prop · GE0363 · 1990-12-31 00:00:00 — Enligtpunkt 3 i andra stycket skall huvudmannen underrätta agenten om accept elleravslag på ingivna anbud och om bristande fullgörelse av avtal som förmedlats avagenten. Uppgifter av detta slag är av intresse vid bedömningen av agentensrätt till provision och kan också ha betydelse för honom vid planläggningen avhans fortsatta arbete. Upplysningarna skall lämnas utan oskäligt uppehåll. Huvudmannensuppgiftsskyldighet enligt punkt 3 kompletteras av bestämmelserna omprovisionsnota i 13 §. Enligt dessa bestämmelser skall huvudmannen varjekvartal ge agenten en provisionsnota med uppgift om intjänad provision ochförlust av rätt till provision. Uppgiftsskyldighetenenligt punkt 3 gäller bara i fall då det är agenten som har förmedlat anbudeteller avtalet. Däremot föreligger inte någon sådan skyldighet om ett anbud hartillställts huvudmannen eller ett avtal har kommit till stånd utan agentensmedverkan, även om avtalet är provisionsgrundande enligt bestämmelserna i 9 §punkt 2 eller 3. En annan sak är att sådana avtal skall tas med iprovisionsnota när provisionen är intjänad (se 11 och 13 §§). Med avtal somförmedlats av agenten avses både avtal som slutits av huvudmannen själv ochsådana som efter bemyndigande enligt 17 § slutits av agenten påhuvudmannens vägnar. Detär i regel inga svårigheter att avgöra när ett ingivet anbud har accepteratseller avslagits. Däremot kan det vara vanskligt att bedöma när det är dags attunderrätta agenten om att ett avtal inte har fullgjorts. Sådan underrättelseskall lämnas vare sig det beror på huvudmannen eller på tredje man attfullgörelse inte sker. Underrättelsen bör lämnas så snart det visar sig altnågondera parterns prestation inte fullgörs på det sätt som förutsatts iköpeavtalet. Huvudmannen bör alltså inte dröja med underrättelsen tills detslutligt står klart att avtalet inte kommer att fullföljas. Om tredje man är idröjsmål med sin prestation leverans eller betalning bör således agentenunderrättas därom även om huvudmannen räknar med att tredje man så småningomkommer att fullfölja sin del av avtalet. Däremot behöver uppgift om ett sådantdröjsmål inte tas med i provisionsnota förrän det står klart att agentens rätttill provision har bortfallit (se 12 ochl3§§). Underrättelseskyldighetenkan fullgöras antingen skriftligen eller munt ligen, t. ex. per telefon. Att huvudmannen accepterat ett anbud kan bringas till agentens kännedom genom att denne får en kopia av den faktura som huvudmannen utställt till tredje man eller, vid inköpsagentur, en kopia av o4 I//■é'É'5/>'CÄ:e/åläggs huvudmannen en skyldighet att underrättaagenten . 1990/91:63 om han förutser att verksamheten kommer att bliväsentligt mindre än vad agenten skäligen kunnat förvänta sig. Detta kan varafallet t.ex. om huvudmannen räknar med nedsatt efterfrågan på produkten ellerreducerade leveransmöjligheter. Huvudmannens underrättelseskyldighet skallsättas i relation till agentens förväntningar med avseende på verksamhetens omfattning.Huvudmannen bör därvid räkna med att agentens överväganden i dessa frågor intebara bygger på tidigare uppgifter från huvudmannen utan också på informationfrån andra håll. Underrättelseskyldigheten avser både fall då endriftsinskränkning förutses och då en tidigare emotsedd expansion avverksamheten beräknas utebli. Skyldigheten skall fullgöras utan oskäligtuppehåll från det att huvudmannen kommit till insikt om förhållandena i fråga. Meddelandensom avses i förevarande paragraf befordras på avsändarens risk (jfr 36 §). Avfjärde stycket framgår att paragrafens bestämmelser är tvingande i förhållandetill bägge parter. Paragrafen överensstämmer i detta avseende med den danskalagen och EG-direktivet. Dettaavsnitt inleds med en allmän regel om beräkning av agentens ersättning ochfortsätter sedan med bestämmelser om agentens rätt till provision. Av dessabestämmelser framgår när rätten till provision uppkommer, i vilka fall den kanbortfalla och provisionsbeloppen skall utbetalas.Bestämmelserna om provision åtföljs av regler om provisionsnota. Frågorav det slag som har nämnts har fått ett ganska stort utrymme i EG-direktivet(artiklarna 612). Desista paragraferna i förevarande avsnitt handlar om agentens rätt att ta ianspråk huvudmannens egendom som säkerhet för fordringar gentemot denne. Omagenten och huvudmannen inte har avtalat om agentens ersättning, skalldenna bestämmas till vad som är sedvanligt där agenten utövar sin verksamhet.Finns ingen sådan sedvana, skall ersättningen bestämmas till vadsom är skäligt med hänsyn till samtliga omständigheter som rör (Jfr16 § i kommitténs förslag) Iparagrafen ges riktlinjer för hur agentens ersättning skall beräknas när dettainte framgår av agenturavtalet. Bestämmelsen saknar motsvarighet i KomL menstämmer överens med 8 § i den danska lagen och artikel 6 i EG-direktivet. 655 1990/91. Huvudregeln i paragrafenär att agentens ersättning i brist på avtal Prop. 1990/91:63 skallbestämmas till vad som är sedvanligt där agenten utövar sin verksamhet. Manbör därvid jämföra med agenturavtal som gäller varor av motsvarande slag.Jämförelsen skall avse det geografiska område där agenten är verksam. Detta kanvara den stat där verksamheten bedrivs eller, om förhållandena inom statenvarierar, ett mindre område. Detär typiskt för ett agenturuppdrag att agentens ersättning helt eller delvisutgår i form av provision, dvs. att ersättningen är beroende av verksamhetensresultat. Provisionen torde normalt vara avsedd att täcka omkostnader som äratt hänföra till rörelsens normala drift, såsom utgifter för brev, telegram,telefonsamtal o.d. När det gäller mera speciella utgifter, t. ex. kostnadersom har föranletts av en reklamkampanj, får agenten i regel särskild ersättningav huvudmannen för att täcka utgiften (jfr 73 § första stycket KomL). Särskildgottgörelse bmkar också utgå om agenten har åtagit sig att ta emot betalningför sålda varor eller att ha ett ansvar del credere (jfr 73 § andra stycketKomL). De nu beskrivna principerna torde motsvara vad som är sedvanligt föragenter verksamma i . Har parterna inte avtalat om något annat, böragentens ersättning alltså bestämmas enligt dessa principer. Omdet inte existerar någon sedvana av det slag som avses i paragrafens förstamening, skall agentens ersättning enligt den regel som finns i andra meningen bestämmas efter vad som är skäligt med hänsyn till samtliga omständighetersom rör uppdraget. Man får därvid utgå från det avtal mellan huvudmannen ochtredje man som ersättningskravet gmndar sig på. I många fall kan man göra enjämförelse med vad som är sedvanligt i liknande branscher. Vidare bör hänsyntas till det arbete som agenten har lagt ned på uppdraget och det resultat somhan har uppnått. Ofta kan det också vara av intresse att se på huvudmannensekonomiska utbyte av avtalet. Äveni fall där det står klart mellan parterna att agenturuppdraget skall utföras påprovisionsbasis kan fråga uppkomma hur provisionen skall beräknas. Visserligenframgår provisionens storlek i normalfallet av avtalet mellan huvudmannen ochagenten. Branschorganisationernas standardformulär innehåller ocksä villkorhärom. Men det kan inträffa att två parter som har ingått någon annan form avsamarbetsavtal, t. ex. avtal om försäljning i fast räkning, kommer överens omatt en del affärer med tredje man skall ingås på provisionsbasis utan attvillkoren preciseras. Det kan också, framför allt i aflfärsförhållanden medinternationell anknytning, förekomma att provisionsvillkoren inte har kommittill klart uttryck i agenturavtalet. I dessa fall får provisionen bestämmas medledning av förevarande paragraf Ensärskild fråga är om provisionen skall beräknas på fakturans brutto-ellernettobelopp, dvs. om avdrag skall ske för transport, förpackning, försäkring,skatt och liknande kostnader. Denna fråga kan inte besvaras generellt. Praxisvarierar både inom och mellan de olika branscherna. Agentenhar rätt till provision på avtal som ingås , 1.om avtalet kan anses ha kommittill stånd genom agentens medverkan, 2.om avtalet utan agentensmedverkan har ingåtts med en tredje man, som agenten har anskaffat somkund såvitt avser avtal av samma slag, eller 3.om agenten har tilldelats ettvisst område eller en viss kundkrets och avtalet har ingåtts med en tredje mansom hör till området eller kundkretsen. (Jfr13 § i kommitténs förslag) Paragrafenhandlar om agentens rätt till provision på avtal som har ingåtts underuppdragstiden. Bestämmelser av motsvarande slag finns i 68 § första stycketförsta meningen och 70 § första meningen KomL, 9 § i den danska lagen ochartikel 7 i EG-direktivet. Bestämmelsernai förevarande paragraf är dispositiva (jfr 2 §). Det står alltså parterna frittatt komma överens om andra förutsättningar för agentens rätt till provision änvad som har angetts i paragrafen. Det kan också inom olika branscher förekommahandelsbruk som avviker från paragrafens bestämmelser. Enförsta förutsättning för att agenten skall få provision enligt förevarandeparagraf är att ett köpeavtal har ingåtts. Det brukar sägas att agenten bäravslutsrisken. Om agenten har rätt att själv sluta avtal (jfr 17 §) uppståringa svårigheter att avgöra när denna fömtsättning är uppfylld. 1 fall däragenten har insänt ett anbud till huvudmannen är hans rätt till provisionberoende av att anbudet godtas av denne. Någon skyldighet att godkänna inkomnaorder föreligger inte för huvudmannen. Inte heller är han skyldig att uppgevarför han inte vill godta ett ingivet anbud. För den händelse en sådanogrundad vägran upprepas från huvudmannens sida, åsidosätter han dock sinaavtalsenliga förpliktelser. I sammanhanget bör också påpekas att ett avtalmellan huvudmannen och tredje man under vissa förhållanden kan komma tillstånd som en följd av passivitet från huvudmannens sida (se 18 och 19 §§). Enannan förutsättning för agentens rätt till provision är i princip att avtaletuppfylls av tredje man. Denna fömtsättning framgår av 12 §. Förevarandeparagraf handlar om avtal som har ingåtts . Agenten kanockså ha rätt till provision på avtal som har ingåtts vid en senare tidpunkt.Dessa fall behandlas i 10 §. Iparagrafen har tagits upp tre fall då agenten har rätt till provision. Fallenunder punkterna 1 och 3 har sin förebild i KomL, medan det under punkt 2 ärnytt. Det nya fallet har dock sin motsvarighet i den danska lagen ochEG-direktivet. Enligtpunkt 1 har agenten rätt till provision om avtalet kan anses ha kommit till stånd genom hans medverkan. Detta krav är uppfyllt om avtalet har slutits direkt av en därtill behörig agent eller om huvudmannen har antagit ett anbud som insänts av agenten. (Jfr också vad som sagts om passivitet från huvudmannens sida.) 1 fall då agenten har förmedlat anbudet kan förhållandena variera med avseende på hans arbetsinsats. Denna kan ha varitpåtaglig, t.ex. ha bestått i bearbetning av kunden genom brev, besök ochtelefonpåringningar, men kan också ha varit mind- Prop. 1990/91: 63 reomfattande, såsom i vissa fall då kunden själv tar initiativet till ordern.Agenten har rätt till provision även i fall där hans förmedling av ordern intehar varit en nödvändig förutsättning för att få till stånd ett avtal utan dettakanske hade ingåtts ändå. Rätttill provision enligt punkt 1 uppkommer även där agentens medverkan varkenfått formen av avtalsslut eller anbudsförmedling men där hans verksamhet ändåhar varit orsak till att ett avtal har ingåtts. Kravet på samband mellanagentens insats och avtalet bör inte ställas orimligt högt. Ett minimikrav fårdock anses vara att avtalet troligen inte hade kommit till stånd om inteagenten drivit på. Vidare bör agentens medverkan ha varit en väsentlig orsaktill att avtalet ingåtts. Sambandet mellan agentens arbete och det ingångnaavtalet får alltså inte vara alltför avlägset eller tillfälligt. Omständighetersom inverkar på denna bedömning kan vara om det har tagit frånagentens kontakt med kunden till dess avtal sluts och om avtalet har ettinnehåll som i allt väsentligt motsvarar det som förutsattes under agentensbefattning med saken. Avtalet kan inte anses ha kommit till stånd genomagentens medverkan bara för att han har fört parterna samman, t.ex. genom attge huvudmannen anvisning på en intresserad kund. Avpunkt 2 framgår att agenten har rätt till provision på s. k. efter- ellerföljdbeställningar. Det rör sig om fall då han inte har medverkat till detaktuella avtalet men då han har anskaffat kunden för avtal av sammaslag. Medkund avses vid försäljningsagentur en köpare och vid inköpsagentur en säljare.Det kan med ett traditionellt språkbruk kännas ovant att kalla en säljare förkund. Motsvarande ordval har dock gjorts i den danska lagen ("kunde")och i de västtyska bestämmelserna om handelsagentur ("Kunde"). IEG-direktivets engelska version används uttrycket "custo-mer". Genomatt en agent anskaffar en kund och förmedlar anbud från denne till huvudmannenetableras en direktkontakt mellan kunden och huvudmannen. Om kunden senareskall göra nya beställningar hos huvudmannen, kan det varapraktiskt att vända sig direkt till huvudmannen, t.ex. per telefon. Det haransetts rimligt att agenten i sådana fall får fullt utbyte av det arbete han iett initialskede utförde för att anskaffa kunden. Agentenhar rätt till provision enligt punkt 2 endast om den tidigare förmedlingenavsåg avtal av "samma slag". Innebörden härav kan variera mellanolika branscher. Det är i allmänhet inte tillräckligt att varan i det nyaavtalet omfattas av agenturkontraktet. Däremot får förutsättningen anses varauppfylld, om det nya avtalet motsvarar ett tidigare förmedlat avtal medavseende på varuslag och mängd. En ny beställning av samma varuslag bör normaltge rätt till provision även vid skillnader i beställd kvantitet. Detta gälleräven om varan i fråga har ändrat beskaffenhet eller om det i stället säljs enannan vara med samma användningsområde. Det är inte av avgörande betydelse hurlång tid som har gått mellan det ursprungliga avtalet och senare avtal. Enlängre tidsperiod kan dock. beroendepå omständigheterna, höja kravet på likhet mellan avtalen. Enligtpunkt 3 har agenten rätt till provision i fall där avtalet har slutits inom ettområde eller en kundkrets som agenten har tilldelats av huvudmannen.Bestämmelsen täcker både fall då avtalet har kommit till stånd genomhuvudmannens egen försorg och situationer då en annan agent har varitinblandad. Denlösning som har valts i punkt 3 (områdeslösningen) skiljer sig något frånmotsvarande reglering i KomL. Där förutsätts att agenten har ensamrätt tillett visst distrikt (ensamrättslösningen). Bestämmelsen i punkt 3 överensstämmerdäremot med den danska lagen, som i sin tur har utformats efter förebild avvästtysk rätt. Om en agent har tilldelats ett distrikt utan ensamrätt, har hanenligt KomL ingen rätt till provision på avtal som inom distriktet kommit tillstånd genom huvudmannen själv eller någon annan agent för denne. Med denlösning som har valts i förevarande paragraf har däremot agenten rätt tillprovision i även sådana fall. I sammanhanget bör dock påminnas om attparagrafens bestämmelser är dispositiva. Det kan alhså följa avagenturkontraktet att agenten i dessa situationer har en mindre långtgåenderätt än vad som framgår av lagtexten. Om det i kontraktet klart anges atthuvudmannen har rätt att utse flera agenter i samma område, får agenternanormalt anses ha accepterat att de inte skall ha provision på varandrasaffärer. Agentensrätt till provision enligt punkt 3 fömtsätter att han har tilldelats ett visstgeografiskt område eller en viss kundkrets. Området eller kundkretsen skallalltså avgränsas i agenturavtalet. När det gäller ett geografiskt område fårtredje man anses tillhöra det område där han har sitt aflfärsställe. Medaffärsställe avses i regel ett ställe där någon stadigvarande driveraflfärsverksamhet. Ett utrymme som tillfälligtvis hyrs i t. ex. ett hotell föratt användas som förhandlingslokal kan sålunda normalt inte betraktas som ettaffärsställe. Har tredje man flera affärsställen får han anses tillhöra detområde där hans huvudkontor är beläget. Det saknar i regel betydelse om varanskall transporteras till en annan ort än köparens. I konsumentförhållanden blirhemvistet avgörande vid bedömningen om kunden hör till ett visst område. Näragentens verksamhetsområde har bestämts till en viss kundkrets är det i regelinga svårigheter att avgränsa denna. En filial till ett företag som ingår ikundkretsen får hänföras till denna. Däremot kan man i regel inte utgå från attett dotterbolag hör till samma kundkrets som moderbolaget. Detligger naturligtvis i agentens intresse att inom rimlig tid få kännedom om i vadmån insända anbud har accepterats av huvudmannen. 1 7 § andra stycket punkt 3har därför föreskrivits att huvudmannen utan oskäligt uppehåll skall meddelaagenten att han har antagit eller avslagit anbud som agenten har tillställthonom. Agenten har också rätt till provisionsnota enligt bestämmelserna i 13§. Agentenhar rätt till provision på avtal som ingås efter det att uppdraget har upphört, 1.om avtalet har ingåtts undersådana omständigheter som avses i 9 § och agenten eller huvudmannen har tagitemot tredje mans anbud , eller 2.om avtalet har kommit tillstånd huvudsakligen genom agentens medverkan och det haringåtts inom skälig tid efter det att uppdraget har upphört. Entillträdande agent har inte rätt till provision enligt 9 § på ett avtal som avgående agenten rätt till provision enligt första stycket, om det inte medhänsyn till omständigheterna är skäligt att provisionen delas mellan agenterna. (Jfr14 § i kommitténs förslag) Paragrafenreglerar agentens rätt till provision på avtal som har ingåtts efter uppdragetsupphörande. Paragrafens första stycke motsvaras av 68 § första stycket andrameningen och andra stycket samt 70 § andra meningen KomL. Paragrafen har i sinhelhet sin motsvarighet i 10 § i den danska lagen samt artiklarna 8 och 9 iEG-direktivet. Paragrafensbestämmelser är dispositiva i sin helhet (jfr 2 §). Detta aren skillnad iförhållande till KomL men stämmer överens med regleringen i den danska lagenoch EG-direktivet. Engrundfömtsättning för att agenten skall ha rätt till provision enligtförevarande paragraf är att ett avtal har ingåtts. I den frågan hänvisas tillvad som har anförts under 9 §. En ytterligare fömtsättning är i princip attavtalet uppfylls av tredje man (se 12 §). 1första stycket anges de två fall då agenten har rätt till provision på avtalsom ingåtts efter uppdragets upphörande. Denna rätt påverkas inte avanledningen till att uppdraget har upphört. Agenten har alltså rätt tillprovision enligt förevarande paragraf även om huvudmannen har sagt uppagenturavtalet på gmnd av kontraktsbrott på agentens sida. Här föreligger enskillnad jämfört med bestämmelserna om avgångsvederlag. Rätten till sådantvederlag har enligt 29 och 30 §§ gjorts beroende av orsaken till attagenturppdraget bringas till upphörande. Punkt1 avser det fallet att agenten eller huvudmannen har tagit emot det anbud somavtalet bygger på, innan uppdragstiden har löpt ut. Den avgående agenten har dårätt till provision på avtalet om detta har ingåtts under sådana omständighetersom avses i 9 §, dvs. om avtalet kan anses ha kommit till stånd genom agentensmedverkan, om agenten har anskaffat kunden eller om kunden hör tillett område eller en kundkrets som tilldelats agenten. Punkt 2 i första styckettar sikte på fall då tredje mans anbud kommer fram till agenten eller huvudmannen först efter det att uppdragstiden har löpt ut och agenten alltså inte har rätt till provision enligt första punkten. Agenten har i dessa fall rätt till provision, om avtalet har kommit till stånd huvudsakligen genom agentens medverkan och det har ingåtts inom skälig tid efter uppdragets upphörande. Provision som utgår under sådana förhållanden kallas i KomL efterprovision (se 68 § 70 andra stycket). Rättentill efterprovision enligt punkt 2 förutsätter att agenten har gjort Prop.1990/91:63 det förberedande arbetet till avtalet och att detta arbete har varitden huvudsakliga orsaken till att avtalet kommit till stånd. Det förberedandearbetet kan ha bestått i t. ex. att agenten har lämnat en offert som sedanligger till gmnd för ett anbud från köparen. Vid avtal som ingås efter enrepeterorder är sambandet däremot mera avlägset. En repeterorder är resultatetav arbete som agenten har lagt ned i ett tidigare avtal. Sådana order omfattasinte av förevarande bestämmelse. Om repeterorder förekommer är detta i ställetett uttryck för att kundkretsen har ett värde för huvudmannen. För detta värdekan agenten få ersättning i form av avgångsvederlag (se 28 §). En agent harinte heller rätt till efterprovision enligt punkt 2 enbart på den gmnden attett avtal kan ses som en följd av agentens allmänna marknadsföring underuppdragstiden. Vidbedömningen huruvida efterprovision skall utgå är det likgiltigt om avtalet ifråga har slutits av huvudmannen själv eller om denne därvid har haft enrepresentant. Enytterligare fömtsättning för att efterprovision skall utgå enligt punkt 2 äratt avtalet har ingåtts inom skälig tid efter uppdragets upphörande. Vilken tidsom härvid är att betrakta som skälig får bedömas från fall till fall. verktygsmaskinsbranschen kan eller varaskälig i den betydelse som avses. Sammanfattningsviskan sägas att rätten till efterprovision enligt punkt 2 är något mindrevittgående än motsvarande rätt enligt 68 § andra stycket KomL, där det somförutsättning för sådan provision räcker att avtalet "kan anses" hakommit till stånd genom agentens medverkan (jfr prop. 73f och NJA1984 s. 404). Den nu föreslagna bestämmelsen om efterirovision bör dock ses iett totalt sammanhang där de nya reglerna om avgångsvederlag i 28 § utgör ensamverkande del. Detbör uppmärksammas att efterprovisionen är gottgörelse för arbete som harutförts och att den sålunda utgår som bmtto-ersättning.Avdrag skall med andra ord inte ske för de besparingar i form av minskadekostnader som kan ha uppstått för agenten på gmnd av att uppdraget har upphört. 1andra stycket regleras förhållandet mellan en avgående agent, som gör anspråkpå provision enligt första stycket, och en tilhrädande agent, som för sammaavtal reser krav på provision enligt 9 §. Av bestämmelsen följer att dentillträdande agentens provisionskrav får vika, om det inte med hänsyn tillomständigheterna är skäligt att provisionen delas. Detta kan vara fallet t. ex.om den avgående agenten har krav på efterprovision enligt första stycket punkt2 men den tillträdande agenten i betydlig omfattning har medverkat till attavtalet blev en realitet eller har fått till stånd en ökning av storleken påordern. Konkurrensom provisionen kan också uppstå gentemot huvudmannen själv om denne t.ex. harskapat en egen försäljningsorganisation som ersättning för agenturen. Det kanfinnas skäl att vid bedömningen av sådana fall söka ledning i de principer somligger till grund för bestämmelsen i andra stycket. Provisionenskall betalas inom efter utgången av det kvartal då provisionen är intjänad. Provisionenär intjänad när och i den mån någon av följande omständigheter föreligger. 1.Huvudmannen har fullgjortavtalet med tredje man. 2.Huvudmannen skulle enligtavtalet med tredje man ha fullgjort detta. 3.Tredje man har fullgjortavtalet. Agentenär inte bunden av avtalsvillkor som är mindre fördelaktiga för honom änbestämmelsen i första stycket. Agentenär inte heller bunden av avtalsvillkor som innebär att provisionen är intjänadsenare än då tredje man har fullgjort avtalet eller skulle ha gjort det, omhuvudmannen hade fullgjort avtalet som han borde. (Jfr18 § första stycket första meningen i kommitténs förslag) Iparagrafen föreskrivs när provisionen skall utbetalas till agenten. Denna frågaregleras såvitt avser agenter med varaktigt uppdrag i 69 § tredje stycket KomL.Bestämmelserna i förevarande paragraf har sin motsvarighet i 11 och 12 §§ iden danska lagen samt i artikel 10 i EG-direktivet. Paragrafensdisposition är mera lik den som valts i EG-direktivet än den som valts i dendanska lagen.