prop · GE0322 · 1990-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1990/91:22 om ändring i konkurslagen m. m. Regeringenföreslår att anta de förslag som tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen föreslås vissa ändringar i konkurslagen i syfte att förenkla hanteringenav småbelopp i samband med utdelning i konkurs. Om det belopp som tillkommer enborgenär understiger , skall förvalla-ren, såvida särskilda skäl inteföranleder annat, inle betala ut beloppet till den borgenären utan fördelabeloppet på övriga utdelningsberättigade som inte tillgodosetts fullt ut.Förslaget skall gälla även vid eftemtdelning i konkurs. Vidare föreslås allförvaltaren skall redovisa för tillsynsmyndigheten i vad mån utbetalning skettenligt den föreslagna regeln. Ipropositionen föreslås också elt par ändringar i konkurslagen (1987:672) ochackordslagen (1970:847) med anledning av ett tidigare lagstiftningsärende.Andringarna gäller tiden för överklagande av beslut. Lagändringarnaföreslås träda i kraft . Riksdagen1990/91. Lag om ändring i konkurslagen (1987:672) Härigenomföreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672) delsatt 7 kap, 21 §, 9 kap, 14 §, 11 kap, 21 § och 12 kap, 16 § skall ha följandelydelse, dels all det i lagen skall införas en ny paragraf, 11 kap, 13 a §, avföljande 7 kap. 21 § Också sedan konkursen haravslutats skall förvaltaren, så länge boets medel är insatta i bank, inom enmånad från utgången av vaije kalenderår lill tillsynsmyndigheten lämna sådanauppgifter som sägs i 20 § första stycket andra och tredje meningarna. När någramedel inte längre finns alt lyfta, skall förvaltaren anmäla del tillmyndigheten. Också sedan konkursenhar avslutats skall förvaltaren, så länge boets medel är insatta i bank, inomen månad från utgången av varje kalenderår till tillsynsmyndigheten lämnasådana uppgifter som sägs i 20 § första slycket andra och tredje meningarna.När några medel inte längre finns att lyfta, skall förvaltaren anmäla det tillmyndigheten. Förvaltaren skall redovisa i vad mån utbetalning av utdefningsmedel skett med stöd av II kap. 13 a§. 9 kap, 14§ Beslut enligl 13 § tredje slycketfår överklagas av den som enligt 13 § första slycket är taleberättigad, om hananser att beslutet inte har tillkommit på lagligt sätt. Beslutet överklagasgenom besvär lill hovrätten för beslutet. Om inlehovrätten förordnar annat, skall beslutet gälla . Beslut enligl 13 § tredjestycket får överklagas av den som enligl 13 § första slycket är taleberättigad,om han anser att beslutet inte har tillkommit på lagligt sätt. Beslutet överklagasgenom besvär till hovrätten för beslutet. Om intehovrätten förordnar annat, skall beslutet gälla Om det sammanlagda belopp som liftkommer en borgenär understiger 100kronor skall, såvida särskilda skäl inle föranleder annat, beloppet Intebetalas ul till honom, utan JÖrdelas på övriga utdelningsberättigade som inte tillgodosellsfulh ut. Prop, 1990/91:22 Om förvaltaren anser allde nytillkomna medlen kan fördelas utan att förslag till eftemtdelning upprättasoch om tillsynsmyndigheten medger del, får han dela ul medlen till berättigadeborgenärer ulan alt föreskrifterna i del föregående i detta kapitel iakttas.För utbetalningen gäller dock 9 § andra stycket. En borgenär förlorar sinrätt till utdelning, om han inte gör anspråk på medlen räknat från detatt förvaltaren har anmält till rätlen att han har skickat medlen tillborgenären. Om förvaltaren anser altde nytillkomna medlen kan fördelas ulan all förslag lill eftemtdelning upprättasoch om tillsynsmyndigheten medger del, får han dela ut medlen till berättigadeborgenärer ulan alt föreskrifterna i det föregående i delta kapitel iakttas.För utbetalningen gäller dock 9 § andra stycket och 13 a §. En borgenär föriorarsin rätt till utdelning, om han inle gör anspråk på medlen räknatfrån det alt förvaltaren har anmält till rätten all han har skickat medlentill borgenären. Förstaslycket tillämpas också för del fall att del finns skäl all upprätta etlutdelningsförslag men medlen inle förslår lill betalning av de därmed förenadekostnaderna. Anser en borgenär eller gäldenären att ett beslut genom vilket ett ackordsförslag har förkastats av borgenärerna inte har tillkommit på lagligt sätt, får han överklaga beslutet i hovrätten från beslutet, Gäldenären får dock överklaga beslutet endast om hans rätt kan vara beroende av det. Beslutet tillämpas , inte någol annal förordnas. Anseren borgenär eller gäldenären att elt beslut genom vilket ett ackordsförslaghar förkastats av borgenärerna inte har tillkommit på lagligt sätt, får hanöverklaga beslutet i hovrätten från beslutet, Gäldenären fårdock överklaga beslutet endast om hans rätt kan vara beroende av det. Beslutettillämpas , om inle något annat förordnas. Dennalag träder i krafl , Äldre bestämmelser gäller dock i frågaom tid för besvär över beslut som meddelats före ikraftträdandet. fl 1990/91. Lag om ändring i ackordslagen (1970:847) Härigenomföreskrivs atl 41 § ackordslagen (1970:847) skall ha följande lydelse. Prop, 1990/91:22 Tingsrättens beslut ien fråga som enligl denna lag skall prövas av rätten får överklagas för sig, ominte någol annat följer av 32 § första stycket, 35 § eller 36 § tredje stycket. Talan mol elt beslut somavses i första stycket förs genom besvär i hovrätten från den dagdå beslutet meddelades. Är det fråga om beslut om förhandling om offentligtackord räknas dock besvärstiden från den dag då kungörelsen om beslutet varinförd i , Talan mol elt beslut somavses i första stycket förs genom besvär i hovrätten inom ti-e veckor från den dagdå beslutet meddelades. Är det fråga om beslut om förhandling om offentligtackord räknas dock besvärstiden från den dag då kungörelsen om beslutet varinförd i , Dennalag träder i kraft den , Äldre bestämmelser gäller dock i frågaom tid för besvär över beslut som meddelats före ikraftträdandet. pp- 990/91:22 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , ,, G, , , , , , , ,, , Proposition om ändring i konkurslagen m. m. () har i en skrivelse till heniställlom ändring i konkurslagen så alt småbelopp inte behöver betalas ut i sambandmed utdelning i konkurser. Skrivelsen har remissbehandlats. Jagavser nu atl la upp de frågor som aktualiseras i skrivelsen. Denna bör fogas lillprotokollet i detta lagstiftningsärende som bilaga 1. Till protokollet börockså fogas en förteckning över remissinstanserna som bilaga 2. Ensammanställning av remissyttrandena har upprättats inom justitiedepartemenleloch finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 89 2759). Jagkommer i detta ärende också att ta upp frågan om ett par smärre justeringar ikonkurslagen (1987:672) och ackordslagen (1970:847) med anledning av elttidigare lagstiftningsärende (avsnitt 3). Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande Över de lagförslagsom utarbetats i ärendet. De till lagrådet remitterade lagförslagen bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 3. Delagförslag som jag nu skall lägga fram är likalydande med de remitteradelagförslagen, dock att en redaktionell ändring gjorts i 11 kap. 13 a § konkurslagen. Lagrådet har lämnat de remitterade lagförslagen utanerinran. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 4. Mittförslag: Om förvaltaren i en konkurs finner att det belopp som skall betalas ullill viss borgenär understiger , skall beloppet om inte särskildaskäl föranleder annat i stället fördelas på övriga utdelningsberättigadeborgenärer som inte tillgodosetts fullt ul. Detsamma skall gälla vid eftemtdelningi konkurs. Förvaltaren skall alltid redovisa för tillsynsmyndigheten i vad månbetalning skett enligt den föreslagna regeln. RSV:sförslag: Finner förvaltaren vid upprättandet av utdelningsförslaget atl delbelopp som skall betalas ut till viss borgenär understiger , skallbeloppet i stället fördelas på övriga utdelningsberättigade. Detsamma skallgälla vid eftemtdelning i konkurs. Remissinstanserna:Praktiskt taget samtliga remissinstanser har ställt sig bakom syftet medförslaget. De flesta har också tillstyrkt förslaget eller lämnat del ulanerinran. Några har haft synpunkter på den föreslagna beloppsgränsen ochförordat alt beloppsgränsen i stället anges som en andel av basbeloppet.Svenska Inkassoföreningen, den enda remissinstans som har avstyrkt förslaget,har framhållit vikten av att kostnaderna för förfarandet inle överstiger vadsom kan komma att tillfalla en borgenär men förordat alt problemet ävenfortsättningsvis bör lösas praktiskt och inte genom lagändring. Från något hållhar anförts atl den föreslagna regeln är alltför kategorisk och man har pekatpå fall som skulle kunna leda till otillfredsställande resultat. Någraremissinstanser har föreslagit att lagtexten utformas så att undanlag kan görasfrån regeln att underlåta utbetalning av småbelopp. Bl, a, kronofogdemyndigheteni har uttalat att en lagändring inte bör påverka borgenärernasprincipiella rätt lill utdelning utan endast syfta till att förhindrautbetalning av småbelopp. Skälenför mitt förslag: Del är inte sällsynt att det i en konkurs där utdelning sker tilloprioriterade borgenärer aktualiseras utbetalningar av småbelopp i en inteobetydlig omfattning. Utdelning till opriorilerade borgenärer sker i tvåprocent av samtliga konkurser. Enligt uppgift från Konkursförvaltarkollegiei iStockholm omfattar emellertid denna lilla del alla de konkurser som innefattaregentlig substans och som är särskilt arbetskrävande. Vidare blir - uppgerkollegiet antalet småbelopp atl dela ul stort eftersom uidelningsprocenten ärlåg, som regel . Problemetmed små belopp som skall delas ut i en konkurs har, som framgår av RSV:sskrivelse, tidigare varit föremål för uppmärksamhet. har dockproblemet med småbelopp som skall delas ut undvikits genom att olika praktiskalösningar har tillämpats. Upprättandeav förslag till utdelning och utbetalning av pengar utgör en inte obetydlig delav förvaltarens arbete. Varje utbetalning är förenad med kostnader, som oftaöverstiger del belopp som kommer de enskilda borgenärerna till del. Posten ochbankerna betingar sig en avgift av Varje utbetalning kräver att en utbetalningsavi skrivs ut Prop.1990/91:22 och att transaktionen bokförs. Den tid som åtgår kan enligt konkursförvaltarkollegieivärderas lill per transaktion. Därtill kommer arbete med betalningarsom inte går att effektuera. Enligt uppgift från förvaltar-håll förekommer detrelativt ofta att små belopp kommer i retur. Problemet med småbelopp ärsärskilt tydligt vid eftemtdelning. RSV;suppfattning att det är en rimlig utgångspunkt att del belopp som skall delas ulinle överstiger kostnaderna för utbetalningen har fått etl brett stöd underremissbehandlingen. Även jag ansluter mig till den och jag delar ocksåuppfattningen att frågan nu bör lösas lagstiftningsvägen. Detkan naturligtvis hävdas att en möjlighet för förvaltaren att underlåta utdelningav småbelopp strider mot en grundläggande konkursrättslig princip om atl allaborgenärer i en konkurs skall ha rätt att, enligt gällande förmånsrättsordningoch i den mån konkursboets tillgångar räcker, få utdelning för sina fordringar.Den av RSV föreslagna modellen innebär att småborgenärernas möjligheter att fåbetalt kan komma att drabbas till förmån för borgenärer med fordringar påstörre belopp. Delta kan synas principiellt otillfredsställande särskilt isådana fall där borgenärens verksamhet är sådan att fordringarna iverksamheten normalt uppgår endast till små belopp. Motdessa synpunkter skall ställas att del utifrån intresset av en ändamålsenligresursanvändning framstår som i hög grad otillfredsställande att förvaltarenlägger ner arbete på att fördela småbelopp i sådana fall där arbetetsomfattning inte står i rimlig relation till del mervärde som för borgenärernasdel kommer ul av arbetet. För borgenärskolleklivet sett som en helhet är detnaturligtvis till fördel om man kan begränsa förvaltarens arbete med utdelningoch i motsvarande mån höja del belopp som i konkursen återstår för utdelning.Men del är viktigt att den enskilde borgenären inle missgynnas påsätt som har betydelse. Enligtmin mening innebär det en ändamålsenlig avvägning mellan de nu angivnasynpunkterna, om man i enlighet med RSV;s förslag gör del möjligt atl underlåtautbetalning av utdelningsmedel lill de borgenärer som kommer i fråga förutdelning med endast ett litet belopp. Praktiskt tagel samtliga remissinstanserhar också anslutit sig till gmnderna för förslaget. När det gällerbeloppsgränsen delar jag RSV;s bedömning alt man i princip bör anknyta till defaktiska kostnaderna för utdelningen. Jag återkommer strax till detta. Jag delar den underremissbehandlingen framförda synpunkten att man vid en lagstiftning av det här slaget inle bör ingripa i borgenärernas principiella rätt till utdelning. Det bör t.ex. inte krävas att en fordran uppgår till elt visst belopp för att komma i fråga för utdelning i konkurs. En sådan lagregel skulle från teoretiska och systematiska utgångspunkter framstå som mindre tillfredsställande. Alla borgenärer bör alltså även i fortsättningen vara berättigade lill utdelning och tas med i förvaltarens utdelningsförslag. En lagändring bör i stället - som understrukils vid remissbehandlingen ta sikte pä förhållandena vid utbetalningstilljället. Om förvaltaren när han står i begrepp att fördela kvarvarande medel mellan de utdelningsberättigade borgenärerna finner att det belopp som 1 skall betalas ut lill enviss borgenär ligger under den bestämda belopps- Prop. 1990/91:22 gränsen,bör lagregeln öppna möjlighet för honom all underiåta utbetalning till denborgenären. på detta sätt inte i förväg avskär vissa borgenärer från rätten tillutdelning utan anknyter till förhållandena vid utbetalningstillfället har ocksåandra fördelar. Det belopp som en borgenär från början synes vara berättigad tillkan ju komma alt ändras under konkursens gång t.ex. på grund av domstolsbeslut.Vidare kan beloppsgränsen komma att överskridas under konkursens gång tillföljd av upplupen ränta (jfr 11 kap. 13 § konkurslagen). Detskall medges atl en ordning enligt vilken det försl vid utbetalningstillfälletbestäms på vilka fordringar den nya regeln skall tillämpas medför ett visst merarbetefor förvaltaren jämfört med om rätten lill utdelning för småbelopp skärs bortredan från början. Förvaltaren måste sålunda ta upp småborgenärernas fordringaroch utdelningsbelopp i uldelningsförslagen. Med tanke på de principiella ochäven praktiska fördelar som finns med den ordningen anser jag emellertid attden är atl föredra. Denav RSV föreslagna regeln innebär en undantagslös skyldighet för förvaltaren atlunderlåta betalning för fordringar som inle når upp till beloppsgränsen. Underremissbehandlingen har från elt par håll hävdats att det kan finnas fall där ensådan regel skulle kunna leda till mindre tillfredsställande resultat. En sådansituation skulle kunna vara den att det i en konkurs finns ett stort antal småfordringarsom skulle Irälfas av den föreslagna regeln, medan det finns bara någon elleringen borgenär med en fordran på ett större belopp. En tillämpning av regelnskulle då kunna få lill följd all den sistnämnde borgenären skulle få enväsentligt högre utdelning än han skulle varit berättigad lill enligt vanligaregler, medan småborgenärerna skulle komma att stå helt ulan utdelning. Ochfinns inga borgenärer alls med fordringar över beloppsgränsen, skulle följdenkunna bli att elt inle oväsentligt belopp betalades tillbaka till gäldenärensjälv, medan alla småborgenärer blev lolllösa. Föratt undvika stötande resultat av den här typen bör en lagregel ge möjlighet förförvaltaren alt underlåta att tillämpa regeln, om del är påkallat av särskildaskäl, t.ex. när del med hänsyn lill omständigheterna skulle framstå somoskäligt alt tillämpa den. Jagåterkommer till frågan om beloppsgränsen. Här måste en avväg ning göras mellan vad som står att vinna i fråga om kostnaden för förfaran det och betydelsen av utebliven betalning för borgenären. Som jag fömt sagt är avsikten med mitt förslag att utbetalning skall kunna undvikas endast när kostnaden för förfarandet överstiger det belopp som skall betalas ut. Det är därför viktigt att beloppet inte sätts för högt. Vidare är det med hänsyn till vikten av en enhetlig praxis enligl min mening nödvändigt atl närmare ange beloppsgränsen direkt i lagtexten. Därvid kan argument anföras såväl för att gränsen bör knytas till basbeloppet som för att gränsen bör uttryckas i kronor. Av de remissinstanser som förordat en basbeloppsrelaterad gräns har de flesta föreslagit av basbe loppet, f n. Mot bakgmnd av vad som under ärendets handläggning har upplysts om kostnadema för förfarandet och med hän- 8 synlill vad jag uttalat i fråga om en beloppsgräns, anser jag alt Prop.1990/91:22 övervägande skäl talar för all gränsen sätts något lägre än denföreslagna andelen av basbeloppet. Även om det finns goda skäl som talar för enbasbeloppsrelaterad gräns, t. ex. att en sådan gräns automatiskt anpassas till penningvärdesförändringar,anser jag alt del av RSV föreslagna beloppet, , för tillräcklig lidframöver är ett för ändamålet väl avvägt belopp som kan accepteras som skäligtav de flesta. Dennya bestämmelsen bör som RSV föreslagit tas in i det kapitel i konkurslagen(1987:672), 11 kap., som behandlar utdelningsförfarandet. Medhänsyn lill den konstmktion av den nya regeln som jag har förordat i detföregående bör den lämpligen placeras sist i del avsnitt som reglerar utbetalningenav utdelningsmedel som en ny 13 a §. Dethar framkommit att utbetalning av småbelopp förekommer särskilt ofta vid eftemldelningar.RSV har därför föreslagit all bestämmelsen görs tillämplig även vid eftemtdelning.Av 11 kap. 20 § första stycket konkurslagen framgår att bestämmelserna omutbetalning av utdelningsmedel även skall tillämpas om ett förslag lill eftemtdelningupprättas. Detta innebär atl den nya regeln i 11 kap. 13 a § blir tillämplig idessa fall. Om däremot fördelning sker ulan förslag till eftemtdelning enligt11 kap. 21 §, följer inte automatiskt att den nya regeln blir tillämplig. Enjustering krävs därför av sistnämnda lagmm. Vidremissbehandlingen har sagts alt förvaltarens utbetalning av utdelningsmedelenligt den nya regeln bör dokumenteras särskilt eftersom en sådan utbetalninginte framgår av utdelningsförslaget. Det föreslås att en dokumentationlämpligen kan ske i samband med att förvaltaren till tillsynsmyndigheten enligt7 kap. 21 § konkurslagen anmäler att det inte längre finns några medel attlyfta. Jag delar dessa synpunkter och föreslår att en sådan dokumentationsskyldighet,i form av en redovisning till tillsynsmyndigheten, införs genom ett tillägg i 7kap. 21 § konkurslagen. Den1 ändrades etl antal regler om tid för anförande av besvär övertingsrätternas beslut (prop. 1989/90:71, JuU32, rskr. 292, SFS 1990:443 ff.).Ändringarna innebär alt besvärstiden har förlängts från två till tre veckor.Sedan reglerna trätt i kraft har uppmärksammats att motsvarande ändringar börgöras i ytteriigare ett par lagrum. Det gäller 9 kap. 14 § och 12 kap. 16 §konkurslagen (1987:672) samt 41 § ackordslagen (1970:847). Dessa ändringar börlämpligen genomföras i nu förevarande sammanhang. Deföreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Särskildaövergångsbestämmelser behövs endast såvitt avser besvärstidens längd (jfravsnitt 3). 5 Upprättade lagförslag pp- i 990/9 i : 22 Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslagtill 1. lagom ändring i konkurslagen (1987; 672), 2. lagom ändring i ackordslagen (1970:847). Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen lill 1. lagom ändring i konkurslagen (1987:672), 2. lagomändring i ackordslagen (1970:847). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genomproposition föreslå all anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 7-1,90/91:22 Hemställan om ändring i konkurslagen så att småbelopp intebehöver betalas ut Ikonkurslagen finns inte någon lägsta beloppsgräns för vad som måste delas ut tillborgenärerna. Vid en sammankomst mellan och (RSVs) exekulionsav-delning har denna frågadiskuterats. Föreningens ståndpunkt som delas av RSV är att det behövs enlagändring så att en konkursförvaltare inle som utdelning behöver betala utsummor understigande ett visst belopp. Föreningen har framhållit att man förnärvarande tillämpar olika praktiska lösningar för att undvika att behövabetala ut småbelopp. 1litteraturen har problemet uppmärksammats av Welamson (Konkursrätt, 1961 s.586). Han skriver att i praktiken synes man söka undvika utdelning som endastomfattar ytterst ringa belopp. Enligt Welamson är en viss begränsning nedåtmotiverad av atl kostnaderna (för förfarandet) inte bör översliga den utdelningsom tillfaller borgenären. 1den nya konkurslagen regleras frågan om hur man skall förfara när endast ettlitet belopp återstår efter betalning av konkurskoslnaderna, 10 kap 4 §, meninte problemet all utdelningen i sig är liten. I propositionen (prop,1986/87:90 s, 318) sägs bl, a, att om det bara finns opriorilerade borgenäreroch förvaltaren måste utreda förutsättningarna för fördelning så kan detta drasådana kostnader atl det därefter inte återstår något att fördela, Ipropositionen ges emellertid inte något svar på hur detta problem skall kunnalösas. Inte heller får man någon lösning på problemet atl själva utbetalningenkostar mer än del som skall betalas ul, RSVhar beträffande kronofogdemyndigheternas () handläggning avenskilda mål (skrivelse , J 20-87-89) skrivit om olägenheterna medatt behöva betala ut små belopp, RSV hemställde där om en beloppsgräns på 25 krför vad KFM är skyldig atl driva in och att betala ul. Upprättandeav förslag till utdelning och utbetalning av pengarna utgör en inle obetydligdel av förvaltarens arbete. Ur kostnadssynpunkt är det angelägel att i rimligutsträckning rationalisera detta. Varje utbetalning kostar pengar, delshanteringskostnad hos förvaltaren dels avgift till poslen/banken för självaöverföringen. Enligt uppgift från förvallarhåll förekommer det relativt oftaatt små belopp kommer i retur pga felaktiga adresser. Detta antas bero på attborgenärerna i dessa fall har ett begränsat intresse av all hålla kontakt medförvaltaren. Problemet med småbelopp är särskilt tydligt vid eftemtdelning. Enrimlig utgångspunkt, enligt RSVs uppfattning, är atl det belopp som delas utskall översliga kostnaderna för utbetalningen. Problemet bör lösas genom enförfattningsändring och inte med olika "praktiska" lösningar. Innebördenav ändringen bör vara att när förvaltaren vid upprättandet av uldelningsförslagelmärker alt utdelningen lill en borgenär understiger en viss gräns så fårpengarna fördelas på övriga utdelningsberättigade. Föreningenhar föreslagit en beloppsgräns på av basbeloppet på 11 Enligt verkets uppfattning bör gränsen Prop.1990/91:22 Som ovan nämnts föreslogs en gräns på beträf- Bilaga 1 fandeKFMs utbetalning i enskilda mål. Vid indrivning i allmänna mål finnsen gräns på . Verket anser att med hänsyn till del arbete det innebäratt fördela och betala ul medlen är det motiverat med en högre Verket föreslår allgränsen sätts till . Författningsändringenbör göras tillämplig också vid eftemtdelning. Borgenärernasfordringar varierar ofta i storiek. Inflyter en mindre summa pengar kanfördelning enligl nuvarande regler resultera i att flertalet borgenärer fårbelopp medan en eller två får större belopp. I dessa fall bör detvara möjligt att avsevärt reducera förvaltarens arvode om han endast behövergöra en eller två utbetalningar. Dennu föreslagna regleringen kan införas genom ett tillägg i 11 kap 4 § konkurslagen.Det kan ha följande lydelse: Finnerförvaltaren att det belopp som skall betalas till en viss borgenär understiger100 kr, skall beloppet i stället fördelas på övriga utdelningsberättigade. Förteckningöver remissinstanser som har yttrat sig fop-1990/91:22 över riksskatteverketsframställning om ändring i '' konkurslagen