prop · GE0314 · 1990-12-31 00:00:00 — 2, Enkommun och ett landsting får, om de kommer överens om det, tillämpa bestämmelserna i lagen , Om en sådan överenskommelse träffas får lämna sådant eko nomiskt bidrag till kommunen som motiveras av överenskommelsen. 6 Förslag till Prop. Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenomföreskrivs att 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)' skall ha följande lydelse. Sekretessgäller inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden, omdet inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någonhonom närstående lider men. Sekretessen gäller dock inte beslut omomhändertagande eller beslut om vård ulan samtycke. Inomkommunal familjerådgivning gäller sekretess för uppgift som enskild har lämnati förtroende eller som har inhämtats i samband med rådgivningen. Medsocialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och densärskilda lagstiftningen om vård av unga och av missbmkare utan samtycke samtverksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd. Tillsocialtjänst räknas också verksamhet hos annan myndighet som innefattaromprövning av socialnämnds beslut eller särskild tillsyn över nämndensverksamhet samt verksamhet hos invandrarbyrå. Med socialtjänstjämställs ärenden om bistånd åt asylsökande och andra utlänningar samt ärendenom tillstånd till riksfärdljänst, 1fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Sekretess enligt första stycket gäf ler inte anmälan eller beslut iärenden om ansvar eller behörighet för personal inom hälso-ochsjukvård. Dennalag träder i kraft , Lagen omtryckt 1989:713, Lag om ändring i lagen (1981:49) om begränsning avläkemedelskostnader, m. m. Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. dels att 10 § skall ha följande lydelse, dels att det skall införas en nyparagraf, 2 a §, av följande lydelse. Densom vistas vid en sådan särskild boendeform för service och omvårdnad, somövergått till en kommun enligt lagen (1990:000) om övertagande av vissa sjukhemoch andra vårdinrättningar, har rätt att utan kostnad erhålla läkemedel. Kostnaden för förrriånerenligl denna lag ersätts av den allmänna försäkringen. Kostnaden för förmånerenligl denna lag, frånsett dem som avses I 2a§, ersätts av den allmänna försäkringen. Kostnadenför förmåner som avses i 2 a§ ersätts av Dennalag träder i kraft . 2, Om en kommun och ettlandsting har kommit överens om all redan före överföra elt sjukhem eller en annan vårdinrättning lill kommunen, tillämpas de nya beslämmelserna från och med dagen för övertagandet vad gäller dem som vistas vid vårdinrättningen. 8 Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1985:569) om införande av lagen (1985:568)om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m. fl. Härigenomföreskrivs all 7 § lagen (1985:569) om införande av lagen (1985:568) omsärskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl, skall ha följandelydelse. Uppgiftersom enligt den upp- Uppgifter som enligt den upp hävda lagen har ålegat överläkaren hävda lagen har ålegat överläkaren och vårdchefen hos omsorgsstyrel- och vårdchefen hos omsorgsstyrel sen skall utföras av tjänstemän som sen skall utföras av tjänstemän som landstingskommunen utser. Beslutsom enligl den upphävda lagen skulle ha fattats av beslutsnämnden skall istället fattas av ulskrivningsnämnd enligt lagen (1966:293) om beredande av slutenpsykiatrisk vård i vissa fall. Vidhandläggning inför ulskrivningsnämnden tillämpas 29, 30 och 32 34 §§ lagen omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall. Därjämte skall 23 § i denupphävda lagen tillämpas. Regeringenmeddelar föreskrifter om ärendenas fördelning mellan utskrivningsnämnderna. Dennalag träder i kraft . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:stalministern , ordförande, och statsråden , ,, , , R. , , , , G.Andersson, Lönnqvist, , , , , , ,, , Ansvaret för service och vård till äldre och handikappade Efterbemyndigande av regeringen tillkallades en utredning för att behandlabl.a. frågor om övergripande prioritering och samordning av samhällets insatserför äldre (dir. 1980:93). Utredningen antog namnet äldreberedningen.Beredningen överiämnade sitt slutbetänkande (SOU 1987:21)Äldreomsorg i utveckling, Slutbetänkandel handlar om äldre människorslevnadsförhållanden och om hur service och vård till äldre bör utvecklas. Äldreberedningenföreslog bl, a, atl kommunerna skulle svara för social service och omvårdnadinkl, enklare uppgifter av sjukvårdskaraktär i ordinärt boende och iservicebostäder m, m,, medan sjukvårdshuvudmännen skulle svara för hälso- ochsjukvården i övrigt. Beredningen förordade vidare att försöksverksamhet medändrat huvudmannaskap, där primärkommunerna tar ett vidgat ansvar för serviceoch vård, skulle genomföras. Flertaletremissinstanser tillstyrkte beredningens förslag i dessa delar, men fleraremissinstanser förordade att ett enhetligt huvudmannaskap för äldreomsorgenborde genomföras . Efterremissbehandling lades betänkandet till gmnd för ställningstaganden ipropositionen (1987/88:176) Äldreomsorgen inför 90-talet, 1.2 Propositionen (1987/88:176) Äldreomsorgen inför90-talet Ipropositionen Äldreomsorgen inför 90-talet redovisades regeringens mål ochriktlinjer för samt förslag till utveckling av äldreomsorgen. 1propositionen angav jag att ansvaret för service och vård till äldre borde fördelas på elt entydigt och ändamålsenligt sätt mellan kommuner och landsting. Vidare anförde jag följande (s. 45). Inriktningenbör vara att primärkommunerna ges ett samlat ansvar för Prop. 1990/91:14äldreomsorgen och att ett mera enhetligt politiskt och ekonomiskt ansvar hosprimärkommunerna för insatser som är likartade och kompletterar varandrautvecklas. Härigenom skapas goda fömtsättningar för samordning av service- ochvårdresurserna och risken minskar för att en huvudman skjuter över uppgiftertill den andre. Dessutom reduceras de oklarheter som finns om vilken huvudmansom skall svara för verksamheter som uppfattas ligga i gränslandet mellanhuvudmännens ansvarsområden. Äldreberedningens förslag om att kommunerna skallsvara för all social service, omvårdnad och enklare uppgifter avsjukvårdskaraktär vilka utförs bl.a. av undersköterskor inomprimärvården, är ett steg i rätt riktning. Det skapar fömtsättningar för ensammanhållen service och vård i hemmet. finns det anledning erinra omatt sjukvården i hemmet fömtsätter insatser även från andra yrkesgmpper änundersköterskor. Jag tänker på sjuksköterskor, arbetsterapeuter, sjukgymnasteroch läkare. Även om insatser av dessa yrkesgmpper i allmänhet tidsmässigt är avmindre omfattning, så är de av stor betydelse för vårdens kvalitet. Ipropositionen konstaterade jag att kommunerna har ansvaret förbostadsförsörjningen. I detta ansvar ingår att tillskapa särskilda boendeformeri tillräcklig omfattning. Jag framhöll också att det med den inriktning, som desärskilda boende- och vårdformerna har, är förenat med nackdelar att avgränsahuvudmannaskapet så att lokala sjukhem, ålderdomshem, gmppboende ochservicebostäder ansvarsmässigt delas mellan sjukvårdshuvudmännen ochhuvudmännen för . Deförändringar som sålunda aktualiserades i propositionen 1987/88:176 ansågsemellertid kräva ett omfattande förberedelsearbete. Jag aviserade ipropositionen att en särskild delegation skulle tillsättas för att bl.a.analysera de organisatoriska, rättsliga och ekonomiska konsekvenserna av deavsedda förändringama. Socialutskottetbehandlade propositionen i betänkandet 1988/89:SoU6. Utskottet tillstyrkteregeringens förslag till riktlinjer för äldreomsorgen inför 90-talet. Beträffandeansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting i fråga om samhälletsäldreomsorg anförde utskottet följande (s. 8). Ansvaretför samhällets service och vård till bl. a. äldre människor är uppdelat mellan landstingskommuner och primärkommuner. Inom äldre omsorgen finns en rad olika service- och vårdinsatser som behöver sam ordnas för att verksamheten skall fungera ändamålsenligt. I propositionen framhålls också vikten av en bättre samordning av samhällets insatser. En särskild delegation har numera tillsatts för att bereda frågan om ändringar i huvudmannaskapet framför allt när det gäller hemsjukvård, dagverksam heter, servicebostäder, gmppboende och lokala sjukhem. Utskottet vill i detta sammanhang framhålla att samordningsfrågorna, oavsett hur huvud mannaskapsfrågan löses, alltjämt kommer att vara av utomordentligt stor betydelse. Kommuner och landsting måste dimensionera sjukvård och sociala insatser så att de äldres faktiska behov kan tillgodoses. Det har i 23 olika sammanhang visatshur s.k. klinikfärdiga patienter inom akutsjuk- Prop. 1990/91:14 vården måstestanna kvar i en alltför resurskrävande vårdform därför att platser saknas iandra vårdformer ävensom det omvända förhållandet med långa väntelider i hemmetinnan boende i , ålderdomshem eller gruppboende kunnat ordnas. Vid enplanering i samverkan mellan kommun och landsting finns det anledning att nogaöverväga vilken fördelning av resurserna som skall göras mellan å ena sidankorttidssjukvården och å den andra den långvariga vården och stödet i egetboende. Det skall anmärkas att man på många platser i landet arbetat aktivt föratt förbättra samarbetet mellan t.ex. långvårdsklinik, primärvård ochsocialtjänst. Utskottet vill framhålla betydelsen av att detta arbetefortsätter. Utskottethemställde att skulle anta de lagförslag som upptagits ipropositionen och godkänna vissa angivna riktlinjer (avsnitt 6 om organisationoch ansvarsfördelning inom äldreomsorgen, 7.1 om den fortsatta utvecklingen avstödet i det egna boendet, 8.1 om den fortsatta utvecklingen av särskildaboende- och vårdformer samt 10.1 om stödet till närstående vårdare) förutvecklingen av och hälso- och sjukvårdens insatser för äldre.Riksdagen biföll utskottets hemställan (rskr.55). Regeringenbeslutade att inrätta en delegation för beredning av frågan omförändring av huvudmannaskap m. m. inom samhällets äldreomsorg (äldredelegationen).Jag utsågs till ordförande i delegationen. Till övriga ledamöter utsågs LarsEric (), ordförande i , (),landstingsledamot i , (), ordförandei , (), landstingsråd i länslandsting, (), kommunalråd i kommun, samtIngrid (), vice ordförande i . Äldredelegationenfick i uppdrag att analysera konsekvenserna av de ändringar i huvudmannaskapetsamt de förändringar i nuvarande ansvars-fördglning, som aktualiserades ipropositionen 1987/88:176 i syfte att uppnå ett mera enhetligt politiskt ochekonomiskt ansvar för samhällets äldreomsorg. Äldredelegationenöverlämnade rapporten (Ds 1989:27) Ansvaret för äldreomsorgen.Delegationen lade där fram vittgående förslag i syfte att ge kommunerna ettmera samlat ansvar för service och vård. Delegationens förslag begränsas intetill äldre utan har som utgångspunkt alla dem som, oavsett ålder, har behov avstöd och hjälp. Delegationenberörde även frågan om möjligheterna för enskilda att kunna flytta tilllångvårdsplats i annat landsting än det egna och till serviceboende i annankommun än den egna. Tillprotokollet i detta ärende bör som bilaga 1 fogas sammanfattningen aväldredelegationens rapport. Äldredelegationensrapport har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena bör fogas 24 tillprotokollet i detta ärende som bilagorna 2 och 3. En förteckning med Prop.1990/91:14 vissa begreppsförklaringar tillfogas som bilaga 4. Jagtar i det följande upp flertalet av de frågor som behandlats i äldredelegationensrapport. Frågan om möjlighet för enskilda att kunna flytta till långvårdsplatsi annat landsting eller servicebostad i annan kommun, som behandlades iäldredelegalionens rapport, logs emellertid upp i regeringens proposition1989/90:81 om ledningsansvaret inom den offentliga hälso- och sjukvården.Riksdagen har därefter beslutat i frågan (1989/90:SoU24, rskr.313 - lag1990:601). Ifrågor som gäller hälso- och sjukvårdsområdet och den allmänna försäkringen harjag särskilt samrått med chefen för . Jagtar även upp en fråga om viss ändring av lagen (1985:569) om införande avlagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. 2 Allmänna utgångspunkter och överväganden 2.1 Den offentliga sektorns förnyelse Underefterkrigstiden har den offentliga sektorn byggts ut i snabb takt och den utgöri dag en väsentlig del av det svenska välfärdssamhället. Jämfört med andraländer har en mycket stor offentlig sektor. Välfärden är också högreoch jämnare fördelad än i de flesta andra länder, något som den offentligaverksamheten i hög grad har bidragit till. Socialpolitikenär gmndläggande för den svenska välfärden. Den är ett uttryck för enfördelningspolitik som bygger på solidaritet och rättvisa. En stabil socialvälfärd är också ett viktigt inslag i regeringens arbete för att skapa balans iden svenska ekonomin. Insatsernainom hälso- och sjukvården och har stor betydelse förbefolkningens hälsa och välbefinnande. Merparten av de behov som befolkningenhar av hälso- och sjukvård och socialtjänst kan tillgodoses . Menverksamheten är inte alltid så utformad att den motsvarar människors behov ochönskemål. Det finns köer och bristsituationer. Förändringar i befolkningenssammansättning kommer också atl ställa stora krav på samhälletshälso- och sjukvård och socialtjänst. Antalet personer i de högsta åldrarnafortsätter att öka. Föralt tillgodose dessa behov är det nödvändigt atl utbytet av insatta resurserökas. Genom omprioriteringar bör utrymme kunna skapas för att kunna tillgodosenya och angelägna behov. Arbetet bör inriktas på att höja effektiviteten inomden offentliga sektorn. Förnärvarande pågår ett arbete med att utveckla och förnya den offentligaverksamheten, inte minst inom hälso- och sjukvården och . Ensträvan är att stärka den enskilde medborgarens möjligheter att påverkautformningen av samhällets service och vård. Inriktningen är vidare att erbjudaett mer varierat utbud av tjänster så att den enskilde kan välja mellan dessa. Inomden offentliga sektorn behövs en större flexibilitet i fråga om 25 Styming, ledning och organisation av Prop. denoffentliga verksamheten behöver i vissa fall ses över. bördecentraliseras och ansvar delegeras i större utsträckning än . Störrefrihet bör lämnas till ledning och anställda när det gäller hur målen förverksamheten skall kunna förverkligas. och omprövning avresursanvändningen måste ställas högt. Ettannat viktigt inslag i förändringsarbetet är att ta bort de sektorsgränser sominverkar negativt på resursanvändningen och försvårar en anpassning av denoffentliga sektorns resurser till medborgarnas behov. Inom hälso- ochsjukvården och är det viktigt att verksamheten utformas så atten helhetssyn på medborgarens situation främjas och att tillgängligheten tilltjänsterna förbättras. Ansvarsförhållandenamellan stat, kommun och landsting bör bli tydligare. Härigenom underlättasmedborgamas möjligheter att påverka den offentliga verksamheten ochfömtsättningama för samordning och samverkan mellan olika organ ochsamhällsnivåer förbättras. Somen följd av decentraliseringssträvandena har kommunema fått utökade uppgifter,vilket inneburit att en allt större del av samhällets välfärdsresurser knutitstill den samhällsnivå som ligger närmast medborgarna. Primärkommunerna harockså numera en sådan storlek och en sådan administrativ kapacitet att de kansvara för merparten av den service som medborgama behöver. Samhälletshälso- och sjukvård och socialtjänst har stor omfattning, koslnadsmässigt ochpersonellt. Stödet till människor som behöver långvarig service och vård utgören väsentlig del. Många människor, äldre och handikappade, är i sitt dagligaliv beroende av dessa insatser. De kvantitativa och kvalitativa krav somkommer att riktas mot socialsektorn under 1990-ialet fömtsätter attförnyelsearbetet inom denna del av den offentliga sektorn ges hög prioritet. 2.2 Resurser och samverkan inom socialsektorn Vårdenav obotligt eller kroniskt sjuka var urspmngligen en uppgift för familjen.Endast för fattiga och ensamstående sjuka hade samhället en skyldighet attträda in med vård och för dessa inrättades fattigvårdsanstalter och senareålderdomshem. Krav restes emellertid på att vården av de kroniskt sjuka skulleavskiljas från kommunens fattigvård och tillhöra den allmänna kroppssjukvården. Ansvaretför de långvarigt eller kroniskt sjuka delades fram mellankommuner och landsting. Sistnämnda år fick landstingen ansvaret för densomatiska långtidssjukvården. Vidmitten av 50-talet fanns drygt 9000 vårdplatser för långvarigt kroppssjuka varav drygt en tredjedel fortfarande drevs av kommunerna. vistades knappt 33000 människor på ålderdomshem varav 4 700 på godkända sjukavdelningar. Bland de övriga bedömdes vara "sinnessjuka", "sinnesslöa", "kronisk sjuka"eller "lytesbehäftade", 26 Mångaav de tidigare specialsjukhusen i form av sanatorier och epidemi- Prop.1990/91:14 sjukhus har omvandlats till det som kallas långvårdssjukhus.Så småningom kom sjukhem med ett geografiskt mindre upptagningsområde attbenämnas perifera sjukhem och först började begreppetlokala sjukhem att användas. Långtidssjukvårdenbyggdes ut kraftigt . fanns 38 500 vårdplatserinom somatisk långtidssjukvård varav en tredjedel vid lokala sjukhem.Oklarheten om ansvaret för att tillgodose olika gmppers behov av boende resp.institutionsvård blev allt mer framträdande. År 1973enades och om enhetliga regler förekonomisk ersättning från landstingen till kommunerna för de boende på ålderdomshemmen,som av läkare bedömdes vara långtidssjuka. Dessa s.k. ELÅ-ersätt-ningar hadedrygt ersatts av schablonersättningar från landstingen tillkommunema. Ansvaretför att ge de åldersdementa vård ansågs länge höra till psykiatrinskompetensområde, men har en förskjutning skett motden somatiska långtidssjukvården. uttalade "attsjukvårdshuvudmannen skall ansvara för att de senildementa bereds en iförhållande till deras behov anpassad vård". vistas ett stortantal människor med åldersdemens inom den psykiatriska och somatiskaslutenvården, som allt fler får möjlighet att bo i gmppboende. Densomatiska långtidssjukvården byggdes ut främst i syfte att skilja vården av delångvarigt sjuka från kommunala boendeformer som ålderdomshem ochserviceboende. Beteckningen långvarigt sjuk är dock ett relativt begrepp varsinnebörd har förändrats över tiden. Samladeriktlinjer beträffande omsorgen om de äldre utformades av statsmakterna år 1957på gmndval av åldringsvårdsutrednings belänkande. Det fastslogs attsjukhemsvården skulle erbjuda sådan vård som inte ansågs vara möjlig att utförai det egna hemmet eller på ålderdomshem. varbostadsförhållandena avsevärt sämre och stödet i det egna boendet inteutbyggt. Förväntningarna på äldre människors möjligheter att kunna återfåfunktionsförmågan efter t, ex, en hjärnblödning var också lågt ställda långt inpå , När vårdbehoven översteg en viss omfattning var ofta enplacering inom den somatiska långtidssjukvården självklar. Vidslutet av gjordes på uppdrag av Sjukvårdens och soci alvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) undersökningar om äldre människors flyttningar från det egna hemmet och till särskilda boende- och vårdformer. Det visade sig att stora gmpper inte skulle behövt flytta om mer hjälp kunnat erbjudas i det egna hemmet. Många var också placerade på en alltför hög vårdnivå i förhållande till vårdbehovet och andra visste inte själva varför de kommit till ett ålderdomshem eller ett sjukhem. Studierna visade också att bedömningen av lämplig placering på en eller en landstingskommunal boende- eller vårdform ofta skedde slumpartat och mer var beroende på tillgång till olika vårdresurser än på den enskildes eget val. har enkvantitativ och kvalitativ utveckling skett av Prop. 1990/91:14 sjukvården ihemmen och den sociala , så att kvalificerade medicinska insatser kan erbjudas i ordinärt boende och i särskilda boendeformer. En ökadkunskap och en mer positiv syn på möjligheterna att rehabilitera äldremänniskor efter kroppsliga sjukdomar har medfört att dessa i ökad utsträckningnumera bor och får stöd i eget boende. Enföljd av nämnda utveckling är att andelen äldre människor med demenssjukdomarinom långtidssjukvården ökat. Dessa människor vårdas dock i stor utsträckningockså på ålderdomshem och i ordinärt boende. Utvecklingen av nya alternativaboendeformer framför allt har visat att långvarig vård ocksåkan ges i andra former än vid de traditionella institutionerna. Huvudmännen hari ett flertal gemensamma projekt ersatt sjukhemsvård med gmppbostäder, s.k.lägenhelssjukhem eller servicebostäder med förstärkt hemsjukvård. I dessa nyaboendeformer kan den enskilde erbjudas samma service, omvårdnad och sjukvårdsinsatsersom tidigare enbart fanns inom långtidssjukvården. Det har alltså visat sig atten god boendestandard inte lägger hinder i vägen för att också ge enkvalificerad och trygg vård. Inomden somatiska långtidssjukvården pågår en uppdelning av verksamheten mellanaktiv rehabilitering, huvudsakligen vid geriatriska kliniker, och omvårdnad,främst vid sjukhem. Omvårdnadsresurserna används på en del håll dels tillavlastning för personer som får hemtjänst och hemsjukvård, dels till varaktigvård. Den fysiska miljön förbättras genom uppmstning och ombyggnad avnuvarande anläggningar. Genom nybyggnad ersätts äldre otidsenliga sjukhem. Förnärvarande finns ca 49000 vårdplatser inom den somatiska långtidssjukvården.Fram till mitten av 1980-talet ökade antalet vårdplatser, men därefter harantalet platser minskat något, 1 förhållande till ökningen av antalet äldre människorunder har däremot de institutionsbundna vårdresurserna minskatnågot. Av en inventering som gjorde inomden somatiska långtidssjukvården framgår att av de då inneliggande eller 8500 personer skulle ha kunnat skrivas ut till annan boende- eller vårdform omtillräckliga resurser funnits i eget boende, ålderdomshem, gruppboende föråldersdementa m,m. Dennuvarande avgränsningen mellan olika verksamhetsformer inom den somatiska långtidssjukvården är inte tydlig eller självklar, Geriatriska kliniker finns vid nästan alla länssjukhus och i några fall också vid länsdelssjukhusen. Antalet fullt utvecklade geriatriska klinikplatser be döms vara ca 7000. Antalet vårdplatser vid långvårdssjuk hus, centrala sjukhem och omvårdnadsavdelningar inom länssjukvården uppgår till ca 21000. Två tredjedelar av dessa är sammanbyggda med sjukhus för somatisk korttidssjukvård eller med anläggningar för andra vårdverksamheter eller finns inom ett sjukhusområde. De hör organisato riskt till länssjukvården. Det har blivit allt vanligare att långvårdsinrält- 28 ningarmed omvårdnadsinriktning även inom länssjukvården ges ett lokalt Prop.1990/91:14 upptagningsområde. Vidlokala sjukhem finns nu ca 20000 vårdplatser och endast elt fåtal kommunersaknar inom sina geografiska gränser över huvud taget resurser för somatisklångtidssjukvård. Merparten av de lokala sjukhemmen hör organisatoriskt tillprimärvården. Nästan tre fjärdedelar av samtliga lokala sjukhem är sammanbyggdamed andra vårdinrättningar. Vanligast är samlokalisering med en vårdcentralmen samförläggning med ett ålderdomshem eller förekommer också. Inomden somatiska korttidssjukvården finns ca 37000 vårdplatser. Av dessa utgörs ca16000 platser av medicinsk korttidsvård, drygt 18000 av kimrgisk korttidsvårdoch ca 4000 av övrig vård. Den somatiska korttidssjukvården präglas av alltkortare vårdtider. De aktiva behandlingsinslagen i vården ökar härigenom.Inriktningen är att genom tidig utskrivning, kanske efter en period av vårdvid en geriatrisk klinik, med stöd från primärvård och socialtjänst, gefömtsättningar för den enskilde att anpassa sig lill hemmiljön. Landstingsförbundetgenomförde en riksomfattande inventering över förekomsten avmedicinskt färdigbehandlade inom den somatiska korttidssjukvården. Avresultaten framgår alt ca 4000, dvs av de inneliggande, bedömdes såsommedicinskt färdigbehandlade, varav drygt 800 patienter inom länslandsting.