prop · GE03118 · 1990-12-31 00:00:00 — Finner regeringen att så är fallet skall i beslutet ominhibition av utvisningen eller i särskilt uppsatt beslut vid sidan härav angesatt de ifrågavarande bestämmelserna om tvångsåtgärder skall vara tillämpligabeträffande den berörde utlänningen. Sker inte detta, kommer frågor omtvångsmedel atl få bedömas enligt allmänna bestämmelser. Regeringensbeslut i ämnet bör enligt min mening på samma sätt som ett beslut omanmälningsplikt gälla , räknat från utvisningsbeslutet. Om enbefogenhet att använda tvångsåtgärder för tiden därefter anses nödvändig vilket kräver all risk för terroristbrottslighet bedöms föreligga måste enallmän domstol meddela beslut om detta. I fråga om förfarandet vid domstolenbör samma regler tillämpas som när det gäller anmälningsplikt. Mittförslag: För fall då regeringen har beslutat att en utlänning skall avlägsnasmed stöd av terroristbestämmelsema men förordnat om inhibitionföreskrivs terroristlag atl avvisnings- ellerutvisningsbeslutet samt förordnandet om inhibition skall prövas på nytt, närdet finns skäl till detta. Jag föreslår att dessa bestämmelser behålls. För attsäkerställa att ett behov av omprövning uppmärksammas bör rikspolisstyrelsenåläggas att till regeringen anmäla om det finns skäl att vidmakthållabeslutet om avlägsnande. Regeringen börockså, när det finns skäl till det, ompröva beslut om anmälningsplikt och omtvångsmedel inom den treårstid under vilken beslut av regeringen i sådanafrågor enligt mitt tidigare förslag avses gälla. Någon rätt för utlänningenatt begära omprövning av ett domstolsbeslut i frågor av detta slag bör dockinte föreligga. bör emellertid kunna häva eller i lindranderiktning ändra ett sådant beslut. Det bör också finnas en befogenhet för styrelsenatt medge tillfällig lättnad eller vidta omedelbar erforderlig jämkning. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Förslaget har lämnats utan erinran. DO anser dock att omprövning bör skeregelbundet och utan att göras avhängigt av någon anmälan frånrikspolisstyrelsen. Skälenför mitt förslag: För fall då regeringen har beslutat aU en utlänning skallavlägsnas med stöd av terroristbestämmelserna men förordnat om inhibitionföreskrivs terroristlag att avvisnings- eller utvisningsbesluletsaml förordnandet om inhibition skall prövas på nytt, när det finns skäl tilldetta. Det har ifrågasatts, bl. a. av DO, om regeringen i sådana fall i ställetbör vara skyldig att självmant ompröva frågan om avlägsnande med vissregelbundenhet. (Uttrycket ompröva används här och i det följande i dessallmänna betydelse och inte i den specifika mening som ordet har enligtförvaltningslagen och utlänningslagen.) Kommitténanser att en skyldighet för regeringen att ompröva frågor av förevarande slag,när det finns skäl till det, inte kan avvaras. Jag delar denna uppfattning. Omdet t.ex. genom upplysningar från eller genom hänvändelse tillregeringen från den berörde utlänningen själv framkommer att ändrade fömtsättningarföreligger, måste beslutet alltid omprövas även om det gällt endast underförhållandevis . Jag ställer mig dock mycket tveksam till den av DOföreslagna ordningen alt regeringen efter viss lid skall ompröva sitt beslutoavsett om nya omständigheter tillförts ärendet eller ej. En sådan ordningskulle endast föranleda onödigt merarbete. För att säkerställa attett behov av omprövning uppmärksammas anser jag i likhet med kommittén attrikspolisstyrelsen åläggs atl till regeringen anmäla om detfinns skäl att vidmakthålla beslutet om avlägsnande. En lagregel som uttryckerdenna skyldighet bÖr införas (10§). En anmälan frånrikspolisstyrelsen bör kommuniceras med den berörde utlänningen. Regeringen böremellertid inte vara skyldig att inleda ett omprövningsförfarande med anledningav en anmälan annal än när det finns skäl för det. Finns inga ändradeförutsättningar eller eljest några särskilda omständigheter som motiverar en nyprövning, bör det urspmngliga regeringsbeslutet bestå utan att något nyttavgörande av regeringen fordras. Regeringenbör givetvis, när det finns skäl till det, ompröva även beslut omanmälningsplikt och om tvångsmedel inom den treårstid under vilken beslut avregeringen i sädana frågor enligt mina tidigare förslag avses gälla. Någonsärskild lagregel i detta hänseende behöver inte tillföras lagstiftningen. Beslut av domstol i frågorav sistnämnda slag avses kunna få giltighet under högst , men kortare tidkan fastställas av domstolen. Någon rätt att begära omprövning hos domstolenunder giltighetstiden för ett sådanl beslut bör inte rimligen föreligga förutlänningen. bör emellertid kunna häva eller i lindranderiktning ändra ett beslut som rätten har meddelat, om det på grund av ändradeförhållanden finns skäl till det. Det bör också finnas en befogenhet för rikspolisstyrelsenatt medge tillfällig lättnad eller vidta erforderlig jämkning. Bestämmelsermed den nu angivna innebörden bör införas i den nya lagen (16§). Uppkommer helt ändrade fömtsättningar,kan regeringen häva själva utvisningsbeslutet, vilket får till följd att ävenbeslut av domstolen om anmälningsplikt eller om tvångsmedel förlorar sin verkan(17§). Min bedömning: Rättsprövningsinstitutetbör inte göras tillämpligt på regeringsbeslut enligt terroristlagen. Kommitténsbedömning: Överensstämmer med min. anser att rältsprövning skulle kunna vara ett alternativ, ombeslut i första instans i terroristärenden alftjämt ligger på regeringen.Regeringsrättens ledamöter bedömer å andra sidan alt rältsprövning inte lämparsig för en överprövning av frågor av utrikespolitisk eller säkerhetspolitisknatur. Skälen för min bedömning:Enligt lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvallningsbeslul kan enenskild part påkalla rättsprövning hos regeringsrätten av sådana beslut avregeringen eller annan myndighet som innebär myndighetsutövning och inte iordinär väg kan komma under domstols prövning. Från lagens tillämpningsområdehar dock undantagits beslut om utlänningars vistelse i riket. Lagen hartillkommit huvudsakligen för alt säkerställa att förpliktelser enligtEuropakonventionen om mänskliga rättigheter iakttas. 5 1990/91. Kommitténhar diskuterat frågan om rättsprövningsinstitutet skulle Prop. 1990/91:11!kunna utvidgas att gälla vissa beslut enligt terroristbestämmelserna. Ioch med att enligt mina tidigare förslagom domstolsprövning i ordinär väg skallförutsättas för att beslut om anmälningsplikt och om befogenhet att användatvångsåtgärder skall kunna beslå efter en treårsfrist, kan rättsprövningsinstitutetinte bli aktuellt när det gäller sådana avgöranden. Vad som däremot skullekunna komma i fråga är rättsprövning av sådana beslut av detta slag somregeringen kan meddela före treårsfristens utgång, liksom av självautvisningsbeslutet. Dessa regeringsbeslut kommer nämligen inte att kunnaprövas av domstol i ordinär väg enligt mina förslag. Somjag tidigare anfört (avsnitt 2.4) är del endast av ett skäl som det skullekunna hävdas att en möjlighet till överprövning av sådana regeringsbeslutkrävs enligt våra internationella åtaganden. Om utlänningen påstår att hansfri- och rättigheter har blivit kränkta och påståendet utgör "an arguable claim",dvs är värt att diskutera, gäller i princip både enligt ochenligt att ett effektivt rättsmedel skall tillförsäkras honom. Dettaspörsmål är emellertid inte begränsat till beslut enligt terroristbestämmelsema.Samma frågor kan uppkomma beträffande varje avgörande av regeringen eller någonannan myndighet som ej kan bli föremål för överprövning vare sig i ordinär vägeller enligt rättsprövningslagen. Detta gäller oavsett om beslutet innefattarmyndighetsutövning eller inte. Därtill kommer att konventionernas ifrågavaranderegler är svårtolkade och det är tvivelaktigt om det verkligen finns fog föratt hävda att den svenska förvaltningsproceduren i detta avseende inte skullevara förenlig med konventionerna. Jagdelar den bedömning som görs av regeringsrättens ledamöter att rättsprövningsinstitutetinte lämpar sig för ärenden som det här gäller, där det ytterst blir fråga omen riskvärdering och där prövningen av framlagda bevis som regel är avgörandeför utgången. Dessutom måste beaktas att det i samband med att reglerna omrättsprövning infördes har fömtsätts att man vid översyn av olika aktuellarättsområden skall söka finna andra vägar att få till stånd en domstolsprövningi de fall då en sådan prövning anses behövlig. vill jag erinra om attlagstiftningen om rättsprövning är tidsbegränsad och att frågan om dennareglerings framlida utformning är föremål för överväganden inomjustitiedepartementet Gfr prop. 1990/91:100 bil. 4 s. 18). Prop.1990/91:11! Min bedömning: Dennuvarande ordningen behålls i fråga om möjlighet för en utlänning att i ettterroristärende få ta del av uppgifter i ärendet. Det innebär att handlingeller annat material inte behöver lämnas ut till utlänningen, om det av hänsyntill allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagduppgift i materialet inte röjs. I fråga om de ärenden om anmälningsplikt ochtvångsmedel i övrigt, som efter den treåriga fristens utgång skall handläggas avallmän domstol, föreslås motsvarande ordning samt en möjlighet för domstolenatt gmnda sitt avgörande även på sådana omständigheter som utlänningen intefått ta del av. Kommitténsbedömning: Överensstämmer med min. Remissinstanserna:Inga remissinstanser har yttrat sig i dessa frågor. Skälenför min bedömning: Sekretesslagen (1980:100) innehåller inte några särskildaregler för lerrorislärenden. De sekretessbestämmelser som kan bli aktuella iterroristärenden gäller i princip också beträffande utlänningsärenden i allmänhet.Beroende på terroristärendenas känsliga natur är dock sekretessfrågor generelltsett mer påtagliga i dessa ärenden än i andra utlänningsärenden. Enligtden allmänna förvaltningsrättsliga princip som har kommit lill uttryck i 14kap. 5§ sekretesslagen kan handlingar och annat material endast i synnerligenbegränsad utsträckning hemlighållas för den som är part i ett ärende. Iterroristärenden kan så givetvis aldrig ske belräffande uppgifter som ärunderkastade sekretess till skydd för utlänningen själv (14 kap. 4§sekretesslagen). Däremot kan sekretess gentemot utlänningen ibland varanödvändigt till skydd för uppgiftslämnare som bedöms riskera repressalier frånden utpekade utlänningen eller hans bundsförvanter. Även en viss annansekretess t.ex. till skydd för rikets säkerhet eller eljest försäkerhetspolisens verksamhet kan tänkas avse så känsliga uppgifter att detenligt nuvarande ordning inte anses möjligt att låta utlänningen få ta del avdem. a. advokater som uppträtt som ombud i terroristärenden har det riktatskritik mot tillämpningen av sekretessbestämmelserna och då särskilt mot detförhållandel att ett avgörande kan komma att grundas på uppgifter somutlänningen och hans ombud inte fått del av. Denna kritik har även förts fram iden allmänna debatten. Ipraktiken har det endast i förhållandevis begränsad utsträckning förekommitatt handlingar eller annat material helt har undanhållits den berördeutlänningen själv. I de fall då så har skett har det i allmänhet rört sig omanmälan eller annan utsaga av enskild som får hemlighållas enligt 7 kap. 14 §sekretesslagen vid risk för repressalier. konstaterat är det ett svåriöst problem där olika befogade intressenstår mot varandra. Kommittén har emellertid övervägt olika sätt att nå fram ändrad ordning som ter sig godtagbar från de skilda synpunkter som måstebeaktas. Bestämmelsen i 14 kap. 5§sekretesslagen har generell tillämplighet i Prop. 1990/91:118förvaltningsärenden. Kommittén anser inte att det finns tillräckliga skäl attgöra undantag från denna allmänna regel för terroristärendenas del. Jag delardenna bedömning. Härav följer att nuvarande ordning bör behållas när det gäWerförfarandeti ärenden hos regeringen. Regeringenkan alltså i likhet med vad som gäller i andra förvaltningsärenden och ienlighet med vad som gällt vägra parten att ta del av handlingar ellerannat material som innehåller sekretesskyddade uppgifter, om det är avsynnerlig vikt för att skydda allmänt eller enskilt intresse. Regeringen har åandra sidan att på annat sätt lämna utlänningen upplysning om vad handlingarnainnehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna tillvara sin rätt ochdet kan ske utan skada för sekretessintresset. Dennainskränkning i parts rätt till insyn gäller även i fortsättningen i samband medden förhandling som hålls av allmän domstol i ett terroristärende hosregeringen. Även om domstolen för själva förfarandet till-lämparrättegångsbalkens regler, utgör förhandlingen endast ett led i utredningen tillärendet. Domstolen har därför möjlighet att i enlighet med 14 kap. 5 § förstastycket sekretesslagen vägra part att ta del av handlingar och annat material iärendet. Ilagrådsremissen föreslog jag att det yttrande, som domstolen enligt mitttidigare förslag skall avge till regeringen, skall kunna gmndas även på omständighetersom utlänningen inte haft rätt att ta del av. Lagrådet har inte haft någrainvändningar mot att ett sådant avsteg görs från de regler som normalt gällerför allmänna domstolars rättskipande och rättsvårdande verksamhet Gfr 14 kap. 5§andra stycket andra meningen sekretesslagen). Enligt min mening är detta ocksåen naturlig konsekvens av det tidigare ställningstagandet atl utlänningen avsekretesshänsyn skall kunna vägras alt la del av handlingar och annat materiali ärendet. I syfte att införa en ordning av detta slag föreslog jag en särskildreglering i den nya lagen. Förslaget byggde på tanken atl domstolens yttrande inlekan jämställas med ett rättens avgörande. På denna punkt har emellertidlagrådet anmält en avvikande mening och har därför rekommenderat en annan utformningav bestämmelsen. Jag delar lagrådets uppfattning och återkommer till frågan i specialmoliveringen(7§). Entänkbar ordning kunde däremot vara att regler skulle tillämpas fullt ut vid den prövning av frågor om fortsatt anmälnings plikt eller fortsatt tillämpning av bestämmelserna om tvångsmedel som efter utgången av en treårsfrist föreslås ske av allmän domslol. Det skulle innebära att utlänningen inom ramen för detta förfarande fick del av allt processmaterial. En sådan ordning skulle emellertid med slor sannolikhet öka svårigheterna att få fram uppgifter från utomstående och i vissa fall kunna utsätta dessa för livsfara, om uppgifter ändå lämnas. Enligt kom mitténs uppfattning skulle detta i alltför hög grad påverka lagstiftningens effektivitet och le sig ansvarslöst mot uppgiftslämnarna. Jag delar denna uppfaltning. Man måste räkna med att det även i de fall som det här gäller när utlänningen har vislats i kan framkomma myckel allvarliga indikationer på risk för terrordåd. detockså för inte sällan bli svårt att avgöra om visst materialav känslig och kanske avgörande natur över huvud taget skulle kunna åberopas iprocessen. Jag har därför i likhetmed kommittén stannat för atl samma princip som gäller börtillämpas även vid det föreslagna förfarandet vid allmän domstol i samband medden prövning som skall ske efter utgången av ireårsfristen. För att en sådanordning skall kunna tillämpas föreslog jag i lagrådsremissen en regel med dennainnebörd i terroristbestämmelserna. På inrådan av lagrådet föreslår jagdessutom, i likhet med kommittén, en ändring i sekretesslagen. Jag återkommer tilldenna fråga i specialmotiveringen (14 §). Kommitténhar övervägt möjligheten av en ordning enligt vilken utlänningens ombud skullekunna få del av uppgifter med förbud att även muntligen röja dem förutlänningen själv. Detta kan enligt 14 kap. 10§ andra stycket inte ske förnärvarande; ombudet kan förbjudas att lämna en handling vidare till parten meninte att ge denne muntliga upplysningar. En ändring av nuvarande ordning skulleemellertid kunna leda till att klientens förtroende för ombudet mbbades. Jaganser därför att ett sådant förslag inte bör läggas fram. Det skulle dessutomstrida mot principerna bakom den angivna bestämmelsen i sekretesslagen. Mot bakgrund av vad som nuhar sagts är det enligt min uppfattning svårfrånkomligt att i princip behålladen ordning som gäller . Det är emellertid viktigt att framhållaatt huvudregeln även i terroristärenden är att parten skad få del av alltmaterial i ärendel. De undanlag från huvudregeln som finns bör enligt minuppfattning tillämpas restriktivt så att inte uppgifter undanhålls utlänningenannat än när detta är oundgängligen nödvändigt. I synnerhet gäller detta närsekretessen tar sikte på annat intresse än källskyddel. Som en betydelsefullfördel från rättssäkerhetssynpunkt får betraktas att det i det nu aktuellaförfarandet kommer att åvila den domstol som prövar själva saken att taställning till om i förfarandet åberopat material skall hemlighållas för denberörde. 2.10 Terroristbestämmelsemas lagtekniska placering Mittförslag: Terroristbestämmelserna behålls i en särskild lag. Bestämmelsen omutvisning när det är påkallat av hänsyn till rikets säkerhet (4 kap. 11 §utlänningslagen) behålls. Bestämmelsen förs dock samman med terroristbestämmelsema. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: ochDO anser att terroristbestämmelema skall finnas i en särskild lag. Juridiskafakulteten vid intar en motsatt ståndpunkt. I övrigt har ingaremissinstanser yttrat sig i dessa frågor. Skälen för mitt förslag:Av redogörelsen för tidigare lagstiftning (avsnitt 2.2) framgår att terroristbestämmelsemafrån böGan utgjorde en särskild lag,som omfattade även tvångsmedelsbestämmelserna. I praktiken ersatte Prop.1990/91:118 den särskilda lagen därvid den mera allmänna bestämmelse iutlänningslagen som lidigare hade kunnat tillämpas i nu aktuella fall. Genom1975 års lagstiftning flyttades terroristbestämmelserna in i utlänningslagen utomsåvitt gällde regleringen av de särskilda tvångsåtgärderna, vilken behölls i ensärskild lag. Den lagstiftning som genomförts har lagtekniskt settinneburit en återgång till vad som gällde , nämligen ensärskild lerroristlag som även innefattar reglerna om tvångsåtgärder. Skälkan anföras både för och emot en ordning som innebär att terroristbestämmelsernabildar en särskild lag. Bestämmelserna är materiellt sett en del av utlänningslagstiftningen,eftersom de enbart rör utlänningskontrollen, låt vara från en mycket specifiksynpunkt. Systematiska skäl kan därför tala för att de bör ha sin plats iutlänningslagen. Till detta kommer att åtskilliga av utlänningslagens allmännabestämmelser och förfaranderegler under alla omständigheter måste fåtillämpning även i terroristärenden och att en placering i utlänningslagenalltså medför att hänvisningar kan undvikas. Det var också skäl av detta slagsom åberopades till stöd för den lösning som valdesår 1975 Gfr bl. a. prop.1975/76:18 s. 153). Häremotkan hävdas att bestämmelserna blir lättare att överblicka om de förs till ensärskild lag vid sidan av den allmänna utlänningslagstiftningen. Vidare kandet inte uteslutas att en placering i utlänningslagen negativt påverkar denallmänna synen på denna lag, som i övrigt präglas av en generös inställningbeträffande utlänningars möjlighet att vistas i . Som jag framhållittidigare (prop. 1988/89:86 s. 139) handläggs också terroristärendena på etthelt annat sätt än övriga utlänningsärenden. Den tidigare placeringen iutlänningslagen gjorde också denna onödigt komplicerad och svåröverskådlig.Vidare bör beaktas att terroristbestämmelsema lillämpas i ytterst få fall ijämförelse med övriga bestämmelser i utlänningslagstiftningen. Tilldet nu anförda kommer att den nya utlänningslagens systematik skulle störasväsentligt, om den kompletterades med terroristbestämmelserna. Att i dettaläge överväga en lösning som skulle innebära att den lagtekniska placeringen nuändras på nytt bör inte komma i fråga. Jag föreslår alltså attterroristbestämmelserna behålls som en särskild lag. Meddenna utgångspunkt möter emellertid ett särskilt lagtekniskt problem som harsamband med den nuvarande regleringen i 4 kap. 11 § utlänningslagen. Dennabestämmelse ger regeringen möjlighet att, när det behövs av hänsyn till riketssäkerhet, utvisa en utlänning eller besluta om inskränkningar och villkor ifråga om vistelseort, byte av bosiad och anställning samt anmälningsplikt. Isådana ärenden skall förhandling hållas; några ytterligare bestämmelser omhandläggningen har inte meddelats. Deskäl som åberopats för att terroristbestämmelserna bör finnas i en särskild lag vid sidan av utlänningslagen talar med i princip samma styrka för att den nu diskuterade bestämmelsen om den över huvud taget skall behållas inte bör ha sin plats i utlänningslagen. Till detta kommer att förfarandet i de ärenden som 4 kap. 11 § utlänningslagen tar sikte på endast är mdimentärt reglerat ; uppenbarligen bör i princip 70 sammaregelsystem här vara tillämpligt som i terroristärendena. Detta Prop.1990/91:118 gällerså mycket mera som terroristbestämmelserna och bestämmelsen till skyddför rikets säkerhet mycket väl kan tänkas bli tillämpliga på Som fömt har anförts kan nämligen en del terroristbrott även utgörahot mot rikets säkerhet. Som exempel kan nämnas vissa former av sabotageoch attentat mot den centrala statsförvaltningen. Attvid den översyn som är aktuell behålla terroristbestämmelserna i en särskildlag men behålla placeringen i utlänningslagen av bestämmelsen till skydd förrikets säkerhet synes av anförda skäl knappast kunna komma i fråga. Kommitténhar emellertid övervägt om inte problemet skulle kunna lösas genom att 4 kap.11 § utlänningslagen upphävs. Till stöd för en sådan lösning kan anföras attvarken denna bestämmelse eller dess föregångare i 1954 och 1980 årsutlänningslagar såvitt känt har tillämpats i praktiken. finns det emellertid inte underlag för ett sådant förslag. Kommitténhänvisar till att det har förekommit en del fall dåbestämmelsen till skydd för rikets säkerhet i och för sig har varit tillämplig.Det har främst rört sig om civila befattningshavare från främmande stat sommisstänkts för att ha planerat samarbete med medlemmar av den främmandestatens beskickning beträffande verksamhet till fara för rikets säkerhet. Ipraktiken har frågan emellertid därvid lösts genom att vederbörande genomutrikesdepartementets försorg formlöst har anmodats att lämna landet, vilketockså skett. Dettaförfarande är naturligtvis ändamålsenligt i många fall. Det bygger emellertidpå att regeringen har möjlighet att sätta makt bakom orden för den händelsevederbörande skulle vägra att följa uppmaningen. Upphävs 4 kap. 11 §utlänningslagen skulle man i sådana fall helt få lita till den berördeutlänningens benägenhet att självmant följa en uppmaning att lämna landet, enordning som inte kan vara lämplig. Till detta skall läggas att situationer kanuppkomma som inte kan lösas på ett sådant sätt, såsom om utlänningen efteravslöjandet begär asyl här i landet. Bestämmelsenom utvisning när det är påkallat av hänsyn till rikets säkerhet bör alltsåbehållas. Den bör emellertid utgå ur utlänningslagen och föras samman medterroristbestämmelserna i den särskilda lagen. Enföljd av denna lösning blir att den särskilda lagen knappast som kan kallas"terroristlag". Lagen kommer nämligen tillspetsat och något oegentligtuttryckt att behandla både "presumtiva terrorister" och "presumtivaspioner". Även om man därmed föriorar en kort och lätt-använd beteckningav lagen, bör detta inte ses som någon avgörande olägenhet. Det kan hävdas attbeteckningen terroristlag på den nuvarande lagen inte är fullt adekvat,eftersom lagen tar sikte endast på en begränsad och ganska speciell del avskyddet mot terrorism. Jagföreslår i likhet med kommittén att den särskilda lagen får benämningen"Lag om särskild kontroll av vissa utlänningar". De sakliga ändringarsom jag föreslår är så ingripande att jag föreslår en ny lag, som alltså kommeratt ersätta terroristlag. 2.11Parlamentarisk kontroll m. m. Min bedömning: Denparlamentariska kontrollen av hur regeringen tillämpar terroristbestämmelsernaoch reglerna om tvångsåtgärder sker även i fortsättningen genom att regeringenårligen lämnar en skrivelse härom till .