prop · GE03118 · 1990-12-31 00:00:00 — I 1416§§ finns särskilda regler som för förfarandelvid allmän domstol i fråga om anmälningsplikt och tvångsmedel efter den i 12§föreskrivna treårsfristens utgång. Beslämmelsernai 6 och 7§§ blir tillämpliga både när förhandlingen gäller självautvisningsfrågan och när den gäller förvar och uppsikt eller anmälningspliktoch tvångsmedel. finns bestämmelserom förhandling iutvisningsfrågan och i fråga om inskränkningar, villkor och tvångsmedel i lerroristlagens5 11 §§ medan det beträffande förhandling om förvar och uppsikt hänvisas till6 kap. 12 15 §§ utlänningslagen. 6och 7§§ har utformats i enlighel med lagrådets rekommendationer. Förstaslyckel har sin motsvarighet i 5§ terroristlagen. Den ändringen har därvid gjorts att del inle längre ges möjlighet att hålla förhandlingen vid en förvaltningsdomstol eller en förvaltningsmyndighet. Däremot är det fort farande möjligt att föriägga förhandlingen till en annan tingsrätt än Stock holms tingsrätt, om särskilda skäl talar mot alt förhandlingen hålls vid den tingsrätten. Sådana särskilda skäl kan vara att flera av de personer som skall kallas till förhandlingen befinner sig på en annan ort och att det skulle skapa avsevärda olägenheter från praktisk synpunkt att hålla förhandling en vid . Det bör dock framhållas att det bör komma i fråga bara undanlagsvis att förhandlingen hålls vid en annan tingsrätt. Iandra stycket anges att utlänningen skall höras vid förhandlingen. 1990/91:118Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för brottmål i 46 kap. 6§ andra stycketrättegångsbalken. Tredjestycket innehåller bestämmelser om vem som skall vara utlänningens motpart ochföra det allmännas talan vid förhandlingen. I förhållande till nuvarandebestämmelse i 6§ terroristlagen har den ändringen gjorts att uppdraget redanenligt lagen ankommer på och inte får tilldelas annanmyndighet eller viss person. Denna lösning har valts med hänsyn tillrikspolisstyrelsens centrala roll i frågor som rör rikets säkerhet ochterroristbekämpning. Vidare har begreppet allmänt ombud utgåU. Tillskillnad från vad som gäller kommer således rikspolisstyrelseni egenskap av utlänningens motpart att uppträda även vid förhandling om förvaroch uppsikt Gfr 6 kap. 12§ andra stycket utlänningslagen). {fjärdestycket föreskrivs att tingsrätten, i stället för som statsrådeteller en Gänsteman vid , har att själv besluta vilka somutöver utlänningen skall höras vid förhandlingen. En nyhet är också attparterna således även den berörde utlänningen efter tillåtelse avtingsrätten kan få åberopa muntlig och skriftlig bevisning. Prövningen av ombevisningen skall tillåtas sker med tillämpning av 35 kap. 7§ ,vilket innebär att bevisningen får avvisas om rätten finner att denomständighet som utlänningen vill bevisa är utan betydelse i ärendet eller attbeviset ej erfordras eller uppenbart skulle bli utan verkan. Dessutom finnsmöjlighet att avvisa bevisning som kunnat föras på annat sätt med avsevärtmindre besvär eller kostnad. femte stycket görs en hänvisning till bestämmelsema om inställelse till förhandlingi 6 kap. I3§ utlänningslagen. Paragrafeninnehåller regler för förfarandet vid tingsrätten. I förhållande till motsvarandebestämmelser i gällande lag, närmast 8§ första stycket terroristlagen och 6kap. 14 § första styckel utlänningslagen, har tingsrätten tillagts starkareställning och en mera aktiv roll. Paragrafenhar utformats på förslag av lagrådet. Förstaoch andra styckena innehåller regler för förfarandet, motsvarande 8§ förstastycket terroristlagen och 6 kap. 14 § första stycket utlänningslagen.Reglerna har byggts ut för att ett ändamålsenligt förfarande i möjlig mån skallsäkerställas. a. har roll vid förhandlingen preciserats. Itredje slyckel har klargjorts all tingsrätten genom frågor och påpekandenskall medverka till att utredningen blir så fullständig som möjligt. Regelnhärom motsvarar vad som föreskrivs för brottmål i 46 kap. 4§ andra stycketrättegångsbalken. Iftärde stycket har hänvisningar gjorts till vissa bestämmelser i utlänningslagen.Det gäller 6 kap. 14 § andra styckel om förfarandet och 6 kap. 15§ omersättning för inställelse. Somframhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.9) utgör/Ör- 81 6 1990/91. handlingen vid domstolenett led i utredningen av det ärende som hand- Prop. 1990/91:11! I princip skall alltså förvaltningsrättsliga bestämmelser, t. ex.förfarandereglerna i 6 och 7 §§, tillämpas av domstolen. Domstolen kanemellertid tillämpa i vissa delar (jfr bl. a. hänvisningen till6 kap. 14 § andra stycket utlänningslagen). I fråga om sekretess är 14 kap. 5§sekretesslagen tillämplig. Det innebär t.ex. att domstolen enligt lagmmmetsförsta stycke kan inskränka parts rätt till insyn i handlingar och annatmaterial i ärendet. Sekretessen torde dock upphöra när domstolen skilt ärendetfrån sig, om inte domstolen förordnar att sekretessen skall bestå Gfr 12 kap.3 och 4§§ sekretesslagen). I sistnämnda fråga har lagrådet uttalat följande. Förhandlingentorde vara att hänföra till domstols rättskipande eller rättsvårdandeverksamhet. Enligt 12 kap. 3§ andra stycket sekretesslagen krävs för attsekretessen, i sådana fall där domstol hållit förhandling inom stängda dörrar,skall bestå, att domstolen förordnar om detta i domen eller beslutet. mening får det anses följa av 12 kap. 3§ andra stycket sekretesslagenatt ett sekretessförordnande måste meddelas för att sekretessen skall bestå ifråga om vad som förekommit vid förhandling i utvisningsärende om denna hållitsinom stängda dörrar. Ett sekretessförordnande får emellertid inte meddelasseparat utan skall ingå i domen eller beslutet (se m. fl.Sekretesslagen, andra uppl. s. 308). Domstolens rapport om vad som förekommitvid förhandlingen lorde i detta hänseende få betraktas som ett beslut. Omdomstolen, när den skiljer sig från ärendet, avger elt yttrande föreskrivs i Jemtestycket att yttrandet får gmndas på handlingar eller annat material som en partinte har haft rätt att ta del av enligt 14 kap. 5 § första stycketsekretesslagen. Bestämmelsen har införts på inrådan av lagrådet och innebär ettförtydligande av vad som får anses gälla inom förvaltningsrättens område Gfr 14kap. 5§ andra stycket första meningen sekretesslagen). Bestämmelsenmotsvarar 12 § terroristlagen. En språklig justering har gjorts beträffandesista ledet av konditionalsatsen i första meningen som i gällande lydelse synesfå annan innebörd än den avsedda. Dessutom har hänvisningen till 6 kap. 5§(andra stycket) utlänningslagen om uppsikt flyttats in bland övrigahänvisningar i 5 §. Iutlänningslagen finns förvarsbestämmelser (6 kap. 2 och 3§§)med delvis annat innehåll än förevarande paragraf Förändringarna iutlänningslagen består huvudsakligen i en utvidgning av möjligheten att tavuxna i förvar och i en begränsning av möjligheten att ta barn iförvar. Behov av sådana förändringar i den förevarande lagstiftningen har inteansetts föreligga. Genomhänvisning i 5§ blir 6 kap. 9 och 11 §§ utlänningslagen tillämpliga när detgäller vem som har befogenhet att fatta beslut om förvar och uppsikt öchmöjlighet att fatta tillfälliga sådana beslut. Paragrafenger möjlighet all besluta att en utlänning skall tas iförvar, innan ärendet har anhängiggjorts hos regeringen, utan att de särskildaförvarsgrunderna i 8§ föreligger. Paragrafen motsvarar 13§ terroristlagen menhar ändrats redaktionellt i förhållande lill den paragrafen. Dessutom harbefogenheten att fatta beslut tillagts i stället förpolismyndighet. Möjlighetför en polismyndighet att fatta tillfälliga förvarsbeslut, dvs. förvarsbeslutsom meddelas av annan myndighet än den som handlägger utvisningsärendet,föreligger också till följd av hänvisningen i 5 § till 6 kap. 9§ (Qärdestycket) utlänningslagen. För att en polismyndighet med stöd av den beslämmelsenskall kunna besluta om förvar förutsätts dock att de särskilda förvarsgrundernai 8§ är uppfyllda. Hindermot verkställighet m. m. Paragrafenmotsvarar 14§ terroristlagen. 1 förhållande till sistnämnda lagrum har i andrastycket tillagts en föreskrift som ålägger att vaGe åranmäla hos regeringen huruvida det finns skäl för omprövning av beslutet.Syftet med tillägget är att säkerställa att en omprövning verkligen kommer tillstånd när det finns skäl för det. Den närmare innebörden av tillägget framgårav avsnitt 2.8.5. 1tidigare lagförarbeten (prop. 1975/76:18 s. 126) har angetts en riktpunktenligt vilken avlägsnandebeslut med stöd av terroristlagstiftningen som ejverkställts efter fem i allmänhet bör kunna upphävas. Jag anser alt dettauttalande fortfarande bör kunna Gäna till vägledning, men vill betona att enbedömning måste göras i varje enskilt fall och att resultatet härav kan medförabåde att utvisningsbeslutet anses böra bestå och att det bedömskunna upphävas tidigare än som följer av den angivna riktpunkten. Paragrafenreglerar de formella fömtsättningama för beslut om anmälningsplikt och beslutom tillämpning av bestämmelserna om särskilda tvångsmedel. I den nu gällandeterroristlagen finns motsvarande bestämmelse i 17§. Till skillnad från denbestämmelsen kan enligt 11 § utlänningen inte föreläggas andra villkor för sinvistelse i än anmälningsplikt. Påmotsvarande sätt har i förhållande till de nuvarande bestämmelsema i 4 kap. 11 § utlänningslagen möjligheterna inskränkts att besluta om villkor för utlänningens vistelse i landet när fråga uppkommit om utvis ning med hänsyn till rikets säkerhet. Det bör också påpekas att detta lagmm ger möjlighet att istället för utvisning besluta om t. ex. anmälnings plikt. När nu dessa regler sammanförts med terroristbestämmelsema har denna altemativa möjlighet att, utan utvisningsbeslut, förordna om an mälningsplikt borttagits för att en enhetlig reglering skall uppnås. förutsättssålunda både i dessa fall och i terroristfallen alt del fattas beslut Prop.1990/91:118 om utvisning som inhiberats innan förordnande om anmälningsplikt eller vad avser terroristfallen tvångsmedel kan meddelas. Anmälningspliktenligt första stycket innebär en skyldighet för utlänningen att på vissaangivna tider anmäla sig hos en polismyndighet. Anmälningsplikt bör givetvisinte ålägga utlänningen om den inte bedöms som nödvändig av säkerhetsskäl. Huranmälningsskyldigheten skall utformas får bedömas från fall till fall. Detgäller såväl i fråga om humvida skyldigheten skall fullgöras vid en vissbestämd polismyndighet eller ej som i fråga om hur ofta skyldigheten skallfullgöras. Som framhållits i avsnitt 2.6 får den emellertid inte utformas påett sådant sätt att den i praktiken inskränker utlänningens rörelsefrihet ilandet. Detförutsätts att regeringen på samma sätt som utformar omfattningen avanmälningsplikten i det enskilda fallet. Regeringen kan enligt allmänna förvallningsrättsligaprinciper ompröva sitt beslul och göra de ändringar som anses befogade. Ändrasinte beslutet av regeringen gäller det till dess Ireårsfristen eller annankortare tidsfrist gått ut. Liksomhittills bör i del enskilda fallet efter bemyndigande kunnamedge tillfälliga lättnader. får dock inte häva eller ändraett beslut om anmälningsplikt som regeringen meddelat. Liksomtidigare får alltså de särskilda bestämmelserna om tvångsmedel, som intagits i19 22§§, tillämpas endast i terroristfallen. För fall med anknytning tillrikets säkerhet finns delvis motsvarande bestämmelser i lagen (1952:98) medsärskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål. Såsom närmare harutvecklats i avsnitt 2.7 och 2.8.4 har den ändringen gjorts att det krävs ettuttryckligt regeringsbeslut för att tvångsmedels-bestämmelserna i 19 22§§skall få tillämpas. Ett sådant beslut kan fattas i samband med inhibilionsbesluteteller i särskild ordning. Regeringenkan givetvis avstå från att meddela beslut om anmälningsplikt och tvångsmedeläven om detta i praktiken inte torde förekomma särskilt ofta. Teoretiskt kanockså tänkas att behov av sådana åtgärder uppkommer först efter den treårsfristsom anges i 12 §. Beslul i dessa frågor kan då endast fattas av tingsrättenligt 14§. .Avsiktenär att frågor om anmälningsplikt och tvångsmedel skall behandlas vid denförhandling som skall ske i själva utvisningsfrågan. Någon särskild bestämmelseom förhandling har därför inte ansetts erforderlig för de i första stycketavsedda fallen. Om frågorna inte har berörts vid förhandlingen iutvisningsärendet bör emellertid regeringen förordna om ny förhandling. I defall som avses i andra stycket dvs. då avvisning eller utvisning beslutatsenligt utlänningslagens vanliga regler har någon särskild förhandlingemellertid normalt inte hållits. Bestämmelsen om förhandling har därförbibehållits för dessa fall. Om det finns skäl för det, kan även här inhämtasyttrande från statens invandrarverk och den tingsrätt som hållerförhandlingen. Det ligger i sakens natur att befogenhet att besluta omförhandling och yttrande i dessa fall tillkommer det ansvariga statsrådet ellerden Gänsteman som statsrådet bestämmer. Någon särskild bestämmelse i dettahänseende har därför inte ansetts erforderiig. 12 § Prop.1990/91:11! Bestämmelsen är ny och har tidigare kommenterats i avsnitt 2.6, 2.7, 2.8.3 Fömtsättningama för anmälningsplikt och tvångsmedel efter ireårsfristenoch förfarandet i sådana fall regleras i 14 17 §§. Jagvill betona att den omständigheten att ett beslut av regeringen enligt förevarandeparagraf kan få giltighet givetvis inte hindrar att regeringen idet särskilda fallet fattar beslut om kortare giltighetstid, t.ex. ,med sikte på en omprövning när den fastställda tidens utgång närmar sig. Tidsfristenräknas för beslutet om avlägsnande. I de fall regeringen meddelarbeslut enligt 11 § andra stycket är utgångspunkten för beräkningen avtidsfristen dagen för det beslut om avvisning eller utvisning som meddelatsmed stöd av utlänningslagen. För det fall regeringen upphäver ett beslut omavlägsnande och därefter, utan att utlänningen lämnat landet, på nytt beslutarom utvisning, blir ireårsfristen att räkna från tidpunkten för det förstabeslutet. En annan följd av 12§ är att regeringen inte kan meddela beslutenligt 11 § förflutit från beslutet om avvisning eller utvisning.Skall beslut om anmälningsplikt eller tvångsmedel fattas för tiden därefter äri stället bestämmelsema i 14§ tillämpliga. Paragrafeninnehåller regler om tidpunkten för verkställighet, verkställande myndighet,anvisningar i fråga om verkställighet samt förfarandet när fråga om hinder motverkställigheten uppkommer. Reglernai första stycket första tredje meningama finns i 16§terroristlagen. Den ändringen har dock gjorts att normaltskall vara verkställande myndighet i stället för polismyndighet, en ordning sommed hänsyn till uppgifter på förevarande områden är naturlig.Liksom har dock regeringen möjlighet att förordna någon annanmyndighet att ombesöGa verkställigheten. I Qärde meningen, som placerats i 13§på förslag av lagrådet, anges att regeringen för verkställighet av ett beslutom utvisning skall meddela sådana anvisningar som avses i 4 kap. I2§ andra styckelutlänningslagen. Innebörden är att det antingen i själva utvisningsbeslutet om della skall verkställas eller också i ett eventuellt senarebeslut om verkställighet skall anges om utlänningen bara kan sändas till ettvisst bestämt land eller om verkställighet inte kan ske till något visst land.Det finns anledning att i detta sammanhang beröra en väsentlig skillnad ikonstruktionen mellan förevarande lag och utlänningslagen. Förvanliga utlänningsärenden gäller enligt 4 kap. 12 § första stycket att verkställighetshinder skall beaktas redan vid prövningen av själva avvis nings- eller utvisningsfrågan, vilket avses få till följd att beslut om avvis ning eller utvisning inte meddelas i de fall det konstateras alt ett beslutinte skulle gå att verkställa. I sådana fall får i stället uppehållstillstånd ges (prop. 1988/89:86 s. 166). I de fall som regleras iden nu föreslagna lagen bör emellertid inte Prop. 1990/91:11?uppehållstillstånd meddelas ens när det står klart att ett utvisningsbeslutinte skulle gå atl verkställa. 1 dessa situationer skall i stället meddelas utvisningsbeslutmed förordnande om inhibition enligt 10§. En sådan ordning ansågs vid denursprungliga terroristlagens tillkomst motiverad redan med hänsyn till behovetatt kunna på ett formellt entydigt sätt avgränsa den kategori av utlänningarsom skall kunna bli föremål för särskilda spaningsåtgärder (prop. Detta intresse gör sig fortfarande gällande. Såsom framgår av 11 § äralltså utvisningsbeslut en förutsättning för att regeringen skall kunna beslutaom anmälningsplikt eller om de särskilda tvångsmedlen i 19 22§§. Denna ordningutgör också en fördel när det gäller förhållandet till . Andrastycket motsvarar 15 § terroristlagen, varvid dock möjligheten för statensinvandrarverk att fatta tillfälliga beslut om inhibition borttagits. Vidare haren anpassning gjorts till den systematik som gäller enligt 1989 årsutlänningslag Gfr 8 kap. 13§). eller annan av regeringenförordnad verkslällighetsmyndighet skall anmäla eventuella verkställighetshindereller andra liknande frågor till regeringen. I avvaktan på regeringens prövningfår ansvarigt statsråd besluta om inhibition av verkställigheten. Anmälningspliktoch tvångsmedel efter beslut av domstol Bestämmelsernai 1417§§, som behandlar frågor om anmälningsplikt och tvångsmedel efterutgången av den i I2§ angivna Ireårsfristen, saknar motsvarighet i nuvarande lagsliflning. Enligtförsta stycket är förutsättningen för att anmälningsplikt skall få beslutasefter treårsfristens ulgång att del föreligger ri.sk föratt utlänningen begår eller medverkar antingen lill brott mot rikets säkerheteller också till lerroristbrottslighet. För fall då det är hänsyn till riketssäkerhet som har föranlett utvisningen ställs alltså upp ett uttryckligt kravpå risk för brottslighet för att åtgärden skall få vidmakthållas efter treårsfristensutgång. Denna ordning saknar motsvarighet i dagens reglering. Somframhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7) bör de uttalanden somgjorts i prop. 1986/87:112 s. 100 ff. vara vägledande när det gäller attbestämma det beviskrav, relaterat till bedömningen av risken för brott molrikets säkerhet eller terrorhandlingar, som krävs för att tillämpa 14§. Detskall alltså vara fråga om en risk som i det enskilda fallet är beaktansvärd;det skall föreligga en konkret fara för brottslighet. Enligtförsta styckets andra mening får för terroristfallen på motsvarande grunderbeslutas atl bestämmelserna om tvångsmedel i 19 22§§ skall tillämpas beträffandeen viss utlänning även för tid efter treårsfristens utgång. Denna regel gällerinte för fall då utvisningen har grundats på hänsyn lill rikets säkerhet. Ävenom det i det enskilda fallet bedöms föreligga risk för att utlänning en begår eller medverkar till sådan brottslighet som avses, skall beslut 86 om anmälningsplikt ellerom tvångsmedel inte fattas i annat fall än dom- Prop. 1990/91: 118 stolenfinner en sådan åtgärd nödvändig av säkerhetsskäl. Andrastyckel ger ensam behörighet att pröva de frågor somlagrummet reglerar. Ansökan får göras av . Besluten skallvara tidsbegränsade och gälla i högst , räknat från den dag beslutetskall böGa tillämpas. Omdet anses erforderligt att anmälningsplikt eller tvångsmedel gäller även förtiden efter den nya treårsfristens utgång, måsle ett nytt förfarande, medansökan från till , inledas. Under denlid domstolsbeslutet gäller föreligger inte någon rätt för utlänningen att hosdomstolen begära omprövning av beslutet. Däremot kan i motsats till vad somgäller för regeringsbeslut i vissa fall häva eller ändraett domstolsbeslut (se 16§). Utansärskild föreskrift torde det stå klart att ett ärende enligt första stycketinte bör tas upp alltför innan ett nytt beslut i ärendel skall böGatillämpas. Bestämmelsernas syfte skulle självfallet ej tillgodoses, om riskenför brottslighet efter treårsfristens utgång prövades när större delen avfristen ännu återstår. För den till sina principer likartade prövning som kriminalvårdsnämndenenligt 26 kap. 7 och 9§§ har att göra i ärenden om villkorlig frigivninggäller enligt 14 § första styckel andra meningen kriminalvårdskungörelsen(1974:248) att prövningen bör ske högst i förväg. Denna ordningsynes lämpligen böra iakttas även i här aktuella fall. Förfarandetvid tingsrätten skall enligt tredje stycket, med de undantag som angetts i ftärdestyckel, följa reglerna rörande allmänt åtal för brott för vilket inte ärföreskrivet lindrigare straffan fängelse . Detta innebär bl.a. atttingsrätten skall bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän och attoffentlig försvarare alltid skall förordnas på begäran av utlänningen (21 kap.3a§ första stycket ). Förfarandetvid själva förhandlingen kommer i huvudsak att följa reglerna i 46 kap.rättegångsbalken. Parterna får åberopa muntlig och skriftlig bevisning med debegränsningar som följer av 35 kap. 7§ . Dessutom får enligt Qärdestycket skriftliga berättelser, s. k. vittnesattester, åberopas utan deinskränkningar som anges i 35 kap. 14§ första stycket rättegångsbalken.Detsamma gäller uppteckningar eller upptagningar av berättelser. En sådanordning har bedömts som nödvändig av hänsyn bl.a. till källskyddel. Det tordedärvid, om starka skäl föreligger, få accepteras att vittnets identitet interöjs. Avgmndema för 46 kap. 15§ andra och femte styckena torde följaatt ett ärende enligt denna paragraf får avgöras utan hinder av alt utlänningenuteblivit från förhandlingen. Desärskilda förhållanden som råder i terroristärenden medför att vissa undantag från vad som normalt gäller beträffande sekretess vid handlägg ning inför allmän domstol måste göras. Enligt dessa bestämmelser har part en ovillkorlig rätt att få del av allt processmaterial (14 kap. 5§ andra stycket andra meningen sekretesslagen). I en särskild bestämmelse i fjärde styckel görs undantag från denna rätt. Det innebär att parten som huvud regel har rätt att få del av alla handlingar och allt övrigt material. eller annat material skalldock inte lämnas ut i den mån det av hänsyn till Prop. 1990/91:118 allmänteller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift imaterialet inte röjs. I så fall skall parten på annat sätt få upplysning om vadmaterialet innehåller i den mån det behövs för att han skall kunna ta tillvarasin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessenskall skydda (14 kap. 5§ första stycket). Parten har dock en ovillkorlig rättatt få del av beslut i ärendet (14 kap. 5 § andra stycket första meningen).Bestämmelsen har utformats på förslag av lagrådet och kompletteras med enändring i sekretesslagen (se avsnitt 4.3). Enkonsekvens av den ordning som sålunda avses gälla är att domstolen iundantagsfall måste kunna gmnda sitt avgörande på omständigheter som intekunnat läggas fram vid förhandlingen Gfr 30 kap. 2§ första stycket förstameningen ). En sådan undantagsbestämmelse har tagits in i Gärdestycket. Dessutomhar i Qärde stycket reglerna i 24 kap. om häktning ochanhållande samt reglema i 25 kap. om reseförbud och anmälningsplikt av naturiigaskäl undantagits från tillämpning. Ettavgörande enligt 14 § kan enligt vanliga regler överklagas genom besvär lillSvea hovrätt och vidare till högsta domstolen av såväl utlänningen somrikspolisstyrelsen. Ilagmmmets ./ow/a stycke regleras möjligheten för rätten att fatta interimistiskabeslut i de frågor som avses i 14§. Iandra stycket föreskrivs att domstolens beslut skall gälla . I denmån ett äldre beslut av regeringen eller av domstol då fortfarande hargiltighet, träder det nya beslutet i det gamlas ställe Gfr NJA II 1988s. Domstolen får dock möjlighet att bestämma att det nya beslutet skallbörja tillämpas först när giltighetstiden för det gamla gått ut. Rikspolisstyrelsenhar möjlighet att göra en ny ansökan till domstolen, om styrelsen på gmnd avinträffade omständigheter anser att anmälningsplikten bör skärpas eller ombeslut härom ej föreligger begära att 19 22 §§ skall tillämpas i fråga omutlänningen. Såsomframhållits under 14§ har utlänningen inte rätt att hos domstolen begäraomprövning av ett beslut som fattats med stöd av 14§.