prop · GE0358 · 1990-12-31 00:00:00 — Jag anseremellertid att ett brott som ligger på bara bötesnivå inte skall kunna ledatill psykiatrisk tvångsvård. I enlighet med vad som här gäller beträffandevillkorlig dom och skyddstillsyn bör sålunda enligt min uppfattning psykiatrisktvångsvård få ådömas bara för ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunnastanna vid böter. Jag återkommer till motsvarande fråga vid förutsättningarnaför rättspsykiatrisk undersökning (avsnitt 3.4.2). 1övrigt bör enligt min mening möjligheterna att överlämna en lagöverträdare tillpsykiatrisk tvångsvård som påföljd i princip vara lika stora som när det gälleratt besluta om sådan vård för andra personer. Detta hindrar inte att det kanfinnas anledning att ha något skilda rättsliga förutsättningar förtvångsvården i de olika fallen. Förnärvarande gäller att fömtsättningarna för att överlämna någon till tvångsvårdsom brottspåföljd i ett hänseende är vidare än vid tvångsvård genom intagningpå administrativ väg, nämligen såvitt gäller specialindikationen i 1 § förstastycket e) LSPV som bara är tillämplig i det förra fallet. Å andra sidaninnebär kravet på kausalsamband mellan den psykiska störningen och brottet dvs. att överlämnande får ske bara när det finns särskilda skäl till det, omdet inte föreligger ett sådant samband att fömtsättningarna för psykiatrisktvångsvård som brottspåföljd allmänt sett är snävare än fömtsättningarna förtvångsvård i andra fall. 1 övrigt är emellertid förutsättningarna desamma,bortsett från att det för en brottspåföljd naturligtvis krävs att dentilltalade fälls till ansvar för ett brott. Närdet först gäller det rekvisit som avser det psykiska tillståndet anser jag attdet liksom enligt nuvarande ordning bör gälla samma kriterium för överlämnandetill psykiatrisk tvångsvård som brottspåföljd som för intagning till sådanvård på administrativ väg. Enligt förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård(3 §) krävs för intagning till sådan vård att patienten lider av en allvarligpsykisk störning. För att en lagöverträdare skall få överlämnas tillpsykiatrisk tvångsvård av brottmålsdomstolen bör alltså samma krav uppställasbeträffande honom. Jag återkommer till frågan i specialmotiveringen. Avmina överväganden i det föregående (avsnitt 2.3) har framgått att det för att överlämnande till psykiatrisk tvångsvård skall kunna ske enligt min mening inte bör krävas att den psykiska störningen förelåg vid 461 gäraingstillfallet.Något sådant krav på orsakssamband mellan störningen Prop. 1990/91: 58 ochbrottet som finns i nuvarande reglering bör därför naturligtvis inte Bilaga2 heller ställas upp. Jag skall emellertid senare behandla denna fråga beträffandede fall då samhällsskyddet gör sig särskilt gällande vid överlämnande tillpsykiatrisk tvångsvård (avsnitt 2.5). Närdet sedan gäller kravet på vårdbehovet vill jag peka på att det enligtförslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård (3 § första stycket 2) för intagningtill såd. '.n vård krävs bl.a. att patienten på gmnd av sitt psykiska tillståndoch sina personliga förhållanden i övrigt har ett oundgängligt behov av vårdsom inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att han är intagen på ensjukvårdsinrättning för heldygnsvård. Enligt min mening är det inte nödvändigt eller ens lämpligt att kravet på vårdbehovet sätts lika högt när det ärfråga om vård som utgör en brottspåföljd. Eftersom vården i dessa fall utgörett påföljdsalteraativ till bl.a. fängelse är det nämligen som jag ser det intemotiverat med en lika restriktiv vårdbehovsprövning som vid intagning iadministrativ ordning. Jaganser vidare att intresset att tillgodose samhällsskyddet bör få särskiltbeaktande vid prövningen av fömtsättningarna för att ge psykiatrisk tvångsvårdsom en brottspåföljd. Vad jag här avser är risken med hänsyn tilllagöverträdarens psykiska tillstånd för att denne återfaller i brott. Attlagstiftningen innebär att en sådan riskbedömning skall göras har i viss månsin motsvarighet i den föreslagna lagen om psykiatrisk tvångsvård, som medgeratt det vid bedömningen av patientens vårdbehov beaktas om han till följd avsin psykiska störning är farlig för någon annans säkerhet eller hälsa (3 §tredje stycket). Enligtmin mening bör det göras en samlad bedömning av de omständigheter som ärhänförliga till lagöverträdarens person. Psykiatrisk tvångsvård bör sålunda,fömtsatt att övriga fömtsättningar för vård är uppfyllda, få komma till stånd,om det med hänsyn till dennes psykiska tillstånd och personliga förhållanden iövrigt är påkallat att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatriskvård, som är förenad med frihetsberövande och annat tvång. Förnärvarande gäller att intagning för vård enligt LSPV kan ske oberoende avpatientens eget samtycke (1 § LSPV). Dettainnebär inga särskilda komplikationer vid överlämnande till sådan vård i ettbrottmål. När det gäller motsvarande situation enligt den föreslagna lagen ompsykiatrisk tvångsvård förhåller sig saken annorlunda. En fömtsättning förtvångsvård är här att patienten motsätter sig nödvändig vård eller till följdav sitt tillstånd uppenbart saknar förmåga att ge uttryck för ett grundatställningstagande i frågan (3 § första stycket 3). Denna fömtsättning kan avnaturliga skäl inte gälla vid överlämnande till vård genom en brottmålsdom.Något särskilt kriterium som rör lagöverträdarens inställning till vårdfråganbör alltså här inte ställas upp. Sammanfattningsvisföreslår jag således att en lagöverträdare som lider av en allvarlig psykisk störning skall av domstolen få överlämnas till psykiatrisk tvångsvård, om det med hänsyn till hans psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenad med frihetsberö- 462 vandeoch annat tvång. En fömtsättning skall därvid vara att påföljden inte bedömskunna stanna vid böter. Enligt chefens försocialdepartementet förslag till ny reglering av den psykiatriska tvångsvårdenför lagöverträdare (bil. 1 avsnitt 4) skall vården i dessa fall betecknasrättspsykiatrisk vård. Av det förslaget följer också'att det i fråga om självavården och dess reglering inte görs någon egentlig åtskillnad mellan patientersom har intagits för psykiatrisk tvångsvård i administrativ ordning ochpatienter som har överlämnats till sådan vård som en brottspåföljd. Som har framgått innebärmitt förslag att risken för att lagöverträdaren återfaller i brott skall fåvägas in vid prövningen av förutsättningaraa för tvångsvård. I de fall dåbehovet av att hänsyn tas till samhällsskyddet i detta avseende är särskiltuttalat, t. ex. vid grova våldsbrott, bör som jag ser det en särskilt noggrannprövning av fömtsättningarna för tvångsvård komma till stånd. Jag övergår nutill att behandla dessa fall. 1990/91:58 Bilaga2 2.5 Särskild utskrivningsprövning vid rättspsykiatriskvård Mitt förslag: Nären domstol överlämnar en lagöverträdare till rättspsykiatrisk vård skall den ivissa fall få förordna att frågan om vårdens upphörande skall avgöras avlänsrätt i första instans i stället för av vederbörande chefsöverläkare.Fömtsättningarna för sådan särskild utskrivningsprövning är att brottet harbegåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning och att det till följdav den psykiska störningen finns risk för att lagöverträdaren återfaller ibrottslighet, som är av allvarligt slag. Förslageti promemoria skiljer sig från mitt så till vida att särskildutskrivningsprövning skall få ske endast om det begångna brottet har riktat sigmot eller medfört fara för liv eller hälsa och den brottslighet somlagöverträdaren befaras kunna begå på nytt är av detta slag. För de fall dågärningsmannen saknat uppsåt till handlingen och därför inte skall dömas tillstraffrättsligt ansvar innehåller promemorieförslaget en möjlighet att genomett speciellt förfarande överiämna denne till rättspsykiatrisk vård medsärskild utskrivningsprövning. Hearingen: Företrädarnaför och Mental hälsa ansågatt särskild utskrivningsprövning skall ske i samtliga fall då lagöverträdareges psykiatrisk tvångsvård som brottspåföljd. Från juridiska fakultetsnämndenvid ställdes frågan om uttrycket "medfört fara"hänför sig till något annat än brotts-rekvisiten vid varje brott och omuttrycket "fara för liv eller hälsa" även syftar på lagöverträdarensjälv, i vilket fall det inte bör användas. Från domareförbunduttalades att särskild utskrivningsprövning bör komma till stånd även vid vissagrövre förmögenhetsbrott. Enligt vad som anfördes från domareförbundetsföreträdare borde uttrycket "till följd av störningen" ge möjlighettill en helhetsbedömning. Från samma håll utta- lades vidare att denuvarande s.k. O-fallen borde omfattas av särskild Prop. 1990/91:58 utskrivningsprövning. Genomnuvarande ordning för psykiatrisk tvångsvård beaktas på olika sätt behovet avsamhällsskydd i samband med vården. Blandde s. k. specialindikationerna för sluten psykiatrisk vård enligt 1 § förstastycket b), d) resp. e) LSPV anges som krav att sådan vård är oundgängligenpåkallad med hänsyn till att patienten till följd av sjukdomen är farlig förannans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa, har ett förnärboende eller andra grovt störande levnadssätt eller är farlig för annans egendomeller annat av lagstiftningen skyddat intresse. Intagning för slutenpsykiatrisk vård med åberopande av specialindikationen fariighet för annansegendom eller annat av lagstiftningen skyddat intresse än någons personligasäkerhet eller hälsa kan ske bara efter beslut av domstol enligt 31 kap. 3§ BrBmedan intagning med åberopande av övriga specialindikationer får ske även iadministrativ ordning med stöd av vårdintyg (3 § LSPV). Enligt16 § LSPV skall den som har tagits in ofördröjligen skrivas ut, omfömtsättningarna enligt I § för att bereda honom vård inte längre föreligger.117 § andra stycket samma lag anges de fall där utskrivningsnämnden, i ställetför som enligt huvudregeln överläkaren, beslutar om utskrivning. Ett sådantfall är utskrivning av en patient som har tagits in på gmnd av beslut avdomstol (s.k. N-fall). beslutar vidare i fråga om enpatient som under inflytande av psykisk sjukdom begått brott mot någon annanspersonliga säkerhet för vilket åtal inte har väckts (s. k. O-fall). Nämndenbeslutar också i fråga om den som varit intagen i fängelsstaflf och under vistelsen i anstalt eller i samband med attdenna upphört tagits in för sluten psykiatrisk vård med stöd av LSPV och inteskall återföras till anstalten (s. k. PN-fall). Enligt19 § LSPV får en patient skrivas ut på försök, om det föreligger särskilda skäloch det inte medför fara för någon annans personliga säkerhet eller hans egetliv. Behörigheten att besluta om försöksutskrivning är fördelad på samma sättsom beträffande utskrivning. Avde här redovisade bestämmelserna framgår att, om en patient har tagits in förvård med stöd av någon av de berörda specialindikationerna, det föreutskrivning skall prövas humvida denna indikation är uppfylldbeträflfande patienten. Av motiven till LSPV (se prop. 1966:33 s. 194) framgåratt prövningen skall avse även andra specialindikationer än den eller de somär uppfyllda vid intagningen; den som har tagits in för vård efteradministrativt förfarande får dock inte hållas kvar med stöd av denspecialindikation som bara får åberopas av en brottmålsdomstol, nämligenfarlighet för annans egendom eller annat av lagstiftningen skyddat intresse ännågons personliga säkerhet eller hälsa. Behovetav samhällsskydd som det kommer till uttryck i vårdförut- 464 sättningarna- skall alhså beaktas vid varje utskrivningsprövning. Av den Prop. 1990/91:58avgränsning enligt 17 § andra stycket LSPV av fall som utskrivningsnämn- Bilaga2 den har att pröva framgår emellertid att det i första hand är i dessa fallskyddsaspekteraa aktualiseras. Patienten har nämligen här före intagningenbegått ett brott som kan ha varit av sådan karaktär att det finns särskildanledning att pröva humvida någon av de aktuella specialindikationerna äruppfyllda. De specialindikationer som tar sikte på behovet av samhällsskyddkan emellertid få aktualitet även i de fall där överläkaren har rätt attbesluta i fråga om utskrivning. nuvarande regleringen av psykiatrisk tvångsvård, vare sig vården kommertill stånd som brottspåföljd eller genom administrativt frihetsberövande, taspå olika sätt hänsyn till behovet av samhällsskydd. Utformningen av självafömtsättningarna för vård liksom prövningsförfarandet för olikapatientkategorier kan sålunda sägas ge uttryck för detta. Somjag ser det är det angeläget att skyddsintressena vid psykiatrisk tvångsvårdbeaktas också i fortsättningen vare sig en patient har begått brott eller inteoch vare sig han i förra fallet har blivit föremål för lagföring eller inte.Jag vill här peka på att den av chefen för föreslagna nyaregleringen av sådan vård innebär att det vid bedömningen av vårdbehovet skallbeaktas, om patienten till följd av sin psykiska störning är farlig för någonannans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa (se 3 § tredjestycket i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård). Som chefen försocialdepartementet har anfört angående problemet med O-fallen (bil. 1 avsnitt3.1.2) ger regleringen i detta avseende utrymme för att åtalsunderlåtelseenligt 20 kap. 7 § första stycket 4 RB kan komma till stånd i sammautsträckning som hitt''ls. Jag återkommer strax till frågan omåtalsunderlåtelse (avsnitt 2.9). Närdet sedan gäller psykiskt störda personer som blir föremål för lagföring harjag i det föregående föreslagit att psykiatrisk tvångsvård även ifortsättningen under vissa fömtsättningar skall kunna komma till stånd som enbrottspåföljd, betecknad rättspsykiatrisk vård. Enligt min mening gerutformningen av fömtsättningarna för sådan vård i allmänhet tillräckligamöjligheter att tillgodose skyddsaspekteraa vid vården. Som har framgått avmitt förslag skall nämligen bl. a. risken för att den dömde på nytt begår brottfå vägas in vid prövningen av vårdfömtsättningaraa. Detär emellertid angeläget att det för vissa fall finns en ordning som särskilt skall syfta till att behovet av samhällsskydd blir tillgodosett. Som redan har framgått av den av chefen för föreslagna lagen om rättspsykiatrisk vård (16 § resp. 10 §) skall prövningen av frågan när vården skall upphöra eller när patienten får vistas utanför sjukvårdsin rättningens område i vissa fall göras av länsrätten i stället för, såsom i övriga fall, vederbörande chefsöverläkare (se bil. 1 avsnitt 3.2.2 angående begreppet chefsöveriäkare). Förslaget om domstolsprövning - betecknad särskild utskrivningsprövning motiveras av att det i de fall där skydds intressena gör sig särskilt gällande bör finnas garantier för att prövningen 465 30 1990/91. avde nämnda frågoraa vilar på ett så allsidigt beslutsunderlag som möj- Prop.1990/91: 58 ligt, att det sker en enhetlig tillämpning och att prövningen görs aven Bilaga 2 särskild, kvalificerad instans. Skyddsaspekternamåste noga beaktas i de fall där det finns en beaktansvärd risk för attpatienten på nytt gör sig skyldig till brott. Bedömningar av detta slag äremellertid vanskliga att göra, och det är väsentligt att det här sker engrannlaga prövning efter noggranna kriterier. Det av chefen försocialdepartementet föreslagna prövningsförfarandet bör därför omfatta dessafall. Somchefen för har anfört bör ställningstagandet till frågannär det är påkallat med särskild utskrivningsprövning ske i samband medbeslutet om att överlämna lagöverträdaren till psykiatrisk tvångsvård.Brottmålsdomstolen bör därför göra bedömningen av om det med hänsyn till riskenför återfall i brott är påkallat att vården förenas med ett sådantprövningsförfarande. Enligt min mening är detta en från saklig synpunkt lämpligordning med hänsyn till den allsidiga utredning till stöd för bedömningen avrisken för återfall i brott som i allmänhet föreligger i ett brottmål. Föratt en riskbedömning skall få ligga till gmnd för särskild utskrivningsprövningbör det emellertid, som jag har utvecklat (avsnitt 2.3), krävas attlagöverträdaren led av en allvarlig psykisk störning vid gäraingstillfallet ochatt det fanns kausalsamband mellan störningen och brottet. Riskbedömningen böremellertid också innefatta ett ställningstagande till om ny brottslighet kanbefaras till följd av den psykiska störning som lagöverträdaren led av vidgäraingstillfallet, om han lider av den. Är den psykiska störningenutan betydelse för återfallsrisken, bör någon särskild utskrivningsprövninginte komma i fråga. Om domstolen bör besluta om en sådan beror således delvispå en bedömning av medicinsk karaktär. Med det är naturligtvis också fråga omen prognos från mer allmänna utgångspunkter, bl.a. beträflfande sannolikhetenför att lagöverträdaren på nytt kommer i en situation av det slag han befannsig i vid det begångna brottet. Närdet gäller frågan vid vilka brott särskild utskrivningsprövning bör få skeanser jag att skyddsaspekterna i allmänhet är särskilt framträdande vid riskför våldsbrott. Även när riskbedömningen avser annan allvarlig brottslighet kanemellertid särskild utskrivningsprövning vara befogad. Någon begränsning tillbrott av visst slag bör därför inte införas. Jag återkommer ispecialmotiveringen till frågan vid vilka brott särskild utskrivningsprövningär avsedd att komma till stånd. Jaganser sålunda att en domstol som överlämnar en lagöverträdare till rättspsykiatrisk vård skall få besluta att vården skall vara förenad med särskild utskrivningsprövning, om brottet har begåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning och det till följd av den psykiska störningen finns risk för att han återfaller i brottslighet, som är av allvarligt slag. Frågan om förfarandet vid särskild utskrivningsprövning har redan be handlats av chefen för (bil. 1 avsnitt 4.4.3, 16 § i förslaget till lag om rättspsykiatrisk vård). .Av hennes förslag framgår bl. a. att vården i de fall där sådan prövning skall ske skall upphöra när det inte 466 längre till följd av denpsykiska störning hos patienten som föranlett beslutet om särskildutskrivningsprövning finns risk för att han återfaller i brottslighet, som ärav allvarligt slag. Som en ytterligare fömtsättning för att vården skallupphöra krävs enligt förslaget att det inte heller annars med hänsyn tillpatientens psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallatatt han är intagen på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som ärförenad med frihetsberövande och annat tvång. promemoria harföreslagits en särskild reglering för de fall då en psykiskt störd person görsig skyldig till en våldshandling men på gmnd av sitt psykiska tillstånd inteuppfyller det subjektiva rekvisitet för det aktuella brottet och därför intekan fällas till straffrättsligt ansvar. Förslaget innebär attbrottmålsdomstolen på talan av åklagare också i dessa fall skall kunnaöverlämna gäraingsmannen till rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning. Jag har förståelse föruppfattningen att skyddsaspekteraa gör sig minst lika starkt gällande då engäraingsman som har förövat en svår våldshandling är så allvarligt psykisktstörd att han inte kan anses ha uppsåt till gäraingen och rekvisiten förmotsvarande brott således inte är uppfyllda så att han kan fällas till ansvarför brottet. Som har påpekats vid hearingen i lagstiftningsärendetfinns det emellertid ett ytterst begränsat praktiskt behov av ett särskiltförfarande för fall av det aktuella slaget. Jag vill också peka på att dennuvarande ordningen med automatisk prövning av utskrivningsnämnd bara i de falldå patienten konstaterats ha gjort sig skyldig till brott (N-, O- och PN-fall)i detta avseende fungerat utan några större praktiska problem såvitt jag vet.Den av chefen för föreslagna lagen om psykiatrisktvångsvård ger för övrigt, som har framgått, utrymme för att beaktaskyddsaspekten vid intagning för tvångsvård i administrativ ordning. Jagföreslår därför inte någon särskild reglering för de nu åsyftade fallen. 1990/91:58 Bilaga 2 2.6 Öppen psykiatrisk vård Mitt förslag:Möjligheten att överlämna lagöverträdare till öppen psykiatrisk vård avskaffas. Förslageti promemoria överensstämmer med mitt förslag. Hearingen:Förslaget mötte kritik endast från något håll. Skälen för mitt förslag:Av 31 kap. 4 § BrB följer att, om någon som har begått en brottslig gäraing äri behov av psykiatrisk vård eller tillsyn och det inte beslutas att han skallöverlämnas till sluten psykiatrisk vård enligt LSPV eller vård i specialsjukhusför psykiskt utvecklingsstörda, rätten får förordna att han skall överlämnastill öppen psykiatrisk vård. En fömtsättning är att någon mer ingripandeåtgärd av särskilda skäl inte anses påkallad. Påföljden överlämnandetill öppen psykiatrisk vård har kommit till användning i mycket begränsadomfattning. ådömtsi mindre än 20 fall . Ett skäl till att domstolarna sällan begagnar sigav påföljden kan vara att den inte är förenad med någon möjlighet att tvingafram psykiatrisk vård. Domstolarna tycks därför ha blivit mer benägna att dömatill skyddstillsyn med föreskrifter om psykiatrisk behandling än att beslutaom överlämnande till öppen psykiatrisk vård. Frivillighet är ingenovillkorlig förutsättning för att en skyddstillsyn skall få förenas med enföreskrift om vård eller behandling (se prop. 1982/83:85 s. 91). Det gåremellertid här inte, lika litet som vid öppen psykiatrisk vård, att tvångsvisge vård eller behandling i de fall då den dömde vägrar att medverka. Den somhar dömts till skyddstillsyn står emellertid under övervakning, ochövervakningsnämnden kan ingripa med åtgärder om den dömde inte sköter sig underövervakningstiden t. ex. genom att inte följa meddelad föreskrift. Reglerna i 30 kap. 9 §andra stycket BrB om fömtsättningarna för att döma till skyddstillsyn innebärbl.a. att rätten som särskilda skäl för skyddstillsyn kan beakta om dentilltalade är föremål för psykiatrisk vård i någon form eller förklarar sigvillig att genomgå sådan vård i form av s. k. kontraktsvård. Med hänsyn härtillanser jag att påföljden överlämnande till öppen psykiatrisk vård ifortsättningen saknar självständig funktion vid sidan av skyddstillsyn. Somföredragande statsrådet uttalade i samband med att de nämnda regleraainfördes (prop. 1987/88:120 s. 64) bör därför bestämmelsen i 31 kap. 4 § omöverlämnande till öppen psykiatrisk vård upphävas, en uppfattning som harframförts också av socialberedningen (se SOU 1984:64 s. 296 flf.) och som vidremissbehandlingen av dess betänkande fått ett positivt bemötande. 1990/91:58 Bilaga 2 2.7 Vård för psykiskt utvecklingsstörda Mittförslag: Den nuvarande möjligheten att överlämna en lagöverträdare som ärpsykiskt utvecklingsstörd till vård enligt omsorgslag i specialsjukhusavskaffas. Förslageti promemoria överensstämmer med mitt förslag. Hearingen: RÅtillstyrkte att möjligheten att överlämna en lagöverträdare till vård ispecialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda avskaffas. Någon annanuppfattning i frågan framfördes inte. Skälen för mitt förslag Enligt31 kap. 3 § BrB får den som har begått en brottslig gärning och som med stöd av35 § omsorgslag kan beredas vård i specialsjukhus överlämnas till vårdav detta slag, om rätten finner behov av sådan vård föreligga.I paragrafen föreskrivs emellertid också att detta får beslutas Prop.1990/91:58 bara om det finns särskilda skäl till det, om gäraingen inte harbegåtts Bilaga 2 under inflytande av sinnesslöhet. Enligt35 § omsorgslag får den som är psykiskt utvecklingsstörd och som harfyllt oberoende av samtycke som avses i 34 § första stycket nämnda lag -dvs. hans eget samtycke, om han är myndig eller har fylh och nått sådanmognad att hans vilja bör beaktas, och annars samtycke av vårdnadshavaren ellerförmyndaren beredas vård i vårdhem eller specialsjukhus. En förutsättning äratt vården är oundgängligen påkallad med hänsyn till utvecklingsstöraingensgrad och till att vissa specialindikationer är uppfyllda. En sådan indikation(35 § första stycket c)) innebär att personen till följd av utvecklingsstörningenär ur stånd att skydda sig själv mot att bli sexueUt utnyttjad.