prop · GE03153 · 1990-12-31 00:00:00 — Jag godtardärför kommitténs förslag att ett beslut om ändrad folkbokföringsort skallgälla med verkan från flyttningsdagen under förutsättning att anmälan gjorts irätt tid. Mittförslag: övertar de uppgifter som det allmänna ombudet nu hari folkbokföringsmål. 1983års folkbokföringskommittés förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Inga särskilda synpunkter har lämnats. Skälen för mitt förslag:Ett centralt placerat allmänt ombud för folkbokföringsmål finns sedan den 1januari 1986. Det allmänna ombudet infördes enligt ett förslag av kommittén(Ds Fi 1983:31, prop. 1985/86:56, SkU 18, rskr.57, SFS 1985:1121). Kommitténhar därefter i betänkandet Rätt adress föreslagit att regionala allmänna ombudför folkbokföringen bör inrättas. Det förslaget har inte genomförts. föreslåsnu bli beslutande myndighet i folkbokföringsärenden. Det bör därmed enligt minmening inte finnas något särskilt regionalt organ för bevakning avfolkbokföringsmål. På beskattningsområdet är det allmännas processföringnumera i huvudsak anordnad på det sättet att får överklagaskattemyndigheternas beslut. Enligt min mening bör samma ordning gälla påfolkbokföringsområdet. Mittförslag: Beslut av skattemyndigheten får överklagas hos länsrätten. Beslut ompersonnummer överklagas dock till . Beslut om någonsfolkbokföring på fastighet eller motsvarande skall kunna överklagas av denenskilde, kommun (såväl borgerlig som kyrklig) samt av riksskatteverket.Överklagandetiden är . För enskild skall tiden räknas från det hanfick del av beslutet medan en kommun och skall få överklagainom från den dag beslutet meddelades. 1983års folkbokföringskommittés förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Länsrällen i har ifrågasatt om inte endast borgeriigaprimärkommuner bör vara berättigade att överklaga. Länsrätten i länhar anfört att tiden för en kommun att överklaga bör räknas från den dag dåkominunen fick del av beslutet. har anfört att kommitténsförslag, att räkna överklagandetiden för kommunerna från den dag beslutetmeddelades som skattemyndigheten i inflyttningslänet ensam skallbesluta rörande folkbokföring, innebär att vissa fall av skenskrivningarunderlättas. Enligt kommunen kan denna olägenhet avhjälpas om kommunerna gesrätt att begära prövning av en persons folkbokföring oavsett om beslutet däromhar vunnit laga kraft. Även har invänt mot förslaget rörandekommunernas tid för överklaganden och uttalat att kommunerna i praktiken intehar några möjligheter att agera inom den av kommittén föreslagna tiden föröverklaganden. Skälen för mitt förslag:Enligt 45 § GFBL kan beslut om kyrkobokföringsfastighet, kyrkobokföringsort,kyrkobokföring under viss rubrik eller registrering under viss rubriköverklagas av den vars kyrkobokföring berörs av beslutet, av kommunen och avdet allmänna ombudet för folkbokföring. Enligt paragrafens lydelse är denkommunala överklaganderätten inte begränsad till borgerliga primärkommunerutan gäller också landstingskommuner och kyrkliga kommuner. Överklagandet iberörda frågor prövas av länsrätten. För den enskilde och kommun gällerförvaltningslagens bestämmelser om tid för överklagande, vilket innebär attbelutet skall överklagas från det att klaganden fick del avbeslutet. Beslut i någon annan fråga, exempelvis registrering av uppgifter iolika kyrkobokföringsregister, kan av den enskilde överklagas till domkapitletutan tidsbegränsning. När pastorsämbetet intelängre svarar för den löpande folkbokföringen finns det inte skäl att bibehålladomkapitlet som överinstans enligt folkbokföringslagen. Skattemyndighetensbeslut skall alltså genomgående överklagas till länsrätten. Rätten för kommuner attöverklaga har endast utnyttjats av borgerliga primärkommuner. Dekyrkliga kommunerna kan sägas ha haft ett indirekt inflytandeöver folkbokföringen genom att pastor ansvarar för Prop. 1990/91; 153 Närdetta upphör kan jag inte finna annat än att också de kyrkliga kommunerna harett direkt intresse av att kunna överklaga beslut om var eller hur enperson skall vara folkbokförd. inte någon anledning att idetta avseende inskränka kretsen av kommuner som får överklaga. Närdet gäller överklagandetiden för enskilda personer och för utövaren av denallmänna ombudsfunktionen har inte något skäl till ändring framkommit. Ifråga om överklagandetiden för kommuner kan olika synpunkter anläggas.Kommittén har anfört att regeln att räknas från det att kommunen fickdel av beslutet kan vara till men för den enskilde eftersom koinmunerna normaltinte delges beslut om folkbokföring. Detta innebär enligt kommittén att denenskilde inte kan veta när, eller ens om, beslutet om hans folkbokföring vinnerlaga kraft mot kommunen. Å andra sidan innebär kommitténs torslag, attbesvärstiden för kommuner skall räknas från det att skattemyndighetens beslutmeddelades, nackdelar för kommunen. Eftersom det inte är praktisktgenomförbart eller ekonomiskt försvarbart att delge berörda kommuner allabeslut som meddelas rörande folkbokföring innebär detta att kommunerna fårsvårt att utnyttja rätten att överklaga. Vid den avvägning som sålunda måstegöras mellan det allmännas och den enskildes intresse på denna punkt är detemellertid min uppfattning att den enskildes intresse överväger. Jag föreslårdärför den ändringen att tiden för kommunala överklaganden skall räknas frånden dag då skattemyndighetens beslut meddelades. Det bör framhållas attkommunerna även ined denna ordning kan bevaka sin rätt, exempelvis genom attsärskilt följa vissa ärenden och hos skattemyndigheten initiera prövning ochförebringa utredning rörande en viss persons bosättning. Folkbokföringsmyndighetenfattar inte bara beslut om en persons folkbokföring på fastighet ellermotsvarande. På liknande sätt som pastorsämbetet beslutar att antecknaolika personuppgifter, exempelvis civilstånd, kommer skattemyndigheten attregistrera uppgifterna i folkbokföringens nya ADB-register. Denna typ avregistrering äger ofta rum utan att en persons bosättning prövas och kan ha singrund i underrättelser från myndigheter men kan också vara baserad på uppgiftersom den enskilde formlöst lämnar. Eftersom folkbokföringsuppgifter till stordel utgör underiag för exempelvis de organ som administrerar den allmännaförsäkringen har den registrering som på detta sätt sker inom folkbokföringenstor betydelse för den enskildes rättigheter och skyldigheter. Främst är detangeläget att registreringen blir riktig pä så sätt att den speglar verkligaförhållanden. 1 och för sig följer det redan av datalagen att den som för ettADB-register är skyldig att rätta felaktiga eller missvisande uppgifter. Iblandkan emellertid det underlag som ligger till gmnd för ett beslut om registreringvara svårbedömt och ge upphov till olika tolkningar. Särskilt gäller detta omunderlaget utgörs av utländska handlingar eller uppgifter. Med hänsyn till denstora betydelse som ett registreringsbeslut har för den enskilde är det enligtmin bedömning viktigt att det även i fortsättningen ges möjlighet för denperson som registreringen gäller att genom överklä- Prop. 1990/91: 153gande få denna typ av registreringar överprövade. Beslutom personnummer bör inte göras till föremål för domstolsprövning. 1 ställetfår skattemyndighetens beslut om fastställande av personnummer överklagas tillriksskatteverket. 1sammanhanget bör nämnas att jag inte föreslår någon motsvarighet till 62 §GFBL, som innebär att regeringen om det finns synneriiga skäl förnärvarande kan förordna att en person skall kyrkobokföras eller mantalsskrivasmed avvikelse från vad som annars gäller. Bestämmelsen har under senare årtillämpats i några fall där en flyttningsanmälan som lämnats till ettpostkontor inte har vidaresänts till folkbokföringsmyndigheten eller ocksåförsenats och därför inte föranlett ändrad folkbokföring pä det sätt som denenskilde utgått från. Med hänsyn till att jag här (avsnitt 6.1) föreslår att enflyttningsanmälan även skall få lämnas till ett postkontor torde det intelängre finnas något behov av en bestämmelse liknande den i 62 § GFBL. 8 Skydd för förfölj da personer Våldetmot person är utbrett. Det är angeläget att hjälpa och stödja dem sommisshandlas, förföljs eller trakasseras. Enrad åtgärder har vidtagits på detta område. Lagstiftningen harsetts över och förbättrats. Densom är målsägande i mål om sexualbrott och vissa andra typer av brott, t. ex.misshandel och olaga hot, har från getts rätt att under vissaförutsättningar få ett av staten betalt målsägandebiträde underförundersökningen och rättegången. Genom en lagändring som trätt i kraft den Ijanuari 1991 har rätten till målsägandebiträde utvidgats. 1 vissa andra fallhar målsäganden rätt att åtföljas av en stödperson till rättegången (prop.1987/88:107, JuU 33, rskr. 318, SFS 1988:609). Genomlagen (1988:688) om besöksförbud, som trädde i kraft , har skyddetförbättrats för framför allt kvinnor som riskerar att utsättas för misshandeloch andra övergrepp. Straffet för överträdelse av ett besöksförbud skärptesgenom en ändring i lagen, som trädde i kraft (1989/90:JuU5,rskr. 65, SFS 1989:1075). Regeringenbemyndigade chefen för atttillsätta en kommission (Ju 1989:05) för att motverka våld och förbättra stödettill brottsoffren (dir 1989:58). Kommissionen har redovisat resultatet av sittarbete i betänkandet (SOU 1990:92) Våld och brottsoffer. Vidaretillsatte regeringen en arbetsgrupp inom regeringkansliet för frägor som rör våld mot kvinnor. Arbetsgruppen har arbetat nära den nyssnämnda kommissionen och har avslutat silt arbete (Rapport 91/410/JÄ). Arbetsgruppens förslag har behandlats i prop. 1990/91:113. 8 1990/91. I den nu nämndapropositionen föreslås bl. a. att polisen tillförs medel för Prop.1990/91:153 anskaffandet av larm och andra skyddutrustningar i syfte att gekvinnor som utsätts för våld ett bättre skydd. Rikspolisstyrelsenhar pekat på att det finns en oroande tendens att parter och vittnen utsättsför hot, trakasserier och våld i anslutning till polisutredningar ochrättegångar. Utan åtgärder mot en sådan utveckling riskerar rättsväsendet attundermineras. har i rapporten (RPS RAPPORT 1990:4)Vittnesskydd redovisat sin syn på frågorna om skydd för vittnen. a. misshandlade kvinnor att byta personnummer och på så sätt skapa sigen ny identitet har behandlats av , (l989/90:SkU33, rskr. a. att det är av storvikt att skyddet för dem som utsätts för hot utformas på ett sådant sätt att deutsatta personerna i fortsättningen känner en verklig trygghet. Utskottetkonstaterade vidare att regeringen gett folkbokföringskommittén i uppdrag attöverväga och lämna förslag till åtgärder som förhindrar att någon med hjälp avpersonnummer kan leta rätt på en person i syfte att utöva våld, hot ellertrakasserier. Närdet gäller möjligheten att motverka brott av nu berört slag intar åtgärder inomfolkbokföringen en framträdande plats. Ifolkbokföringen finns uppgifter om bl.a. personnummer, namn, adress,civilstånd och barn. Ett flertal myndigheter aviseras automatiskt om ändringari de registrerade uppgifterna. Detta underiällar oftast för den enskilde. Denenskildes rätl till olika förmåner som exempelvis barnbidrag kan på så sättbeaktas utan en särskild anmälan från den enskilde. Personnumretär mycket användbart som ett unikt och tillföriitligt identifikationsbegrepp.Det är nödvändigt för att klara av de omfattande aviseringarna frånfolkbokföringsregistren. är personnumret ett sökbegrepp för den somvill ha tillgång till sådana uppgifter om en person som normalt anses somharmlösa, exempelvis adresser. Folkbokföringsregistren kan på det sättetanvändas för att få upplysning om en persons adress av den som har för avsiktatt förfölja eller trakassera personen. Det är därför i de flesta fall intemöjligt att undkomma en förföljare enbart genom att flytta till en annan ort. Föruppgifter i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan lik nande registrering av befolkningen gäller sekretess enligt 7 kap. 15 § sekre tesslagen (1980:100). Enligt den bestämmelsen gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller nägon honom närstående lider men om uppgif ten röjs. Genom en ändring i denna bestämmelse och i sekretessförord ningen (1980:657), som trädde i kraft (prop. 1987/88:41, KU 22, rskr. 51, SFS 1987:1160 och 1987:1161), utvidgades folkboktoringssekretessen till att omfatta även annan verksamhet som avser registrering av en betydande del av befolkningen såsom trafiksäker hetsverkets bil-, körkorts- och felparkeringsregister och centrala passregister. Sekretesskydd gäller såväl för uppgifter av särskilt ömtålig art som lor normalt harmlösa uppgifter vilka på grund av omstän digheterna i det enskilda fallet är skyddsvärda. Exempel på den sistnämn- 114 da typen av uppgifter kanvara en persons adress i fall av befarad person- Prop. 1990/91: 153förföljelse. fall en persons adress bör hemlighållas på grund av befarad förföljelseförs en markering om särskild sekretessprövning in i skattemyndighetensfolkbokföringsregister. Markeringen aviseras till de andra register för vilkadet finns motsvarande bestämmelser om sekretess. Spärrmarkeringen innebär ioch för sig inte att uppgiften inte får lämnas ut. Den är endast envarningssignal som anger att en särskild prövning skall ske. Varje myndighetprövar självständigt frågan om utlämnande. Förmin del vill jag framhålla att uppgifterna i folkbokföringen självfallet intebör kunna missbrukas för att söka rätt på en person i syfte att förfölja ellerhota denne. Ett visst skydd för utsatta personer ges som nämnts genom reglernaom sekretess. Detta skydd är emellertid inte heltäckande. 1983års folkbokföringskommitté har föreslagit två olika vägar för att skapa ettbättre skydd. En person skall i första hand ges ökad trygghet genom en särskildfolkbokföring där den verkliga bostadsorten eller bostadsadressen inte framgårav de vanliga folkbokföringsregistren. Den särskilda folkbokföringen skallbeslutas av skattemyndigheten efter ansökan. Det andra förslaget innebär atten person som är utsatt för ett allvarligt hot skall i speciella fall få registrerasmed fingerade personuppgifter i folkbokföringen efter ansökan hosrikspolisstyrelsen. Samtliga identifierande uppgifter i folkbokföringen kan fåbytas ut som sambandet med den tidigare identiteten utplånas(identitetsbyte). Kommitténsförslag har mottagits mycket positivt av remissinstanserna. Ingen motsätter sigatt det införs en möjlighet till särskild folkbokföring av förföljda personer.Endast en remissinstans avstyrker införandet av en möjlighet tillidentitetsbyte. (Ju 1989:05) har i sitt belänkande (SOU 1990:92) Våld och brottsoffertillstyrkt förslagen. Förmin del ansluter jag rriig i allt väsentligt till förslagen. Genom deföreslagna åtgärderna förhindras enligt min mening på ett effektivt sätt attfolkbokföringens uppgifter missbrukas för att leta reda på personer i syfte attutöva våld eller hot. Bestämmelserom detta har tagits in i förslaget till ny folkbokföringslag och i en särskildlag om fingerade personuppgifter. 8.2Särskild folkbokföring av förföljda personer Mitt förslag: Omdet finns särskilda skäl att anta att en person kan bli utsatt för allvarligeller upprepad brottslighet, förföljd eller på annat sätt trakasserad, fårskattemyndigheten, om den det gäller flyttat eller avser att flytta, efteransökan besluta om kvarskrivning på den gamla folkbokföringsorten i högst treår. När skäl för kvarskrivning inte längre föreligger skall den upphöra.Motsvarande skall gälla för den utsatta personens familj. 1983års folkbokföringskommittés förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Remissinstanserna har, med elt undantag, inte haft något att erinra motförslaget. Länsrätten i anser att sådana undantag som föreslåsendast kan komma ifråga under extraordinära förhållanden. Länsrätten anser attde i förslaget angivna förhållanden som skall föreligga för alt den tidigarefolkbokföringsorten skall få behållas är alltför vagt angivna och behöverpreciseras. Det är vidare enligt länsrätten av stor betydelse att prövningenföregås av en noggrann utredning som visar om det föreligger sådanaförhållanden som avses. Länsrätten ifrågasätter vidare om prövningen av hotetbör göras av skattemyndigheten och anser att prövningen i första hand börankomma på de rättsvårdande myndigheterna som har särskild kompetens i dessafrågor t. ex. de allmänna domstolarna och . De har tillgångtill uppgifter som kan vara av betydelse vid en sådan prövning. För attskattemyndigheten skall kunna lämna ett sådant medgivande måste åtminstonenågon form av remissförfarande äga rum. Remissinstansen, t.ex.rikspolisstyrelsen, bör ta ställning till om hotbilden är sådan att det finnsförutsättningar för ett medgivande. Skälenför mitt förslag: Den metod som kommittén föreslagit bör i de allra flesta fallkunna medföra ett effektivt skydd mot att uppgifter i folkbokföringen användsför att söka upp en person med avsikt att utsätta den för våld, hot om våldeller trakasserier. Uppgifter om den faktiska bostadsorten kommer då inle attspridas till myndigheter och andra registerförare. Ensådan särskild folkbokföring (kvarskrivning) avses kunna ske i de fall enperson har flyttat eller avser att flytta på grund av hot eller förföljelse.Kvarskrivning bör kunna medges både i de fall då hotet kommer från en kändperson exempelvis en tidigare familjemedlem eller någon som den hotade vittnatmot i en rättegång och i sådana fall då hotet kommer från oidentifieradepersoner, exempelvis en terroristorganisation eller ett brottssyndikat. Ävenparter i rättegång, målsäganden och rättspersonal bör kunna bli kvarskrivna.Däremot bör det förhållandet att en person utsatts för uppmärksamhet imassmedia inte i och för sig utgöra skäl till kvarskrivning. Enförutsättning för ett beslut om kvarskrivning bör vara att det, om det inte ärobehövligt, föregås av en utredning av polisen om tillföriitligheten av uppgifterna och omallvaret i hotet. bör därför ges Prop. 1990/91: 153 rättatt anlita biträde av polismyndighet i frågor om kvarskrivning. Om brott somhor under allmänt åtal kommer till polisens kännedom skall fömndersökninginledas (23 kap. ). Ettbeslut om kvarskrivning bör vidare följas upp så att beslutet kan upphävas såsnart skyddsbehovet upphört så att folkbokföringen kanbeskriva den faktiska bosättningen för att därmed begränsa de olägenheter somannars kan uppkomma. Detta kan också ligga i den enskildes intresse. Det ärdärför lämpligt att skattemyndigheten upplyser den enskilde om effekterna iolika sammanhang av att folkbokföringsorten inte visar den verkligabosättningen. Detfår här liksom i övrigt ankomma på att utarbeta råd förhandläggningen hos skattemyndigheterna. Föratt kvarskrivningen skall ge avsedd effekt måste motsvarande gälla för defamiljemedlemmar som flyttar med den utsatta personen. En komplikation i detsammanhanget är att förföljaren kan vara vårdnadshavare till barn som bor hosden förföljda personen. För att bli en effektiv skyddsmetod måste kvarskrivningbeträffande ett barn i sådana fall kunna ske på ansökan av endast en avvårdnadshavarna. En särskild bestämmelse om detta bör därför tas in i NFBL. 1de fall då kvarskrivning beviljats bör ingen bostadsadress anges i folkbokföringen.Postadressen bör vara skattemyndighetens adress. Post till personen kan dåvidaresändas av skattemyndigheten. Bestämmelser om detta bör utfärdas avriksskatteverket. Detär givetvis angeläget att systemet med särskild folkbokföring inte kanmissbrukas av personer som önskar göra sig oanträffbara för att undgå lagföringeller på annat sätt undandra sig skyldigheter mot det allmänna. Mellanhavandenmellan enskilda och myndigheter och mellan borgenärer och gäldenärer sköts iallmänhet med hjälp av post eller telefon. Normalt kommer därförkvarskrivningen inte att förändra situationen för myndigheter och tredje man iförhållande till den kvarskrivne. Omen myndighet, exempelvis polis, domstol eller kronofogdemyndighet, hosskattemyndigheten begär att få tillgång till den verkliga adressen till enperson som beviljats särskild folkbokföring, har skattemyndigheten att prövadenna begäran enligt tillämpliga sekretessregler (jfr 7 kap. 15 § och 14 kap. 2och 3 §§ sekretesslagen). Prövningen torde i de flesta fall komma att leda tillatt den begärda uppgiften lämnas ut, förutsatt att uppgiften kan skyddas hosden mottagande myndigheten. Jagär medveten om att de bedömningar av hotsituationer m.m. som måste ske i ärenden om kvarskrivning i viss mån är främmande för skattemyndigheterna. Bedömningen har dock avsevärda likheter med den avvägning som måste göras vid prövning enligt 7 kap. 15 § sekretesslagen av utlämnande av exempelvis en adressuppgift. Genom att kvarskrivning en konstrueras som en bestämmelse om rätt folkbokföringsort kommer rättsverkningar som är knutna till folkbokföringen att hänföras till den beslutade folkbokföringsorten (kvarskrivningsorten). I den mån myndig heter eller tredje man har behov av att få veta den kvarskrivnes folkbokfö ringsort kan denna uppgift således utan risk lämnas ut. Visar det sig att den 117 föreslagnabeslutsordningen är förenad med olägenheter är jag beredd att ompröva mittställningstagande i denna del. Mitt förslag: Folkbokföring med fingerade personuppgifterfår ske i högst om det föreligger en uppenbar risk att en person kan bliutsatt för särskilt allvarlig brottslighet som riklar sig mot dennes liv, hälsaeller frihet och personen inte kan beredas tillräckligt skydd på annat sätt. Motsvarandeskall gälla för den hotade personens familjemedlemmar. folkbokföringskommittés förslag: Överensstämmer ihuvudsak med mitl. Remissinstanserna; Förslaget om en möjlighet tillidentitetsbyte tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtligaremissinstanser med undantag för som avstyrker förslagel medåberopande av de omfattande problem som identitetsbyten skulle medföra för denberörda personen, för myndigheter och tredje man. Verket anser att förslagetom möjlighet till kvarskrivning ger ett lika gott skydd. Verket harprincipiellt den uppfattningen att samhällets skyldighet att effektivt skyddamänniskor som är utsatta för hot eller förföljelse inte i första hand åvilarfolkbokföringsväsendet utan snarare andra inslanser inom samhällsapparaten.Flera remissinstanser uppger att det är nödvändigt att man kan få tillgångtill uppgifter om vilka identitetsbyten som skett om man skall kunna fullgörasina uppgifter. Skälen for mitt förslag: En person som är utsatt för etlallvariigt hot torde i de allra flesta fall få erforderligt skydd genom denföreslagna möjligheten att få behålla sin folkbokföringsort. Det kan emellertidinte uteslutas att en person som är utsatt för ett mycket allvarligt hot pågrund av speciella omständigheter inte kan få tillfredsställande skydd på detsättet. För dessa undantagsfall kvarstår ett behov av att kunna erbjuda ännubättre möjligheter till skydd. En person bör därför kunna medges alt användafingerade personuppgifter. Skälet till detta är att man kan använda andra sökbegreppän personnummer och namn i ett personregister. Genom att exempelvis användauppgifter om relation till barn och dag för civilståndsändring som urvalskriterierär det möjligt att ur olika register hämta uppgifter och på så sätt begränsaantalet tänkbara personer avsevärt. Förföljaren har sedan möjlighet attidentifiera den person han söker. Det kan således vara nödvändigt att byta ut också andrauppgifter i folkbokföringen än namn och personnummer. Beroende på förhållandenai det enskilda fallet kan det bli aktuellt att byta ut vilken som helst avuppgifterna i folkbokföringen. Förhållanden som en persons födelsetid ellerfödelseort är emellertid av en sådan art att de inte kan ändras genom ett administrativt beslut.Jag vill därför betona att medgivande att använ- Prop. 1990/91: 153 dafingerade uppgifter inte medför att den berörda personens personuppgifterrättsligen ändras utan endast att han eller hon registrerasmed andra uppgifter i folkbokföringen.