet finns ett fåtal regler av betydelse för uppdragsförhållanden av olikaslag. Det har förlorat mycket av sin betydelse sedan lagen (1915:218) om avtaloch andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen) kommitatt reglera behörighetsfrågorna vid fullmakt och det genom KomL införts en sågott som heltäckande reglering av kommission och handelsagentur. KomLinnehåller bestämmelser om fyra typer av s.k. merkantila mellanman:kommissionärer, handelsagenter, handelsresande och platsförsäljare. Enkommissionär bedriver handel för annans räkning men i eget namn. KomL gällerbåde inköps- och . I fondkommissionslagen (1979:748)finns särskilda bestämmelser om handel med värdepapper. Handelsagentenhandlar för annans (huvudmannens) räkning i dennes namn. I KomL regleras endastförsäljningsagentur, inte inköpsagentur. Agenten tar upp anbud eller sluteravtal. KomL:s bestämmelser om handelsagentur gäller bara om verksamhetenbedrivs av en självständig yrkesutövare med eget kontor eller liknande. Enhandelsagent kan alltså inte vara anställd av huvudmannen. Utmärkandeför en handelsresande är att han verkar för avsättning av sin huvudmans varorgenom att resa från ort till ort och ta upp anbud eller Till skillnadfrån handelsagenten har handelsresanden alltså Prop. 1990/91:63 inget fastaffärsställe. Handelsresanden kan vara antingen anställd av huvudmannen ellersjälvständig uppdragstagare. I KomL gäller delvis olika bestämmelser för dessabåda kategorier. Förplatsförsäljaren gäller samma förutsättningar som för en handelsresande medden skillnaden att platsförsäljarens verksamhet är begränsad till den ort därhuvudmannen bedriver sin rörelse. Enkategori som har många beröringspunkter med de uppdragstagare som omfattas avKomL är ensamåterförsäljarna. Med ensamåterförsäljare avses den som köper enprodukt i fast räkning av en leverantör och därefter med ensamrätt för ettvisst geografiskt område säljer den vidare i eget namn. Ensamåterförsäljareningår alltså två köpeavtal, varvid han handlar i eget namn och för egenräkning. Förhållandet mellan ensamåterförsäljaren och leverantören är intelagreglerat (bortsett från rent köprättsliga regler). Enform av återförsäljaravtal som påminner om kommission är s.k. konsignation.Härmed menas ett avtal enligt vilket leverantören deponerar varor hosåterförsäljaren med rätt för denne att förvärva dem, främst i anslutning tillatt han för egen räkning säljer dem vidare till tredje man. Frågor av dettaslag behandlas utförligt i kommissionslagskommitténs slutbetänkande (SOU1988:63) Kommission och dylikt. Enannan typ av merkantil mellanman är mäklaren. En mäklare är inte varaktigtknuten till sin huvudman utan åtar sig att förmedla enstaka aflTärer. Han äralltså en självständig näringsidkare. Mäklaren handlar i regel i huvudmannensnamn, ibland som ombud, men kan också uppträda i eget namn. I lagen (1984:81)om fastighetsmäklare och lagen (1989:508) om försäkringsmäklare finns särskildabestämmelser om dessa typer av mäklare. Påsenare år har det blivit allt vanligare att detaljhandel bedrivs i form av s.k. franchising. Detta är en form av samverkan mellan två självständiganäringsidkare, franchisegivaren och franchisetagaren. Givaren upplåter i regelåt tagaren att sälja varor eller tjänster under ett visst namn ellerkännetecken som tillhandahålls av givaren. Tagaren bedriver oftast sinverksamhet som återförsäljare och har då köpt de varor han säljer vidare tilltredje man. (Ju 1984:08) har i betänkandet (SOU 1987:17)Franchising lagt fram ett förslag till lag i ämnet. Förslaget övervägs förnärvarande inom . 1986års EG-direktiv handlar bara om handelsagenter (self-employed commercialagents). Den danska lagen innehåller dessutom bestämmelser om handelsresande. Som jag har varitinne på är det nu dags att reformera lagstift ningen om handelsagentur. Med hänsyn till den internationella utveckling på området, som jag har redogjort för i avsnitt 2.1, bör en sådan reform inte avvakta arbetet med en översyn av reglerna om kommission m. m. Det torde för övrigt inte innebära några nämnvärda redaktionella eller pedagogiska vinster att hålla samman regler om handelsagentur och kom mission i ett enda lagverk. Reformerade bestämmelser om handelsagentur bör därför ges plats i en ny lag. Den nuvarande regleringen av kommission 20 kanutan olägenheter behållas inom ramen för KomL tills en utvärdering Prop.1990/91:63 har gjorts av kommitténs olika förslag på det området. Frågaär då vad som skall ske med lagregleringen rörande handelsresande och platsombud.De som är självständiga uppdragstagare kommer att falla underdefinitionen på handelsagent (se avsnitt 2.2.2). Deras förhållanden kommerföljaktligen att regleras av de nya lagreglerna om handelsagenter. Förhandelsresande och platsombud som är anställda av huvudmannen blir däremotsituationen en annan. IKomL finns en del bestämmelser som tar sikte på alla anställda handelsresandeoch platsombud och vissa bestämmelser som bara gäller sådana vilkas lön helteller delvis utgår i form av provision. De generella bestämmelserna ger denanställde rätt till tre månaders uppsägningstid och ersättning för resor,traktamente m.m. (86 § och 86a § första stycket). Bestämmelsen omuppsägningstid får åsidosättas i kollektivavtal, medan bestämmelsen omersättning för resor, traktamente m. m. är helt tvingande till den anställdesförmån. I lagen påpekas också att längre uppsägningstid kan följa av lagen(1982:80) om anställningsskydd. Enligt denna lag är uppsägningstiden, bortsettfrån kortvariga anställningar, lägst två och högst , beroende påarbetstagarens ålder. Debestämmelser i som bara gäller provisionsanställda handelsresande ochplatsförsäljare handlar om rätt till provision och provisionsnota (86 a §tredje stycket jämfört med 68, 70 och 71 §§). Bestämmelserna överensstämmer istort sett med motsvarande regler rörande handelsagenter. De är tvingande tillden anställdes förmån när det gäller rätt till efterprovision men är i övrigtdispositiva. KomL:sbestämmelser om anställda handelsresande och platsförsäljare bör ses i sitthistoriska sammanhang. Dessa bestämmelser har väsentligen tillkommit före ellersamtidigt med lagstiftningen om anställningsskydd. De har föriorat i betydelsegenom att arbetstagarna numera tillförsäkras ett omfattande skydd genom dearbetsrättsliga lagarna. Handelsresandeoch platsförsäljare sorti har uteslutande fast lön är enligt min meningjämförbara med vilka löntagare som helst. De bestämmelser i som rör derasrättigheter om uppsägningstid och ersättning för utlägg avviker inte helleri nämnvärd mån från vad som torde tillämpas i andra anställningsförhållanden.Det ligger också i linje med reformen i övrigt att inte behålla lagregler omersättning för speciella utgifter eller åtaganden. Till skillnad från någraremissinstanser ser jag det således inte som särdeles angeläget att ha kvar enlagreglering avseende fast avlönade handelsagenter och platsförsäljare. Inte heller när det gällerprovisionsanställda handelsresande och plats försäljare finner jag skäl att behålla de nuvarande reglerna om uppsäg ningstid och ersättning för resor, traktamente m.m. För dessa kategorier finns i KomL också bestämmelser om provision och provisionsnota. I gällande rätt förekommer inga speciella lagbestämmelser för några andra provisionsanställda arbetstagare. Deras förhållanden torde till största de len vara reglerade genom avtal (se betänkandet s. 183). Det bör också uppmärksammas att de nu aktuella bestämmelserna i till huvudsak lig del är av dispositiv natur. Jag vill mot denna bakgrund ansluta mig till 21 kommitténs uppfattning attdet även för provisionsanställda handelsresande och platsförsäljare ärtillräckligt med det skydd som tillhandahålls genom allmänna lagregleromanställningsförhållanden. Det kapitel i KomL somhandlar om handelsresande och platsförsäljare innehåller också en delbestämmelser om förhållandet till tredje man (88 93 §§). Dessa bestämmelseröverensstämmer i stort sett med motsvarande regler avseende handelsagentur,vilket beror på att de båda regelsystemen bygger på samma rättsgrundsatser. Omsärregleringen rörande handelsresande och platsförsäljare tas bort, torde detdärför falla sig naturligt att tillämpa tredjemansreglerna rörandehandelsagentur analogt i frågor som rör anställda handelsresande ochplatsförsäljare. Slutsatsen blir alltså attde särbestämmelser som finns beträffande handelsresande ochplatsförsäljare bör upphöra att gälla utan att ersättas av ett nyttregelsystem. En annan fråga som haraktualiserats i olika sammanhang är om det finns anledning att lagregleraförhållandet mellan ensamåterförsäljarna och deras leverantörer (se t.ex. LU1977/78:4). Denna fråga har också omfattats av kommitténs utredningsuppdrag. En arbetsgrupp medföreträdare för olika näringslivsorganisationer har utarbetat ett standardavtalavseende ensamåterförsäljning. Avtalet har uformats i nära anslutning tillkommitténs förslag till bestämmelser om handelsagentur. Kommittén fann motbakgrund av detta standardavtal att det vid tiden för framläggandet avbetänkandet om handelsagentur inte fanns något behov av lagregler förensamåterförsäljning. Avtalet har därefter av allt att döma fått godspridning. Ensamåterförsäljningomfattas inte av den danska lagen. Vid de nordiska överläggningar som har ägtrum har man endast från norskt håll visat intresse för lagstiftning rörandedenna försäljningsform. Med hänsyn till vad jag nuhar sagt anserjag att det inte föreligger något behov avlagbestämmelser om ensamåterförsäljning. Skulle det visa sig att förhållandenaändras, finns det möjlighet att ta upp frågan till förnyad prövning. Mitt förslag: Dennya lagen omfattar både inköps- och försäljningsagentur. Den gäller bara handelmed varor. Det krävs inte att agenten har eget kontor eller liknande. Kommitténs förslag:Överensstämmer i stort sett med mitt förslag med den skillnaden att kommitténsförslag inte omfattar inköpsagentur (se betänkandet s. 89-91). Remissinstanserna: Enremissinstans vill att lagen skall gälla även inköpsagentur. Några föreslåratt tillämpningsområdet utvidgas till att omfatta tjänster av olika slag. Skälen för mitt förslag:KomL:s bestämmelser om agentur avser bara försäljningsagentur (se 65 §). Skälettill att inköpsagentur läm- nadesutanför lagregleringen var att denna typ av verksamhet inte spelade Prop.1990/91:63 någon större roll vid tiden för KomL:s tillkomst. tordebruket av inköpsagenter ha ökat, även om alltjämt merparten av handelsagenternasysslar uteslutande med försäljning. Vid inköpsagentur brukar KomL i storutsträckning tillämpas analogt på parternas mellanhavande. Dendanska lagen och EG-direktivet gäller både inköps- och försäljningsagentur.Även utanför EG är det vanligt att lagstiftningen om handelsagentur avser äveninköpsuppdrag, t. ex. i och . Jagser ingen nackdel i att den nya lagen om handelsagenter skulle omfatta äveninköpsagentur. De flesta av de frågor som skall regleras i lagen är av sådannatur att bestämmelserna med fördel kan göras tillämpliga på båda typerna avuppdrag. Vissa frågor som rör förhållandet till tredje man uppkommer dockenbart vid försäljning. Dessa frågor berörs inte av EG-direktivet. Menbestämmelser om dem ingår i den danska lagen. Övervägande skäl talar såledesför att den svenska lagen i princip görs tillämplig på både inköps- ochförsäljningsagentur. KomL:sregler om handelsagentur gäller bara handel med varor (se 65 §). Sammaavgränsning av tillämpningsområdet har vahs i EG-direktivet och den danskalagen. Detkan naturligtvis diskuteras om en lag om handelsagentur bör omfatta förmedlingav även annat än varor, t. ex. olika typer av tjänster. 1 många frågor tordedet därvid vara nödvändigt att göra skillnad mellan uppdrag med olikainriktning, t. ex. när det gäller vårdplikt och säkerhetsrätt. Det är inteheller självklart att tjänster av olika beskaffenhet kan regleras på ettlikformigt sätt. Frågor om agentens förvärv av rätt till provision kan t. ex.ses från olika utgångspunkter beroende på om hans förmedlingsverksamhet rörtidsbegränsade eller långvariga prestationer från huvududmannens eller tredjemans sida.