prop · GE03118 · 1990-12-31 00:00:00 — Kommitténsbedömning: Överensstämmer med min. Remissinstanserna:Inga remissinstanser har yttrat sig i denna fråga. Skälenför min bedömning: Vid terroristlagens införande ansågs den viktigastekontrollmöjligheten över regeringens och myndigheternas handlande ligga ibegränsningen av lagens giltighetstid till . Tanken var att en eventuellproposition om förlängning skulle innehålla en relativt utföriig redogörelseför lagens tillämpning. Ar 1975 permanentades terroristbestämmelsema.Det motiverades med att erfarenheterna hade visat att en särskildterroristlagstiftning inte kunde undvaras . Spaningslagensbestämmelser behölls dock tidsbegränsade under hänvisning bl. a. till att vissaav bestämmelserna kunde komma att beröras av en pågående utredning omtelefonavlyssning. I och med att terroristbestämmelserna permanentades fickden paria-mentariska kontrollen ske på annat sätt. Det bestämdes då attregeringen vaGe år skulle lämna en skrivelse till med redovisning av terroristbeslämmelsernastillämpning. En motsvarande redovisningsskyldighet avseende spaningslagenstillämpning infördes (JuU 1981/82:54, rskr. Redovisningenhar skett regelbundet avseende såväl terroristbestämmelserna som desärskilda bestämmelserna i spaningslagen (senast skr. 1990/91:73). Isamband med att terroristlag infördes godkände mitt förslagatt permanenta spaningslagens regler (prop. 1988/89:86 s. 139 f). Jag hänvisadedå till regeringens årliga redovisning till av terroristbestämmelsernasoch spaningslagens tillämpning. Jag framhöll att behovet av insynoch kontroll blivit tillgodosett genom dessa redogörelser samt att rutinernakan användas utan att bestämmelsema behöver vara tidsbegränsade. Enligt min mening kan den pariamentariskakontrollen av hur regeringen tillämpar terroristbestämmelserna och reglerna omtvångsåtgärder även i fortsättningen ske genom att regeringen lämnar enskrivelse härom till . I sammanhanget kan också nämnas att statsrådensGänsteutöv-ning och regeringsärendenas handläggning enligt 12 kap. 1 § regeringsformengranskas av , som har rätt att få del av protokollenöver beslut i regeringsärenden och de handlingar som hör till dessa ärenden.Konstitutionsutskottet har granskat både regeringens redogörelser omtillämpningen av terroristbestämmelserna (/89: KU 30 s. 66) ochregeringens handläggning av enskilda terroristärenden (KU 1984/85:35 s. 15).Även andra utskott där frågan om terroristlagstiftningens tillämpning kankomma upp har möjlighet att vid behov inhämta kompletterande uppgiftergenom utfrågning eller begäran om skriftligt yttrande. Kontroll av demyndigheter som medverkar i handläggningen av terroristärenden sker genom attsåväl regeringen som justitiekanslem och justitieombudsmannen har möjligheter tillinsyn. Parlamentarisk insyn i den myndighet som under regeringen har störstbefattning med terroristärenden, nämligen , utövas genom lekmannarepresen-tanternai styrelse. De möjligheter till kontroll och insyn somsåledes finns både beträffande regeringens och myndighetemas handläggning avterroristärenden anser jag vara tillräckliga. Av det anförda följer att den nyalagen bör få permanent giltighet. 2.12 Vissa frågor om förhållandet mellan terroristlagstiftningenoch strafflagstiftningen Mittförslag: Har en utlänning avvisats eller utvisats med stöd av utlänningslagen(1989:529) skall regeringen även i fortsättningen kunna besluta omanmälningsplikt eller tvångsmedel, om avlägs-nandebeslutet inte kan verkställasoch fömtsättningar för utvisning enligt terroristbestämmelserna förligger. Om regeringen hartagit upp en fråga om utvisning av en presumtiv terrorist, får åtal för enterroristhandling eller annat brott inte väckas mot utlänningen, utanregeringens medgivande, innan regeringen har avgjort ärendet. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: RÅ ochkammarrätten i har tillstyrkt förslaget om åtalstillstånd. I övrigthar inga remissinstanser yttrat sig i de aktuella frågorna. Skälen för mitt förslag:Kommittén har gått igenom vissa frågor om förhållandet mellan terroristlagstiftningenoch strafflagstiftningen. Dessa frågor aktualiseras om en utlänning begår enallvarlig terroristhandling i och skulle kunna bli föremål förutvisning enligt terroristbestämmelserna. Frågan uppkommer då om lagföringskall ske i eller om utlänningen i stället skall utvisas snarastmöjligt. Vidare uppstår spörsmål om fördelningen av beslutsbefogenheterna. Huvudprincipen i en sådansituation måste vara att lagföring sker i även om det i vaGe fallkortsiktigt skulle vara mest förenligt med våra särkerhetsintressen attutlänningen förpassades ur landet. Av hänsyn till intresset avinternationell solidaritet på området bör man från svensk sida inte medverka tillatt ett allvarligt terroristdåd lämnas obeivrat. Och på skulle detsjälvfallet vara till nackdel för våra egna säkerhetsintressen, om det skullebli bekant att man utan påföljd kan föröva sådana handlingar i . Om, i enlighet med vad somsålunda får anses vara huvudprincipen, lagföring sker i , har mananledning utgå från att den svenska domstolen som utlänningen ådömspåföljd normalt fangelse- straff utvisar honom urriket. Utvisningen skall då verkställas omedel- Prop. bart sedan straffet har avvGänatseller villkorlig frigivning ägt mm. kan emellertid då visa sigatt utvisningen av asylrättsliga eller andra humanitära skäl inte kanverkställas. I sådana fall måste uppenbarligen regeringen ha möjlighetatt förordna om anmälningsplikt för uUänningen samt om tillgång tilltvångsmedel på samma sätt som om utvisning hade beslutats med stöd avterroristbestämmelserna. ske med stöd av 17 § andrastycket terroristlag, och motsvarande möjlighet har funnitsenligt lagens föregångare. Jag föreslår därför i likhet med kommittén sammareglering (11 § andra stycket). Frånhuvudprincipen om lagföring i måste emellertid ett viktigt undantaggöras, nämligen för det fallet att man med säkerhet kan påräkna lagföring inågot annat land. Det andra landet kan nämligen, om brottet är riktat mol dessintressen, enligt allmänna jurisdiklionsrättsliga principer ligga närmare att söGaför lagföringen än vi själva. I sådana fall fömtsätter bl. a. den europeiskaterrorismkonventionen också att utlämning som regel äger mm. Från intern svensksäkerhetssynpunkt saknas i allmänhet anledning att i denna situation vidhållavårt eget jurisdiktionsanspråk. Vad som har sagts nu fömtsätter givetvis att lagföringeni det andra landet kan antas komma att äga mm under sådana förhållanden attinte från svensk synpunkt grundläggande humanitära värden sätts åsido, såsomt. ex. att utlänningen riskerar dödsstraff. Ensärskild fråga är genom vilket slag av procedur utlänningen i ett sådant fallskall vidarebefordras till det land som skall söGa för lagföringen. Både deneuropeiska terrorismkonventionen och andra intemationella konventioner utgårfrån att detta sker genom bifall till en framställning om utlämning. Någothinder kan emellertid inte anses finnas vare sig folkrättsligt eller inlernrättsligt mot att vederbörande i stället utvisas till den främmande staten, särskilt omfrågan är brådskande. Inträffarett terrordåd i bör det ankomma på regeringen att avgöra om omedelbarutvisning skall ske eller lagföring i äga mm. För övrigt bör anmärkasatt arten av eventuella framtida händelser är svår att fömtse, och man kan intehelt utesluta situationer då regeringen av säkerhetsskäl anser sig böratillgripa omedelbar utvisning även utan att i beslutssituationen hafullständiga garantier för att lagföring kommer att ske i annat land. Föråklagarmyndigheterna kan emellertid i de nu diskuterade situatio nerna vissa problem uppkomma. Har en allvarlig terrorislhandling begåtts i är det givetvis väsentligt att förundersökning på- böGas och att straffprocessuella åtgärder vidtas, om lagföring skall ske här i landet. Vidtas sådana åtgärder, kan dessa emellertid bli meningslösa och t.o.m. vålla komplikationer, om regeringen kort därefter beslutar om utvisning. Även om den ansvarige åklagaren i ett särskilt fall anser sig kunna utgå från att utvisning kommer att beslutas, kan för övrigt beslutet härom av olika skäl dröja, särskilt om förhandling skall äga mm. Det finns ingen bestämmelse som ger åklagaren möjlighet att avvakta med de åtgärder som faller inom hans verksamhetsområde i en sådan situation. Kommittén föreslår attfrågan löses genom att en särskild bestämmelse tas in i terroristlagstiftningenom krav på åtalstillstånd från regeringen. Själv anser jag att dennakomplettering av lagstiftningen bör genomföras. Bestämmelsen bör få deninnebörden att om regeringen har tagit upp en fråga om utvisning enligt densärskilda lagen vare sig det skett efter framställning av rikspolisstyrelseneller självmant åtal inte får väckas utan regeringens medgivande, innanregeringen har avgjort ärendet. Den nu föreslagnabestämmelsen bör vara tillämplig även för det fallet att utlänningen ärmisstänkt för något annat brott än en terroristhandling dåregeringen tar upp frågan om utvisning enligt terroristbestämmelsema. I sådanasituationer finns uppenbarligen om brottet inte är mycket allvarligt större fömtsättningar att låta straffanspråket få vika för intresset av attutvisningen snabbt kan bli verkställd, och några garantier för att lagföringkommer att ske genom annan stats försorg är alltså inte lika nödvändig. Bestämmelsen hindrarvisserligen inte formellt straffprocessuella tvångsmedel eller andraingripanden i utredningssyfte. Står det emellertid klart att någotåtalsmedgivande inte kommer att meddelas, saknas anledning att vidta vidareutredningsåtgärder. I fall då läget är oklart bör straffprocessuella åtgärderhanteras med viss urskillning. Det är också naturligt att den ansvarigaåklagarmyndigheten fortlöpande håller sig underrättad om ärendets behandlinginom Gfr prop. 1984/85:156 s.8f och 16). Ävenom den föreslagna bestämmelsen inte berör hanteringen av redan väckta åtal, ärdet självklart att den ansvariga åklagarmyndigheten även i dessa fall håller sigunderrättad om ärendets behandling. 1990/91:11! 2.13 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Mitt förslag: Jagförordar att den särskilda lagen och de övriga av mig förslagna lagändringarnaträder i kraft . Kommitténsförslag: Kommittén har föreslagit ett ikraftträdande . Remissinstanserna:Inga remissinstanser har yttrat sig i dessa frågor. Skälenför mitt förslag: Den nya lagen bör kunna träda i kraft den 1 juli 1991.Tidpunkten är vald med hänsyn tagen till erforderlig riksdagsbehandling. De nya bestämmelserna omanmälningsplikt, tvångsmedel och verkställighet bör tillämpas även när avlägsnandebeslutenfattats med stöd av äldre bestämmelser. Det innebär att eventuella beslut om s.k. kommunarrest eller föreskrifter om byte av bostad eller anslällning upphöratt gälla då den nya lagen träder i kraft. Redan fattade beslut omanmälningsplikt bör dock kunna tillämpas under en övergångstid efterikraftträdandet. Om bestämmelserna om tvångsmedel enligt terroristlagär tillämpliga på en utlänning vid ikraftträdandet, bör även dessa bestämmelserkunna tillämpasunder samma övergångstid. Jag delar kommitténs uppfattning Prop.1990/91:11! att en sådan övergångstid bör vara . Ienlighet med vad jag har anfört har inom arbetsmarknadsdepartementetupprättats förslag till 1. lagom särskild kontroll av vissa utlänningar, 2.lag om ändring iutlänningslagen (1989:529), 3.lag om ändring irättshjälpslagen (1972:429), 4.lag om ändring i sekretesslagen(1980:100), 5.lag om ändring i lagen(1965:94) om polisregister m. m. 4.1 Förslaget till lag om särskild kontroll av vissa utlänningar Förslagettill mbrik har kommenterats under 2.10 i den allmänna motiveringen. Lagen som är avsedd att ersätta terroristlag har inte ansetts kunnabehålla beteckningen terroristlag, eftersom den reglerar även utvisning ochandra åtgärder till skydd för rikets säkerhet och alltså inte tar sikte enbartpå skyddet mot terrorism. Paragrafen,som delvis motsvarar 4 kap. 11 § utlänningslagen samt 1 och 3§§ terroristlagen,innehåller gmndläggande bestämmelser om utvisning i fall då det är påkallat medhänsyn till rikets säkerhet eller då terroristdåd kan befaras. Tillskillnad från terroristlagen reglerar den nya lagen inte frågan om avvisning. Skälen härför har redovisats i den allmänna motiveringen (av snitt 2.5). Avvisning avses kunna ske i vanlig ordning enligt utlänningsla gens allmänna bestämmelser om avvisning vid misstänkt brottslighet (4 kap. 2 § första stycket 3 och 4 utlänningslagen). Det är dock fömtsatt att myndighetema endast i helt klara fall skall besluta om avvisning i de situationer som det här gäller; i andra fall bör frågan om avvisning över lämnas till regeringen eller anmälan till enligt 2§ andra stycket göras om att det finns anledning anta att beslut om utvisning bör meddelas. I det speciella fallet att fara inte bedöms föreligga för någon terroristhandling eller ens stämpling därtill i eller annat nordiskt land men utlänningen kan befaras medverka till en handling av detta slag utanför kan avvisning enligt utlänningslagens bestämmelser inte ske Gfr Kommentar till I, 5 u, s. 99). Ett fall av sådant slag 76 måstealltså alltid överlämnas till regeringen för prövning av frågan om Prop.1990/91:118 utvisning enligt förevarande lag. Ombehov därav anses föreligga, kan regeringen meddela verkställighetsföreskriftereller allmänna råd till ledning för myndighetemas prövning av avvisningsfrågorav aktuellt slag. Iparagrafens ingress anges som en förutsättning för dess tillämplighet altutlänningen inte avvisas eller utvisas enligt utlänningslagen. Står det heltklart att utlänningen kommer att kunna avlägsnas enligt utlänningslagen, skallförevarande lag inte tillämpas. Någrasärskilda tidsfrister som begränsar möjligheten för regeringen att meddelabeslut om utvisning har inte föreskrivits. Utvisning kan alltså i och för sigbeslutas i omedelbar anslutning till en utlännings ankomst till ochoavsett om polismyndighet eller statens invandrarverk skulle ha haft befogenhetatt besluta om avvisning. Punkt1 ger regeringen befogenhet att besluta om utvisning när det är påkallat av hänsyntill rikets säkerhet. Den ersätter därvid delvis 4 kap. 11 § utlänningslagen.Punkten får sin huvudsakliga tillämpning när spioneri och liknande brott motrikets yttre säkerhet kan befaras, men den kan tillämpas även i andra fall,såsom då rikets inre säkerhet hotas. Även i fortsättningen kan, när så ärändamålsenligt, den berörde utlänningen formlöst av utrikesdepartementetuppmanas att lämna landet. Ställer han sig en sådan uppmaning tillefterrättelse behöver förevarande paragraf inte tillämpas. Punkl2 motsvarar 3 § första stycket terroristlagen. En skillnad i förhållande tillterroristlagens reglering är att organisationsrekvisitet har slopats. Givetvishar det ändå en mycket stor betydelse om utlänningen kan antas tillhöra ellerverka för en organisation med politiskt våld på sitt program. Men det är intenödvändigt att detta kan beläggas eller göras sannolikt. Om det med hänsyn tillvad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheterkan befaras att han kommer att begå eller medverka till en terroristhandling,är detta en tillräcklig fömtsättning för utvisning. Gällandelags beskrivning av de aktioner mot vilka lagstiftningen avser alt bereda skydd handlingar som innefattar "våld, hot eller tvång för politiska syften" har behållits, dock med den kompletteringen att det uttryckligen har angettsatt fråga skall vara om en brottslig gäming. Definitionen är allmänt hållenmen torde inte föranleda några beaktansvärda tolkningsproblem i praktiken medhänsyn till alt regleringen inte syftar till att klassificera begångna brottutan till att bereda skydd mot en risk. Attavgöra om ett brott innefattar våld, hot eller tvång lorde inte föranle da några svårigheter. När det gäller att ta ställning till frågan om ett sådant brott skall anses ha politiska syften bör en helhetsbedömning göras, varvid även medelbara konsekvenser av brottet bör beaktas i den mån de är avsedda av gärningsmannen. Så t.ex. bör regleringen anses täcka ett fri hetsberövande i utpressningssyfte inte bara när det har till ändamål att framkalla en politisk effekt utan också när avsikten är att komma över en lösensumma som skall användas för en viss politisk organisations räkning. Även exempelvis ett rån omfattas av regleringen, 77 omavsikten är att åtkomna penningmedel eller annan tillgripen egendom Prop.1990/91:118 skall användas för politiska syften Gfr prop. 1973:37 s. 52). Menbrottet måste innehålla ett element av våld, hot eller tvång. Som nämnts iavsnitt 2.5 faller narkotikabrottslighet som syftar till att skaffa pengar förpolitisk verksamhet utanför regleringen. Föratt punkten skall bli tillämplig krävs att det skall kunna befaras att utlänningenkommer att begå eller medverka till en handling av aktuellt slag. Begreppet"medverka" bör ges samma innebörd som i 23 kap. 4§ , dvs.det skall vara fråga om ett främjande av gärningen med råd eller dåd. Enbartden omständigheten att någon kan befaras vara benägen att hjälpa en förövareatt undkomma eller bereda honom annat skydd i efterhand Gfr 17 kap. 12 §brottsbalken) är inte tillräckligt, om det inte är fråga om en hjälp som äröverenskommen på förhand. Överhuvud taget bör framhållas att bestämmelsen om utvisning på gmnd av fara förterrorhandling bör reserveras för mycket allvarliga fall. I princip börutvisning på denna grund inte beslutas i andra fall än då man från svensk sidaär beredd att hävda att det tveklöst skulle vara förenligt med 1951 årsflyktingkonvention att låta beslutet gå i verkställighet. Tillskillnad från vad som gäller enligt terroristlagen kan även ett befaratterroristdåd i främmande stat läggas till gmnd för bedömningen. Det krävs emellertidatt det är fråga om en handling som enligt svensk lag utgör brott. I andrastycket har dessutom gjorts undantag för sådan gärning i främmande stat som harövervägande karaktär av politiskt brott. officiella kommentaren till flyktingkonvention (Handbook on Proceduresand Criteria for Determing Refugee Status, utgiven av flyktingkommissariatet år1979) framhålls bl. a. att man vid bedömningen av om ett brott är icke-politiskteller politiskt i första hand skall beakta brottets karaktär och ändamål, t.ex.om det har begåtts av verkliga politiska motiv och inte endast för personligvinning. Det skall också finnas ett nära och direkt orsakssamband mellanbrottet och det eftersträvade politiska syftet (punkt 152). Dettabetraktelsesätt skiljer sig något från det som har bmkat tillämpas i svenskrätt. Så t. ex. betraktar vi ett brott som riktat sig direkt mot staten t.ex.spioneri som politiskt även om det förövats endast för personlig prop.1979/80:96 s. 40-42). Skillnaden har dock mindre betydelse för sådana brott somhär är i fråga. Det står utan vidare klart att praktiskt taget alla handlingarsom terroristlagstiftningen tar sikte på utgör poliliska brott. De innefattaremellertid typiskt sett också brott av ickepolitisk beskaffenhet. Tonvikten iundantagsbestämmelsen i andra stycket ligger på att brottet skall haövervägande karaktär av politiskt brott, dvs. det politiska elementet skallvara det helt dominerande. Vid tolkningen bör samma principer vara vägledandesom de som har kommit till uttryck i motiven till och tillämpningen av 6§ lagenom utlämning för brott (se avsnitt 2.5). Vid exempelvis ett mord av politiskhämnd eller ett brott som annars har begåtts utan något verkligt försök attomstörta den bestående politiska ordningen kan som regel gämingen inte anses haövervägande karaktär av politiskt brott. Paragrafenålägger inte regeringen i något fall skyldighet att besluta om Prop.1990/91: 118 utvisning, utan tillämpningen avses vara fakultativ. Bestämmelseni första stycket om att regeringen är beslutande organ motsvarar den som förnärvarande finns i 3§ andra stycket första meningen terroristlagen. Dessutomhar i detta stycke liksom i andra stycket klargjorts hur ärendena kaninitieras. Den normala gången avses bli att ansöker hosregeringen om utvisning. Regeringen har dock även möjlighet att ta upp frågansjälvmant. Polismyndighetema, länsstyrelserna såsom ansvariga för polisfrågor ilänet och invandrarverket har ålagts skyldighet att göra anmälan tillrikspolisstyrelsen om fall då det finns anledning anta att utvisning börbeslutas. Självfallet kan sådan anmälan göras även av annan myndighet. Det fåranses ligga i sakens natur att , efter en anmälan från annanmyndighet, inte är skyldig all ge in en ansökan enligt första stycket.Styrelsen bör underrätta den anmälande myndigheten om sitt beslut med anledningav anmälan. Förstastycket innehåller regler om förhandling och om inhämtande av yttrande frånstatens invandrarverk. Nuvarande regler finns i 3§ andra stycketterroristlagen. En skillnad i förhållande till terrorisllagen är att förhandlinginte blir obligatorisk om ett ärende är synneriigen brådskande. Såsomframhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.8.2) är avsikten attmöjligheten att besluta om utvisning utan föregående förhandling skall användasendast i undantagsfall. Även i dessa fall bör utlänningen förhöras, inte minstför att regeringen skall få underlag för prövningen av om det föreligger hindermot verkställighet av ett utvisningsbeslul. Liksom gäller försynnerligen brådskande fall att invandrarverkets yttrande inte behöverinhämtas. Närmarebestämmelser om förhandlingen vid domstol finns i 6 och 7§§ saml i 6 kap. I3§, I4§andra stycket och 15 § utlänningslagen. Beslämmelseni andra stycket är ny. Enligt denna bestämmelse skall regeringen kunna inhämtayttrande från den myndighet, dvs. eller annan tingsrätt(se 6§), som håller förhandlingen. Yttrandet är avsett att utgöra en del avregeringens beslutsunderlag men är inte bindande. Dess omfattning blir beroendeav den remiss som ställs till domstolen. I den allmänna motiveringen (avsnitt2.8.2) anges närmare i vilka frågor domstolen lämpligen kan yttra sig. I tredje stycket anges vem som får besluta om förhandling ochyttrande. En motsvarande regel för förhandling finns i 5§terroristlagen och i 6 kap. 12 § tredje stycket utlänningslagen. Lagrummet harfått sin slutliga lydelse och placering på förslag av lagrådet. Paragrafenmotsvarar 4§ terroristlagen. Bestämmelsen är i likhet med motsvarandebestämmelse i utlänningslagen beträffande utvisning på grund av brott (4 kap. 14§andra stycket) obligatorisk. Paragrafen innehåller hänvisningar till bestämmelser i utlänningslagensom blir tillämpliga även i ärenden enligt förevarande lag. Sådana hänvisningarfinns i 18§ terroristlagen. I förhållande till sistnämndalagrum har hän visningarna till 4 kap. 13 § och 7 kap. 9 § utgått helt ochhänvisningarna till 6 kap. 12§ samt 14§ första och tredje styckena om förhandlingersatts av bestämmelserna i 6 och 7§§ förevarande lag. Vidare har av skäl somskall beröras närmare under 13§ hänvisningen till 4 kap. 12§ första stycketutgått. Dessutom har från I2§ terroristlagen intagits hänvisning till 6 kap. 5§utlänningslagen om innebörden av uppsikt. Slutligen har hänvisningarna tillvissa förfaranderegler i 6 kap. 13§, I4§ andra stycket och 15 § utlänningslagentagits in i 6 och 7 §§ förevarande lag. Paragrafen har fått sin slutligalydelse på förslag av lagrådet. Hänvisningarnai 5 § gäller bestämmelserna om särskilt tillstånd till kort besök i (4kap. 15§), fingeravtryck och fotografi (5 kap. 5§), begränsning av tiden förförvar (6 kap. 4§ andra stycket), innebörden av uppsikt (6 kap. 5§ andrastycket), ny prövning av beslut om förvar och uppsikt (6 kap. 6 8§§),beslutande myndigheter i fråga om förvar och uppsikt (6 kap. 911 §§),överklagande av beslut om förvar (7 kap. 7§), verkställighet avutvisningsbeslut (8 kap. 16, 14 och 16 §§), utlänningens och transportörens ansvarför resekostnader m.m. (9 kap, 13§§) samt vissa handläggningsfrågor (11 kap. 5och 6§§). I6 och 7§§ finns regler om muntlig förhandling i de ärenden som handläggs avregeringen enligt denna lag.