prop · GE03140 · 1990-12-31 00:00:00 — Uttryckliga krav införs om att teknik, arbetsorganisation och arbetetsinnehåll skall utförmas så att arbetstagare inte utsätts för fysiska ellerpsykiska belastningar som kan medföra ohälsa eller olycksfall. Arbetstagarenskall ges möjlighet all påverka den egna arbetssituationen och att medverka iförändrings- och utvecklingsarbete. Starktstyrt eller bundet arbete skall undvikas eller begränsas. utformning skall beaktas betydelsen av löneformer ochförläggning av arbetstider. Det skall eftersträvas atl arbetet ger möjlighetertill variation, social kontakt, samarbete och sammanhang mellan enskildaarbetsuppgifter. Vidare preciserasarbetstagarens skyldighel alt medverka i arbetsmiljöarbetet och delta igenomförandet av ålgärder för all åstadkomma en god arbetsmiljö. Kommissionens förslag:Överensstämmer i sak med mitt förslag. missionen fcireslåremellertid att löneformer och förläggning av arbetstider Prop. 1990/91:140som innebär påtaglig risk för ohälsa och olycksfall inte skall användas. Remissinstanserna:Samtliga arbetstagarorganisationer öch forskningsorgan samt flertaletmyndigheter är positiva till förslagen. Arbetsgivar- ochnäringslivsforeträdarna samt är tveksamma till förslagen som avserlöneformer och förläggning av arbetstider. Arbetsdomstolen anser att förslagetom löneformer och förläggning av arbetstider inte bör genomföras utan engrundlig analys av konsekvenserna för rättssystemet. Skälentill mitt förslag: Uppmärksamhet har allt mer kommit atl riktas mot arbetetsinnehåll och möjlighelerna till inflytande över det egna arbetet. Detförebyggande arbetet när del gäller de fysiska arbelsmiljöriskerna harutvecklats. Men det räcker inte. Många kända arbetsorganisatoriskafrågor är fortfarande olösta. Som exempel kan ensidiga repetitiva arbetennämnas. utvecklas arbetslivet, t. ex. genom införande av ny teknik.Detta medför både nya möjligheter och problem av betydelse för arbetsmiljön ochkan innebära nya både fysiska och psykiska krav. Arbetsmiljökommissiönenskartläggningsgrupp bekräftade att de psykosociala faktorerna spelar en storroll för många olika slag av arbetsrelaterad ohälsa. Psykisk stress och psykiskbelastning samt sociala faktorer som brist på socialt stöd eller kamratskap hart.ex. nämnts som riskfaktorer i arbetsmiljön som kan bidra till hjärtinfarkt. Jagdelar kommissionens uppfattning att några av de viktigaste förutsättningarnaför ett bättre arbetsliv är ett rikt arbetsinnehåll och möjligheter för denenskilde att själv påverka sin arbetssituation. Arbetsmiljöarbetet måsledärför omfatta hela arbetssituationen. Den anställde måste få förutsättningarför att efterfråga arbetsmiljöförbättringar och möjligheter att genomdrivaförändringar. Jagkommer att närmare motivera mitt förslag till ändring av det nuvarande andrastycket i 2 kap. 1 § arbetsmiljölagen i samband med att jag behandlar frågor omanpassning och rehabilitering (avsnitt 3.4). Arbetsmiljölagenskaraktär av ramlag gör det olämpligt att i detalj reglera detarbetsorganisatoriska området. Jag föreslår därför att generella kriterierinförs för vad som är utmärkande för det goda arbetet. I det lokalaarbetsmiljöarbetet och i avtal mellan arbetsmarknadens parter får kraven sedanpreciseras och anpassas till olika lokala och branchanknutna förutsättningar.Arbetarskyddsstyrelsen kan också vid behov utveckla kraven i föreskrifter. Redani arbelsmiljölagens förarbeten betonas att elt aktivt dellagande från deanställdas sida är avgörande för att syftet med lagen skall kunna förverkligas.Jag föreslår nu att arbetslagarnas rätt att medverka i utformningen av denegna arbetssituationen breddas till att även omfatta förändrings- ochutvecklingsarbete söm rör det egna arbetet. Att som huvudsakligeninrikta arbetsmiljöarbetet på att avlägsna belastningar skapar ofta passivaarbeten. En kompletterande strategi är att stärka individerna, höja derasanspråk och därmed öka deras delaktighet i en bred och positivförändringsprocess. Höga arbetskrav är inte skadliga i sig 3 1990/91. förutsattatt kraven kan mötas med eget inflytande och möjlighet att Prop.1990/91:140 påverka hur arbetet skall utföras. Arbetsmiljökommissionenskartläggningsgrupp har givit en god beskrivning av kvinnors och mänshälsorisker inom olika yrken. Där framgår bland annat att kvinnor löper storarisker inom såväl mans- som kvinnodominerade områden. Inom tillverkningsyrkenaär riskerna mer markerade för dem än för männen, såväl när det gäller svåraolycksfall och belastningsskador som död i tidig ålder. Hälso- och sjukvårdenär en ur risksynpunkt utsatt sektor. Graden av arbetsmiljöproblem är här starktrelaterad till placering i organisationen. Ju längre ner i hierarkin, destofler sjukskrivningar och arbetsskador. Ettgrundläggande krav är att teknik, arbetsorganisation och arbetsinnehållutformas så att arbetstagaren inle utsätts för fysiska eller psykiskabelastningar som medför ohälsa eller olycksfall. Begreppet teknik innefattar idet här sammanhanget också påverkan av kemiska produkter. Deninledningsvis antydda utvecklingen av arbetslivet har inneburit att depsykosociala faktorerna blivit allt mer centrala. Det är därför angeläget att ilagtext tydligare lyfta fram dessa psykosociala faktorer och ge dem en ökadtyngd i arbetsmiljöarbetet. Lagstödet kan också underlätta arbetet med dessaarbetsmiljöfrågor som är "osynliga" på ett annat sätt än detraditionellt uppmärksammade fysiska arbetsmiljöfaktorerna. Arbetsmiljökommissionenföreslår att det i arbetsmiljölagen tas in ett förbud mot löneformer ochförläggning av arbetstider som innebär påtaglig risk för ohälsa ellerolycksfall. Kommissionens kartläggningsgrupp bekräftade att både frågor omarbetstid och löneform kan ha stor inverkan på hälsan. Oregelbundna ochobekväma arbetstider, i synnerhet om de medför nattarbete, är förenade med enökad risk för sömn- och vakenhetsrubbningar, olyckshändelser och hjärt- ochkärlsjukdomar. Löneformen kan påverka risktagandet vilket i vissa situationerkan innebära fara både för den enskilde arbetstagaren och för tredje man. Kommissionensförslag att i lagen införa ett förbud mot löneformer och arbetstidsförläggningsom innebär påtaglig risk för ohälsa eller olycksfall får stöd framför allt avarbetstagarorganisationerna samt ett flertal myndigheter och forskningsorgan.Däremot avvisas förslaget med kraft av arbetsgivar- ochnäringslivsföreträdarna. Arbetsdomstolenframför att förslaget om löneformer och förläggning av arbetstid är alltförkategoriskt. Arbetsgivare kan ha en avtalsenlig skyldighel att tillämpa enviss löneform eller en viss arbetslidsordning. Om yrkesinspektionen skulleingripa uppkommer rättsliga frågor, som inte har besvarats i betänkandet.Enligt arbetsdomstolens mening bör den föreslagna ändringen föregås av engrundlig analys av de rällsliga frågorna. Redani propositionen om arbetsmiljölag (prop. 1976/77; 149) uppmärksammadesmöjligheten att förbjuda ackordslön. Enligt arbetsmiljöutredningen var detuppenbart att vissa former av prestationslön skall undvikas i arbeten med högsäkerhetsrisk. Föredragande departementschefen anförde följande: "Dennafråga måste ägnas särskild uppmärksamhet från både de fackliga Prop.1990/91:140 organisationerna och arbetarskyddsmyndigheternas sida. Härvid synesde av utredningen anförda synpunkterna kunna tjäna som utgångspunkt. Jag villtillägga att enligt arbetsmiljölagen bör regeringen kunna bemyndigaarbetarskyddsstyrelsen att med direkt straffsanktion förbjuda en arbetsmetod,om det är av särskild betydelse från skyddssynpunkt (3 kap. 14 §). Tillarbetsmetod som sålunda skall kunna förbjudas bör enligt min bedömning kunnaräknas arbetsmetod som bygger på ackordssystem som är klart olämpligt frånskyddssynpunkt". Isamband med att bestämmelserna om arbetstidens förläggning flyttades över frånarbetsmiljölagen till arbetstidslagen (1982:673) markerades att arbetstiden ären arbetsmiljöfråga och att det råder ett nära samband mellan lagarna. Iarbetsmiljölagen infördes en ny paragraf (2 kap. 10 §) som hänvisar tillarbetstidslagen. I propositionen om ny arbetstidslag m.m. (prop. 1981/82:154 s.45) anfördes följande: "Medden uppläggningen kan arbetarskyddsstyrelsens författningar påarbetstidsområdel utfärdas med stöd av antingen arbetsmiljölagen ellerarbetstidslagen. Valet blir beroende av om det är en författning, som utgårfrån de allmänna bestämmelserna i arbetsmiljölagen, eller om det gällerverkställighetsföreskrifler i anslutning till arbetstidslagen. Motsvarande börgälla i fråga om yrkesinspektionens tillsyn". Arbetsmiljökommissionenframhåller att arbetsmarknadens parter haft svårt att tillräckligt bevakaarbetsmiljöaspekterna av arbetslidsfrågorna trots förarbetsuttalandena ochutformningen av arbetsmiljölagen. Kommissionen framför därför att skälen lagreglering är att öka både arbetsgivarnas och arbetstagarnas insikt om altdessa faktorer även har arbetsmiljöaspekter och att ge klarare riktlinjer förtillsynsmyndigheternas agerande. Jagdelar kommissionens uppfattning öm att löneform och arbetstidsförläggning måstefå ökad uppmärksamhet som betydelsefulla delar i arbetsorganisationen ocharbetsmiljön. Den ändring som jag föreslår avser att tydligt markera attarbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen med stöd av arbetsmiljölagen kanställa krav när det gäller arbetsmiljöaspekter både när det gäller löneform ocharbetstidens förläggning. Det kan ske i form av generella föreskrifter eller idet enskilda fallel genom föreläggande eller förbud. Jag kan emellertid inteställa mig bakom kommissionens förslag att direkt i lagen formulera ett förbudmot vissa löneformer och arbetstidsförläggningar. Denhelhetssyn som måste anläggas på arbetsmiljöarbetet framgår enligt min mening av den föreslagna lagtexten där det krävs att teknik, arbetsor ganisation och arbetsinnehåll skall utformas så att arbetstagaren inte ut sätts för fysiska eller psykiska belastningar som kan medföra ohälsa eller olycksfall. Detta krav är ett förtydligande och en utveckling av gällande rätt. Här ryms också frågorna om löneform och arbetstidens förläggning. För att ytterligare markera dessa frågors betydelse lyfter kommissionen i sitt lagförslag särskilt fram dem. Det görs dock på ett sätt som får motsatt effekt. Genom att föra in begreppet "påtaglig risk" görs enbegränsning av 35 det generella kravet, dvs.att inte utsätta arbetstagare för ohälsa eller Prop. 1990/91:140 olycksfall.Redan av ändamålsbestämmelsen i I kap. 1 § framgår atl bedömningarna måstegöras med hänsyn till bl.a. arbetets natur. Av detta följer atl vissaarbetstidsförläggningar måste accepteras som i sig utgör en belastning urhälsosynpunkt. Exempelvis kräver både vård och omsorg samt processindustriarbele . Bedömningen av arbetsmiljöaspekterna måsle göras frånfall till fall och påverkas av vilket slag av verksamhet det är fråga om. Vidutformning och bedömning av ett arbete måste särskilt beaktas om det skallutföras på en arbetstid som i sig ulgör en hälsomässig belastning. Arbetetmåste då utformas och organiseras så att den sammantagna belastningen inteleder till ohälsa. Arbelets innehåll, bemanning, organisation ochledningsformer måste utformas med hänsyn till att arbetstidsförläggningen i siginnebär en påfrestning på hälsan. Ettsyfte med att ändra arbetsmiljölagen är, precis som kommissionen anför, att geklarare riktlinjer dels för tillsynsmyndigheterna, dels för arbetsmarknadensparter, inte minst när det gäller att sluta kollektivavtal som berörarbetsförhållanden av betydelse för arbetsiniljön och arbetsta- . . garnashälsa. Jag finner alt det är viktigt att frågor om löneform ocharbetslidsförläggning behandlas inom ramen för en helhetssyn på arbetsmiljön.Jag föreslår därför att löneformer och arbetstidens förläggning skall beaktasvid utformningen av arbetsorganisationen m. m. Härigenom torde också de avarbetsdomstolen och vissa arbetsgivarorganisationer anförda olägenheterna medkommissionens förslag kunna undvikas. Jag vill framhålla att frågorna omarbetstidens förläggning omfattar också arbetspassens längd och hur de fördelasinom den ram som anges i arbetstidslagen. Iarbetsmiljölagens förarbeten framhölls att särskilt kritiska egenskaper iarbetets organisation var bl.a. ständig upprepning av kortcykliga arbetsmoment,systemslyrd arbetstakt särskilt i kombination med höga krav på uppmärksamhet, idetalj förutbestämda rörelsemönster och arbetsmetoder, utnyttjande av ihuvudsak endast motoriska funktioner hos den arbetande och bristande möjlighettill social kontakt i arbetet. Antalet anmälda belastningsskador har ökatkraftigt , bl.a. på grund av ändringar iersättningssystemet. Jag föreslår därför att det ovan redovisade övergripandekravet på utformningen av teknik, arbetsorganisation och arbetsinnehållförtydligas även när del gäller starkt styrt eller bundet arbete. Sådanl arbetesom öfla karaktäriseras av kortcykliga arbetsmoment skall undvikas.Huvudregeln skall således vara att arbetet inte skall vara starkt styrt ellerbundet. I vissa fall kan dock verksamheten vara sådan atl arbete som innebärstark styrning eller bundenhet efler ensidigt rutinarbete inte kan undvikas. Idessa fall måsle sådant arbete i stället begränsas, t. ex. genom att varva delmed andra arbetsuppgifter. Trotsden tekniska utvecklingen förekommer fortfarande många enklare hopsättningsarbelen med upprepade, ensidiga arbelsrörelser som kan leda till belastningsskador. I sill remissyttrande anför arbetsgivarföreningen till och med att utvecklingen inom vissa sektorer eller åtminstone företag gåtl mot att de kvalificerade arbetena automatiserats medan ande len enkla, lågkvalificerade tempöarbeten påtagligt ökat. måste hejdas.Personalutveckling och kompetenshöjning kan vara viktiga Prop. 1990/91:140medel för att stärka individer och ge personalgrupper med enkla, repetitivauppgifter förutsättningar för att bli mer flexibla så att de inte stannar irutinarbeten tills de slås ut. Så har ofta varit fallet med lågutbildadekvinnor som vid rationaliseringar har hamnat i en grupp som, i stället för attfå möjlighet till vidareutbildning och kompetensutveckling, har tvingats attbyta från ett tempoarbete till ett annat. Redannu kan yrkesinspektionen med stöd av gällande rätt ingripa när ensidigaarbelsrörelser kan medföra risk för belastningsskador. Den föreslagnakompletteringen kan yllerligare stödja det lokala förändringsarbetet ochtillsynsmyndigheternas arbete med frågorna. Arbetetbör ge variation, social kontakt, möjlighet till samarbete och sammanhang. Detskall eftersträvas att arbetsförhållandena ger möjlighet till personlig ochyrkesmässig utveckling, självbestämmande och yrkesmässigt ansvar. Ensamarbetebör undvikas, inte bara ur skyddssynpunkt, utan också för att arbetskamrater ärviktiga för trivseln och kan vara till stöd och utgöra skydd mot ohälsa ipressade situationer. Goda relationer på arbetsplatsen och gott kamratskapförebygger isolering öch bristande integration i samhället. En braarbetsorganisation är ett hinder mot överutnyttjande, utbrändhet och stress. Denenskilde arbetstagarens ansvar regleras i 3 kap. 4§ arbetsmiljölagen.Kommissionen föreslår en ändring som skall förtydliga arbetstagarensaktivitetsplikt. Remissinstanserna har inte haft några särskilda synpunkter påförslaget i denna del. Kommissionenföreslår all alla arbetstagare skall ges en skyldighet att på ett aktivt sättmedverka i arbetsmiljöarbetet, vilket även innefattar att delta i utarbetandeöch genomförande av t. ex. handlingsplaner i syfte att förbättra arbetsmiljön. Enökad lokal aktivitet och ett effektivare förebyggande arbetsmiljöarbeteförutsätter att den enskilde arbetslagarens erfarenheter och engagemang iarbetet och i arbetsmiljön får ökat utrymme. Milt tidigare redovisade förslagtill ändring av 2 kap. 1 § arbetsmiljölagen har detta syfte. Varje arbetstagarehar en viktig funktion i arbetsmiljöarbelet och del fordras också attarbetstagaren på eget initiativ medverkar och är aktiv. Redani gällande lydelse av 3 kap. 4 § arbetsmiljölagen om arbetstagarens ansvarförutsätts att arbetstagaren medverkar i arbetsmiljöarbetet. Vad ansvaretomfattar framgår inte tydligt av förarbetena. Här utvecklas skyldigheten attfölja givna föreskrifter, använda skyddsanordningar etc. I sista hand ansesarbetsgivaren ha rätt att skilja arbetstagaren från anställningen om denneunderlåter att följa gällande skyddsföreskrifter. Dennasyn på arbetstagarens skyldigheter är otidsenlig och behöver omprövas. Arbetstagarnas medverkan är av stor betydelse, inte minst för att komma till rätta med arbetsmiljöproblem' på det psykosociala och arbetsorganisatoriska området. Som exempel kan nämnas att det av olika skäl kan vara svårt att utan aktiv medverkan av de berörda arbelstagarna genomföra arbetsutvidgning och införa mer variation' i arbetet. Motstån det mot förändringar minskar om arbetstagarens delaktighet i förändrings- och arbetsmiljöarbetet ökar. På detta vis kan benägenheten öka.att pröva 37 nyaarbetsuppgifter och arbetsmetoder, som ur arbetsmiljösynpunkt är mindrebelastande. Kommissionenföreslår också ändringar av arbetsmiljölagens regler om arbetstagarens ansvar i3 kap. 4 §. Ändringen innebär inte någon förändring i sak jämfört med gällanderätt. Kommissionen föreslår att ullrycket "förebygga" ersätts med"förhindra". Avsikten är att markera att arbetstagarens skyldigheternaturligtvis är begränsade och att det är arbetsgivaren som har ansvaret föratt "förebygga" ohälsa och olycksfall. Jag anser inte att förslagettillför något i sak och föreslår därför inte någon sådan ändring. Kommissionenföreslår vidare att ett nytt andra stycke införs i paragrafen. En förebildfinns i arbetsmiljöavtalet mellan SAF-LO-PTK och innebär att arbetstagare tillarbetsgivaren skall påtala brister eller risker i arbetsmiljön som hanupptäcker. Syftet är att tydliggöra den s. k. hänvändelseordningen, dvs. attange vem en arbetstagare i första hand skall vända sig till om han upptäckerbrister eller risker i arbetsmiljön. Min bedömning är att detkan finnas risk för att förslaget kan tolkas så att en utvidgning avarbetstagarens underrättelseskyldighet i motsvarande utsträckning minskararbetsgivarens undersökningsansvar. Därför avser jag att inte lägga framförslaget i denna del. Detbör slutligen betonas, att de ändringar som föreslås i 3 kap. 4 §,inte avseratt ändra på den ansvarsfördelning som gäller mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Ändringarna är i stället att anse som förtydligande av nugällande bestämmelser i arbetsmiljölagen och kan bidra till att öka dengemensamma lokala aktiviteten i både det förebyggande arbetsmiljöarbetet och ianpassnings- och rehabiliteringsverksamheten. 3.3Arbetsgivarens ansvar för arbetsmiljöarbetet Mitt förslag: Iarbetsmiljölagen införs en ny bestämmelse som anger en skyldighet förarbetsgivaren att systematiskt planera, leda och kontrolleraarbetsmiljöarbetet. Bestämmelsen omfattar krav på att fortlöpande undersökariskerna i verksamheten och genomföra de åtgärder som behövs.Arbetsmiljöfrågorna skall integreras med övriga frågor rörande verksamheten idess helhet. Arbetsmiljön och arbetet med den skall dokumenteras i denutsträckning verksamhelen kräver. Handlingsplaner skall därvid upprättas. Kommissionensförslag: Överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser är positiva tili eller har ingen erinran motförslaget. Skälen till mitt förslag:Tyngdpunkten i arbetsmiljöarbetet bör förskjutas från efterhjälpande tilltidiga förebyggande insatser. En av förutsättningarna för detta är attarbetsmiljöfrågorna behandlas tillsammans med övriga överväganden rörandeverksamheten i dess helhet samt planeras, genomförs och följs upp systematiskt. Arbetsmiljökommissionenkonstaterar att i det traditionella arbets- miljöarbetetbehandlas arbetsmiljöfrågorna ofta som frågor för experter i Prop. 1990/91:140en särskild skyddsorganisation. 1 denna sidoordnade roll är skyddsorganisationenofta mycket välutbildad och välinformerad. Problemet är att kunnandet intetränger fram och påverkar de strategiska besluten som styr verksamheten. Därsker prioriteringarna enligt andra, affärsmässiga värderingar. Kommissionenföreslår ändringar i arbetsmiljölagen med syfte att öka arbetsgivaransvaret förett systematiskt arbetsmiljöarbete och att integrera arbetsmiljöfrågorna medövriga överväganden i linjeorganisationen, dvs. hos beslutsfattande chefer,arbetsledning, personalhandläggare m.fl. Remissinstansernastöder syftet med förslaget. tar dock avståndfrån att kraven skall lagfästas och SAF är tveksam till nyttan av sådan lagstiftningoch anser att utvecklingen bör ske på frivillig grund och genom avtal inomramen för nuvarande lagstiftning. Jaganser liksom kommissionen att det behövs ändringar i arbetsmiljölagen för attuppnå det eftersträvade syftet. För att initiera och stödja de lokalaförändringsprocesserna måste företagens och förvaltningarnas egen-aktivitet iarbetsmiljöfrågor öka. Arbetsgivaren måste genom "internkont-roll"säkerställa att arbetsmiljöarbetet bedrivs i linjeorganisationen. Detta synsättpåverkar också skyddskommittéernas arbete och fackets roll vilket jagåterkommer till . Iinternkontrollen måste säkerställas en helhetssyn som omfattar såväl denfysiska som den psykosociala arbetsmiljön. Jag har tidigare föreslagit enutvidgning av arbetsmiljölagens regler om arbetsmiljöns beskaffenhet medavseende på bl.a. de arbetsorganisatoriska frågorna. Erfarenheter, från t.ex.oljeindustrin i , visar att det finns en risk att internkontrollsystem iförsta hand behandlar olycksfallsrisker och den fysiska arbetsmiljön. För attde psykosociala arbetsmiljöfrågorna och de arbetsorganisatoriska kraven ipraktiken skall få genomslag är det nödvändigt att de får sin naturliga plats iarbetsmiljöarbetet i linjeorganisationen och i arbetsgivarens internkontroll. Kravenpå arbetsmiljön och på ett systematiskt arbetsmiljöarbete är generella ochomfattar alla arbetsgivare. I små företag blir av naturliga skälinternkontrollsystemet, dokumentationen osv. av mycket mindre omfattning äninom större verksamheter. Riskerna i arbetet måste alltid följas med storuppmärksamhet. En formell, dokumenterad arbetsfördelning kan däremot, inom ettlitet företag, vara överflödig. Arbetarskyddsstyrelsenhar i en rapport till kommissionen om styrmedel i det förebyggande arbetsmiljöarbetetsärskilt berört de små företagens speciella problem och behov. En slutsats äratt det där behövs enkla konkreta råd och förslag. Till stor del börföretagshälsovården kunna ge denna assistans. När det gäller småföretag/förvaltningar måste yrkesinspektionen anpassa sina tillsynsmetodertill de särskilda förutsättningarna där. Inom inspektionen pågår också olikaförsök att på ett effektivt och meningsfuUt sätt nå små och medelstoraverksamheter. Jag återkommer till frågor om tillsynsarbetet i avsnitt 8. Föratt uppfylla kraven på ett systematiskt arbetsmiljöarbete kan lämpli ga åtgärder vara att arbetsgivaren på högsta ledningsnivå tydligt beskriver viljeinriktning, mål och medel för arbetsmiljöarbetet (arbetsmiljöpolicy), 39 fördelning av arbetsuppgifter,befogenheter och resurser. 1990/91:140 och ohälsa somuppkommit i arbetet skall utredas. Riskerna i verksamheten bör systematisktidentifieras och bedömas. Åtgärder som inte kan genomföras skalltidplaneras. Arbetsgivaren bör också göra de interna kontroller av verksamhetensom behövs för att säkerställa att de uppställda målen och lagstiftningens kravuppfylls samt att planerade åtgärder genomförs och får avsedd verkan. LObekräftar vikten av att planera och följa upp verksamheten och understrykersärskilt betydelsen av handlingsplaner som medel att aktivera det lokalaarbetet. Blandremissinstanserna har statens arbetsmiljönämnd och statens ar betsgivarverk hänvisat till olika försök inom, statsförvaltningen med nya former för arbetsmiljöarbete där bl. a. principen om integrering av arbets miljöfrågorna i linjen har satts i förgrunden.