prop · GE03124 · 1990-12-31 00:00:00 — Genom högsta domstolens avgörande har detexempelvis slåll klart alt den verksamhet skrivbyråerna bedrivermed personal som arbetar hos och underordnas kunden är olagliguthyrningsverksamhet. Trots detta fortsätter vissa skrivbyråer verksamhelen istort sett utan förändringar. Den snabba utvecklingen av tjänsteföretag lorde istället ha sin grund i atl verksamhelen av många uppfattas som nyttig ochvärdefull. Ett evenluelll bötesstraff för olaglig verksamhel har kunnal las somen obetydlig kostnadspost i verksamheten. Införandet av fängelse i straffskalanår 1971 vid fortsatt brottslighet har inte medförl några förändringar i dettasynsätt. Så länge uthyrningsalternativet anses önskvärd och värdefull både förulhyra-ren och inhyraren och då servicesektorn är snabbt växande finns delanledning alt förmoda att behovet all anlita uthyrningsförelag i framlidensnarare kommer att öka än all minska. Sammanfatlningsviskan sägas alt tvistefrågan egentligen inle gäller hurdan lagstiftningen är utanfastmer har sin grund i olika uppfattningar bland arbetsmarknadens parter ochandra om hur lagstiftningen bör vara utformad; vilka förfaranden skall denförbjuda och vilka intressen skall den skydda? Debatten är starkt präglad avolika inlresseståndpunkler. Problemet kan också uttryckas så all det är fråganom var gränserna ska dras för den offentliga arbetsförmedlingens avgiftsfriaverksamhel och vilken roll som man vill att den offentliga arbetsförmedlingenskall ha. Enallmän tendens i hela är uppkomsten av ett"kunskapsintensivt" tjänstesamhälle som delvis håller på att ersättaeller i vart fall kompletterar det traditionella varuproducerandeindustrisamhället. En mångfald företrädesvis mindre företag har växt fram ocherbjuder tjänster, vart och ett inom sitt kompetensområde. Vaddessa förelag säljer är tillfälliga uppdrag eller tjänster åt kundföre tagen med hjälp av egna anställda. Det mest kända exemplet är kontorsar bete men företagen finns på många andra områden. Förelagen är oflasl kunskapsföretag dvs. de tjänster som erbjuds är av kvalificerad arl och har 14 väsentliga inslag avrådgivning och problemlösning även om också mer Prop. 1990/91: 124hantverksmässiga moment kan ingå. Slorieken kan variera från några få lillflera hundra anställda. Denprincipiella avtalsfrihet rätlssystemel tillerkänner parter i fråga oinutformning av rällsförhållanden, gör alt de här beskrivna avtalstyperna aldrigblir klart avgränsade ulan man får en glidande skala som spänner allt fränuthyrning av arbetskraft via mellanformer lill klara entreprenadförhållanden. följande framställningen avses endast sådana förelag som bedriver uthyrningav arbetskraft dvs. en enligt gällande rätt olaglig verksamhet. Företag sombedriver sedvanlig, hell laglig entreprenadverksamhet faller alltså hellutanför det följande. Vanligenanlitas ett ulhyrningsförelag när ett förelag eller en organisation har behovav att få arbetsuppgifter utförda och den ordinarie personalstyrkan av olikaskäl inte kan klara detta eller man finner det orationellt atl bygga upp enegen kompetens på området. Det kan vara fråga om tillfälliga behov på grund aven ordinarie anställds sjukdom, semester eller annan ledighet, vid en oväntadarbetstopp eller omorganisation, vakanser, specialprojekl av begränsadvaraktighet m. m. Även om det tillfälliga behovet i och för sig i flera fallskulle kunna lösas genom korttidsanställning finner inånga av kundföretagendet mera bekvämt och smidigt all anlita ett ulhyrningsförelag istället.Uthyrningsföretag som anställer och hyr ut personal på tillfällig basis(vikariat o. debiterar vanligen kundföretaget en ersättning som täcker denanställdes lön, skatt och sociala avgifter samt administrativa koslnader och envinst. Emellertidfinns det också en hel del problem förknippade med vissauthyrningsförelags verksamhet. Jag redovisar därför i del följande min syn påhur dessa problem ser ul. Problemenär av flera slag men allvarligast är att anställda i uthyrningsförelag oftabefinner sig i elt underläge gentemot såväl sin egen arbetsgivare som den lillvilken de hyrs ut och atl denna grupp av arbelslagare erfarenhetsmässigt lältråkar ut för svårigheter av olika slag. Dessa arbetstagare har visserligenofta möjlighet att få bättre ekonomiskt utbyte av sitt ■ arbete än dearbetstagare med samma arbetsuppgifter som är anställda vid det inhyrandeförelaget. är emellertid anställningstryggheten oftaotillfredsställande. Många har anställningsavtal som strider mot anställningsskyddslagens(LAS) regler om tidsbegränsade anställningsavtal. S. k.uppdragsanställningsavtal är vanliga, dvs. möjligheten till arbete beror heltpå om förelaget får uppdrag från beställare. Arbetstagarna anställs uppdrag föruppdrag och något anställningsförhållande finns således inte mellan uppdragen.Muntliga anställningsavtal är vanliga och avtalen är ofta oklara till sininnebörd. av idén med uthyrning av arbetskraft är atl företag mol betalning övertaraffärsrisker från andra förelag. Det blir ulhyrningsföretaget som får ta riskenatl ha arbetsgivaransvaret för etl anlal anställda som kanske inte kansysselsättas när orderingången krymper. Inhyraren/kunden slutar bara att hyraarbetskraften. Detta blir en drivkraft för oseriösa företag att vältra över risken på demsom arbetar ål företaget. Förelagen försöker på Prop. 1990/91: 124 olikasätt att komma ur sill arbetsgivaransvar. Delär inte hell ovanligt all ulhyrningsföretagen bygger upp och binder deanställda i nägon slags personalpool för lillfälligl arbete med arbetslöshetsunderstödsom en löneulfyllnad. Erfarenheterna har visat att det varil svårt förarbetsförmedlingen att agera mot "personalpoolsanslällda" mederbjudanden om fasla arbeten hos annan arbelsgivare. Del har också hänt inoml.ex. kontorsservicebranschen all förelagen gjort sig av med arbetskraft somav olika skäl inle längre hängt med i arbetet eller klarat sinaarbetsuppgifter. Dessa har arbetsförmedlingen fåll ta hand om och försökt lösaproblemen för. Enligt min mening är det därför viktigl att skapa elt system sominte medför atl ulhyrningsföretagen lar lättare på sitt arbetsgivaransvar änandra arbelsgivare utan uppfyller de krav som i allmänhet åvilar enarbetsgivare med avseende på bl. a. anställningsförhållanden ochanställningsvillkor, saml utbildning och andra personalpolitiska åtgärder.Delta är särskill vikligt mol bakgrund av all den som anlitar ett ulhyrningsförelaginte har någol personaladminislralivl ansvar eller någol eget arbetsgivaransvarför den som man på della sätt anlitar. Elt krav som uppdragsgivarenregelmässigt ställer är nämligen all den inhyrda arbetskraften skall kunna gådirekt in i arbetet ulan lids- och kostnadskrävande introduktion. Vidareförbehåller sig uppdragsgivaren ofta rällen all gentemot ulhyrningsföretagetnär som helst säga upp avtalet beträffande den inhyrda arbetskraften för delfall denne i etl eller annat avseende inte är nöjd med det arbete som utförs. Etlannat problem i sammanhanget är uthyrningsföretagens ibland bristande viljaall fullgöra sina skyldigheter gentemot det allmänna. Förekomsten av s. k. gråarbetskraft och missbruk av den principiella avtalsfriheten i syfte altkringgå lagar och avtal har under lång lid varil utmärkande för denna slagsverksamhet och della förhållande var elt av de bärande motiven till reglerna imedbestämmandelagen om facklig vetorätt (38 40 §§). Problemen var vid dennalags tillkomst särskilt uttalade inom varvsindustrin och på byggnads- ochanläggningsinduslrins område, men förekom också på många andra håll. Ofta rördedet sig om uthyrningsförelag som försökte kringgå arbetsrättslig lagstiftningoch gällande kollektivavtal samt undandra sig förpliktelser enligtskattelagstiftning och socialav-giflslagstiftning. lorde problemen med grå arbetskraft och liknande vara störst inom tillverknings-, metall- och verkstadsindustrin. Ofta rör det sig om inhyr- ning av utländsk arbetskraft. Vanligt förekommande är all del uthyrande företaget inte gör något avdrag för preliminär A-skatl vid utbetalningen av arbetstagarnas ersättningar och inte heller lämnar föreskrivna kontroll uppgifter. Arbetstagarna får också på detta sätt möjlighet att undanhålla inkomsterna från beskattning utan större risk för upptäckt. Rent generellt kan sägas all när det gäller nu beskrivna förhållanden föreligger i viss mån en ohelig allians mellan arbetsgivaren och de anställda, där dessa byter bort anställningstryggheten mot atl arbetsgivaren gör det möjligt för de anställda all undandra sig skall. Det är emellertid inte ovanligt all"allian sen" spricker och detta sker i regel när arbetslagaren inte får ut sin delav 16 avtalet, nämligen lönen.Ofta är dessa företag registrerade under fiktiva Prop. 1990/91: 124adresser och när den anställde eller dennes fackliga organisation försöker fåul lönen, visar del sig att förelaget är spårlöst borta. Del kan här tilläggasatl den fackliga medvetenheten och organisationsgraden på dessa företag ofta ärobefintlig eller i vart fall låg. Uthyrarenå sin sida underlåter all redovisa sin inkomst av verksamhelen somvarken han själv eller uppdragsgivaren redovisar de arbelgivaravgifter sombelöper pä arbetstagarens ersättningar. Uthyraren undandrar sig också sinaskyldigheter i fråga om mervärdeskatt och försvårar möjligheterna tillkontroll. Ulmärkandeför de företag som medvetet bryter mol skallerältslig och annan lagstiftning ärmycket komplicerade anställningsförhållanden. Ofta föreligger stora svårigheteratt peka ut vem som är den uthyrdes arbelsgivare. Del kan t.ex. handla om enfinsk arbetare som är medlem i norska metallförbundel och för tillfälletarbetar i för etl danskt företag. Detta danska företag hyr sedan ul denhär personen till elt annal förelag som i sin lur hyr ul honom etl lill etttredje osv. Närdel gäller arbetskraft som hyrs ut främst inom tillverkningsindustrin och inombygg- och anläggningsverksamhel förekommer ofta arbels-miljöproblem. Del kanhär röra sig om åsidosättande av på arbetsplatsen gällandesäkerhetsföreskrifter eller brott mol i lag eller avtal föreskrivnaarbelstidsregler. Idetta sammanhang måste man också slälla sig frågan varför de fackligaorganisationerna inte i större utsträckning än vad som är fallel utnyttjarsin fackliga vetorätt enligt 38 och 39 §§ MBL. Med hjälp av dessa regler har defackliga organisationerna en möjlighet att med omedelbar verkan förhindraen arbetsgivares åtgärd att hyra in arbetskraft. Som påpekats i promemorian haremellertid organisationerna uppenbarligen haft praktiska svårigheter all med slödav dessa regler effektivt motverka missbruk i samband med ut- och inhyrning avarbetskraft. Skälen lill detta kan vara flera. Ett skäl torde emellertid varadel omfattande utredningsarbete och den i mänga fall komplicerade rättsligabedömningen som måste göras vid fall av misstänkt olaga arbetsförmedling. Mångagånger lorde del också vara så all den lokala fackliga organisationen ger sittuttryckliga eller tysta samtycke när arbetsgivaren vill anlita icke anslälldarbetskraft för att lösa olika uppkommande situationer. Själva formen föranlitandet (entreprenad, inhyrning etc.) torde här vara mindre intressant.Både arbetsgivaren och den lokala organisationen har nämligen ofta ettsammanfallande intresse av att rädda produktionen och därmed den egna sysselsättningent. ex. vid en oväntad arbetstopp och andra akuta arbetsbrislsiluationer öch därden offentliga arbetsförmedlingen inte klarar rekryteringen. Denfackliga organisationen befinner sig här ofta i en intressekonflikt där manvisserligen ser med vissl principiellt ogillande på arrangemanget men därfördelarna trots allt överväger. Som LO också har påpekat i sitt remissyttrandekan inhyrning vara ell smidigt sätt atl lösa vissa problemoch ge arbetarna på inhyrningsföretaget vissa fördelar. Sammanfattningsviskan konstateras att nuvarande förhållanden när det 17 2 1990/91. gälleruthyrningsverksamheten inle är tillfredsställande. Å ena sidan finns de sommenar all ulhyrningsförelagens verksamhet är nyttig och värdefull för allaparter men alt lagen hindrar eller i vart fall försvårar denna verksamhet. Åandra sidan ser man från företrädesvis fackligt håll med oro på den nyautvecklingen och de svårigheter som föreligger alt få kontroll över och insyn iverksamhelen. På sättjag närmare kominer att utveckla i del följande kommer jag att föreslå altuthyrningsbegreppet bryts ut ur det nuvarande arbetsförmedlingsbegreppet isyfte att kunna legalisera denna verksamhet. Jag är emellertid inle beredd attlegalisera uthyrning av arbetskraft utan atl skapa garantier för attde anställda i uthyrningsföretagen tillförsäkras samma rättigheter som övrigaarbetstagare på den svenska arbetsmarknaden. Jagredovisar i det följande mina överväganden och förslag med anledning avpromemorian. 3.1 Begreppet "uthyrning av arbetskraft" Mitt fiirslag: Uthyrning av arbetskraft,skall inte längreregleras som en form av arbetsförmedling och därmed inte heller omfattas av delidag gällande förbudet mol privat arbetsförmedling. I en ny lag om privatarbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft definieras uthyrning avarbetskraft som ett rättsförhållande mellan en beställare och en arbetsgivaresom innebär att arbetsgivaren mol ersättning ställer arbetstagare tillbeställarens förfogande för att utföra arbete som hör till dennes verksamhel. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med inillförslag. Remissinstanserna: Det övervägande flertaletremissinstanser tillstyrker all uthyrningsverksamhet inte bör betraktas ochregleras på samma sätt som arbetsförmedling. Flera remissinstanser haremellertid pekat på att den föreslagna definitionen på uthyrningsverksamhet kanmedföra gränsdragningsproblem i första hand mot entreprenadverksamhet. Skälen för mitt förslag: Som redogjorts för har detgällande förbudel mot uthyrningsverksamhet fått en ganska egendomlig ochsvårtolkad reglering i såväl den svenska lagstiftningen som den ILO-konventionpå vilken lagstiftningen vilar. Räckvidden av de vägledande rättsfall som finnspå området, NJA 1962 s. 820 resp. 1973 s. 562, har ofta diskuterats liksomILO-konventionens generella tillämplighet på verksamhet som innebär uthyrningav arbetskraft. Även den omständigheten att det i praktiken förekommer i storutsträckning, åtminstone inom vissa branscher, att arbetstagare hyrs ut för alttjänstgöra hos andra arbetsgivare och på andra arbetsplatser utan all deltamedfört någon större reaktion från myndigheternas sida har också bidragit osäkerhet om innehållet i gällande Det har mol dennabakgrund ibland gjorts gällande atl i vari fall Prop. 1990/91: 124 sådanuthyrningsverksamhet som bedrivs under seriösa former i själva verkei ären enligt arbelsförmedlingslagen helt laglig verksamhet, fullt jämförbar medentreprenadverksamhet eller t.o.m. utgörande sådan verksamhet. Denna osäkerhetom uthyrningsföielagens legala status återspeglas också bland deremissinslanser som uttalat sig i frågan. Bland annat har ochJuridiska fakulleisslyrelsens forskningsnämnd vid framhållitall eventuella lagstiftningsåtgärder bör avvakta tills vägledande uttalandenhar erhållits från den högsta domstolsinstansen. Genomtvå avkunnade domar av (NJA 1989 s. 629) har sådantvägledande uttalande erhållits. Domstolen hade i dessa mål att prövalagenligheten av viss skrivbyråverksamhel. Efter sammanfattande värdering avomständigheterna i målet kom till det resultatet att deförhållanden som enligt praxis är av betydelse vid bedömningen inte avvek påsådant sätt från de förhållanden som förelåg i 1962 och rättsfall altdet fanns anledning alt bedöma avtalsförhållandet mellan bolaget ochbeställarna på annat sätt än gjorde i fråga om deavtalsförhållanden som prövades i dessa rättsfall. Det har alltså enligtdomstolen varit fråga om uthyrning av arbetskraft i förvärvssyfte ulantillstånd. Högstadomstolens avgörande innebär ett klargörande av det i promemorian beskrivnarättsläget, nämligen att uthyrning av arbetskraft i förvärvssyfte är enolaglig verksamhel (olaga arbetsförmedling). Somframhålls i promemorian är det flera omständigheter som talar för att dagensmycket restriktiva lagstiftning i detta avseende inte är särskilt väl lämpadatl möta de förändringar som ägt rum och de nya företeelser som växt fram sedanlagens tillkomst för . Många ulhyrningsförelag fylleronekligen elt behov när det gäller kravel på en smidig ochfungerande arbetsmarknad. För samhället i stort kan uthyrningsföretagensverksamhet innebära rationaliseringsvinster i form av ökad flexibilitet påarbetsmarknaden och ett ökat utbud av arbetskraft. En legalisering avuthyrningsverksamheten innebär att resurser kan skapas för att på etlmer effektivt sätt än ingripa mot den del av uthyrningsverksamheten sominle motsvarar samhällets krav och där problemen är som störst. Jag instämmerdärför i promemorians förslag atl uthyrning av arbetskraft inle bör ses som enform av arbetsförmedling utan som en verksamhet skild från detta. Sä golt somsamtliga remissinstanser har också tillstyrkt behovet av en sådansärreglering. Omman vill särreglera uthyrningsverksamheten i förhållande till arbetsförmedlingi syfte att legalisera verksamheten måsle själva begreppet uthyrning närmaredefinieras i lagtexten. I promemorians lagförslag §2 föreslås att med uthyrningav arbetskraft "avses verksamhet som går ut på all en arbetsgivare molersättning ställer sina arbetstagares arbetskraft, helt eller delvis, till enbeställares förfogande för att under den senares ledning utföra arbete som hörtill dennes näringsverksamhet." Någraremissinstanser har uttryckt farhågor att det med promemorians förslag lill definition av begreppet uthyrning av arbetskraft kan uppstå 19 problem medgränsdragningen i första hand mot entreprenad. Risk förelig- Prop. 1990/91:124 ger. menar man, att hell tillåtna verksamheter kommer all omfatlas avden föreslagna definitionen och atl del därför bör övervägas ytterligare ominle lagtexten kan formuleras ännu tydligare på denna punkl. Utgångspunktennär det gäller all definiera och särreglera uthyrning av arbetskraft måsle varaatl under delta begrepp endast föra sådant som enligt gällande rätl är attbetrakta som olaga arbetsförmedling enligt 1 § andra styckelarbetsförmedlingslagen. Av Högsta domstolens domar NJA 1973 s. 562 och 1989 s.629 framgår all det gällande förbudel mot uthyrning av arbetskraft innebär ellförbud mot skapandet av elt rättsförhållande mellan en beställare och enuppdragstagare, som går ul på alt den senare skall ställa arbetskraft lillförfogande för beställaren. Somframgår ansluler den i promemorian föreslagna definitionen ganska väl till vadsom enligt gällande rält är alt betrakta som uthyrning av arbetskraft. För atlyllerligare ansluta definitionen lill vad som kan anses vara gällande rältbör emellertid enligt min mening definitionen ta sin utgångspunkt i självauppdragsavtalet, dvs. rättsförhållandet mellan beställaren och arbetsgivarenoch alltså inte, på sätt som föreslås i promemorian, låta verksamheten somsådan vara avgörande för avgränsningen gentemot andra verksamhetsformer. Närdel gäller den närmare gränsdragningen mellan uthyrning av arbetskraft ochentreprenad måste, som också framhålls i promemorian, denna bedömning göras medbeaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Detta medför,vilkel också påpekats av arbetsdomstolen (AD) att det blir myckel svårt för altinle säga omöjligt atl i lagtext ge en riktig och heltäckande beskrivning avvad som skall anses ulgöra uthyrning av arbetskraft Gfr prop. 53ff och LU II 1970:93). Enligt AD finns del exempelvis, med denutformning förslaget fåll, en risk för att en del av alla de faktorer som måstebeaktas, tillmäts en alltför slor betydelse i förhållande till andra. AD syneshär närmast syfta på arbelsledningskrite-riet i begreppets senare led, nämligen... för atl "under den senares ledning (dvs. beställarens) utföraarbete... ." Jagdelar arbetsdomstolens bedömning all del föreligger en risk alt särskillarbetsledningskrileriet i promemorieförslagel har fått för slor tyngd iförhållande till alla faktorer som måste beaktas. Del lorde heller inte varanödvändigt alt i lagtexten särskilt lyfta fram delta moment. Enligt min meningligger redan i den omständigheten atl arbetskraften, enligt förslaget, slällstill en beställares förfogande, atl denne alltså disponerar över arbetskrafteni olika hänseenden inbegripet den direkta arbetsledningen. Ettpar remissinstanser, nämligen (), länsrällen i Slockholmslän och .AMS har pekat på all ordet "näringsverksamhet' i ullryckets sistaled synes missvisande eftersom lagen uppenbarligen är avsedd atl tillämpas ävenpå sådan uthyrning där beställaren inte bedriver näring, exempelvismyndigheter. Jag delar denna uppfattning och föreslår därför alt ledet"närings-" i sista ordet utgår. Molbakgrund av vad jag nu har anförl bör uthyrning av arbetskraft kunna definieras som etl rättsförhållande mellan en beställare och en 20 arbelsgivare som innebäratt arbetsgivaren mot ersättning ställer arbetsta- Prop. 1990/91: 124 gare lill beställarensförfogande för all utföra arbete som hör lill dennes Förall uthyrningsverksamhet i lagens mening skall föreligga måsle alltsåarbetsgivaren uppbära ersältning i en eller annan form. Ersättningens storlekär här inte avgörande. Såväl förvärvssyftande (vinslsyflande) verksamhet som verksamhetsom drivs endast mol självkoslnad eller liknande omfattas av den föreslagnadefinitionen. Eltpar remissinstanser har pekat på att svårigheter kan uppslå att med förslagelsutformning definiera vem eller vilka som skall anses som beställare i lagensmening. Enligt min mening får med beställare i detta sammanhang avses den somslår som avtalspart (uppdragsgivare) i ett avtal om inhyrning av arbetskraft.Den som på detta sätt anlitar inhyrd arbetskraft är så golt somuteslutande en person eller ett företag/myndighet som bedriver en verksamhelmed arbetsgivaransvar för egna anställda. I rättslig mening är då beställarenden enskilde näringsidkaren eller det aktiebolag eller den juridiska person avannal slag eller myndighel som bedriver rörelsen även om de skyldigheter somåvilar beställaren enligt förslaget rent faktiskt kan komma all fullgöras avföreträdare för beställaren. I elt aktiebolag är det exempelvis ofta en VDeller någon som utses av VD som handhar den löpande verksamhelen eller uppträdersom beslutsfattare. I normalfallet bör det inte vålla några problem atl avgöravem som skall anses vara beställare i lagens mening. Kravelalt arbetet skall utföras i beställarens verksamhet innebär alt om beställarensaknar egen verksamhel för del aktuella arbetet faller arbetet utanför lagenstillämpningsområde. Enligtmin mening torde det knappast vara möjligt eller ens önskvärt all på ett meruttömmande säll än så i lagtext definiera begreppet uthyrning av arbetskraft.Som 4M5'också har påpekat innehåller och lagstiftning liknandedefinitioner utan att del tycks ha inneburit några större avgränsningsproblem.I övrigt utgör de förarbetsuttalanden som gjordes i samband med 1970 årslagstiftning fortfarande en god grund för gränsdragningen mellan uthyrning avarbetskraft och entreprenad (se prop. 1970:166 s. 21 ff). Genom de av Högstadomstolen avkunnade domarna (NJA 1989 s. 629) har ytterligareutvecklats på vilkel sätt gränsdragningen skall ske. Förslagetsförhållande till ILOs konvention nr 96 Somtidigare redovisats är bunden av nr 96 som i princip stadgar ett förbud mot avgifiskrävande arbetsförmedlingsby råer med vinstsyfte. I konventionens artikel 1, mom 1 (a), definieras avgifiskrävande arbetsförmedlingsbyråer med vinstsyfte som "varje per son, sammanslutning, byrå eller annan organisation, vilken tjänar som mellanhand för anskaffande av anställning ål arbetare eller av arbetare åt arbetsgivare i syfte atl direkt eller indirekt från någondera erhålla ekono misk eller annan materiell fördel." Tillämpningen av konventionen nr 96 har inle varit problemfri. har väntsig till ILOs internationella arbelsbyrä med en Prop.