prop · GE03197 · 1990-12-31 00:00:00 — I det följande ges exempel på sådanaavvikelser. Ipromemorian föreslås jämkningsregler som avviker från EG-direkiivei.Motiveringen synes vara att förhållandena pä produktansvarsområdet inte är såspeciella all en avvikelse från 6 kap. 1 § skadeståndslagen är motiverad (s 146f). Vissa organisationer inomnäringslivet Prop. Ytterligare en direktavvikelse som får betydelse är de begränsade möjligheternatill jämkning vid medvållande. Det är särskilt vid s.k. instruktionsfel somjämkning p.g.a. medvållande kan aktualiseras och del kan starkt ifrågasättas ominte reglerna måste balanseras med en utökad möjlighet till jämkning.Det är en otillfredsställande utveckling i svensk rättatt reducera enskildas ansvar för eget handlande. effekten av en möjlighettill jämkning vid "enkelt" medvällande skall inte Såvittgäller jämkning vid skada bör produktskadelagen överensstämma medEG-direktivet. De regler som gäller enligt SkL innebär i praktiken attmedvållande aldrig kan göras gällande. I ett samhälle bör krav kunna ställas påen vuxen individ att den använder produkter med normal aktsamhet och efterövervägande. lakttages inle detta och personen skadas eller sakskada uppstårdärför han varit vårdslös bör självfallet jämkning kunna ske enligtEG-direktivets principer. Det innebär ju inle atl den skadelidande inte fårekonomiskt skydd vid personskada. För sådana fall kan det utbyggda försäkrings-och sjukvårdssystemet utnyttjas. Begränsad möjlighet att jämka vid medvållande instrukiionsfel är det viktigt all kunna jämka p.g.a. medvållande. Detskulle särskilt för kemiska produkter kunna innebära stora problem om den skadelidandefår full ersättning trots att han kanske på ett anmärkningsvärt sätt använtprodukten utanför normalt användningsområde och utan naturligasäkerhetsåtgärder. Undantag görs endast om "användningen helt avviker frånmänskligt beteende". Detta uttryck bör preciseras. Riskfinns annars att en flora av övermärkning kan bli aktuell för att företagenskall kunna teckna vettiga försäkringspremier. Vivill här erinra om den övermärkning som finns på kemiska produkter.Samhället tycks vara ointresserat av hur konsumenten verkligen uppfattarvarningstexter. Vi har intryck av au alla berörda parter verkar vara nöjda omde lagstiftade kraven och litet mer uppnås. Virekommenderar lagstiftarna att studera övermärkningen i . Övermärkningmedför dessutom ofta långa domsiolsprocesser. Synpunktenatt del svenska produktansvaret bör överensstämma med vad som gäller iEG-länderna tar också sikte på under vilka förhållanden den skadelidandesmedvållande skall påverka rätten till ersättning. Även om det enligt svenskskadeståndsrätt i allmänhet förutsätts ett grovt medvållande för att enpersonskadeersällning skall jämkas, måste delsamma inte nödvändigtvis gälla ien speciallagstiftning som i övrigt i hög grad tar tillvara de skadelidandesintressen. Konsortietför läkemedelsförsäkring Prop. Ipromemorian föresläs att skadeståndslagens regler (6 kap. 1 §) om jämkning pä grund avmedvållande pä den skadelidandes sida skall gälla ävennär skadeståndsansvaret följer av produktskadelagen. jämkningsregler är dockdäligt anpassade till läkemedelsområdet, med tankepå atl läkemedel exempelvis ofta används vid självmord och kan utnyttjasvid s.k. aktiv dödshjälp. Uppsåtlig skada såsom självmord eller skadatill följd av självmordsförsök skall enligt konsortiets mening aldrig överhuvudtagetkunna grunda rätt till ersättning. EnligtEG-direktivet föreligger samma jämkningsmöjlighet vid person- och sakskada.Enligt det svenska förslaget inskränks jämkningsmöjligheten vid personskada ienlighet med vad som gäller enligt skadeståndslagen. I enlighet med singrundläggande inställning anser att den svenska lagen inteheller på denna punkt bör avvika från EGdirektivet. Tillfogas kan attskadelidande även framgent kan erhålla ersättning enligt skadeståndslagen i detfall denna är tillämplig, dvs. primärt då skadevållaren orsakat skadan genomoaktsamhet. I sådana fall blir skadeståndslagens jämkningsregler tillämpliga.Advokatsamfundet ser heller inte anledning till varför det skulle vara sämrejämkningsmöjligheter vid produktskada än vid köprättsligt fel. Omkastadbevbbörda i vbsa hänseenden Hovrättenanser att det i 8 § lagförslaget som en särskild punkt bör angesatt ersättningsskyldighet inte föreligger om den som annars skulle varaskadesiåndsskyldig visar att han inte har satt produkten i omlopp. Förall undgå ansvar kan enligt 8 § lagförslaget den som annars skulle varaersättningsskyldig bryta en av tre presumerade förutsättningar. Två av dessaupptas i bestämmelsens punkt 1, nämligen att den påstått ansvarige har satt denskadegörande produkten i omlopp och att delta har skett i en näringsverksamhet.För att tydligare markera att presumtionen att den påstått ansvarige har sattprodukten i omlopp är frislående och alt det är tillräckligt för au undgåansvar att bryta denna, bör punkt 1 delas upp i två punkter. Krav på bevb omorsaksseunband Medden redovisade grundsynen instämmer tingsrätten promemorians förslag.Såvitt tingsrätten kan bedöma innebär den föreslagna ordningen ingen konfliktmed EG-direktivet. Den princip som EG fastslagit gäller ju redan i ,även om den inte lagfästs, och kommer alt tillämpas även för produklskadornasdel. All bevisbördan placeras hos den som päsläll sig lida skada är säledes dennaturliga utgångspunkten. En helt annan sak, som inte berörs i EG-direktivet,är vilken grad av bevisning som skall krävas. Detta bör liksom hittillsöverlämnas åt rättstillämpningen alt bestämma från fall till fall. Omkastadbevbbörda i vbsa hänseenden Någonerinran mot att bevisbördan läggs på producenten i angivna fall finns inte fråntingsrättens sida. Däremot är det tveksamt om beviskraven skall utformas olikaenligt punkterna 1 och 2 i den föreslagna 8 §. Visserligen överensstämmer dettamed EG-direktivet och konvention, men nägon övertygandeargumentering har inte anförts till stöd för denna lösning vare sig iproduktansvarskommitténs betänkande eller i promemorian. F.ö. avviker detslutligt antagna EG-direktivet års utkast, som genomgående ställdekrav på s.k. full bevisning. Att i lagtexten ange olika beviskrav rimmar illamed vad som föreslagils, och av tingsrätten godtagits, under nästföregåendeavsnitt. Tingsrätten anser att den princip som där fastslagits bör gälla även iförevarande sammanhang, dvs. det närmare innehållet i uppställda beviskrav börbestämmas i rättstillämpningen. Härvid skall framhållas att begreppet"visat" inte har nägon entydig betydelse pä civilrättens område ulanfär sin mening först genom konkreta domstolsavgöranden; med "visat"kan avses allt från "sannolikt" över "övervägande sannolikt"till "fullt styrkt". Promemorianslagförslag innebär avvikelser från EG-direktivet på en rad punkter. mening har i de flesta fall inte anförts tillräckligt starkaskäl för de föreslagna avvikelserna. I det följande ges exempel på sådanaavvikelser. EG-direktivetsregel i artikel 7 (c), om vilka kriterier som skall vara uppfyllda för attstrikt ansvar inte skall föreligga, uppfattas som "onödigt invecklad"och ersätts i det svenska förslaget av en nägot annorlunda formulerad regel (s134). Även bevisreglerna i artikel 7 (b) i EGdirektivet bedöms som onödigtingående och omformuleras i det svenska lagförslaget (sl57). KonsumentverketKrav på bevb om orsakssamband Konsumentverketär positivt till atl beviskravet mildras i fråga om orsakssambandet mellan enskadegörande händelse och den aktuella skadan. Verket anser dock att principenom bevislättnad bör lagregleras. När tvisten om ersättning för produktskadaavser svåröverskådliga och komplicerade händelseförlopp gäller visserligenenligt rättspraxis en viss bevislättnad för denskadelidande. Det är dock av värde - bäde för den Prop. 1990/91:197skadelidande och för "skadevållaren" - om denna praxis, som förövrigt är ytterst sporadisk och knappast särskilt tydligt utmejslad, kommertill uttryck i en lagbestämmelse. Desvårigheter som framhålls att bestämma tillämpningsområdet för enbevislättnadsregel förefaller vara överdrivna. En lämplig förebild för en sådanregel kan vara den i betänkandet beskrivna 3 § tredje stycket miljöskadelagen.Enligt motiven för den bestämmelsen bör den kunna tillämpas analogt, t.ex. vidvissa produktskador. Mot bakgrund av all det i betänkandet förulskickas att denrättspraxis som utbildas vid tillämpningen av 3 § tredje stycketmiljöskadelagen bör fä betydelse även inom produktskadeomrädet, synes det varamest konsekvent och läilöverskådligt om praxis i fråga om beviskraven vidproduktskador får utvecklas med stöd av en regel i produktskadelagen i ställetför omvägen via en regel i miljöskadelagen. Verketinstämmer i uppfattningen att det inte synes finnas något behov av enbevislättnadsregel i produktskadelagen emedan utrymme för bevislättnad för denskadelidande nu finns i radande praxis. Verketinstämmer i utredningens bedömning att tillerkänna den enskildes intressestörre vikt. Vidbyggande på entreprenad gäller kontraktsförhållandena mellan brukare -entreprenör och mellan entreprenör - tillverkare. Dessa särskilda relationertycks inte behandlade i propositionen. Skadestånds-proceduren i byggsektornskulle troligen förenklas om ansvaret gentemot brukaren åvilar entreprenörenensam, eventuellt entreprenör och tillverkare solidariskt. Detsamma skulletroligen ocksä gälla eventuella försäkringsarrangemang. Jämförelser kan härgöras med franska Code civil art. 1792 om de s.k. EPERS-elementen i byggandet. Kravpå bevb om orsakssamband Utredningsförslaget Ienlighet med gällande räu bör utgångspunkten vid bedömningen av orsakssambandetmellan en skadegörande händelse och den aktuella skadan vara att denskadelidande som begär ersättning har bevisbördan för att skadan har orsakatspå det sätt han påstår. När det gäller styrkan hos den bevisning som erfordrasför att den skadelidande skall anses ha fullgjort sin bevisskyldighei tordekraven inte komma att ställas högre än vad som är rimligt med hänsyn tillmöjligheterna att utreda orsakssambandet i det enskilda fallet. Det ärangeläget att beviskravet inte sätts så högt att den skadelidandes möjlighettill gottgörelse blir illusorisk. Lanlbruksstyrelsenvill i det här sammanhanget framhålla att det i mål om ersättning för skador,som djur drabbats av, p.g.a. brister i fodret kan uppkomma besvärliga ochsvåröverskådliga bevisfrågor. I sådana mål kan det vara önskvärt attbeviskraven lindras för den skadelidande. Omkastad bevbbörda i vbsa hänseenden Enligt lagförslaget skallden som annars skulle vara ersätmingsskyldig enligt produktskadelagengå fri frän ansvar, bl.a. om han gör sannolikt att den aktuellasäkerhetsbristen inte förelåg när han satte produkten i Ibetänkandet hävdas att den bevisbörda som i normalfallet läggs bl.a. på tillverkareneller importören inte torde vara särskilt betungande. Där sägs att man oftaredan av säkerhetsbristens art kan sluta sig till i vilket skede den haruppkommit. Lantbruksstyrelsenvill betona atl naturprodukterna skiljer sig från vanliga industriprodukter päett avgörande sätt genom atl de är biologiska produkter. Biologiska produkterär utsatta för en ständig förändring. Detta gäller särskilt djurprodukier avolika slag. Det kan därför ofta vara svårt för den berörde att göra sannolikt ivilket led den skadeframkallande säkerhetsbristen inträffat. Lantbruksstyrelsenvill därför särskilt framhålla att bevisproblemen kan bli stora närnaturprodukter förorsakar skador. IEG-direktivel föreskrivs uttryckligen atl det åligger den skadelidande attbevisa skadan, defekten och orsakssambandet mellan defekt och skada. I dennuvarande skadeståndslagen gäller samma principer. Vidare gäller som allmänprincip att den part som har bäst möjlighet att föra bevisning också åläggesgöra detta. har i tidigare förslag varit inne på tankenatt införa en regel om bevislättnad och därvid hänvisat lill miljöskadelagensbestämmelser. I nuvarande förslag har den tanken inte resulterat i ett formelltförslag. Däremot är den uppenbarligen fortfarande levande i vart fall tordeskrivningen kunna tolkas pä detta sätt. I betänkandet sid. 154 sägs sålunda: "Denrättspraxis som kan komma alt utbildas vid tillämpningen av 3 § tredje stycketmiljöskadelagen bör därför fä betydelse även inom produktskadeomrädet". Byggmaterialgruppenanser att det inte finns någon anledning avvika från gällande praxis ombevisbördans placering och omfattning och menar därför att EG-direktivetsförslag även skall gälla för produktskadelagen. Miljöskadelagen är interelevant i sammanhanget. De skador som där aktualiseras är av en helt annankaraktär än produktskador. 1990/91 197 Vi finner detanmärkningsvärt att det införs förslag lill bevislättnad. förstår intenödvändigheten av en sådan regel eftersom EG-direktivet inle har nägon motsvarighetdärtill. Vad gäller bevisfrågan anser vi all det föreligger stor risk förfler ersättningsberättigade krav, fler försäkringsfall som slutligen medför riskför högre försäkringspremier. av försäkringspremienkommer naturligtvis all utgöra en ekonomisk belastningför alla berörda parter. Föreningenjurister vid de allmänna advokatbyråerna Beträffandefrägan om huruvida en bevislättnadsregel bör införas anför föreningen följande. Somanges i promemorian kan produktskador utan tvivel ge upphov till samma slag avbevissvärigheler som vad gäller miljöskador. Genom det s.k. Leo-målet harHögsta domstolen öppnat en möjlighet för bevislättnad för den skadelidande. Avdomen kan dock ej dras nägra närmare slutsatser om bevisregelns närmareräckvidd. Utredningens förslag all frågan om en bevislättnad bör överlämnastill praxis kan ej anses vara tillräckligt. Med hänsyn till de mycket kompliceradeorsakssamband som kan föreligga mellan skada och produkt och med beaktande avatt myckel läng tid kan ha förflutit mellan användandet av produkten och tilldess skadan visar sig, anser föreningen att en bevislättnadsregel av liknandeinnehåll som i miljöskadelagen bör införas. Parterna i tvist vad gällerproduklskada får genom en bevisregel bättre möjlighet att förutseprocessförutsättningarna i ett skadeärende. Föratl en skadelidande skall kunna göra gällande ett anspråk krävs bl.a. att hankan styrka att det finns ett orsakssamband mellan den skadegörande handlingenoch skadan. Med hänsyn till att stora bevisproblem kan förekomma vid tvister omproduktansvar föreslår Villaägareförbundei, till skillnad från vad som anförs ipromemorian, att lättnader i beviskravet införs ifråga om orsakssambandetmellan den skadegörande handlingen och skadan. En sådan regel skulle exempelviskunna utformas med miljöskadelagen som förebild. Ipunkt 3.8 i promemorian anges krav pä bevis om orsakssammanhang. Del finns iförarbetet inle tillräckligt klara linjer för sådan bevisföring. I synnerhet däprodukten vandrar i tvä eller fiera led innan beställaren/köparen har deninplacerad i småhuset kan det med nuvarande textförslag dessutom bli en läng,svår och dyrbar procedur innan rättelse nås. Det krävs därför en mera konkretformulering, så att var och en -husfabrikanlen och mellanleden fram till detfärdiga huset - blir ansvariga. Entreprenören bör enligt förbundets mening varadireklansvarig. Denne har sedan att föra regresstalan bakåt i leden. I de fallbeställaren/köparen har mer än en entreprenör - den som bygger husgrunden,husresaren. rörfirmanosv., vilka var och en måste ha täckande försäkringsskydd. 1990/91:197Därmed blir den "huvuddrabbade" mer befriad från nuvarande långa ochkomplicerade process, som alltför ofta tillintetgör köparen/familjen vad avserekonomi samt fysisk och psykisk hälsa. Bevisbördanvid såväl sakskada som personskada läggs visserligen på näringsidkaren"att dä produkten saltes i omlopp inte kan ha orsakat eller att denaktuella risken förelåg", men hur ska konsumenten 25 är senare visa althan inköpt den aktuella produkten. Mänga konsumenter har svårt attvisa när och av vem de köpt en viss vara i tiden.Risken för konsumenten med denna långa tid kan bli "att de har rätt menända inte får rätt". Enligtvär uppfattning inskränker dock 4 § den strikta skadeståndsskyldigheten. Genominförandet av ett skälighetsrekvisit försätts den skadelidande i ettotillbörligt underläge gentemot "skadegöraren", då del för enfällande dom krävs, att den skadelidande bevisar, att den skadliga produkten"när den sattes i omlopp, inte var sä säker som skäligen kundeförväntas". Skälighetsrekvisitetmäste enligt vär uppfattning tas bort ur den aktuella paragrafen, bl.a. då detförsvårar ersättning för utvecklingsfel och systemfel. Medulvecklingsfel avses förhållandet, att en ny produkt har skadebringandeegenskaper, som varit omöjliga all förutse under forsknings-ochutvecklingsfasen. Vi anser atl ell strikt ansvar måste utkrävas i sådana fall,emedan skadorna kan föröda ett liv för den skadelidande. Det är stötande, alten producent utan strikt ersättningsskyldighet skall tillåtas användakonsumenter som försökskaniner". Beträffandesystemfel hänvisas till den utsatta situationen för ca tre miljonerallergiker och astmatiker. Innan marknadsföring påbörjas är det ofta omöjligtatt förutse, i vilken utsträckning en produkt kan komma atl orsaka allergiskareaktioner hos vissa konsumenter. Sädana effekter upptäcks först när etttillräckligt stort antal konsumenter kommit i kontakt med produkten. Detta färi en sådan situation inte frita producenten frän strikt skadeständsskyldighet.Allergiker och astmatiker skall självfallet ha samma rättsskydd som ickeallergiker och astmatiker, I själva verket bör det vara en självklarhet, atträttsskyddet utformas för att i första hand skydda de svaga grupperna isamhället. Närdet gäller skador, som ytterst har sin grund i verksamhet, som bedrivs ivinningssyfte, finner vi det rimligt att bevisbördan skiftas till denskadelidandes förmån. Sä var ocksä fallet i det ursprungliga lagförslagets 4 §,som beträffande bevisfrågan hade följande lydelse "En skada skall anses hauppstått tiU följd av bristande säkerhet hos en produkt, om det med hänsyn tillsäkerhetsbristens och skadans art, andra möjliga skadeorsaker samtomständigheterna i övrigt föreligger övervägande sannolikhet för ett sådantorsakssamband". 18 1990/91. Detta stycke har i detslutliga lagförslaget tagits bort. Enligt Miljö- Prop. 1990/91:197 centrumsuppfattning bör detta stycke återinföras i sin ursprungliga lydelse i 4 §. Ettproblem som vi vill peka på som speciellt gäller vår medlemsgrupp är bevisfrägan.Den enskilde konsumenten kommer, i mänga fall, alt få stora svårigheter attbevisa alt en produkt förorsakat skada. Vi vill här peka pä den amerikanskalagstiftningen som har vänt på bevisbördan. I är det fabrikanten som skabevisa att produkten ej förorsakar skada. Detta anser vi vara en merkonsumentvänlig inställning än den som produktskadelagen står för. Hovrättenanser all ell förtydligande i den föreslagna lagtexten bör ske i fråga omutgångspunkten för beräkningen av den treåriga preskriptionstiden. Vidareanser hovrätten alt det bör undersökas om förutsättningar föreligger för någonform av statligt garantiansvar för personskador som uppkommer efter utgången men från det produkten upphörde att vara i denersättningsskyldiges besittning. Sistnämnda garantiansvar skulle då kunnaersätta en utsträckning av den yttersta preskriptionstiden för nu aktuellaskador till . Dentreåriga preskriptionstiden är enligt promemorians motiv avsedd att börja löpanär den skadelidande fär kännedom om 1. skadan, 2. säkerhetsbristen i produktensamt 3. den mot vilken anspråket skall riktas. Det saknas anledning att inteuttrycka detta i lagtexten i stället för den omskrivning som föreslås ipromemorian. Bestämmelsen skulle härigenom vinna i tydlighet. Hovrättendelar uppfattningen att det finns skäl au i en produktskadelag föreskriva enförlängd preskriptionstid för rätt till ersättning för personskador. En sålång preskriptionstid som 25 är kommer emellertid utan tvivel att medföra vissaproblem för svenska tillverkare främst i form av högre kostnader i förhållandetill viktiga konkurrentländer. För att undvika dessa olägenheter och ändåtillförsäkra en skadelidande rätt till ersättning även om skadan visar sigförst , bör enligt hovrättens mening förutsättningarna för ettstatligt garantiansvar undersökas. Ett sådant garantiansvar skulle då kunna"ta vid" efter utgången av och gälla fram till 25 är efter denursprungliga preskriptionstidens början. Härigenom kunde preskriptionstiden medavseende på den ansvarige bestämmas till säväl för person- som försakskador. Förebilder till ett sädant ansvar finns bl.a. på atomskadelag- Den ytterstapreskriptionstiden för personskada föreslås vara 25 är. tid, som ej harmonierarmed EG-direktivet, kan enligt tingsrätten komma att medföra problem fördel svenska näringslivet i internationella förhållanden.Tiden är dessutom för svenska förhållanden ovanligt lång. Vad som anförs ipromemorian om den skadelidandes behov kan ej anses hasådan tyngd att den förlängda preskriptionstiden bör väljas. 110§ första stycket bör anges att kännedom skall ha erhållits även om den som haratt utge ersättning enligt lagen. Tingsrätteninstämmer i förslaget till treårig preskription. Vad gäller utgångspunkten förpreskriptionstiden anser tingsrätten att denna inte bör hängas upp på att denskadelidande rent faktiskt fär kännedom om att hans fordran kan göras gällande.Detta innebär nämligen all preskriptionstidens längd blir beroende avsubjektiva faktorer. I stället bör regeln vara att preskriptionstiden börjarlöpa dä den skadelidande fick eller hade bort fä kännedom om att fordran kundegöras gällande. Detta överensstämmer med EG-direktivet och produktansvarskommillénsbetänkande. Bestämmelser av motsvarande innebörd finns också i, förutom den ipromemorian anmärkta 21 § atomansvarighetslagen, 52 § köplagen, 11 § konsumentköplagenoch 17 § konsumenttjänstlagen. Närdet gäller den yttersta tidsgränsen för att ett produktansvar skall kunna görasgällande föresläs i promemorian en period på tio är, dä fråga är om sakskador.Tingsrätten har ingen erinran mot detta. Däremot anser tingsrätten att man börundvika en förlängning av denna preskriptionsfrist vid personskador. Ipromemorian räknas upp en rad argument som talar emot en sådan förlängning:behovet av en likartad internationell bedömning, svårigheterna att tillskapaett försäki;ingsskydd m.m. Enligt tingsrättens mening har promemoriansförfattare inte förmått all anföra tillräckligt bärande motargument. Tilläggasskall att redan en så lång preskriptionstid som innebär attbevisföringen inför en domstol blir myckel besvärlig och osäker. Och att utredaoch styrka orsakssamband mellan en produkt och en skada förflutittorde i det närmaste vara ogörligt. Det framstär också som märkligt alt den somuppsåtligen eller av vårdslöshet förorsakat personskada skulle uppnåansvarsbefrielse tidigare än den som, trots att han vidtagit alla tänkbaraförsiktighetsåtgärder, ådragit sig ett strikt ansvar för en produkt som hantillverkat. Tingsrätten förordar därför en enhetlig yttersta preskriptionsfrisipå såsom produktansvarskommiltén föreslog och som anvisas i Europarådetskonvention och EG-direklivet. Vadslutligen angår utgångspunkten för beräkning av den yttersta preskriptionstidenanser tingsrätten atl lagtexten bör utformas pä det sätt som produktansvarskommilténföreslog och som även anges i EGdirektivet: " ... efter det .... sattedet särskilda föremål, som orsakat skadan, i omlopp". En sådan regleringinnebär att preskriptionsfristen börjar löpa som produktansvaretinträder, vilket måste vara den Denna ståndpunkt påverkas inte av det Prop. 1990/91:197 exempelsom andragits i specialmoliveringen (s. 291). Del exemplet är nämligenmissvisande. Som anförs i promemorian pä s. 96 och 97 samt 283 sätts en produkti omlopp när den överlämnas till annan ("till nästa led i tillverknings-och distributionskedjan eller till den slutliga användaren").