prop · GE0390 · 1990-12-31 00:00:00 — Utredningenföreslår ett förtydligande i paragrafens första och andra slycke för att detinte skall råda något tvivel om alt fridlysning kan beslutas i förebyggandesyfte, dvs. innan risken för utrotning av en art har blivit akut. Förslaget hartillstyrkts av de remissinstanser som särskilt har kommenterat det. Regeringenförordar att paragrafen ändras på det sätt utredningen föreslår. Inomett naturreservat eller naturvårdsområde finns möjlighei all meddela föreskriftersom inskränker allmänhetens räll till tillträde. Därigenom kan exempelvishäckningsplatser för fåglar eller växtlokaler som hyser utrotningshotade arterskyddas. Den möjlighet att förbjuda tillträde till ell område som finns enligt14 § tredje slyckel NVL kan dock, som nämnts, bara lillämpas till skyddför djurlivet. Utredningenanser att det i många fall är ett onödigt långtgående ingrepp all bilda ettreservat för att införa ett tillträdesförbud till skydd för växtlivet. Därförföreslås att det områdesskydd som finns i I4§ tredje stycket utvidgas till allomfatta växter. Vidare föreslås att rätten till fiske inom ett sådant områdeskall kunna inskränkas, liksom nu gäller beträffande rätlen till jakt. Iprincip tillstyrks ändringsförslagen genomgående av remissinstanser na. Regeringen finner att del kan finnas fall då ett särskill, långtgående skydd för växtlokaler behövs, men då ett förordnande om exempelvis naturreservat framstår som en onödigt ingripande åtgärd. Det biotop skydd som föreslagits innefattar inte möjligheten att besluta om tilllrädesförbud. Utredningens förslag bör mot den bakgrunden genomfö ras. Det bör dock understrykas att ett tillträdesförbud innebär en inskränk- 396 ning av allemansrätten.Det bör bara tillgripas för små områden och när Prop, 1990/91: 90 detframstår som nödvändigl. Normall bör det vara tillräckligt att kanaliserabesökande mnt en aktuell växlplats. Regeringen föreslår också att 14 § NVLkompletteras med en föreskrift som gör det möjligt att inskränka rätten tillfiske inom skyddade områden. Fleraremissinstanser påpekar att föreskrifter om tilllrädesförbud till en växtlokalinte bör gälla gentemot markägaren. Regeringen delar den den uppfattningen. Förde hotade arter som finns i kulturpräglade miljöer finns det ett behov av vård,som ofta sker genom markägarens försorg. Enligt 15 § andra stycketnaturskyddsförordningen gäller för djurskyddsområden all tillträdesförbud inormalfallet inle skall gälla gentemot markägaren. Detsamma bör enligtförordningen gälla för områden som omfattas av föreskrifter till skydd förväxtlivet. Naturvårdsverketföreslår i sitt remissvar all skydd av fisk och andra vattenlevande djur, såsomvissa kräftdjur samt flodpärlmussla, skall kunna regleras genom NVL. Verketanför alt man inte kan freda bestånd av fisk annal än genomfiskelagstiflningen, även om önskemålet om fred-ning avser arter som ärointressanta från kommersiell synpunkt eller för sportfisket. Regeringen finnerall det inte finns tillräckliga skäl alt avvika från den tillämpadeprincipen, att djur vars dödande eller fångande är att hänföra till jakt ellerfiske inle skall omfattas av bestämmelserna om fridlysning, Fredning av sådanadjur regleras i jakt- och fiskelagstiftningen. Del är däremot angeläget allnaturvårdsverket och gemensaml verkar för alt undanröjaeventuella oklarheter om gränsdragningen mellan fiskelagstiftningen och NVLnär det gäller skyddet av vattenlevande arter. Principen är enligt 26 § lagen(1950:596) om rätt till fiske att den lagen inte skall lillämpas i den mån denstrider mot föreskrifter som har meddelats med stöd av naturvårdslagen. Genomden föreslagna ändringen i I4§ tredje stycket öppnas en möjlighet att förvissa områden med stöd av NVL meddela föreskrifter som inskränker rätten tillfiske, varmed även avses fångst av flodpärlmussloroch andra skaldjur. Naturvårdsverketpåpekar också alt det ibland kan vara svårt alt utan goda biologiska kunskaperskilja mellan fridlysta arter och sådana som är nära släkt med de fridlysta. Såkan exempelvis vara fallet beträffande vissa orkidéer. Verket föreslår därföratt det i 14 § första stycket införs en möjlighet att fridlysa växter och djursom är förväxlingsbara med de hotade arter som behöver skyddas. Regeringenfinner dock att del skulle föra för långl alt generellt fridlysa arter endastpå grand av förväxlingsrisken. För sällsynta arter som är svåra attidentifiera framstår föreskrifter enligt 14 § tredje stycket eller någon annanform av områdesskydd som lämpligare. 16.5.6Samrådsskyldigheten och markägarens rätt till ersättning Regeringensförslag: Ett arbetsföretag som är föremål för samråd enligt 20 § NVL skallkunna förbjudas, om andra åtgärder inte är tillräckliga och det är nödvändigtfrån naturvårdssynpunkl. Ett förbud enligt paragrafen skall kunna medföra rätttill ersättning om det medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Naturvårdslagsutredningensförslag: Samma som regeringens. Utredningen föreslår också att regeringeneller en myndighet skall kunna meddela föreskrifter om att samråd skall skebeträffande alla slag av arbetsföretag som kan skada naturmiljön inom särskiltskyddsvärda områden. Remissinstanserna:Förslagen till ändringar tillstyrks av flertalet länsstyrelser,, och statskontoret. Ändringarna avstyrks avLantbrukarnas , , Skogsindustrierna ochSveriges . anser attutvidgningen av samrådsskyldigheten inom särskilt skyddsvärda områden börlillämpas restriktivt. Förslaget att införa en möjlighet att meddela förbud motett arbetsföretag avstyrks. Styrelsen påpekar att även ett krav på flyttning avett arbetsföretag till en annan plats innebär ett stort ingrepp i den enskildesrätt. Liknande synpunkter framförs av bl.a, domänverket. Flera remissinstanseranser att det är onaturligt all etl samrådsförfarande skall kunna mynna ut iförbud. anser att20§ bör ha samma lydelse som , dock med tillägget all ett arbetsföretagskall kunna förbjudas om förbudet inte medför att pågående markanvändningavsevärt försvåras. anser att del börövervägas all ersätta samrådsskyldigheten för främst slora skogsavverkningaroch hyggesplöjningar med en tillståndsplikt enligt NVL, Flera remissinstanser tarupp frågan om ersättning till markägaren i de fall ell förbud enligt 20§meddelas och påpekar att förbudsmöjligheten får begränsad effekt omersättningar till markägaren måsle betalas. anser allreglerna om restriktioner för naturvård måste återgå till det rättsliga lägetföre , då intrånget i pågående markanvändning relaterades tillbmkningsenheten och inte till den berörda delen av fastigheten. Lantbruksstyrelsen anseratt skogsplantering på såväl åker- och kultiverad betesmark somnalurbetesmarker utgör ett led i pågående markanvändning. Styrelsen taravstånd från utredningens uppfattning att skogsplantering på jordbmksmark ären samrådspliktig åtgärd enligt 20 § NVL, Andra remissinstanser, bl. a.naturvårdsverket och flera länsstyrelser, anser all åtminstone energiskogodlingpå jordbmksmark utgör en ändring av den pågående markanvändningen. Regeringens överväganden:Enligt 20§ NVL skall den som avser all utföra ett arbetsföretag, som kan kommaatt väsentligt ändra naturmiljön, i förväg samråda med . Förmarkberedning genom hyggesplöjning har regeringen med stöd av20§NVLi23§naturvårdsförordning- enföreskrivit att anmälan för samråd alltid skall göras. 1990/91:90 enligt 20 § förordningen meddela motsvarande föreskrifter förandra typer av arbetsföretag. Samrådsförfarandetkan enligt 20§ andra stycket NVL utmynna i att förelagaren av länsstyrelsenföreläggs att vidta de åtgärder som behövs för att begränsa eller motverkaskada på naturmiljön. Däremot kan inte med stöd av paragrafenförbjuda att arbetsföretaget utförs. Ett föreläggande kan inte heller innebäraså långtgående inskränkningar i markanvändningen att markägaren skulle hablivit berättigad till ersättning för intrång i pågående markanvändning, ommotsvarande föreskrifter hade meddelats med stöd av andra bestämmelser i , Naturvårdslagsutredningenanser att det är en brist i lagstiftningen att möjlighet saknas att iundantagsfall meddela förbud mol vissa arbetsföretag. Regeringengör följande bedömning. Bestämmelserna om samråd i 20§ skärptes genom delagstiftningsåtgärder som genomfördes . En ytteriigare skärpning avbestämmelserna är emellertid motiverad. Länsstyrelseraa, som har att tillämpaparagrafen, har i sina remissvar nästan enhälligt understmkit behovet av enmöjlighet att meddela beslut som sträcker sig längre än vad som är möjligt.Framför allt anser man att en möjlighet bör finnas att anvisa en lämpligareplats för arbetsföretaget än den som föreslås av den samrådsskyldige. Detbör finnas en möjlighet att i undantagsfall besluta om förbud mot arbetsföretagsom omfattas av samrådsskyldighet. Ett sådant förbud kan förenas med altlänsstyrelsen anvisar en lämpligare plats för arbetsföretaget, om alternativfinns. Regeringen föreslår därför att utredningens förslag genomförs. Del bördock understrykas att förbudsmöjligheten bara bör utnyttjas i fråga om områdensom är särskilt skyddsvärda och när ett områdesskydd enligt andra bestämmelseri NVL inte framstår som lämpligare. För sådana biotoper som enligt regeringensförslag skall omfattas av ett särskill skydd enligt 21 § blir samrådsbestämmelsenöver huvud taget inte aktuell, eftersom arbetsföretag som kan skada naturmiljöninle får ulföras inom de skyddade områdena. förslag skall föreläggande eller förbud enligt 20§ NVL kunnameddelas även i de fall föreskriften pågående markanvändningavsevärt försvåras, vilket medför räll till ersättning för markägaren. Fleraremissinstanser har tagit upp frågan om vilka principer som skall gälla församhällets skyldighet att ersätta markägaren för inskränkningar i hansförfoganderätt till mark. Regeringenfinner inte att det finns skäl alt i detla sammanhang ompröva de principer somtillämpas när det gäller ersättning till markägare m,fl. och som bl.a. framgårav 26§ NVL. Bestämmelserna i är utformade på samma sätt som motsvaranderegler i annan lagstiftning med anknytning till markanvändningen. Utformningenav reglerna om ersättningsskyldighet övervägdes noga i samband tillkomsten avbl, a, och naturresurslagen , Fråganom åtgärder enligt 20§ NVL skall kunna vara så ingripande all de medför ersättningsskyldighet är främst av betydelse för markanvänd- 399 ningeninom de areella näringarna. Av särskilt intresse i sammanhanget är Prop,1990/91:90 konsekvensemaav den nya jordbmkspolitik som har beslutats av (prop, 1989/90:146, JoU25, rskr, 327) och som kan innebära nedläggningav jordbmksproduktionen på slora arealer. iskötsellagen har genom beslutet avskaffats och ersatts med en skyldighet attenligt 4§ första stycket skötsellagen i förväg anmäla all jordbruksmark skall tas urproduktion. Anmälan görs till . Omdet finns särskilda skäl från naturvårds- eller kulturmiljösynpunkl, kandenna tid enligt paragrafens andra stycke förlängas . Enanmälan skall enligt 23 § iredje stycket nalurvårdsförordningen anses somen anmälan om samråd enligt 20§ första stycket NVL beträffande sådantarbetsföretag för vilkel marken tas i anspråk. Anmälningsskyldighetensyftar till att ge samhället en möjlighet att reagera, om natur- ellerkulturmiljövärden hotas till följd av att bmkaren har för avsikt att t. ex.planlera skog på marken, Avlal kan då träffas med bmkaren om alt ersättningskall betalas för alt jordbmksdriflen på fasligheten skall fortsätta.Särskilda medel för sådana landskapsvårdande åtgärder har avsatts genom detlivsmedelspolitiska beslutet. För en utföriigare redogörelse hänvisas tilljordbruksministerns föredragning i propositionen om den nya livsmedelspolitiken. Avdet nu anförda följer alt tillämpningen av 20§ NVL kommer att ha betydelse isamband med den omstrukturering som är på väg inom jordbruket. Normalt bör inedläggningsfallen behovet av skydd för naturmiljön kunna beaktas genom attbmkaren och som en följd av samrådet kommer överens om vilkanaturvårdshänsyn som skall las och om en eventuell ersättning för fortsattbrukande. Det kan dock hända att en överenskommelse inte kan nås och detframstår som nödvändigt att förhindra t, ex, en skogsplantering. Det krävs dåatt det finns en möjlighet att förbjuda arbetsföretaget, Beslämmelserna omnaturreservat i NVL är inte anpassade för en sådan situation. bör ett förbud mot skogsplantering i princip medföra rälltill ekonomisk ersättning (SOU 1990:38 s. 95). Regeringenfinner att ett förbud enligt 20§ NVL bör kunna meddelas, även om det medför attden pågående markanvändningen avsevärt försvåras och markägaren således blirberättigad till ersättning. En bestämmelse om det bör införas i 26 § NVL.Rätten till ersättning bör prövas enligt samma principer som gäller i övrigafall, då förfoganderätten till en fastighet inskränks. Somnyss påpekats kommer möjligheten att meddela förbud sällan att behövautnyttjas. Detta gäller även för åtgärder inom skogsbmket, där det avregeringen föreslagna biotopskyddet i förening med hänsynskravet iskogsvårdslagen medför en avsevärd förstärkning av naturvårdens möjligheter. Närdet gäller förelägganden som meddelas enligt 20 § andra stycket finner regeringen inte skäl all införa en motsarande ersättningsrätt. För sådana förelägganden kommer därför liksom tidigare att gälla att de inte får innebära så långtgående inskränkningar att den pågående markanvänd ningen avsevärt försvåras, 400 Förslagen till ändringar iNVL innebär utökade möjligheter för länsstyrelserna att i fråga omodlingslandskapet bevaka natur- och kulturmiljövårdens intressen, Bl.a. motden bakgranden är del möjligt att förenkla bestämmelserna i skötsellagen omanmälningsskyldighet när jordbruksmark tas ur produktion. Den särskildabestämmelsen i 4§ andra stycket skötsellagen, enligt vilken anmälan i vissafall skall göras i förväg, bör därför upphävas. Därefter kvarståratt en anmälan om att ta jordbmksmark ur produktion skall göras tilllänsstyrelsen marken avses tas ur produktion. Utredningen har vidareföreslagit en ändring i 20 § andra stycket NVL som innebär att föreskrifterskall kunna meddelas om obligatorisk samrådsskyldighet för alla slag avarbelsföretag som kan skada naturmiljön inom särskilt skyddsvärda områden.Härmed avses främst sådana ekologiskt särskilt känsliga områden som avses i 2kap, 3§ naturresurslagen och som skall ingå i de kommunala översiktsplanerna.Givetvis är behovet av samråd särskilt stort inom sådana områden. Som påpekasav skulle dock beslämmelsen kunna leda till svårigheter vidtillämpningen. Gränsdragningen mellan arbetsföretag som väsentligt ändrar naturmiljön,som är utgångspunkten för den nuvarande samrådsskyldighe-ten, och företag somkan skada naturmiljön kan framstå som svårfatllig för den enskilde, 1 ställetbör den existerande möjligheten utnyttjas att enligt 20§ första stycketnaturvårdsförordningen föreskriva om samråd i fråga om vissa slag avarbetsföretag. Det finns ett särskilt behov av att meddela sådana föreskrifterför områden som i den kommunala planeringen bedöms som känsliga från ekologisksynpunkt. Möjlighetentill delegation av samrådsärenden till kommun har behandlats i avsnitt 16,5.3. Regeringensförslag: Täkttillstånd får vägras den som inte har fullgjort sina skyldigheterenligt ett tidigare tillstånd. Säkerhet för fullgörande av villkor enligt etttillstånd skall ställas innan tillstånd meddelas. Naturvårdslagsutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna:Utredningens förslag till ändringar tillstyrks av remissinstanserna med någotenstaka undantag. Flera remissinstanser larupp frågan om lillståndsplikt för husbehovs-takter. anser atthusbehovstäkter bör omfattas av tillståndsplikt om de är belägna i områden somlänsstyrelserna till följd av grusinventeringar bedömer vara klass I-områdenfrån naturvårdssynpunkt. Liknande synpunkter framförs bl. a. avlänsstyrelserna i , och , och Västerbottenslän. Länsstyrelserna i och saml domänverket delarutredningens uppfattning att en tillståndsplikt för husbehovstäkter inte börinföras. 26 1990/91. 1 sami Nr 90 Statskontoretifrågasätter tillståndsprövningen enligt NVL av matjords- Prop. 1990/91:90takter. i anser att del är tillräckligt om sådanatakter omfattas av en anmälningsplikt. i anser attdet är oklart om hänsyn vid tillståndsprövningen kan tas till resursfrågor, såatt en ansökan om tillstånd exempelvis kan avslås på den grunden att det finnsett begränsat behov av det material som utvinns. Fleraremissinstanser anser att det leder till praktiska problem att takter skallprövas både enligt NVL och miljöskyddslagen, särskilt i de fall den senareprövningen sker hos miljö- och hälsoskyddsnämnd. Regeringensöverväganden: gör bedömningen alt den reglering avtäktverksamhet som finns i NVL och andra författningar i huvudsak är utformadpå ett tillfredställande sätt. Utredningen föreslår att det i 18§ NVL införs enmöjlighet att vägra täkttillstånd i de fall sökanden inte har fullgjort sinaskyldigheter enligt tidigare tillstånd och att det i paragrafen anges attlänsstyrelsen kan kräva att säkerhet ställs för de villkor som skall gällaredan innan tillståndet meddelas. Ändringsförslagen har tillstyrkts av en sågott som enig remissopinion. Regeringen föreslår att förslagen genomförs. Fleraremissinstanser har tagit upp frågan om en lillståndsplikt för störrehusbehovstäkter. anser bl.a, att del är stötande att en icketillståndspliktig husbehovstäkt kan betyda ett avsevärt större ingrepp ilandskapet än en mindre kommersiell läkt som kräver tillstånd. Förnärvarande gäller att det bara är takter för andra ändamål än markinnehavarenshusbehov som är tillståndsplikliga. anser att detskulle föra för långt att införa en tillståndsplikt för husbehovstäkter ochhänvisar till den möjlighet alt med stöd av 20§ NVL förbjuda arbetsföretag somföreslås av utredningen. Fråganom tillståndsplikt för husbehovstäkter diskuterades i samband med de ändringari NVL som genomfördes . Chefen för fann då inteskäl att införa lillståndsplikt, även om han ansåg att husbehovstäkter i mångafall kan innebära olämpliga ingrepp i landskapet. Bl.a. ansågs det vanskligtatt i lag fastställa en för hela landet tillämplig kvanliletsgräns ovanförvilken husbehovstäkt alltid skulle vara underkastad tillståndstvång. Vidriksdagsbehandlingen instämde jordbmksutskottel i denna bedömning (prop.1974:166 s. 101, JoU 52, rskr. Enligt regeringens bedömning finns detinte underlag för att nu inta en annan ståndpunkt när det gäller frågan omhusbehovstäkterna skall vara tillståndspliktiga. De skyddsformer som NVL iövrigt erbjuder bör kunna användas för att motverka skadeverkningar i sambandmed sådana takter. Regeringen vill särskilt hänvisa till de skärptabestämmelser om samrådsskyldighet (20 §) som har föreslagits. För områdensom t. ex. vid gmsinventeringar visar sig särskilt skyddsvärda finns det möjlighetatt med stöd av den sistnämnda paragrafen föreskriva om obligatorisk samrådsskyldighetför husbehovsläkter. Ibilagan till miljöskyddsförordningen (1989:364) anges att vissa större takter skall tillslåndsprövas enligt miljöskyddslagen av . För övriga takter som omfattas av 18§ NVL gäller att en anmälan skall göras till miljö- och hälsoskyddsnämnden, som enligt 40§ miljöskyddslagen kan 402 meddelasådana förelägganden eller förbud som behövs från miljöskyddssynpunkt. Vidremissbehandlingen av utredningens betänkande har den synpunkten framförts, attdel leder till praktiska problem att en prövning av takter kan ske både enligtNVL och miljöskyddslagen, särskill i de fall prövningen enligt den senare lagensker i miljö- och hälsoskyddsnämnden. Regeringen instämmer i allen dubbelprövning enligt olika lagar kan medföra vissa praktiska problem. Detbör dock understrykas all prövningen enligt lagarna sker från olikautgångspunkter. Enligt NVL skall arbetsfö-relagels inverkan på naturmiljönbedömas, medan prövningen enligt miljöskyddslagen främst rör störningar påomgivningen från verksamheten i form av t. ex, damm eller buller. Regeringenfinner all del därför inle är möjligt all åstadkomma en förenkling avhanteringen genom alt utesluta möjligheten till prövning enligt någon avlagarna. Det finns inte heller tillräckliga skäl att undanta täktområden frånlillståndspliklen enligt skogsvårdslagen vid avverkning av svårföryngrad skogoch skyddsskog, vilket föreslås av utredningen. Prövningen enligiskogsvårdslagen avser frågan om skydd mot att fjällgränscn flyttas ner ochfrågan om skydd mot sand- eller jordflykt. Samma bedömning bör görasbeträffande den särskilda prövning av matjordsläkter som skall ske enligtskötsellagen och som görs av lantbruksnämnden. Deltautesluter dock inle vissa förenklingar när det gäller hanteringen avläktärendena. Den samordnade länsförvaltning som kommer att införas den Ijuli1991 medför all att lantbruksnämnderna kommer all inordnas i länsstyrelserna.Prövningen enligt naturvårdslagen och skölsellagen kommer därigenom all kunnautföras i ett sammanhang. Delsamma gäller för de takter som skalltillslåndsprövas av länsstyrelserna enligt miljöskyddslagen. I fråga om detakter som är anmälningspliktiga enligt miljöskyddsförordningen utgårregeringen från att länsstyrelserna och miljö- och hälsoskyddsnämndernabemödar sig om att utnyttja de möjligheter som finns till samordning och attinformera allmänheten på bästa sätt om de bestämmelser som gäller. Regeringensförslag: Regeringen bemyndigas att beträffande områden, där det är särskiltangeläget alt våtmarkerna bevaras, förbjuda markavvattning. Prövningen enligtNVL av ell markavvattningsföretag skall även omfatta vattenföroreningar. I elltillstånd till markavvattning skall anges när åtgärderna senast skall varautförda. Genom ändringar i skogsvårdslagen införs anmälningsplikt för s. k.skyddsdikningar och anges alt föreskrifter om hänsyn till naturvårdsintressen vidskötseln av skog kan omfatta bl.a. sådana dik-ningar. Naturvårdslagsutredningensförslag: För vissa delar av landet skall föreskrifter meddelas om vilkasärskilda skäl som skall föreligga för tillstånd Iövrigt överensstämmer utredningens förslag i hu- Prop. 1990/91:90 vudsakmed regeringens. Remissinstanserna:Förslaget om en anmälningsplikt för skyddsdik-ningsföretag och om enlidsbegränsning av tillstånden för markavvattning tillstyrks genomgående avremissinstanseraa. anser att skyddsdikning börvara tillståndspliktig. När det gäller förslaget om att föreskrifter skall kunna meddelas omsärskilda skäl för tillstånd inom vissa delar av landet är meningarna delade.Förslaget avstyrks av och ,som anser att utredningen inte har redovisat tillräckligt starka skäl för denskärpning som föreslås. Förslaget avstyrks också av Lantbruksstyrelsen,Skogsindustrierna och . Övrigaremissinstanser delar utredningens uppfattning att en skärpning avtillståndprövningen är nödvändig. Utredningsförslaget tillstyrks av bl. a.boverket, flertalet länsstyrelser samt av LO. anser all denindelning av våtmarker i två olika kategorier som skulle bli en följd avutredningens förslag är olämplig. Följden skulle enligt verket kunna bli all devåtmarker som inte omfattas av den nya regeln skulle betraktas som mindrevärdefulla. Verket förordar i stället en konstraktion liknande den somtillämpas för strandskyddet, med ett generellt förbud mot markavvattning. Ettgenerellt förbud med vissa undantagsmöjligheter förespråkas också avlänsstyrelserna i , och , kommun,och . anser att den av utredningen föreslagna 18 d § börtillämpas för Norrlandslänen, medan markavvattning i övrigt i princip bör varaförbjuden. Regeringensöverväganden: Genom miljöpolitiska beslut har fastslagits attvåtmarker hör till de nalurtyper som bör ägnas särskild uppmärksamhet isäkerställandearbetet. miljöpolitiska proposition anfördes att detär viktigt att bevara så många våtmarker som möjligt, eftersom de har en storbetydelse för vattenhushållningen och för bibehållandet av ett levandelandskap. Särskilt underslröks behovet all bevara våtmarkerna i sydligasteSverige, främsl nära kusterna och på och Golland. Denna uppfattningdelades av (prop. 1987/88:85, JoU 23, rskr.