prop · GE03142 · 1990-12-31 00:00:00 — Enplacerare, som vill förvärva en derivalprodukl och samlidigt kunna sälja dennär som helst, är hänvisad till en marknadsplats. Där är produklerna hellstandardiserade och placeraren kan vid en affär i princip endast påverkapriset. Standardiseringen reducerar anlalel avtalsvarianter på marknaden ochtack vare del kan en likvid marknad upprätthållas. Parterna i en affär,utfärdaren och köparen, behöver inle vara kända för varandra. För alt minimeramotpartsrisken är ofta en clearingorganisalion den formella motparten tillutfärdaren resp. köparen. Organisationen ingår inle avtal ulan att ha en partpå vardera sidan. Därmed utsätter sig inte organisationen direki för risker somsammanhänger med all värdet på produkterna varierar. 4.4 Skyddsintressen på värdepappersmarknaden Handelmed värdepapper ger upphov till flera slags risker för inblandade parier. Detligger i sakens natur att en investering i ell värdepapper är riskfylldsåtillvida att dess värde bestäms av faktorer som är svåra att förutse, såsomelt förelags framtidsutsikter och den allmänna ekonomiska utvecklingen. En avvärdepappersmarknadens huvudfunktioner är all fördela dessa risker bland deplacerare som är villiga och har förmåga att bära dessa risker. Placerarehar för sina investeringar i värdepapper elt behov av korrekt informalion omdet företag som har givit ul värdepapperet och om handeln i värdepapperet.Skulle sådan informalion vara missvisande eller spridas på elt olämpligt sälluppkommer en risk för att förtroendet för marknaden försämras, vilket i sin turkan leda till brisler i marknadens effektivitet och i förlängningen lill attnäringslivets kapitalanskaffning fördyras. skulle vara lill nackdel bådeför de förelag som har behov av kapital och för placerarna. Avdessa skäl bör lagstiftaren överväga vilka krav på information som samhällethar skäl all ställa på de förelag som ger ul värdepapper och på handeln påvärdepappersmarknaden. Del är härvidlag av betydelse att skilja på handel påvärdepappersmarknaden och finansiella transaktioner vid sidan av denna marknad. Omsättningav aktier äger rum under vill skilda omständigheter. Andra iniressen gör sig gällande då ell bolag endast spritt ägandet bland närståen de intressenter än när del är börsregislreral. I ell s. k. närslåendebolag och 78 andra bolag med begränsadspridning av ägandet sker aktieplaceringen Prop. oftast utifrån andrautgångspunkler än en ren kapitalplacering. kan vilja vara med ochdela på de framgångar som bolaget de arbetar för Kunder ochleverantörer vill kanske av industriella skäl ha etl Professionella kapitalplacerare gör en långsiktig investeringoch kräver kanske inflytande genom delägarskap. är i dessa fall oflaslbekanta med varandra och inte sällan förekommer aktieägaravtal, åtminstonenär professionella kapitalförvaltare ingår i Aktiebolagsom utan all vara börsnoterat spritt ägandet till en slörre och mer anonymkrets har inte samma relation till aktieägarna som ett s.k. närståendebolag. Uraktieägarens synvinkel finns därför elt stort behov av information rörandebolaget i olika avseenden. För atl åstadkomma en tillfredsställandeprissättning på aktier i börsnoterade bolag är kraven på informalion ännuslörre, såväl rörande bolaget som själva handeln på marknadsplatsen. Detförekommer även att icke börsregislrerade bolag vänder sig lill allmänheten mederbjudanden att teckna aktier i bolaget. Detta släller slora krav på atlinformalionen om bolaget är fullständig och korrekt. Det finns därför anledningall se närmare på hur befintliga regler är utformade, främst beslämmelserna iaktiebolagslagen om emissionsprospekl. Här måsle också EGs regler om prospektbeakias. Till dessa frågor återkommer jag i samband med förslag lilllagstiftning om börs- och clearingverksamhet. Enborgenär som överväger atl låna ul sitt kapital till etl bolag genom alt lämnaen kredit eller köpa en obligation behöver få vela om bolaget kan betala sinaskulder. Den kreditgivning som sker inom banksystemet är avtalad direkt mellanparterna och borgenären har oftast sell till alt i avtalet få med villkor somlillförsäkrar honom erforderlig insyn hos gäldenären. Förhållandenaär annorlunda för den borgenär som lånar ut sitt kapital genom att placera istandardiserade skuldebrev på penning- och obligationsmarknaden. Visserligenär obligationer och liknande värdepapper i prakliken oftast mindre riskfylldaän aktier. En borgenär på penning- och obligationsmarknaden saknar emellertidden direkla insyn hos låntagaren som t. ex. en bank kan tillförsäkra sig vidkredilgivning, liksom han saknar den formella insyn i ell bolag som enaktieägare har. Borgenären har därför stort inlresse av all låntagaren lämnarutförlig informalion om sin verksamhet. Ävenom placerarna på penning- och obligationsmarknaden lill största delen är institutioner och andra professionella aktörer vilka bör kunna ta lill vara sina egna iniressen, går utvecklingen mol all alll fler och mindre aktörer uppträder på den marknaden. släller krav på all informalion från låntagarna är fullständig och görs tillgänglig för alla intressenter och på atl informationen om kursrörelser i den dagliga han deln sprids på ell tillföriitligt sätt. Som påpekai i sitt remissvar skulle penningmarknaden vinna på förbättrad genomlysning, i synnerhet genom snabbare avslulsinformation till aktörerna på marknaden. Värdet av en option elleren termin beror framför alll av den lillgång Prop. 1990/91: 142 som den baseraspå. Derivatmarknaden är därför beroende av den information som finnstillgänglig på avistamarknaderna, dvs. aktiemarknaden och penning- ochobligationsmarknaden. Det betyder att en placerare på derivatmarknaden vidbedömning av sin investering måsle förlila sig på avistamarknaderna och deninformation som finns där. Dessutom behövs korrekt och snabb information omhandeln på derivatmarknaden. Informationom värdepapper och handel är dock inte del enda krav som lagstiftaren kan haanledning att slälla på värdepappersmarknaden. I själva handeln uppkommer förplacerarens del en naturlig koncenlralion av transaktioner till en eller ettfålal mellanhänder. Placeraren är beroende av mellanhanden för att utväxlabetalning och leverans av värdepapper. kan för placeraren medföra ellslort behov av alt skaffa informalion om mellanhandens solvens och kompetensvad gäller all tillvarata placerarens iniressen. Delkan särskill för de icke professionella placerarna vara förenat med betydandesvårigheter alt bedöma en mellanhands ställning. Med hänsyn till de betydandevärden som hanteras av mellanhänderna, deras ställning på värdepappersmarknadenoch vikten av alt upprätthålla förtroendel för denna marknad, finns det därförskäl att pröva vilka krav som bör ställas på mellanhändernas verksamhel. Clearingorganisalionerutgör en annan viktig grupp av aktörer på värdepappersmarknaden. Enclearingorganisalion svarar för att dess medlemmar kan utbyta likvider ochleveranser av värdepapper på den delmarknad de är verksamma. Den ger också iallmänhet garantier för betalningarnas och leveransernas genomförande. Dettabidrar lill en effektivisering av handeln men innebär samtidigl all de riskersom är förenade med själva handeln koncentreras till clearingorganisationen.Frågan om reglering av clearingorganisalioner behandlas inte i dellasammanhang. För fullslän-dighelens skull bör dock även deras slällning påvärdepappersmarknaden kommenteras kort här. Enclearingorganisalions centrala slällning för utbyte av likvider och leveranserav värdepapper motiverar att en reglering av sådana organisationer börövervägas. Genom koncentrationen av betalningar till dessa syslem blir de exlrakänsliga för störningar t. ex. i form av betalningsinsläl-lelse från någon avdess medlemmar. Sådana händelser kan i värsta fall fortplanta sig och leda tillproblem för både organisationen själv och dess medlemmar. kan i sin turmedföra risker för att värdepappersmarknadens funktion försämras. Etl sådanlhändelseförlopp kan även leda till störningar i betalningssystemet i allmänhet.Jag avser därför all behandla frågan om vilka regler som bör gällaför clearingorganisalioner. 4.5 Behovet av lagstiftning Föralt värdepappersmarknaden skall kunna fullgöra sin uppgift på ell från alla synpunkler tillfredsställande sätt måste regleringen tillgodose kravel på all marknaden skall åtnjuta allmänhetens förtroende. För all uppnå delta måsle handeln baseras på relevant information från emittenler och 80 Sådaninformation skall vara fullständig och korrekt Prop. 1990/91:142 samt lämnaslill aktörerna och . Vidare måste handelssystem och syslemför likvider och leveranser vara snabba och säkra samt ge en likvärdigbehandling av marknadens aktörer. Genom effektiv lillsyn och kontroll skallgaranteras all uppställda regler efterievs och sanklioner vidtas mot dem sombryter mot bestämmelserna. 1 tillsynen bör även ingå att följa utvecklingen påvärdepappersmarknaden och föreslå förändringar av reglerna så att också deutvecklas i takt med ändrade förhållanden. Vidutformningen av reglerna för värdepappersmarknaden bör hänsyn las till redanexisterande lagstiftning. Aktiebolagslagen innehåller bestämmelser varsändamål är all skydda olika intressenter i ell bolag såsom aktieägare,fordringsägare, anställda och samhället. Bl.a. är aktiebolag som når vissstorlek skyldigt att anlita auktoriserad revisor vilket innebär en merkvalificerad kontroll av bolaget. Denna skyldighet inlräder då tillgångarnasnettovärde i ett bolag, vilka är etl mått på bolagets allmänna ekonomiskabetydelse, överstiger 1 000 basbelopp. Tillgångarna ger en anvisning om vilketkapital som arbelar i bolaget och vilka summor som lillförts bolaget frånaktieägarna och borgenärerna. Ett annal kriterium för revisorskravet är dåantalet anställda i bolaget överstiger 200. Denna faktor är ett ullryck förbolagels ekonomiska och sociala betydelse och visar dess vikt förarbetsmarknaden. Ett ytterligare fall då auktoriserad revisor krävs är närbolagets aktier eller skuldebrev är noterade vid . Kravetpå auktoriserad revisor medför atl den ekonomiska informationen håller en vissstandard. Ulifrånskyldigheten atl anlila auktoriserad revisor följer också andra krav enligtaktiebolagslagen som skall lillgodose olika skyddsinlressen. sådanl krav ärskyldigheten att upprätta emissionsprospekt vid erbjudanden lill en vidarekrets. Deanställda har även slöd i den arbetsrättsliga lagstiftningen. Samhällelsintressen tillgodoses likaså genom aktiebolagslagen men också genom bl. Avtalslagen och hör ocksåtill den lagstiftning som tillgodoser olika intressegrupper ellvissl skydd mol otillbörliga förfaranden. Detta gäller inte minsl aktieägareoch fordringsägare som ingår avtal med för dem kända motparter. Denlagstiftning som är aktuell tar sikte på förhållanden som är specifika förjust värdepappersmarknaden. Sådan reglering är inte lämplig utanför marknadent. ex. i en värdepappersaffär mellan två privatpersoner som själva ställer uppvillkoren för och avslutar affären. Utmärkande för den verksamhel som inlebedrivs på värdepappersmarknadén är främsl att aktieägare och borgenärer harett nära förhållande till emittenten, och i den mån handel mellan placerarnaförekommer sker den som regel mellan parter som är kända för varandra. Deskyddsinlressen som då gör sig gällande tillgodoses redan genom befintliglagsliftning. På värdepappersmarknaden, dvs. på en marknadsplats eller dåmellanhänder deltar i en affär, är förhållandena däremol annorlunda. Delta harockså kommit till 6 1990/91. ullryck i samband medlagsliflningen om insiderhandel (prop. 1990/91:42 Prop. 1990/91:142 s. 50). Nären mellanhand som yrkesmässigt utför tjänster på värdepappersmarknaden deltari handeln förväntar sig den placerare som vänder sig till en sådan aktör allhan blir rättvist behandlad i förhållande till andra kunder och all han får deninformalion som han har räll all kräva. Betydelsen för placeraren av allmellanhanden på bästa sätt tar till vara hans iniressen kan vara slor.Mellanhänder som utför tjänster på värdepappersmarknaden skall därför bedrivasin verksamhet så all allmänhetens förtroende för marknaden inte rubbas. Dessamellanhänder bör därför vara auktoriserade och slå under lillsyn av delallmänna. Reglernaför värdepappersmarknaden måste utformas så all de på ell ändamålsenligt sällkan möla den tekniska utvecklingen. De bör vara generella och utformas så atlde skapar utrymme och legala ramar för nytillkommande former avvärdepappershandel. bör de stå i överensstämmelse med deninternationella utvecklingen på värdepappersmarknaderna, varvid EGs regler ären utgångspunkt. Del senare är inte minsl vikligl när del gäller möjlighelenför svenska aktörer att verka på internationella marknader och de svenskamarknadernas förutsättningar all attrahera utländskt kapital och utländskaaktörer. Internationaliseringen innebär betydande posiliva effekter dåförekomsten av ett stort anlal aktörer bidrar lill alt förbättrainformationsspridningen och höja likviditeten på marknaden. Därmed erhålls enmer rättvisande kurssättning av svenska värdepapper. Ytterst bidrar della tillatt öka tillgången på riskkapital och alt sänka kapitalkostnaderna för vårl näringsliv. Lagsliflningenför värdepappersmarknaden bör innehålla vissa grundläggande regler. Dessa börutgöra en ram inom vilken olika slag av självreglering kan förekomma. Reglernamäste vidare lämna utrymme för tillsynsmyndigheten att meddela föreskrifter islor omfattning och all kunna ingripa mot osunda beteenden på marknaden.Tillsynsmyndigheten kommer alltså alt spela en aktiv roll. Delta gäller inteminsl del samarbete med utländska tillsynsmyndigheter som kommer all varanödvändigl i den fortsatta internationaliseringen av värdepappersmarknadernavärlden över. Jagföreslår alt nu aktuell lagstiftning för värdepappersmarknaden delas upp i trelagar en för hur handeln med finansiella instrument skall gå lill, en förmellanhänder och en för börs- och clearingverksamhet. Den sistnämnda lagenavser jag. som nämnls tidigare, atl senare lämna förslag lill. Härutöver finnssedan lidigare insiderlagen vilken är en strafflag som förbjuder handel påvärdepappersmarknaden i vissa fall. Lagenom handel med finansieUa instrument innehåller näringsrällsliga regler somriktar sig lill värdepappersmarknadens aktörer. Här ges bl.a. regler om handelmed optioner och terminer samt förfoganden över annans tillhöriga finansiellainstrument. tillkommande regler som tar sikle på samtliga aktörer påvärdepappersmarknaden, l.ex. prospekt som erfordras då finansiella instrumentutbjuds till allmänhelen och vilken informalion slörre aktieägare skall lämnaom sina innehav, bör tas in i Härigenom kanför värdepappersmarknaden relevant lagsliflning samlas på ett ställe. Lagen omvärdepappersrörelse är en näringsrättslig lag vilken reglerar verksamheten förförelag som utfor tjänster på värdepappersmarknaden. Den lagen molsvarar lillviss del den gällande fondkommissonslagen. Lagen innhåller regler för olikamellanhänder och kraven på deras verksamhel. Del finns anledning alt redan nuframhålla atl beslämmelserna i della förslag snart kan behöva ändras lill följdav all ell kommer till stånd och att EGs förslag till direktiv ominvesteringstjänster och om kaplaltäckning för finansiella tjänsteföretagantas. 5 Handel med finansiella instrument 5.1 Ny lag om handel med finansiella instrument Mitt förslag: I enny lag, benämnd lag om handel med finansiella instrument, bibehålls principenom all handel på värdepappersmarknaden skall bedrivas så att allmänhetensförtroende upprätthålls och enskildas kapitalinsatser inte otillbörligenäventyras. Den nya lagen bör omfalta även den lidigare icke lagregleradeoplions-och lerminshandeln. Till lagen förs regler som rör förfoganden överfinansiella instrument som tillhör annan. Kommitténsförslag: Kommittén har föreslagil en lag om handel med fondpapper och andrafinansiella instrument, som behandlar i storl sell samma frågor som omfattas avmitt förslag. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna lillslyrker kommilléns förslag eller lämnar del ulanerinran. Några ifrågasätter om en så generell lagstiftning är lämplig med tankepä skillnaderna mellan aktiemarknaden och penning- och obligationsmarknaden. Skälen för mitt förslag: Iaktiebolagslagen definieras aktier, emissionbevis m. m. Där finns ocksåutförliga regler om hur emissioner av aktier, konvertibla skuldbrev ochskuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning skall gå till.Värdepappersrättsligt är räntebärande värdepapper som t.ex. obligationer ochstatsskuldväxlar löpande skuldebrev. Lagregler som rör bl. a. omsättningen avskuldebrev finns i skuldebrevslagen. Aktiekontolagen (1989:827) och denföreslagna lagen om penningmarknadskonton (prop. 1990/91:106) reglerarvärdepapper som ersatts av en registrering på konto. Särskild lagsliflning omoptioner och terminer saknas. Den nu gällande lagen omvärdepappersmarknaden har varit föremål för flera förändringar.Lagstiftningen bör nu utvidgas till att även avse optioner och terminer. Även iövrigl bör ändringar i lagsliflningen göras. Den nya lagsliflningen börlämpligen samlas i en ny lag kallad lagen om handel med finansiella instrument. Den grundläggandeprincipen om att handel med fondpapper skall bedrivas så all allmänhetensförtroende för värdepappersmarknaden upp- rätthåfls bör ulvidgaslill alt omfalta samtliga finansiella instrumenl som Prop. 1990/91:142 ärföremål för handel på värdepappersmarknaden. Bestämmelsen om handel i 2 §värdepappersmarknadslagen bör med denna utvidgning överföras lill den nyalagen. Därmed kommer den grundsyn som bestämmelsen ger uttryck för atl sättasin prägel på hela värdepappersmarknaden. Jag kan inle se några skäl all idelta sammanhang särbehandla penning- och obligationsmarknaden. Däremot bör deli andra frågor tas hänsyn lill de skillnader som finns mellan aktiemarknadenoch penning- och obligationsmarknaden. Ullrycket handel påvärdepappersmarknaden utvecklas i avsnitt 5.2. I det avsnittet behandlas ocksånärmare begreppen finansiella instrument, fondpapper, optioner och terminer. Flandelnmed finansiella instrumenl skall alltså bedrivas så all allmänhetensförtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls och enskildas kaptialinsatserinte otillbörligen äventyras. Med hänsyn härlill och tillvärdepappersmarknadens betydelse för samhällsekonomin bör det allmänna ha enmöjlighet all ingripa mol en från dessa utgångspunkler olämplig utformning avnya finansiella instrument. Hur della bör ske utvecklas närmare i avsnitl 5.3. Avde olika typer av finansiella instrument som har introducerats under senare tidär det s. k. standardiserade optioner och terminer som har rönt störst allmäntinlresse. Flandeln med sådana optioner och terminer sker på särskildamarknadsplatser. Såsom lidigare nämnls sker denna handel i förnärvarande endasl hos OM som står under bankinspektionens tillsyn. Vid sidan avhandeln hos OM förekommer en betydande terminshandel på penning- ochobligationsmarknaden. Med hänsyn till den betydelse och omfattning handeln medoptioner och terminer har fåll och dessa instruments speciella egenskaperframslår del som angelägel att i lag ange de grundläggande beslämmelserna förhandeln med dem. Avsnitt 5.4 behandlar den föreslagna regleringen av handelnmed optioner och terminer. Reglersom rör förfogande över fondpapper finns i skilda lagar.Förfoganden över fondpapper som pantsatts m. m. regleras i lagen (1979:750) omrätt all förfoga över annan tillhöriga fondpapper (förfogandelagen). Enligt 23§ fondkommissionslagen får inte fondkommissionsbolag för egen räkning säljafondpapper som bolaget mottagit som lån (blank-ning) eller medverka vidblankning för annans räkning. Jag föreslår i avsnitl 5.5 all denna beslämmelseupphävs och all del i slället införs enhetliga regler för alla slag avförfogande över annans finansiella instrument. Det bör lämpligen ske genom enmodernisering av förfogandélagens regler. För all göra värdepappersmarknadensregler mer överskådliga bör beslämmelserna om förfoganden över fondpapper somtillhör annan överföras till den nya handelslagen. Mitt förslag: Ilagen definieras vissa viktigare begrepp på värdepappersmarknadén. Termenfinansiella instrument används som samlingsbeteckning for afla instrumenl somförekommer på värdepappersmarknaden. Definitionen av begreppet fondpappermoderniseras. Någon avgränsning i lag mellan standardiserade och icke standardiseradeoptioner och terminer bör inte ske. Kommitténs förslag:Definitionerna av finansiella instrumenl och fondpapper överensstämmer ihuvudsak med milt förslag. Kommitién föreslår mer detaljerade definitioner avoptioner och terminer i syfte att fånga in alla lyper av sådana instrument. Remissinstanserna:Remissinstanserna lämnar kommitténs förslag till definitioner ulan erinran. Skälen for mitt förslag:Med värdepapper avses en handling som tillförsäkrar innehavaren en vissrättighet som vanligen kan omvandlas i pengar. Till värdepapper räknastraditionellt aktier, obligationer, förlagsbevis, värdepappersfondsandelar,växlar, checkar och vissa andra skuldebrev. En värdepappersmarknad kanspråkligt beskrivas som avsättningsområde för värdepapper, dvs. där värdepapperbjuds ut och omsätts. beskrev i sillbelänkande (SOU 1984:2) värdepappersmarknaden som den sammanfattandebenämningen på primär- och andrahandsmarknaderna för aktier och andradelägarrätter samt räntebärande obligalioner. Utvecklingen på della område harsom framgår av avsnitt 2 emellertid gåtl myckel snabbt. Vissa värdepapper är inte längre ell papper i ordels bemärkelse. Handlingen som bärare av rättighetenhar i stor omfattning ersatts av en registrering i ett datasystem. Marknadenhar blivit alltmer inlernaiionaliserad. Vidare har etl stort antal nyafinansiella instrument introducerats i och utomlands. Enligt 2 § 1 insiderlagenförslås med handel på värdepappersmarknaden i den lagen handel på börs ellerannan organiserad marknadsplats eller genom mellanhand som yrkesmässigtbedriver handel med fondpapper. Om tolkningen av begreppel sades i förarbetena(prop. 1990/91:42 s. 50) följande. "Med utlryckel handel påvärdepappersmarknaden avser jag all den handel som sker på en organiseradmarknadsplats, t.ex. avslut på eller avtal om köp ochförsäljning som görs upp på telefon på penningmarknaden. Till sådan handel hörockså köp eller försäljning genom en mellanhand som yrkesmässigttillhandahåller dessa tjänster, främst fondkommissionärer.Insiderreglerna bör gälla inte bara då kommissionären handlar i kommission,utan även när han handlar mot eget lager. Insiderlagen bör vara tillämplig påalla aftarer där en part saknar anledning att la reda på vem som är motpart ochpå affärer som avslutas vad gäller bl. a. likvid och leverans på för marknadeni fråga sedvanligt sätt. Affärer som sker mellan parter som är kända förvarandra och som föregås av mer eller mindre omfattande förhandlingar och upprättande avskriftliga avtal, faller utanför lagens tillämpningsområ- Prop. 1990/91:142 de." Somframhållits i avsnitt 4.5 är nu aktuell lagstiftning motiverad ulifrån kravelpå en väl fungerande värdepappersmarknad. Handeln på denna marknad skall haallmänhetens förtroende. Den nu föreslagna lagen bör, liksom insiderlagen,främsl la sikte på den verksamhet som bedrivs på marknadsplatser och genomauktoriserade mellanhänder, medan värdepappersaffärer som sker direki mellantvå parter i huvudsak regleras av annan lagsliftning, bl.a. avtalslagen. lag av insiderlagens typ där det gäller atl slälla upp regler för vad som ärslraflbarl ställs slora krav på en exakt avgränsning av tillämpningsområdet. Iinsiderlagen begränsas del straffbara området bl.a. genom avgränsningen till defondpapper och därmed likställda finansiella instrumenl som räknas upp i lagen(se prop. 1990/91:42 s. 78). Sammakrav på exakt avgränsning behöver inte slällas på en handelslag. Den bör enligtmin mening tvärtom få en relativt vid omfattning och reglera handel med olikalyper av finansiella instrument, även sådana instrument som inte ärkända.