prop · GE0389 · 1990-12-31 00:00:00 — En ansökan som inte direkt avvisas av nämnden remitteras sålundaför yttrande till skattemyndigheten i det län där sökanden skall taxeras.Förhandsbesked får överklagas hos regeringsrätten av den enskilde och av detallmänna genom skattemyndigheten eller etl till RSV knutet allmänt ombud.Årligen meddelar nämnden ca 200 förhandsbesked varav ca 50 överklagas. För beslut om taxeringdäremot gäller på processområdet enligt NTL fr. o. m. att endaslRSV får överklaga ett taxeringsbeslut för del allmännas räkning och att RSVensamt för del allmännas talan i regeringsrätten. Härigenom har RSV getts etlökat ansvar för en enhetlig tillämpning och rättsutveckling på skatteområdet. Ikonsekvens med dessa ändringar bör som bl. a. skatteförenklingskommitténföreslagit RSV också föra del allmännas talan i ärenden om förhandsbesked ochges möjlighet att överklaga ell förhandsbesked med hänsyn till attförhandsbeskedsinstitutet fyller en viktig rättsbildande funktion. Dennuvarande konstmktionen med allmänt ombud bör följaktligen avvecklas. Detallmänna ombud enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter somfinns hos beskattningsmyndigheten och har till uppgift att föra det allmännastalan hos förvaltningsdomstol och rättsnämnden bör dock finnas kvar. Det ombudetbör även framgent företräda det allmänna i ärenden om förhandsbesked som avserpunktskatter och prisregleringsavgifter. En förutsättning för attRSV skall kunna ta över skattemyndighetens eller i vissa fall allmänna ombudetsuppgift rörande förhandsbeskeden är somskatteförenklingskommittén också påpekat att rättsnämnden blir fri- Prop.1990/91:89 stående, i vart fall i funktionellt hänseende, från RSV. Detkan givetvis diskuteras att ha en helt annan ordning för förhandsbeskeden. Motbakgmnd av att handläggningstideraa sedan åtskilliga år varit alltför långa ochinstitutet därmed endast delvis fyllt sitt urspmngliga syfte har det på sinahåll också gjorts gällande att uppgiften att meddela förhandsbesked bör tasöver av något annat organ, i första hand skattemyn-digheteraa, som ju numeraockså skall fatta taxeringsbeslut. Enligt min mening skulle emellertidförhandsbeskedsinstitutet i så fall mista mycket av sin funktion att svara fören betydande del av rättsutvecklingen, inte minst vad gäller frågor som röraktuella strömningar på skatteområdet. Nämndens svar på de ställda frågoraa fåri allmänhet också ett brett erkännande på grand av det förtroende hosallmänheten och företagen som rättsnämnden skapat . Om ett flertalskattemyndigheter får meddela förhandsbesked är vidare risken uppenbar att ettstort antal besked överklagas. Vidare kommer del att ta än förnärvarande att få ett slutligt avgörande från regeringsrätten eftersom enordning med skattemyndigheteraa som beslutsinstans föratsätter enöverklagandeinstans mellan skattemyndigheteraa och regeringsrätten. Jag anserdärför att man skall ta vara på den höga kompetens som byggts upp irättsnämnden genom att också i fortsättningen låta förhandsbeskeden lämnas påen central nivå. Enligtmin mening finns det inte nu skäl att på något annat avgörande sätl ändra den gmndläggandekaraktären hos förhandsbeskedsinstitutet. a. bör förfarandet vara kontradiktorisktoch besluten meddelas av en nämnd som arbetar under domstolsliknandeförhållanden. En effektivisering av verksamheten bör kunna uppnås på annatsätt. a. skatteförenklingskommittén föreslagna utbrytningen av rältsnämndenfrån RSV bör nu kunna komma till stånd. Därvid är det i hög grad angeläget inte försämrar fömtsättningarna för en förkortning avhandläggningstiderna. Utbrytningen bör därför bara avse nämnden i sinbeslutande funktion. I denna nya skepnad bör nämnden kallas skatterättsnämnden.Bl.a. med hänsyn till den osäkerhet som råder i fråga om den framtidaärendetillströmningen till nämnden bör nämndens kansli fortfarande höra tillRSV. Härigenom kan man ta till vara de fördelar del innebär att vid behov från RSV:sövriga organisation på ett smidigt sätt få tillgång till kvalificeradehandläggare. Kansliets ordinarie organisation, som ärförhållandevis liten och därmed sårbar, bör nämligen minskas om som jag ocksåkommer att föreslå den stora mängden dispensärenden intelängre skall handläggas vid kansliet. En flexibel handläggarorganisation ärvidare en föratsättning för att få ett mera permanent tillstånd därförhandsbeskeden lämnas snabbt och med bibehållen kvalitet. Jagkan inle ansluta mig till remissinstansernas uppfattning att de handläggaresom bereder ärendena om förhandsbesked inte kan vara anställda av RSV medhänsyn till tilltron till nämndens opartiskhet. Somjag redan sagt åtnjuternämnden redan med dagens ordning stort förtroende. ändringarjag föreslår här bör rimligen inte leda till minskat förtroende, Prop.1990/91:89 snarare tvärtom. Vadgäller beslutsfunktionen hos nämnden bör gällande huvudstruktur, som förnärvarande beskrivs i 2 kap. 21 23§§ instmktionen (1990:1293) förskatteförvaltningen, kunna behållas. Exempelvis bör nämnden sammanträda på tvåavdelningar, en för direkt och en för indirekt skatt. Vidare bör regeringenockså i fortsättningen utse ordförande, andra ledamöter och ersättare. Ilikhet med vad som skett bör tillses att ledamöterna och derasersättare har goda kunskaper på skatteområdet. Förnärvarande är nämnden beslulför i ärenden om förhandsbesked med minst sex ledamötereller, om ordföranden och minst tre andra ledamöter är ense om utgången, medfyra eller fem ledamöter. Sistnämnda beslutförhetsregel, som ju innebär attnämnden kan vara beslulför i en mindre sammansättning, infördes i syfteatt öka avverkningskapaciteten. Den har emellertid enligt vad jag inhämtathittills inte tillämpats. Det kan bero på att huvudorsaken till de långahandläggningstiderna står att finna i det förfarande som föregår avgörandena,bl. a. en ofta utdragen skriftväxling i ärendena och splittringen för kanslietgenom hanteringen av dispensansökningar. Somjagser det bör det emellertid finnas anledning att utnyttja möjligheten attbesluta i en mindre sammansättning. När arbetssituationen vid kanslietförbättras, vilket en decentralisering av dispensgivningen resulterar i, kanrisken öka för att det på beslutsnivå bildas något av en "flaskhals"om alla ärenden skall avgöras i fullsutten nämnd. Det kan heller inte främjaeffektiviteten och snabbheten att ständigt arbeta med ett stort antalledamöter. Dessutom haren ledamot i regel en ordinarie befattning som han inteutan vidare kan frigöra sig från för att fullgöra sidouppdraget i nämnden.Möjligheten att besluta i en mindre sammansättning bör enligt min meningvidgas så att beslut får fattas när minsl tre ledamöter deltar i sammanträdenaunder fömtsättning att de är ense om utgången. Beslut i en mindresammansättning kan vara lämplig inte minst i ärenden av mindre vikt förlagtolkningen eller rättstillämpningen. Enligt9§ FHBL skall sökanden i regel betala en avgift för ett förhandsbesked.Avgiften bestäms av nämnden med hänsyn till omständigheterna i det enskildafallet och skall utgå med lägst . Finns det särskildaskäl får nämnden bestämma att avgift inte skall las ut eller tas ut med lägrebelopp. Huvudsyftetmed avgiftsbeläggningen är att "förhindra missbruk av frågerätten" (prop.1951:64 s.l5) men avgiften skall också vara ett bidrag till kostnaderna förinstitutet. I förarbetena sägs vidare att avgiftens storlek inte i första handskall vara beroende av ärendets mer eller mindre invecklade beskaffenhet utanföreträdesvis ställas i relation till tvisteföremålets värde. Dennuvarande avgiftsnivån bestämdes . En avgiftshöjning är enligt minmening motiverad med hänsyn till penningvärdeförändringen. En anpassning tilldagens penningvärde innebär att den nedre gränsen höjs till ca . och denövre till ca . Vadgäller författningsregleringen föranleder mina förslag ändringar 33 3 1990/91. framförallt i FHBL. a. måste det komma till uttryck att förhandsbesked meddelasav skatterättsnämnden. I lagen bör vidare tas in grundläggande bestämmelser omnämndens sammansättning, beslutförhei m. m. De bör i huvudsak motsvara deföreskrifter om rältsnämnden som finns i instruktionen förskatteförvaltningen. Med anledning av alt skatteförenklingskommitténåberopat sekretessyn-punkter som ett skäl för att RSV i stället förskattemyndigheterna bör vara den enskildes motpart i ärenden om förhandsbeskedvill jag säga följande. Av 9 kap. I § sekretesslagen (1980:100)följer att sekretess gäller i ärenden om förhandsbesked. I paragrafen angesuttryckligen att sekretessen också gäller besluten i ärendena. Beslut omtaxering däremot är offentliga. Sekretesskyddet för förhandsbeskeden avserfrämst att förhindra att uppgifter om enskildas ekonomiska förhållanden, t.ex.planerade nyinvesteringar eller fusioner e.d., som det inte gärna går att underiåtaatt redovisa i beslutet, får en allmän spridning. Avsikten torde emellertidinte ha varit att förhindra att skattemyndigheten vid taxeringen skall få kännedomom förhandsbeskedet i fall där den enskilde inte själv åberopar det. Frågan omsekretess i förhållande till den skattemyndighet som skall besluta om denaktuella taxeringen måste bedömas med utgångspunkt i 14 kap. 3§ sekretesslagenom sekretess myndigheter emellan. Av betydelse är också att det av flera skäl ipraktiken endast undantagsvis finns anledning att i beskattningsverksamhetenupprätthålla sekretess mellan de olika myndigheterna inom skatteförvaltningen.När RSV i egenskap av part får del av ett förhandsbesked som kan antas vara avintresse vid den enskildes taxering torde det enligt min mening normalt intefinnas några hinder mot att lämna ut beskedet till skattemyndigheten. 3.1 Kommunalskattelagen och lagen om statlig inkomstskatt Mittförslag: Beslut om dispens enligt kommunalskattelagen och lagen om statliginkomstskatt skall fattas av skattemyndigheten skall få överklagastill RSV. Möjlighetenatt få dispens för annat pensionsåtagande än enligt allmän pensionsplan (punkt20 e andra stycket av anvisningarna till 23 § KL) och för smärre avvikelse frånallmän pensionsplan (punkt 20 e sjunde stycket av samma anvisningspunkt)slopas. Dispensreglernagällande föreningar och stiftelser som främjar nordiskt samarbete (7§ 5 mom.nionde stycket och 7§ 6 mom.sista stycket SIL) och gällande dödsbon som skallbehandlas som handelsbolag i beskattningshänseende (53 § 3 mom. sista stycketKL) omvandlas till regler att iakttas vid taxering. RSV:s förslag: Överensstämmeri huvudsak med mitt. föreslagitatt dispens för dödsbon skall ges av skattemyndigheten. RSV har Prop.1990/91:89 ocksä föreslagit vissa materiella ändringar i dispensreglerna. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran. Indu-strijörbundet har dockframfört att det framstår som tveksamt om det går att bygga upp erforderligkompetens gällande avdrag för premie för egen pensionsförsäkring i vissa fallmed hänsyn till att försäkringsmatematiska och försäkringstekniska övervägandenspelar en avgörande roll i sådana ärenden. Skälenför mitt förslag: Dispensmöjligheterna avser i allmänhet fall där det vidlagstiftningen ansetts att det finns behov av att göra undantag från de reglersom normalt skulle tillämpas ulan att fömtsättningaraa för undantagen kunnatanges i detalj. Kännetecknande för flertalet dispensmöjligheter är också attden enskilde har ett betydande intresse av att få klarhet i vilka beskattningskonsekvensernablir av en planerad transaktion eller åtgärd. Besked i frågan bör alltså mångagånger ges före den årliga taxeringen. Ärendenaavseende huvuddelen av dispensbestämmelserna avgörs avrättsnämnden. I övriga fall fattas besluten inom RSV:s ordinarie organisation,av generaldirektören eller, efter delegation, av någon särskild tjänsteman inomverket. Fördelningen av ärendegmpperna är i princip den att beslut i ärendensom inte får överklagas fattas av rättsnämnden medan överklagbara beslut förvilka gäller att regeringen är klagoinstans fattas av RSV som sådant. Somjag tidigare berört tar dispenshanteringen i anspråk betydande delar avresurserna vid rättsnämndens kansli. På grund av det angelägna i att rättsnämndensresurser kan inriktas på att meddela förhandsbesked, faller del sig naturligtatt nämnden avlastas uppgiften att pröva ärenden om dispens. Det ligger också ilinje med senare tids strävanden att så långt som möjligt till regional ellerlokal nivå decentralisera arbetsuppgifter som inte kräver så speciell kompetenseller är av sådan särskild karaktär att de måste utföras centralt. Enligtmin mening bör i stället skattemyndigheteraa, som också fåttbefogenheten att fatta beslut om taxering, normalt få fatta beslut om dispens.En sådan decentralisering innebär visserligen ökad risk för olikformigbehandling. Ärendena innehåller emellertid i regel inte frågor som med hänsyn tillsvårighetsgrad eller av något annat skäl inte bör prövas på skallemyndighetsnivå.Myndigheterna är för övrigt redan förtrogna med flertalet dispensgmpper genomatt rättsnämnden har remitterat dispensansökningarna till myndigheterna föryttranden. Som RSV har berört bör också befarade brister i tillämpningen efteren decentralisering kunna botas genom att verket ger ut praxissamlingar, rådoch rekommendationer och bedriver en effektiv uppföljning avdispensverksamheten. Beslutsbefogenhetenbör överföras på skattemyndigheterna i fråga om följande dispenslyper: 1. avsättning till personalstiftelse i fåmansföretag(punkt 20 a andra stycket av anvisningarna till 23 § KL), 2. tryggande av pensionsutfästelse utöver allmän pensionsplanoch vid förtidaavgång ur tjänst (punkt 20 e sista stycket av anvisningama till 23 § Prop.1990/91:89 KL), 3. dödsbo som försäkringstagare (punkt 1 tredje stycket av anvisningarnarill 31 § KL), 4. lägsta pensionsålder (punkt I fjärde stycket av anvisningarna till 31§ KL), 5. överlåtelse av pensionsförsäkring (punkt 1 femtonde stycket av anvis-ningaraatill 31 § KL samt 53 § 4 mom. KL), 6. återköp av pensionsförsäkring (punkt 1 sextonde stycket av anvisningamatill 31 § KL), 7. utländska pensionsförsäkringar (punkt I sjuttonde stycket av anvisningarnatill 31 § KL), 8. förhöjt avdrag för premie för pensionsförsäkring under vissa fömtsättningar(punkt 6 tredje stycket av anvisningama till 46 § KL), 9. kommissionärsföretag (2 § 2 mom. tredje stycket SIL), 10. införsäljning av fastighet till fåmansföretag (24 § 6 mom. Qärde stycketSIL). 11. vinstandelslån (2§ 9 mom. femte stycket SIL). Beträffandeden under 8 nämnda dispensregeln överväger jag vissa ändringarmed anledning av skattereformens nya systematik. Jag avser att återkomma undervåren med förslag i den delen och jag kommer då att föreslå attskattemyndigheterna får överta beslutsbefogenheten i sådana ärenden. Vadgäller två andra dispenstyper, nämligen avdrag för tryggande av annatpensionsåtagande än enligt allmän pensionsplan (punkt 20 e andra stycket av anvisningamatill 23 § KL) och pensionsåtagande som innebär smärre avvikelse från allmän pensionsplan(punkt 20 e sjunde stycket av samma anvisningar) har RSV förslagit att de skallslopas. Dispensmöjligheterna infördes för att lösa vissa övergångsproblem.Under senare år har det inte kommit in någon ansökan. De som behövt dispensenligt de båda lagmmmen har enligt RSV:s mening redan fått del.Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot att dispenstyperna slopas.Även för min del godtar jag förslaget. Detförekommer också två dispensgrapper där del inte finns något påtagligt behov avatt på förhand ge de skattskyldiga ett bindande besked i fråga om taxeringen.Den ena avser möjligheten för föreningar och stiftelser som har tillhuvudsakligt ändamål att främja nordiskt samarbete att få skattebefrielse. Denandra gmppen gäller möjligheten att för ett dödsbo göra undantag frånbestämmelsen om att dödsboet skall behandlas som handelsbolag ibeskattningshänseende. Vadgäller den förstnämnda dispensmöjligheten har det inte framkommit någon annanmening än att den fråga som kan bli föremål för dispens i stället bör prövasvid den årliga taxeringen. Densistnämnda dispensmöjlighelen innebär att ett äldre dödsbo inte skall behandlas som ett handelsbolag om frågan om vem som är dödsbo delägare är oklar till följd av tvist om testamente eller av annan anledning. Dispens fömtsätter enligt rättsnämndens praxis att det förekommer vissa oklarheter om vilken egendom som ingår i boet, svävande äganderätt eller 36 andra omständigheter somberor på rättshandlingar utförda av den avlidne eller som annars förelegatredan vid dödsfallet. De skattskyldigas dispositioner är således inte beroendeav om dispens ges eller inte. Enligt min mening är det därför naturligare attskattemyndigheten vid taxeringen får bedöma om undantag från huvudregeln börgöras. beslut omdispens får enligt nuvarande regler normalt inte överklagas. En överföring avbeslutsbefogenheten till skattemyndigheten motiverar enligt min mening att enöverklaganderätt införs. RSV bör vara andra och sista instans. 3.2 Uppskovslagen m. m. Mitt förslag:Beslutsbefogenheten i samtliga dispensärenden enligt lagen (1978:970) omuppskov med beskattning av realisationsvinst decentraliseras till skattemyndigheteraa.Besluten får överklagas till RSV. RSV:sförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstansernahar inte kommenterat förslaget. Skälenför mitt förslag: Genom skattereformen (prop. 1989/90:110 och prop. 1990/91:54)har vissa dispensbestämmelser upphävts. kommeremellertid dispensfrågorna att ha fortsatt aktualitet. Ett stort antalansökningar torde komma att ges in även . Det gäller särskilt ifråga om dispens enligt lagen om uppskov med beskattning av realisationsvinst,uppskovslagen. har hand om dispensgivningen ocksåenligt många av dessa numera upphävda bestämmelser. Följande slag avdispensärenden är av intresse: 1. vinstbolag(35 § 3 mom. sjunde stycket KL), 2. koncernbidrag (2§ 3 mom. tredje stycket SIL), 3. förvaltningsföretag (7§ 8 mom. åttonde stycket SIL), 4. övertagande av utskiftningsskatteskuld vid fusion (1 § 2 mom. andra stycketlagen (1927:321) om utskiftningsskatt), 5. fartygsfond (6§ andra stycket lagen (1954:40) om särskild fartygsfond), 6. eldsvådefond (5§, 8§ andra och fjärde styckena samt 9§ lagen (1981:296)om eldsvådefonder), 7. uppskov med beskattning av realisationsvinst (3§ femte stycket, 5§ förstaoch andra styckena uppskovslagen). 16 upptagna dispensmöjligheterna kan föranleda dispensansökningar ävenefter då rättsnämnden enligt vad jag föreslagit skallfrikopplas från RSV. Med hänsyn till det fåtal ansökningar som kan förväntasbör denna dispensgivning även i fortsättningen ligga på central nivå. Den kanmed fördel ankomma på RSV, vilket medför att de nu upphävda bestämmelseraa ilag inte behöver ändras. Beträffandede vid punkt 7 nämnda dispensmöjligheterna enligt uppskovslagen bör nämnas attärendena formellt inte avgörs av rältsnämnden men de handläggs vid nämndenskansli och avgörs med stöd av delega- Prop. 1990/91:89 tion av tjänstemändär. Uppskovslagen skall tillämpas även i fortsättningen vid 1991 och tidigareårs taxeringar. Uppskov kan således sökas för vinst vid avyttringar som skettfram /91. På goda gmnder kan antas att till skillnadfrån vad som är fallet med ärenden om dispens enligt de andra upphävda reglema det också efter kommer att ges in ett stort antaldispensansökningar avseende uppskov. Ansökningarna kan komma att avse samtligadispensmöjligheter, dvs. undantag från kravet att den skattskyldige skall havarit bosalt på den avyttrade fastigheten under den femårsperiodsom inföll närmast före avyttringen (3§ femte stycket), medgivande att, i fall där den skaltskyldigeavlidit, fastighet som den avlidne eller dödsboet förvärvat godtas somersättningsfastighet samt att en den avlidne närstående persons bosättning påersättningsfastighet skall anses medföra att kravet på bosättning är uppfyllt (3§femte stycket), medgivande att den fyraåriga tidsfristen förförvärv av ersättningsfastighet förlängs högst (5 § första stycket), medgivande till förlängning av den ettåriga fristenför bosättning på ersättningsfastigheten (5 § andra stycket). Dispensärendenaom uppskov är med hänsyn till sin frekvens resurskrävande och kommer av alllatt döma att så förbli . Vidare finns det numera en fast praxis,vilket medför att det saknas vägande skäl att låta uppgiften ligga kvar påcentral nivå. Dispensgivningen bör därför decentraliseras till skattemyndigheteraa. Ilikhet med vad jag föreslagit i fråga om andra dispensgmpper bör skattemyndigheternasbeslut om dispens enligt uppskovslagen få överklagas till RSV. Verkets beslutbör inte få överklagas. Enligt min mening bör denna ordning gälla i fråga omsamtliga dispensmöjligheter, alhså även beträffande beslut enligt 5§ andrastycket som till skillnad från övriga beslut enligt gällande rätt inte får överklagas.I sammanhanget kan nämnas att drygt 100 överklaganden av beslut omuppskovsdispens ges in till regeringen. Mitt förslag medför att regeringenavlastas uppgiften som överinstans. Slutligenvill jag framhålla att genom att skatterättsnämnden och dess kansli inte kommeratt ha någon befattning med dispensärenden, handläggningen avförhandsbeskedsärendena kan snabbas upp och tiden från ansökan till beslutförkortas avsevärt. Ienlighet med vad jag nu har sagt har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i lagen (1951:442) om förhandsbesked i taxeringsfrågor, 2. lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt, 38 1. lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsav- Prop. 1990/91:89 gifter, 2. lag om ändring i vägslrafikskattelagen (1988:327), 3. lag om ändring i kommunalskatlelagen (1928:370), 4. lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, 5. lag om ändring i lagen (1990:680) om upphävande av lagen (1978:970) omuppskov med beskattning av realisationsvinst. Lagrådethar granskat förslagen. 5.1 Lagen om förhandsbesked i taxeringsfrågor Iparagrafen sägs inte längre vilken myndighet som skall pröva ansökningar omförhandsbesked. Detta sägs i stället i den nya 2§. Förstastycket har anpassats till skattereformen på så sätt att besked angående utskiftningsskatt,ersättningsskatt och vinstdelningsskatt inte längre behövs. Däremot skallbesked få lämnas angående avkastningsskatt på pensionsmedel. Ifjärde stycket har tillagts att även lagen om punktskatter och prisregleringsavgifteroch väglrafikskaltelagen innehåller föreskrifter om rätt att erhållaförhandsbesked. Tillägget är endast ett förtydligande. Paragrafen,som är ny, anger att förhandsbesked prövas av en särskild nämnd, skatterätisnämnden,och reglerar denna nämnds sammansättning. Regleraa motsvarar dem som förnärvarande finns i instmktionen för skatteförvaltningen beträffande RSV:s nämndför rättsärenden. Paragrafen,som är ny, reglerar skatlerätlsnämndens beslutförhei och om-röslningsregler omdet förekommer olika meningar. Några särskilda regler för ärenden om dispensersom övergångsvis skall prövas av skatterättsnämnden ges inte. Sådana ärendenkan avgöras i den mindre sammansättningen där minst tre ledamöter måste varaense om utgången. Omdet förekommer skiljaktiga meningar skall omröstningsregleri tvistemål tillämpas. Av beslämmelserna i förvaltningslagen följer bl.a. attskiljaktig mening skall antecknas och att parterna skall underrättas därom. Ifjärde stycket sägs att ordförande eller en vice ordförande ensam får fattavissa beslut. Det rör sig bl. a. om avskrivning av ett ärende efter återkallelseoch avvisning av för sent inkomna överklaganden. Iparagrafen sägs bl. a. att ärendena avgörs efter föredragning och att nämn den kan kalla bl. a. sakkunnig att närvara vid sammanträdet. Att även par- 39 teraafår beredas tillfälle att muntligen lämna upplysningar inför nämnden Prop.1990/91:89 framgår av 6 § (tidigare 3 §). Motsvarande har gällt förrättsnämnden. 5§ (tidigare 2 §) Paragrafen har ändrats påså sätt att där inte längre anges hos vilken myndighet förhandsbeskedskall sökas. Detta framgår i stället av 2§. Vidarehar den särskilda bestämmelsen angående tidpunkt för ansökan om förhandsbeskedbeträffande ersättningsskatt utmönstrats (jfr kommentarerna till 1 §). Iövrigt har redaktionella ändringar vidtagits.