prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — Denomständigheten att skadeståndslagen är tillämplig på läkemedelsskadormotiverar inte att också en speciallagstiftning inom produktansvarsområdelskall kunna åberopas. Patientoch läkemedelsförsäkringarna bör kunna undantas från lagens Detifrågasätts om irafikskador bör undantas från produktskadelagenstillämpningsområde. Nuvarandeersättningsanordningar särskilt vid personskada bygger antingen på lagbundenskadeståndsrätt eller på ersättningssystem som vilar på skadeståndsrättsligaprinciper, s.k. särordningar. Alltsedan personskade-räiien reformerades imitten av har särordningar byggts ut vid sidan av den lagregleradeskadeståndsrätten. Förslaget till produktskadelag utgör ett nytt led i dennautvecklingskedja. Dennu antydda utvecklingen medför problem såvitt gäller avgränsningen mellanolika system och möjligheter atl använda skadeständsrätten parallellt medsärordningarna. Dessa frågor är utomordentligt viktiga för det samladeersättningssystemets rationalitet och funktion. 1huvudsak erbjuder sig två metoder. Den ena är att låta ersättningssystemenfungera bredvid varandra, parallellmetoden. Den andra är atl dra fasta gränseroch utesluta andra ersättningskrav än de som hör till den ifrågavarandesärordningen, exklusivmetoden. I förslaget till produktskadelag 2 § har man imotsats till förslag valt en kompromissmellan dessa metoder sä att krav enligt produktskadelagen inte skall kunnaföras när det gäller arbetsskador inom det kollektivavtalsreglerade området,trafikskador och atomskador. Däremot är parallellkrav möjliga när det t.ex.gäller läkemedelsskador, patientskador och andra iransportskador än trafikskador. Parallellmetodenhar fördelen att det blir lätt att hitta en ersätiningsord-ning för varje krav.Genom regresser kan skadan eventuellt återföras pä rätt kostnadsbärare.Nackdelen är de höga transaktionskostnader som uppkommer vid krav mot flerasystem och regresser mellan dessa. Exklusivmetodeninnebär motsättningsvisatt transaktionskostnader på grund av dubbelkravundviks. Man riskerar dock alt socialt ömmande fall inte får full ersättning.Den sistnämnda synpunkten torde dock kunna tillgodoses genom en sorgfälliggränsdragning mellan de olika systemen. Ett exklusivsyslem kan vidare komma altfungera diskriminerande om ersättningens höjd varierar mellan olika närliggandesyslem eller om de processuella rättssäkerhetsgarantierna är olika i olikaersäuningsanord- Slutligen kan ettexklusivsystem medföra all kostnadsfördelningen Prop. 1990/91:197 kanförryckas så att andra än de som bäst kan förebygga en risk får bäraskadekostnaderna. Efterövervägande av för- och nackdelar med de olika metoderna finner viexklusivmetoden vara den som bäst främjar konsumentnyttan. Den sänkertransaktionskostnaderna i hela ersättningssystemet och maximerar därmed dettillgängliga utrymmet för ersättning. Den ståndpunkten skulle medföra attytteriigare undantag skulle behöva intas i 2 §, nämligen för läkemedels- ochpatienlskada samt för vissa transportskador. Beträffandede enskilda särordningarna noteras följande. Vadgäller arbetsskadorna har dessa en prioriterad ställning genom lagen omarbetsskadeförsäkring. Därutöver gäller TFA. En anställd får inle föraskadeståndstalan mot arbetsgivare som omfattas av TFA. Ersättningens storlekkan avvika frän skadeständsrätten, positivt säväl som negativt. Av praktiskaskäl kan här krav enligt produktskadelagen böra uteslutas om man accepterarskillnaderna i ersättningsnivå. Ifråga om trafikskador kan både irafikskadelagens och skadeståndslagens regleråberopas, något som har kritiserats i litteraturen. Ersättningsnivån och deprocessuella möjligheterna är lika i dessa bägge system, liksom påproduktskadeomrädet. Mot att undanta produktskadelagen från tillämpning härtalar starkt, alt bilproducenterna, som genom produkt-säkerhetsinsaiser kanförhindra trafikskador, i så fall helt befrias från kostnadsansvar för dessa. Läkemedelsskadornaoch patientskadorna borde kunna undantas från produktskadelagenstillämpningsområde. Del kan diskuteras om detta bör förutsätta attersättningsnivåerna harmoniseras med allmän skadeständsrätt och med deprocessuella möjligheter som andra försäkringar erbjuder. Beträffandetransportskador i övrigt är än mera ingripande harmonise-ringsåtgärdernödvändiga för en full tillämpning av exklusivmetoden. Konsortiethar bara kommenterat lagförslaget ur läkemedelsförsäkringens synvinkel varförendast de bestämmelser berörs som vi anser vara relevanta urläkemedelsförsäkringens perspektiv. Konsortietsåsikt är all läkemedels speciella karaktär och egenskaper gör att de börsärbehandlas i produktansvarshänseende. föreslogdärför av samma skäl i betänkandet "Produktansvar 1 Ersättningför läkemedelsskada" en särskild lagstiftning för just läkemedel. Iremissbehandlingen av betänkandet framkom starka skäl för au i stället förlagstiftning inom läkemedelsområdet välja en frivillig försäkringslösning. Detbeslutades au en kollekliv läkemedelsförsäkring skulle omfatta alla preparat påden svenska marknaden. Idet senare betänkandet "Produktansvar II" undantogs följdriktigtläkemedel. Läkemedelsförsäkringen harfungerat utomordentligt väl under de snart Prop. 1990/91:197 tolv är som denvarit i kraft. Ipromemorian "Produktskadelag" föreslås utan nägon närmare analys avkonsekvenserna att produktskadelagen även skall omfatta läkemedel. Omläkemedel omfattas av produktskadelagen kommer detta atl komplicera och fördyraadministrationen av läkemedelsskador ulan att nägra reella fördelar vinns förden skadelidande. Istället kan försäkringens i jämförelse med produktskadelagens generösaomfattning komma att ifrågasättas. Defrämsta skälen som talar emot alt läkemedelsskador omfattas avproduktskadelagen är följande defektbegreppetpassar ej in på läkemedelsbiverkningar, utebliveneffekt vid läkemedelsanvändning innebär inte att läkemedlet är defekt, produktskadelagensbestämmelser om instruktionsfel passar ej in påläkemedelsbiverkningsinformation, deföreslagna jämkningsreglerna, är inle anpassade till ersättning vidläkemedelsskada, småskadorkommer att innefattas men normalt ej leda till ersättning då huvudparten avskadorna utgör systemskador, psykiskaskador utan samband med fysisk skada bereder utomordentligt svårasambandsbedömningar. Ovanståendeproblemområden kommer sannolikt att leda till en ökad processbenägenhet ochökade administratioskostnader för försäkring, näringsliv och det allmänna utanatt konsumentens ställning reellt stärkts. Följandeskäl gör att den frivilliga läkemedelsförsäkringen är att föredra framför enproduktskadelagstiftning för läkemedelsskador läkemedelsförsäkringenomfattar både utvecklingsskador och systemskador, inomläkemedelsförsäkringen räcker det att samband föreligger med övervägandesannolikhet, denskadelidande behöver inte påvisa en säkerhetsbrist/defekt, ersättningenvid ideell skada är högre än skadeståndsrättens vid invaliditet, preskriptionstidenär satt utan yttersta gräns, denskadelidande behöver inte peka ut en specifik ansvarig lillverkare/-importör, iförsäkringen behöver enbart sambandet med läkemedelskonsumtion visas, läkemedelsförsäkringenomfattar även läkemedel under klinisk prövning, dvs. innan produkten satts iomlopp, Viföreslår att 2 § utökas med en punkt 4 med följande lydelse: Lagengäller inte 1. skada som omfattas av atomansvarighetslagen (1968:45), "skada som har orsakals av läkemedel som omfattas av läkemedels- Prop.1990/91:197 försäkringen" Läkemedelsförsäkringsföreningenförordar att personskador orsakade av läkemedel för humant bruk undantas frånden föreslagna lagens tillämpningsomräde och att sådana skador i första handäven fortsättningsvis ersattes under den frivilliga läkemedelsförsäkringen. Läkemedelsförsäkringentillkom på frivillig väg 1978 varför det dä föreliggande förslaget till lag omersättning för läkemedelsskada (SOU 1976:23) inte behövde genomföras. lade fram sitt förslag till en generellproduktansvarslag (SOU 1979:79) var det därför naturligt att undantaläkemedelsskador frän den föreslagna lagens tillämpning. Många kritiska rösterhöjdes mot lagförslaget på ett flertal punkter, dock inte såvitt avsåg detgjorda undanlaget för läkemedel, mer än möjligtvis indirekt av i . I stället var det så, att flera remissinstanser,bl.a. , förordade att möjligheterna att utvidga kretsen avfrivilliga ersättningsformer som möjligt alternativ till utvidgad lagstiftningskulle undersökas. Denfrivilliga försäkringen som ersättning för lagstiftning är i ettinternationellt perspektiv ett unikt instrument, som vi bör värna om.Instrumentet medverkar till att förhindra uppkomsten av sådana avarter lillersättningspraxis, som kännetecknar kanske framför allt förhållandena i USA.Att förmå en producent i att på frivillig väg utge ersättning för enproduktskada är, p.g.a. de särskilda förhållanden som där råder, i del närmasteotänkbart. Alt inleda rättsligt förfarande är därför den skadelidandes endareella möjlighet alt utfå ersättning. Vad delta innebär i processkostnader ochtidsutdräkt är allom bekant. Det torde ligga i allas intresse att undvika attden "amerikanska modellen" får fotfäste i . Det är härvidlagvärt alt notera, att skadelidande i inte någon gäng sedan försäkringenstillkomst behövt föra en domsiolsprocess för att få lillgodosett ett berättigatkrav på ersättning. Förslagettill produktskadelagen torde ha tre huvudsyften: 1. au förebygga produktskador, 2. att tillförsäkra skadelidanden adekvat ersättning,och 3. alt lägga ersättningsansvaret på tillverkaren(importören). Vadgäller den preventiva effekten kan det konstateras, au utveckling, tillverkningoch försäljning av läkemedel i redan är så kringgärdade avbestämmelser som tar sikte på produktsäkerheten, att något behov av lagen avdenna anledning inte kan anses föreligga. Föreningen hänvisar härvidlag bl.a.till prop. 1989/90:99 om ny myndighet för kontroll och tillsyn påläkemedelsområdet m.m. Vad sedan gällerersättningen, konstaleras på sid. 82 i promemorian att Prop. 1990/91:197 "intresset av alt tillförsäkra de skadelidande fullgod ersättningmotiverar således inte att produktskadelagen görs tillämplig pä .... etc läke medelsförsäkringen". Föreningen delar denna uppfattning. Slutligenkan konstateras, att också intresset av att hänföra kostnaderna förersättningarna till dem som bär produktansvaret är tillgodosett genomläkemedelsförsäkringen, eftersom denna bekostas av läkemedelsföretagen. Detnoteras att motsvarande inte gäller för de undantagna irafikskadorna. Detär oklart för föreningen, vilka skäl departementet kan ha haft för att nuföreslå att läkemedel skall inkluderas i lagens tillämpningsområde. I vart fallsynes åtgärden inte ha varit föranledd av strävan alt uppnå lagens ovan angivnahuvudsyften. Några andra hållbara skäl har inte kunnat utläsas ur promemorian. Försäkringsformenär i motsats till lagstiftningen ett mycket flexibelt redskap som lätt låtersig anpassas till samhällsutvecklingen. Försäkringsvillkoren kan snabbi ochenkelt justeras för att möta eventuella nya behov. Villkoren förläkemedelsförsäkringen har också ändrats flera gånger.Ändringarna har varit till förmån för de skadelidande och bl.a. avsett höjdaersättningsnivåer. Föreningen är nalurliglvis även fortsättningsvis beredd attompröva försäkringsvillkoren med hänsyn till utvecklingen på produktansvaretsområde. Såsomockså konstaterats i promemorian, erbjuder läkemedelsförsäkringen ett mervidsträckt skydd än vad som kan förväntas bli fallet med en produktskadelag.Bl.a. ersätter försäkringen skador som lagen undantar, t.ex. s.k. syslemskadoroch skador som har samband med vetenskaplig prövning. Vidare är beviskravenväsentligt lägre ställda och ersättningsbeloppen mer generösa. Den länga tidsom försäkringen har fungerat, har visat att den frivilliga ersättningsformenär mer än ett fullgott alternativ till lagstiftning. Denfrivilliga försäkringen ersatte en föreslagen speciallagstiftning pä området.Säväl speciallagstiftning som försäkring har den fördelen, att de har ettbegränsat område för sin tillämpning. Det blir därför möjligt au ta hänsyn tillspeciella omständigheter som kan föreligga inom det avgränsade området och attanpassa speciallagen eller försäkringsbestämmelserna till sådanaomständigheter. Inle minst läkemedelsområdet är mycket speciellt i fleraavseenden och därför i behov av särreglering. E. generell lag däremot, som denföreslagna produktskadelagen, saknar möjligheten till särskild anpassning,vilket ligger i sakens natur. Ocksåi förhällande till speciallagstiftningen erbjuder den frivilligaförsäkringsformen fördelar. Frivilligheien medför att det, vid bedömningen avdet enskilda skadefallet, blir lättare au frångå försäkringsvillkorens bokstavtill förmån för den skadelidande (ex ), än vad som hade varit fallet omen bedömning skall ske utifrån en lagbestämmelse. Rädslan för denprejudicerande effekten skulle vara väsentligt större i del senare fallet. Mankan således vid tillämpningen av försäkringsvillkoren tillåta sig en merlångtgående skälighetsbedömning i det enskilda fallet. exempel på delta kannämnas, att ersättning också utgått till närstående Prop. 1990/91:197 tillden som, genom användande av läkemedel, drabbats av HIV då denne smittat dennärstående. Ett sädant resultat skulle vara svårare att uppnå vid tillämpningav den föreslagna lagen. Detär ocksä viktigt att understryka betydelsen av en effektiv skadereglering.Under den tid läkemedelsförsäkringen har tillämpats har en sådan, effektivskadereglering utvecklats. Vid försäkringsgivarens skadereglering ochläkemedelsskadenämndens bedömningar medverkar personer med specialistkompetensinom områdena för läkemedel och behandling av sjukdomstillstånd, vilketminimerar risken för felbedömningar. Nämnden, som delvis är tillsatt avregeringen, tillgodoser kravet på objektivitet. De lindrigare beviskravenförenklar betydligt för den skadelidande att framställa krav pä och utfåersättning även dä oklarhet föreligger. Regleringen är förhållandevis snabb ochmöjlighet lill förskott pä ersättning finns, vilket ocksä utnyttjas i flertaletskadefall. Sammantaget är skaderegleringen kostnadseffektiv, säker, objektivoch den för att de ersättningsberättigade inom rimlig tid får en adekvatersättning. Det behöver knappast sägas, att en skadereglering enligtlagförslagets bestämmelser genom domstolarnas försorg torde vara ell väsentligtsämre alternativ vid betraktande av helheten. Detär säledes föreningens övertygelse, att en väl fungerande, frivilligersättningsform som läkemedelsförsäkringen bäst tillgodoser de skadelidandesintressen. Ersättningsformen bör därför ges möjlighet lill fortsatt existens ochutveckling. För vidare information om försäkringen hänvisas till föreningensårsberättelse. Lag och/eller försäkring Föreningenanser det befogat att påminna lagstiftaren om, alt läkemedelsförsäkringentillkom i stället för den lagstiftning, som avsåg att utvidga ansvaret förläkemedelstillverkare och importörer' (SOU 1976:23). Försäkringen har såledesaldrig varit avsedd att fungera parallellt med en utvidgadproduktansvarslagstiftning. Att inkludera läkemedel i den föreslagna lagenstillämpningsområde, innebär att lagstiftaren nu rycker undan de förutsättningarsom förelåg vid försäkringens tillkomst och som gällt . En sädanätgärd måste kräva mycket goda skäl, då den i praktiken innebär ett klartavståndstagande från frivilliga ersättningsformer som alternativ tilltvingande lagstiftning. Som ovan nämnts, går en sådan ätgärd stick i stäv medde önskemål som tidigare uttalats i promemorian av både departement ochremissinstanser. Efteratt ha begrundat helhetsintrycket av promemorian, är det föreningensuppfattning att departementet inte tillräckligt har utrett effekterna av attinkludera läkemedel i lagens tillämpningsomräde, dels vad gäller de generellabestämmelsernas tillämpning inom ett sä komplext område som läkemedlens, delsvad gäller lagens inverkan pä läkemedelsförsäkringens fortbeständ. Såvälav den allmänna motiveringen (s. 82) som avspecialmotiveringen (s.252) framgär att departementet i lagförslaget förutsatt all försäkringen fortsättningsvisskall gälla i oförändrad omfattning jämsides med produkt- 14 1990/91. Genom attuppställa denna förutsättning, har departementet Prop. 1990/91:197uppenbarligen inte ansett sig behöva behandla möjligheten att förutsättningenskulle brista. Detta synes vara att göra lagstiftningsarbetet alltför enkelt. Föreningenanser det vara självklart att departementet skall behandla frägan omläkemedelsförsäkringen pä samma sätt som departementet , behandlat motsvarandefrågeställning för bl.a. trygghetsförsäkringen. Beträffandetrygghetsförsäkringen uppställs inte förutsättningen att denna försäkring skallfortsätta att gälla jämsides med den föreslagna lagen. I stället förs, som sigbör, en diskussion beträffande de möjliga effekterna av att låta lagen omfattade skador som läcks av försäkringen. Dä de troliga effekterna anses övervägandenegativa, föreslår departementet följdriktigt att ett undantag förtrygghetsförsäkringen bör göras i lagen (se promemorian, s. 82-87). Enmotsvarande analys av läkemedelsförsäkringens situation kommer sannolikt ledatill att även läkemedel bör undantas. Detmäste ha slätt helt klart även för departementet att, som ovan nämnts,försäkringsvillkoren aldrig varit avsedda att tillämpas jämsides med nägonannan lag än den nu gällande allmänna skadeståndslagen. Skälet förförsäkringens tillkomst var just att den trädde i stället för en utvidgadlagstiftning inom området. Frånvaron av lagstiftning har varit en förutsättningför försäkringens tillkomst, utveckling och tillämpning under mer än tio är.Departementet har därför anledning att ifrågasätta hållbarheten av denförutsättning som ligger till grund för lagförslaget såvitt avser läkemedel förhumant bruk. Föreningenhar inte möjlighet att nu uttala sig om försäkringens framtid, för den händelseläkemedel inkluderas i lagens tillämpningsområde. Det ankommer inte heller påföreningen att ta ställning i frägan, utan ett sådant beslut måste ligga hos desom berörs av lagstiftningen och de ändrade förutsättningarna, nämligen läkemedelsföretagen(dvs. Föreningenhar dock samrätt med företagens branschorganisationer, LIF och RUFI, i frägan.Helt klart är att läkemedelsföretagen, med hänsyn lill de nya förutsättningarnasom kommer att gälla om lagförslaget antas, måste ompröva värdet av attupprätthålla försäkringen. Det förefaller inte sannolikt att de nuvarandevillkoren i så fall skulle kvarstå oförändrade. Eftersom mänga av de aktuellaföretagen redan har globala ansvarsförsäkringar, måste de ocksä ställa sigfrågan om det finns anledning att överhuvud engagera sig iförsäkringen, som endast blir en belastning såsom dubbelförsäkring, såvälkostnads- som hanteringsmässigi. Såsomframgått, anser föreningen att läkemedel för humant bruk bör undantas frånproduktskadelagens tillämpningsomräde. Vad närmare gäller utformningen avundantagsbestämmelsen, föreslår föreningen att produktansvarskommitténs förslagbör antas, nämligen "personskada somorsakats av läkemedel, varvid med läkemedel förslås Prop. 1990/91:197 vara,på vilken läkemedelsförordningen är tillämplig." Tillägget"personskada" är motiverat av att läkemedelsförordningen även ärtUlämplig på läkemedel för veterinärt bruk. Försäkringen omfattar emellertidendast personskador. Läkemedelsförsäkrngenhar under den länga tid den har funnits utvecklat ett ersättningssystem som,säsom helhet, väl tillgodoser behovet av ersättning för personskador somorsakats av läkemedel. Säsom framhålls i promemorian (bl.a. i specialmotiveringens. 252) är försäkringen "oftast förmånligare för de skadelidande" änvad som kan tänkas bli fallet med tillämpningen av den föreslagna lagen. Det ärockså riktigt, att försäkringen undantar vissa skador från rätt tillersättning. Men, som framhålls i promemorian (s. 82), "villkorensinskränkningar i fråga om beloppsgräns m.m. är inte mer ingripande än att deskadelidande mäste anses ha ett godtagbart skydd". Vadsom framhällits under avsnitt 5 ovan, är mycket viktigt också i dettasammanhang, nämligen att försäkrngen inte får ses som ett komplement till denföreslagna produktskadelagen. Försäkringen är avsedd att endast komplettera denallmänna skadeståndslagen för att på så sätt undanröja behovet av annanlagstiftning på läkemedelsområdet. Ersättningför personskador som har samband med läkemedel skall således ersättas genomförsäkringen eller, om ersättning från försäkringen inte utgår, genom de reglersom den allmänna skadeståndslagen uppställer. Det sagda är nödvändigt för attförsäkringen skall kunna behålla sin flexibilitet och medverka till att ettfullgott ersättningssystem upprätthålls som, vid en helhetsbedömning, bästtillgodoser de skadelidandes intressen. Detär därför viktigt att försäkringen även fortsättningsvis kan undanta t.ex. småskador.Regleringen av sådana skador orsakar oproportionellt höga kostnader. Skallsådana skador ersättas av försäkringen kommer det helt naturligt att negativtpäverka försäkringens möjligheter att upprätthålla andra delar avförsäkringen, där ersättningsmöjligheten är utvidgad i jämförelse med denföreslagna lagen. Detta skulle negativt inverka pä ersättningen tillskadelidande där ett större ersätiningsintresse föreligger än vad som är falletvid småskador. Detta hindrar naturligtvis inle en skadelidande ifrån au även iframtiden söka ersättning för småskador i enlighet med skadeståndslagensbestämmelser. förordar att personskador orsakade avläkemedel för humant bruk undantas från lagens tillämpningsområde ochatt sädana skador i första hand även fortsättningsvis ersätts under den LIF/RUFI vill hänvisa till de skäl som Läkemedelsförsäkringsföreningenanför för att läkemedel för humant bruk ejskall omfattas av produktskadelagen. Iandra hand anser vi att lagen, för det fall den kommer alt omfatta Prop.1990/91:197 läkemedel, i väsentliga delar måste anpassas till omständighetersom är speciella för läkemedelsprodukter. I övrigt delar LIF/RUFI Industriförbundetsuppfattning att en svensk produktskadelag skall överensstämma med denlagstiftning EGländerna inför i enlighet med direktivet . Läkemedelsförsäkringentillkom pä frivillig väg varför det dä föreliggande förslagettill lag om ersättning för läkemedelsskada (SOU 1976:23) aldrig genomfördes. lade fram sitt förslag till en generellproduktansvarslag (SOU 1979:79) undantogs således läkemedelsskador från denföreslagna lagens tillämpning. Läkemedelsförsäkringen i är en unikföreteelse. LIF/RUFI anser att läkemedelsförsäkrngen under sin mer än tioårigaexistens har fungerat väl, vilket ocksä omvittnas av föreliggande promemoria.Det är att observera au sedan läkemedelsförsäkringens tillkomst har ingenprövning vid domstol skett för skador som inträffat efter . Läkemedelsförsäkringenär också flexibel. Den har kunnat förändrats och förbättrats allt efter praxisoch vunna erfarenheter. Tveksamma skadefall har bedömts positivt från denskadelidandes synpunkt. Beviskravet "övervägande sannolikhet" mästebetraktas som betydligt förmånligare för den skadelidande än det beviskrav somställs i den föreslagna produktskadelagen. Läkemedelsförsäkrngengår i vissa fall längre än den föreslagna produktskadelagen. systemskador under förutsättning att åtagandets villkor uppfylles. Närdet gäller läkemedel vill vi poängtera de rigorösa säkerhetskrav somSocialstyrelsens läkemedelsavdelning ställer på tillverkaren/importören. Idetta avseende vill vi understryka vad som sägs i remissvaret frånläkemedelsförsäkringen. Vi vill ytterligare framhålla detta genom att refereratill vad som skrives i regeringens proposition 1989/90:99 om en ny myndighetför kontrollen och tillsynen på läkemedelsområdet m.m. "2Nuvarande förhållanden, 2.1 bakgrund: Denstatliga kontrollen och tillsynen på läkemedelsområdet syftar till att gekonsumenterna tillgång lill effektiva och säkra läkemedel av god kvalitet ochatt uppnå en ändamålsenlig användning av läkemedel.