prop · GE03194 · 1990-12-31 00:00:00 — 1990/91:194 straff änvad som är föreskrivet för detta. Fleraföreträdare för försäkringsbranschen har däremot hävdat att en undantagsregeläven för gärningsmän som inte är allvariigt psykiskt störda skulle leda till enmängd omotiverade tvister som sannolikt skulle utmynna i att förverkande ändåskulle ske. Förmin del vill jag inledningsvis framhålla att det inte finns skäl att beträffandeden som är psykiskt normal ta samma hänsyn till att han inte har kunnatkontrollera sitt beteende som när det gäller en psykiskt störd gärningsman. Ettförverkande kan dock i speciella fall framstå som alltför hårt även närgärningsmannen inte är psykiskt störd. Som försäkringsinspektionen har påpekatkan omständigheterna vid s.k. dödshjälp vara sådana att de motiverar attarvsrätten inte förverkas. Sä kan ocksä vara fallet när brottet ären reaktion på svåra trakasserier som den avlidne har utsatt gärningsmannenför. Jag delar ocksä och Svenska uppfattningatt det i ömmande fall kan finnas skäl att undanta även ungdomar mellan 15 och18 år från förverkanderegeln. Det finns beträffande denna åldersgruppanledning att ta hänsyn till att bristande utveckling och mognad kan habidragit till brottet. har i anledning av motioner rörande de aktuella reglerna varit innepå tanken pä en skälighetsregel (LU 1986/87:18 s. 37). Somframhålls i promemorian (s. 46 f.) är en sådan lösning för arvsrättens del dockförbunden med en risk för att frågan om eller i vilken utsträckning arvsrättenskall förverkas kan bli föremål för tvist i praktiskt taget alla fall där arvlåtarendödats genom uppsåtligt brott av en arvinge som är psykiskt störd. Enligtmin mening uppnår man en bättre ordning genom att föreskriva att arvsrättenförverkas, om inte skäl av visst slag talar starkt emot det. Fördelen med ensådan konstruktion är att huvudregeln kan tillämpas utan särskild utredning ialla fall där inte någon särskild omständighet påkallar något annat. Avstegfrän huvudregeln bör ske bara i rena undantagsfall. För att gärningsmannenskall kunna undgå att förlora rätten till arv eller testamente bör det därförkrävas synnerliga skäl. Huruvida sådana skäl föreligger bör bedömas med hänsyn tillgärningens beskaffenhet. Vid bedömningen bör, i enlighet med vad jag tidigarehar anfört, också beaktas om gärningsmannen har begått gärningen under påverkanav en allvarlig psykisk störning. Jag återkommer till innebörden av begreppet allvarligpsykisk störning i avsnitt 2.2.1. Vidare bör beaktas om gärningsmannen varunder och hans handlande stod i samband med uppenbart bristandeutveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga. Varken gärningsmannens psykiskatillstånd eller hans ålder och utveckling bör emellertid tillmätas någonsjälvständig betydelse. Endast i förening med gärningens särskilda beskaffenhetkan de enligt min mening motivera att arvsrätten inte förverkas. Till dennärmare utformningen av regeln återkommer jag i specialmotiveringen (avsnitt4). Det finns ingafullständiga uppgifter om hur mänga fall reglerna om förverkande kan blitillämpliga på. Antalet anmälda fall av mord och dråp samt misshandel meddödlig utgång har med smärre ärliga variationer varit relativt stabilt under 1980.talet,nämligen i genomsnitt 135 per är (se Rättsstatistisk 1990 s. 30). Vidsidan av dessa dödsfall kan det förekomma enstaka där döden orsakats genomnågon annan typ av våldsbrott. Eftersom det är bara i en begränsad del av deangivna fallen som gärning.smannen står i en sådan relation till offret attreglerna om förverkande aktualiseras, rör det sig i absoluta tal om ett mycketlitet antal fall. Bland dessa fall skall avsteg från huvudregeln om förverkandealltså göras bara i rena undantagsfall. Sammanfattningsvisföreslår jag att rätten att ta arv och testamente inte skall förverkas, om detföreligger synnerliga skäl med hänsyn till gärningens beskaffenhet. Vid dennabedömning skall också beaktas om gärningsmannen har begått gärningen underpåverkan av en allvarlig psykisk störning eller om gärningsmannen var under 18år och hans handlande stod i samband med uppenbart bristande utveckling,erfarenhet eller omdömesförmåga hos honom. 2.1.5Förverkande av rätt till försäkringsersättning Mittförslag: De nya principerna för förverkande av rätt att ta arv och testamenteskall tillämpas även på förverkande av rätt till försäkringsersättning.Lagbestämmelserna skall vara dispositiva. Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Möjligheten att göra undantag omdet finns synnerliga skäl föreslås dock i promemorian vara begränsad tillgärningsmän som är allvarligt psykiskt störda (se promemorian s. 48 f.). Remissinstanserna:Promemorians förslag tillstyrks av de allra flesta instanserna.Arbetsmarknadens Försäkringsaktiebolag () avstyrker förslaget attgärningsmannens rätt till försäkringsersättning skall försämras, om han dödaren förmånstagare. avstyrker förslaget i den del det innebär att detskall ankomma på försäkringsbolagen att bedöma om det föreligger synnerligaskäl eller inte. föreslår i stället en bestämmelse som innebär attgärningsmannen har att bevaka sin rätt genom att väcka talan motden som erhållit arvet eller testa-mentslotten. Några företrädare förförsäkringsbranschen anser att det bör klargöras att den som har förverkatarvsrätten inte heller skall ha rätt till jämkning av förmånstagarförordnandeenligt bestämmelsen i 104 § FAL. De anser också att regeln om förverkande börgälla även det fallet att en försäkring enligt vad som följer av bestämmelsen i110 § FAL har övergått till förmånstagaren innan ett försäkringsfall harinträffat. Från samma håll framförs också synpunkter på den lagtekniskautformningen. Skälen för mitt förslag:En försäkringstagare kan teckna en livförsäkring Prop. 1990/91:194 pä sitt egeteller nägon annans liv. Den avtalsrättsliga utgångspunkten är att det ärförsäkringstagaren - alltså den som sluter avtalet med försäkringsbolaget -som har rätt till bolagets prestation, dvs. Omförsäkringstagaren önskar att nägon annan än han själv skall uppbära beloppet,kan han sätta in denne som förmånstagare. Ett sädant förmånstagarförordnandekan vara återkalleligt eller oåterkalleligt. Ärförmånstagare insatt, skall enligt 104 § första stycket FAL försäkringsbeloppsom utfaller efter försäkringstagarens död inte ingå i dennes kvarlätenskap. Omförmånstagarförordnande saknas vid försäkringstagarens död, kommer detutfallande försäkringsbeloppet däremot att ingå i kvarlåtenskapen efterförsäkringstagaren och blir föremål för bodelning och arv pä vanligt sätt. Omförmånstagaren till en livförsäkring avlider före försäkringstagaren, skallenligt 106 § FAL förmånstagarförordnandet anses förfallet. Förordnandet ansesinte utan särskilt förbehåll gälla till förmån för förmånstagarens arvingar. Ettförmånstagarförordnande för dödsfall kan till syfte och funktion jämställas medett testamente. Ett oåterkalleligt förmånstagarförordnande liknar i mängaavseenden en gåva. De regler som finns om gåva och testamente kan därför iblandvinna analog tillämpning på förmånstagarför-ordnanden. Detter sig lika främmande att en förmånstagare som har dödat den försäkrade skallfä ut försäkringsersättning som att en testamentstagare som har dödat testatorskall fä ut testamentslotten. Enligt bestämmelserna i 18-20 §§ FAL om uppsåtligteller vårdslöst framkallande av försäkringsfallet gäller också liknande regleri fråga om gärningsmannens rätt till försäkringsersättning som enligt reglernai gäller om förverkande av rätt till arv och testamente. Iavsnitt 2.1.3 har jag föreslagit en viss utvidgning av reglerna om förverkandeav rätten att ta arv eller testamente. Enligt promemorian har de skäl som haranförts till stöd för de föreslagna ändringarna bärkraft också vad gällerrätten till ersättning från en livförsäkring. Så gott som samtligaremissinstanser godtar att den föreslagna utvidgningen får gälla också förrätten till sådan ersättning. Även jag anser att rätten till ersättning från enlivförsäkring bör förverkas, om förmånstagaren har begått ett allvarligt våldsbrottmot den försäkrades person och gärningen har orsakat dennes död. I dessa fallär det emellertid inte fråga om ett uppsåtligt framkallande avförsäkringsfallet i vedertagen mening. torde gärningsmannen ha orsakatdödsfallet genom vårdslöshet, men rätten till försäkringsersättning bör varaförverkad oavsett om gärningsmannen bedöms ha gjort sig skyldig till brottetvållande till annans död eller ej. Det allvarliga våldsbrottet i sig bör vara tillräckligtför att gärningsmannens rätt till försäkringsersättning skall förverkas, om denförsäkrades död orsakas genom den brottsliga gärningen. En regel med dennainnebörd kan inte inordnas under de nuvarande Prop. 1990/91:194 bestämmelsernai 18-20 §§ FAL vilka, som nämnts, behandlar endast uppsåtligt eller värdslöstframkallande av försäkringsfallet. Regeln skulle i och för sig kunna komma tilluttryck genom ett tillägg till nämnda bestämmelser men detta skulle vara lagteknisktsvåröverskådligt. De nya reglerna om förverkande av rätt tillförsäkringsersättning innebär nämligen både kompletteringar till och undantagfrån bestämmelserna i 18-20 §§. Denya reglerna bör som föreslås i promemorian - i vart fall -begränsas till att gälla livförsäkring. Det är beträffande denna typ avförsäkring som samordningen med arvsreglerna gör sig starkast gällande. Sompåpekas i promemorian har försäkringsrättskommittén föreslagit att FAL ersättsmed en personförsäkringslag (se SOU 1986:56). Förslaget bereds ijustitiedepartementet. I den fortsatta beredningen bör det övervägas om detfinns anledning att utsträcka de nu föreslagna bestämmelserna till andra typerav försäkring. Eftersom de nya förverkandereglerna alltså bara bör gällalivförsäkring är det enligt min mening lämpligast att placera dem i detsärskilda avsnittet i FAL om sådan försäkring. Där finns för övrigt en annanspecialregel om framkallande av försäkringsfall, nämligen bestämmelsen i 100 §om självmord vid livförsäkring. Ilikhet med regeln om att en arvinge inte skall få en bättre ställning om handödar någon med bättre rätt till arvet föreslås i promemorian att en förmånstagaresom dödar en annan förmånstagare inte genom dödsfallet skall få en bättre rätt tillförsäkringsersättning. En motsvarande bestämmelse finns i förslaget till personförsäkringslag(se SOU 1986:56 s. 642). ArbetsmarknadensFörsäkringsaktiebolag () har avstyrkt förslaget i denna del. hävdar attdet inte är helt klart att försäkringsbolaget kan erhålla uppgift om huruvidadödsfallet orsakats genom yttre våld, oavsett hur som förflutit sedandödsfallet. Förslaget innebär enligt att om en son har dödat sin mor ochfadern avlider flera decennier därefter utan att ha gift om sig, sonen inte harrätt till nägon försäkringsersättning efter fadern, om denne har enlivförsäkring med gängse förmånstagarförordnande, nämligen att förmånstagare äri första hand maka och i andra hand barn. Enligt blir resultatet detmotsatta om fadern vid tiden för mordet på sin maka har entjänstegrupplivförsäkring i ett visst bolag men därefter byter sin anställningoch vid tiden för sitt dödsfall har sin försäkring i ett annat bolag; makan hardä aldrig varit förmånstagare i den försäkring som gäller vid den försäkradesdöd. ifrågasätter om detta fall bör bedömas annorlunda än om fadernbehållit sin anställning eller tagit en ny anställning hos en arbetsgivare medtjänstegrupplivförsäkring hos samma försäkringsbolag. promemorian föreslagna bestämmelsen innebär att gärningsmannen mister sinrätt till försäkringsbeloppet i den utsträckning som följer av 15 kap. ärvdabalken.Om en förmånstagare dödar en annan förmånstagare med bättre rätt, mister handen rätt han annars skulle ha kunnat vinna genom dennes död. förmånstagarförordnandet gäller med Prop. 1990/91:194 lika rätt för A ochB och A dödar B, går han därmed miste om möjligheten att få också B:s andel avförsäkringsbeloppet; däremot har han kvar sin ursprungliga rätt till hälften avbeloppet. Om förmånstagarförordnandet i stället är utformat så att förmånstagarei första hand är B och i andra hand A, följer av den föreslagna bestämmelsenatt A inte kommer att fä ut någon del av försäkringsbeloppet. Motsvarande regeli arvsrätten har inte satts i fråga. Som jag har framhållit finns det starkaskäl för att ha en liknande reglering för rätten till försäkringsersättning.Med anledning av vad anfört vill jag klargöra att regleringen påverkar förmånstagarensrätt till ersättning bara ur den försäkring som gällde vid den första förmånstagarensdöd. Om den försäkrade efter den tidigare förmånstagarens dödsfall genom egeteller en arbetsgivares initiativ har kommit att omfattas av en annan försäkringdär den tidigare gärningsmannen insatts som förmånstagare, påverkas inte dennesrätt till den nya försäkringen av den tidigare gärningen. ,och har anfört att den föreslagna regeln omförverkande bör kunna tillämpas även i det fall make eller bröstarvinge sominte är förmånstagare, men som bragt den försäkrade om livet, påkallar jämkningenligt 104 § FAL. Om tillämpningen av ett förmånstagarförordnande skulle leda tillett resultat som är oskäligt mot en make eller en bröstarvinge, kan det enligtdenna bestämmelse jämkas så att försäkringsbelopp helt eller delvis tillfaller makeeller bröstarvinge. Vid prövningen skall särskilt beaktas skälen tillförordnandet samt förmånstagarens och makens eller bröstarvingens ekonomiskaförhållanden. Imotiven till denna regel framhålls att jämkningsfrågan skall avgöras efter enskälighetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Jämkningskall dock göras bara så långt som det är nödvändigt för att undvika ettresultat som är oskäligt mot maken eller bröstarvingarna (se prop. 1986/87:86 s.103f.). Frågan om betydelsen i detta hänseende av att den som begär jämkning hardödat den försäkrade har inte uttryckligen behandlats i motiven. Den regel omförverkande av rätt till försäkringsersättning som jag föreslår bör emellertidfå genomslag också vid tillämpningen av jämkningsregeln i 104 § FAL. Enligt minmening kan det nämligen aldrig anses oskäligt att tillämpa ett förmånstagarförordnandemot en make eller en bröstarvinge som har förverkat sin rätt till arv ellerförsäkringsersättning enligt de regler som jag föreslår i detta lagstiftningsärende.Om det däremot föreligger sådana synnerliga skäl att gärningsmannen är bevaradvid sin arvsrätt, kan jämkning komma i fräga enligt 104 § FAL under de därangivna förutsättningarna. har tagit upp en annan fråga omtillämpningsområdet för regeln om för\'erkande. Enligt 110 § FAL kan enförsäkring övergå till den som insatts som förmånstagare innan ettförsäkringsfall inträffat. I likhet med de nämnda remissinstanserna anserjag att en förmånstagare även i denna situation 3 1991/91. bör förlora rätten tillförsäkringen om han är ansvarig för att försäkrings- Pop. 1990/91:194 tagareneller en annan förmånstagare med lika eller bättre rätt än han själv avlider.Jag förordar därför en justering av den i promemorian föreslagna lydelsen av100 a § FAL. Ävennär det gäller frågan om det skall vara möjligt att underlåta förverkande iömmande fall gör sig samma överväganden gällande som anförts i fråga omförverkande av arv eller testamente. Huvudregeln bör alltså enligt min meningvara att rätten till försäkringsersättning förverkas, även om gärningsmannenhar begått våldsbrottet under påverkan av en allvarlig psykisk störning. Endastom det finns synnerliga skäl bör förverkande kunna underlåtas. I likhet med vadjag har föreslagit när det gäller förverkande av arvsrätt bör undantag kunnagöras även beträffande andra gärningsmän än dem som är psykiskt störda. Dennuvarande bestämmelsen, som helt undantar de psykiskt störda men som i övrigtinte medger att arvsrätten får behållas, är enkel att tillämpa förförsäkringsbolagen. Den ändring som jag föreslår innebär att försäkringsbolagenvid reglering av ett försäkringsfall får bedöma om situationen är sådan atträtten till ersättning inte skall förverkas. Eftersom det skall vara fråga omrena undantagsfall bör emellertid prövningen i de allra flesta fallen inteinnebära några större komplikationer för försäkringsbolagen. Den föreslagnahuvudregeln om förverkande bör kunna tillämpas utan särskild utredning i defall där inte någon särskild omständighet påkallar något annat. Jag vill ocksåerinra om att det - som jag har påpekat i avsnitt 2.1.4 - rör sig om ett mycketlitet antal fall där reglerna om förverkande kan komma att aktualiseras. Försäkringsförbundetoch andra företrädare för försäkringsbranschen har efterlyst besked om undervilka förhållanden ett försäkringsbolag i aktuella situationer med befriandeverkan kan betala ersättning lill den ena eller andra parten utan att anspråketdessförinnan har prövats av domstol. har föreslagit en bestämmelse sominnebär att gärningsmannen har att bevaka sin rätt genom att inom viss tidväcka talan mot den som har erhållit arvet eller testamentslotten. Iförsäkringsvillkoren brukar anges vad som närmare skall iakttas av den somönskar framställa anspråk mot bolaget. Vanligtvis krävs att bolaget får del avviss utredning innan det är skyldigt att utge ersättning. Fråganär vilka åtgärder bolaget bör vara skyldigt att vidta innan det med befriandeverkan betalar ut försäkringsersättningen till en utpekad förmånstagare. Detkan i allmänhet inte begäras att bolaget utan särskild anledning skallundersöka om den angivne förmånstagaren genom brott har förverkat sin rätt tillförsäkringsersättningen. Om bolaget sålunda i god tro betalar ut ersättningen tillden som angetts som förmånstagare i försäkringsbrevet, får bolaget anses ha medbefriande verkan fullgjort sitt åtagande. Bolaget blir i ett sådant fall alltsåinte skyldigt att betala ut ersättningen på nytt, även om det senare visar sigatt förmånstagaren har förverkat sin rätt till försäkringsersättningen. Om detnågon gång inträffar att andra personer senareframställer anspråk på försäkringsersättningen, Prop. 1990/91:194 har demöjlighet att vända sig mot den som har fått ut beloppet. Detär alltså endast då det förekommer någon särskild anledning som ' bolaget fåranses skyldigt att närmare undersöka förhållandena. Sådan anledning kan framgåav dödsbeviset avseende den försäkrade. Enligt 14 § 2 begravningsförordningen(1990:1147) skall dödsbeviset innehålla läkarens uttalande huruvida det kanantas att döden har orsakats av någon annan person eller huruvida det annars finnsskäl för en fullständigare undersökning av den döda kroppen. Om bolaget fårdel av en sådan uppgift, har bolaget anledning att komplettera utredningen mednärmare uppgifter om dödsfallet. Om det kommer fram omständigheter som tyder påatt den utpekade förmånstagaren kan ha förverkat sin rätt till försäkringsersättninggenom brott, kan bolaget inte med befriande verkan betala utförsäkringsersättningen förrän frågan har klarlagts. I första hand tordebolaget ha att invänta domstols straffrättsliga bedömning i brottmålet. Omkonkurrerande anspråk framställs mot försäkringsbolaget, har det möjlighet attfullgöra sin betalningsskyldighet genom att sätta ned beloppet hoslänsstyrelsen enligt lagen (1927:56) om nedsättning av pengar hos myndighet.Denna lag tillkom med tanke på försäkringsområdet. Ett alternativ kan vara attbolaget kommer överens med dem som påstår sig vara ersättningsberättigade omatt utbetalning skall anstå tills det i rättslig ordning har prövats vem avparterna som har rätt till beloppet. Ytterstfår frågan om det föreligger synnerliga skäl för att gärningsmannen inte skallförlora rätten till försäkringsersättningen avgöras av domstol eller, iförekommande fall, av skiljemän. En prövning i domstol torde i regel komma attinitieras genom att gärningsmannen väcker talan om att få utförsäkringsersättningen. Vidare kan ett försäkringsbolag tänkas väcka en fastställelsetalanför att få saken prövad. Till skillnad från anser jag det inte varanödvändigt att införa någon särskild regel om domstolsprövning för dessa fall. Ipromemorieförslaget används begreppet "den försäkrade". Fleraföreträdare för försäkringsbranschen anser att uttrycket bör definieras.Begreppet försäkrad förekommer i 116 § första stycket FAL. Uttrycket definierasinte i lagtexten. Begreppet är dock väl inarbetat i litteraturen och brukaranvändas i försäkringsvillkoren. I försäkringsrättskommitténs förslag till personförsäkringslagföreslås uttrycket bli definierat med "den på vars liv eller hälsa enförsäkring har tecknats" (se SOU 1986:56 s. 466 f.). Förslaget lämnadesvid remissbehandlingen inte helt utan erinran. I konsumentförsäkringslagen (2 §)används begreppet både i den nu angivna bemärkelsen och som beteckning på denvars intresse har försäkrats mot skada (försäkringshavaren med FAL:sterminologi). Vidsidan av begreppet försäkrad använder man ibland i försäkringsvillkoruttrycket "medförsäkrad". , och anseratt även medförsäkrade bör omfattas av de föreslagna be- anser att även begreppet medförsäk- Prop. 1990/91:194 radbör definieras. Uttrycketmedförsäkrad används ibland i försäkringsvillkor när en försäkring är beroendeav flera liv. Om en man tecknar en försäkring som skall ge honom självlivsvarig ålderspension och - efter hans död - livsvarig efterlevandepension tillhans hustru, kallas hustrun medförsäkrad därför att försäkringens bestånd ärberoende också av hennes liv. , men inte nödvändigtvis, är den medförsäkradeförmånstagare till de belopp som är beroende av att han lever.Försäkringsrättskommittén har inte använt termen medförsäkrad i bestämmelsernaom individuell försäkring. Kommittén anser att man, i den mån det någon gångblir aktuellt där, bör kunna tillämpa reglerna om den försäkrade också på medförsäkrad(se SOU 1986:56 s. 467 f.). Termenmedförsäkrad har - med delvis annan innebörd - större betydelse vid kollektivförsäkring. I förslaget till personförsäkringslag (9 kap. 1 §) definierasbegreppet för gruppförsäkring, nämligen "sådan närstående till gruppmedlemsom är försäkrad jämte honom". För kolicktivavtalsgrundad försäkring flnnsindirekt en definition där det i 10 kap. 1 § anges att "närstående tillanställda eller andra försäkrade kan omfattas som medförsäkrade" (se SOU1986:56 s.687 f. och s. 730 f.). Somjag har framhållit bör ändringarna i FAL i detta lagstiftningsärendebegränsas till vad som är nödvändigt när de nya reglerna om förverkande införs.Med hänsyn till att begreppet försäkrad redan förekommer i FAL och att det ärväl inarbetat såväl i litteraturen som i försäkringsvillkoren anser jag det intevara erforderligt att nu införa någon definition i lagtexten. Begreppetmedförsäkrad kan, som framgår av förslaget till personförsäkringslag, ha ensärskild betydelse vid kollektiv försäkring. I nämnda förslag finnssärskilda regler för denna typ av försäkring. FAL innehåller däremot inte någrasärskilda regler om kollektiv försäkring. Jag anser det därför inte lämpligt attnu införa en definition av begreppet medförsäkrad i FAL. Denna fråga bör istället övervägas i den fortsatta beredningen av förslaget till personförsäkringslag. Detfinns inte heller anledning att befara att avsaknaden av en definition avuttrycket medförsäkrad i lagtexten skall medföra några problem i den praktiskatillämpningen av reglerna om förverkande. I den mån en medförsäkrad även är förmånstagaretill försäkringen i fråga, blir vad som i bestämmelserna sägs om förmånstagaretillämpligt på den som är medförsäkrad. I övrigt kan reglerna om försäkrad tillämpaspå den medförsäkrade. Denu föreslagna lagändringarna kan vidare enligt min mening genomföras utan måste ta ställning till frågan huruvida det behövs nya regler omhur försäkringsbeloppet skall fördelas i de situationer som kan uppkomma när enförsäkringstagare eller en förmånstagare uppsåtligen berövar den försäkradelivet. Ett förslag till lösning av det spörsmålet har lagts fram av försäkringsrättskonmiitténi betänkandet(SOU 1986:56) Personförsäkringslag, men även det förslaget bör prövas i sambandmed att kommitténs övriga förslag övervägs.