prop · GE0385 · 1990-12-31 00:00:00 — Enligt minbedömning är del förnärvarande mest ändamålsenligt alllåta landstingskommunerna behålla ell företräde framförprimärkommunerna när det gälleranordnande av gymnasieutbildning påområden som omvårdnad och naturbruk. Landstingskommunerna har, genomsin långa erfarenhet och sitt ansvar för hälso- ochsjukvård, särskilda förutsättningar att anordna en god utbildning för yrkesverksamhet i vård ochomsorg. När det gäller naiurbrukssiilan har vissa landstingskommunergjort betydande investeringar i utbildning som ilärför kan bli svår all anordna förprimärkommuner. Landstingskommunernasföreträde att anordna utbildning påde nämnda områdena börbegränsas till de nationella program somavser nalurbruk och omvårdnad. Utnyttjar enlandstingskommun sin företrädesrätt att anordna sådana nationella program bör primärkommunersom ingår i landstingskommunen inte själva få anordnasamma utbild- ning utan överenskommelsemeil landstingskommunen. Omvänt gäller dåall, om landstingskommunen väljer altinle anordna programmen eller något av dem,primärkommunerna slår fria alt göradet i stället. Givetvis bör en primärkommuninle ge sig in på etl sådant anordnande utan all ha haft ingående kontakt med landstingskommunen om dess planer för utbildningen. Företrädesrätten för landstingskommunen medför i praktiken alt primärkommunerna kommer all bli tvungna att träffa samverkansavtal med landstingskommunerna om denutbildning ilessa anordnar. Som regel fårdel nämligen anses höra till ett allsidigt urval alt erbjuda åtminstone omvårdnadsutbildningen.En kommun blir dock inle tvungen att samverka just med den egnalandstingskommunen. Geografiska och andra skälkan lala för samverkan.savtal med en annanlandstingskommun. Den friheten börkommunerna ha. Eftersomstatsbidraget avseende den del av det offentliga skolväsendet som gymnasieskolan utgör kommer all lämnasdirekt till elevernas hemkommuner, ärlandstingskommunen hänvisad all få ul sina kostnader för eleverna från deras respektive hemkommuner. Jagåterkommer till den frågan längre fram då jag skall behandla den reglering som bör finnas angåendeinterkommunal ersättning. Landstingskommunen börinte ha räll all anordna utbildning på andra program ände nämnda. F.n sådan begränsningi landstingskommunernas rätt svarar i huvudsak mot nuvarandeordning. Den företrädesrätt att anordna utbildning som jag här föreslagitskall ges landstingskommunerna striiler i och för sig mot principen om kommunernas ansvar för gymnasieutbildningen. Avsteget har gjorls främsl av praktiska skäl. Skulle del, mot förmodan, visasig medföra svårigheter, är jag inte främmande föratt på nytt ta upp saken. 3.3.4 Elevernas rätt att bli mottagna på de nationella programmen i olikagymnasieskolor Mitt förslag: Behörig sökande tillde nationella programmen, oavsett var de anordnas, är envar som har gållut sista årskursen i ellermotsvarande och ännu inle passerat del första kalenderhalvåret det år han fyller . Av behöriga sökande till de nationella program som anordnas i enviss kommun eller inom etl samverkansområdeskall i första hand tas emot de som är hemmahörandei kommunen eller i samverkansområdet för den utbildningen. Jämställda med de sökandena som är hemmahörandei kommunen eller samverkansområdet skallvara följande 1.de som medhänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i skolaninom kommunen eller samverkansområdet, 2.de som ärhemmahörande i en kommun som inte erbjuder det sökta programmet och 3.de som har sökttill gymnasieskolan ifråga under åberopande av att där - inom det söktaprogrammet - anordnas en gren som inte erbjuds av hemkommunen. Regeringen bemyndigas att för vissa speciellautbildningar, som kan anordnas inom ramen för nationella program, föreskrivaatt de skall vara öppna för sökande från hela landet. Skälen för mitt förslag: Som jag tidigare (avsnitt 3.3.2)har framhållit följer indirekt av kommunernas skyldighet att erbjuda utbildningpå de nationella programmen att den allmänna behörigheten att tas emot påsådana program finns för den som har gått ut sista årskursen i grundskolaneller motsvarande, ännu inle passerat första kalenderhalvåret det år han fyller20 år och inte redan har utbildning på ett sådant program eller likvärdigutbildning. I klarhetens intresse bör dock i skollagen direkt angesalt den som i sin hemkommun skall erbjudas utbildning på de nationella programmenär behörig att söka sådan utbildning var som helsl i landet. En annan sak äratt det enligt min mening är naturligt och även från andra synpunkter lämpligtall bland dem som söker till etl nationellt program i en viss gymnasieskola geföreträde åt dem som är hemmahörande i den kommun som anordnar utbildningeneller i en kommun som tillhör samverkansområdet för utbildningen. Övrigasökande kommer ilå i en andra prioritetsgrupp. Genom ensådan företrädesrätt för kommunens eller samverkansområdets egen ungdom vinnsfördelar både för ungdomarna och kommunerna. För ungdomarna gäller all de inlemåsle konkurrera om olika program med en helt okänd krets sökande. Kommunenvinner en väsentlig stabilitet för sin planering i del all den inte får enslor oviss faktor alt räkna med när den skall beräkna det utbud som ärnödvändigt med hänsyn till den egna ungdomen. Helt utan undantag kan dock inte principen omhemmaungdomens företräde få gälla. Sålunda finns det tre kategorier ungdomarfrån "främmande" kommuner .som bör jämställas med hemmaungdomen närdel gäller intagning. Dessa kategorier skall alltså räknas som vore de hemmahörandei kommunen resp. samverkansområdet. Den första kategorin bör vara de som med hänsyn Iill sinapersonliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i den gymnasieskola dit dehar sökt. En regel av motsvarande innebörd finns redan i dagens system och ensådan möjlighet att la personliga hänsyn bör finnas kvar. När jag här talar om"särskilda skäl" vill jag dock understryka att jag använder ul- trycket i den restriktiva innebörd som del av hävdhar i svenskt lag- Prop. Den andra och den tredje kategorin som jag anser bör ha förmånen all jämställas med hemmaungdomen är sådana somsaknar viss utbildning i sin hemkommuns erbjudande. För all upprätthålla den grundläggandeprincipen om allas lika rätt till utbildning är det nödvändigt att ge dem räll alt på lika villkor med hemmaungdomen söka sådan utbildningdär den anordnas. Vi har först det fallatt ett visst program över huvud taget inte erbjuds av enkommun. Självfallet måste ungdomar frånden kommunen som önskar utbildning på det saknade programmet behandlas lika med de bäst prioriterade sökandenatill ulbildningen där den finns. En sådan likställighet försökande från kommuner med ett inkom-plett utbud medför naturligtvis en viss osäkerhetsfaktor fördem som anordnar utbildning på programmet.För att leva upp till sin skyldighetgentemot ungdomarna i den egna kommunen måsteman alltså dimensionera utbildningen medviss marginal. Jag bedömer dock att det blir ett ganskabegränsat antal ungdomar som kommer altsöka sig utanför det utbud som hemkommunen erbjuder själv eller genom samarbetsavtal. Det andra fallet har viss likhet med del sist berörda. Det avser den situationen att en kommunvisserligen erbjuder ett nationellt program men - när ansökan tillgymnasieskolan görs - inte erbjuder alla grenar somprogrammet senare delas upp på. I dagenssystem utgör grenen en särskild studievägoch alla elever hör till något elevområdeför varje studieväg. Därmed kan dekonkurrera på lika villkor med de andra från elevområdetom plats på de olika grenarna. Medborttagandet av den slatliga indelningen i elevområden faller den möjlighetenall fördela eleverna på grenar. En nära till hands liggande lösning kan dåtyckas vara att efter det första, integrendelade året på programmet låta alla elever fritt konkurrera omgrenarna där de finns. Den vägen leder dock till konsekvenser som inte är acceptabla. Sålundaskulle elever, som har påbörjat ett program i gymnasieskolan för en viss kommun eller visst samverkansområde, kunna riskera att konkurreras ut från programmet därvid grendelningen, därför att sökande utifrån har bättremeriter. På en del utbildningar kan kanskeplatsantalel utökas för alt bemästra en sådan situation, men . Inte heller anser jag det lämpligt alt kräva av alla elever att de redan från början skallbestämma sig för en viss gren, påvilken de i så fall skulle tas in redan från första läsåret igymnasieskolan. En rimlig avvägningfinner jag däremot i den väg som medger att en elev, som från början är så starktinriktad på en viss gren att han är beredd att sökautbildningen längre borl från hemorten, medges alt redan vid intagningen till årskurs I fåkonkurrera om plats på programmet där grenen finns pålika villkor som de bäst prioriterade sökandena där.Det innebär lika lilel som för skolans hemmaungdom någon garanti fören plats på den eftertraktade grenen. Vid fördelningen pågrenar inom dengymnasieskolan finns dock eleven påplats och med lika rätt som de Prop. andra somgår på programmet där. Den överströmning till främmandegymnasieskolor som kan komma till följdav den nu sist behandlade likslällighelsrcgelnbedömer jag som liten. Till största delen torde det komma all röra sig om överströmning Iill skolor med sådana smala ulbildningsvägar där det redani dag räknas med en regional eller t.o.m.nationell rekrytering. Sådana smala ulbildningsvägar kommer naturligen ofta all ha formen av lokalagrenar. Alt de kan länkas anordnas också som individuella program skall jag återkomma till. Det bör också ankomma påstyrelsen för utbildningen i den kommun somfaktiskt anordnar ulbildningen alt besluta huruviila någon sökande inteskall tas emot därför att denne inte är behörig att börja på ett nationellt program. Skulle inom ett samverkansområde den söktaulbildningen anordnas parallellt i flera kommuner i samverkansområdet, fårde i moliagandefrågan besluta var för sig såvittgäller den utbildning de själva anordnar. Om inte alla berörda kommuner ställersig positiva, är placering möjlig endast i en kommun som anser sökanden behörig. Beslut huruvida någon,som inte är hemmahörande i kommunen eller samverkansområdet, skall tas emol i en kommuns gymnasieskola på ett nationellt program bör fallas enbart av den mottagande kommunen. Beslutetbör ankomma på styrelsen förutbildningen. Jag har här föreslagit att vissa förhållanden skall kunna leda till att uiifrån sökande vidintagningen till programmen skall prioriteras lika med skolans hemmaungdom.Det är givetvis viktigt att, i de fall sådana omständigheteråberopas, riktigheten av demkontrolleras. Därför bör som regel gälla att yttrande skall inhämtas frånhemkommunen innan beslut fattas att ta emol en elev utifrån. Man bördock kunna avslå från yttrande, om del med hänsyntill lidigare erhållet yttrande ter sig onödigt. Beslui av styrelsen att inte la emot en viss sökanile börfå överklagas enbart av den sökande.Beslut av det här slaget bör inle överklagastill del nya skolverkel. Verket är inteavsett all utgöra överinstans på del sättet. Jag har dåvall alt föra ärendena till domstol, närmare bestämt länsrätten. Jag äremellertid medveten om all det kan ifrågasättas huruvida della är den bästa lösningen.Ytterligare fall där val av överinstans måsteträffas kommer emellertid upp isamband med de förslag som jag avser att lägga fram rörandegrundskolan m.m. Jag anser att det i det sammanhanget är plats förcn mer samlad bedömning av instansfrågan. Med länsrätterna .som överinstansser jag dock knappast skäl att medge ytterligare överklagande. Jag har i denna fråga samråttmed chefen för . Den reglering av mottagandet på nationella program som jag nu har föreslagit börlas in i skollagen. Den är av grundläggande beiydelse. Där bör också i anslutning till denna reglering tas in deerforderliga beslämmelserna om överklagande. En generell reglering kan ofta behöva förses med möjligheter till undanlag i speciella fall för alt inte därfå oönskade konsekvenser. Etl sådantbehov av undantagsregler finns enligt min mening när det gällerde nu föreslagna generella reglerna om mottagande. Bakgrundenhärtill är följande. Jagförutser all man på enstaka platser, inom ramen för ett nationellt program ochdess naiionelll fastställda grenar, kommer alt ordna utbildning som ändå haren speciell profil. Dessa utbildningar förutsätter då oftast enriksrekrytering. 1 och med att ulbildningen ryms inom ett nationellt programeller dess grenar kommer sökande från kommuner som i och för sig har programmeteller grenen all föras Iill prioritetsgrupp två och inte heller vara säkra påatt hemkommunen betalar denna utbildning. Det är naturligtvis inte en lyckliglösning för dessa särfall. En utväg är naturligtvis att formellt betecknadessa särskilt profilerade utbildningar som lokala grenar (om profileringenkommer efter årskurs 1) eller som individuellt program (om profileringen finnsunder alla tre årskurserna). En bättre lösning anser jag dock vara att regeringenfår ett bemyndigande alt, beträffande vissa ulbildningsvägar inom de nationellaprogrammen, föreskriva att ulbildningen skall stå öppen för sökande från helalandet. Ett sådant bemyndigande kan då användas för särskildarekryteringsområden t.ex. när det gäller sk. idrottsgymnasier. Utbildningendär sker på vanliga linjer och lorde ske på nationellaprogram. Ett annat exempel kan vara den vattenkraftsutbildning som finns iJokkmokk och som mycket väl kan rymmas inom den tilltänkta energigrenen påenergiprogrammet. 3.3.5 Kommunernas skyldigheter när det gäller individuella program Mitt förslag: Varje kommun skall vara skyldig alt erbjudaett individuellt program till de ungdomar i kommunen .som har avslutat singrundskoleulbildning men inle .sökt eller inte har tagits in på någotnationellt program. Omfattningen av de individuella programmen regleras inte iskollagen, eftersom de skall kunna fylla många olika syften. Däremot föreskrivsi lagen att utbildningen på etl individuellt program skall följa en plan. Regeringen bemyndigas all föreskriva all vissautbildningsvägar, som anordnas som individuella program, skall slå öppna försökande från hela landet. Skälen for mitt förslag: En huvudlinje i mill förslag ny gymnasieskola är att denna skolform skall erbjuda utbildning för alla deungdomar som har lämnat fram till och med det första kalenderhalvåretdet år de fyller . Därav följer all kommunernas skyldighet inte kanstanna vid alt erbjuda utbildning på de nationella programmen. Gymnasieskolanmåsle innefatta också en rätt till utbildning för dem som av någon anledninginle har sökt eller tagits in på något naiionelll program eller som avbrutitsin utbildning där. framhållit kan det fordras en stor variation i sådana utbildningar. 1990/91:85 kan sålunda ges helt olika syften alltifrån att svara mot sådanautbildningar som ges på de nationella programmen till attutgöra utbildningsmoment i anslutningtill en anställning. Det är, med den variationsbredd som jagförutser för de individuella programmen, inte meningsfullt atti lagen försöka reglera deras omfattning. Däravfår emellertid inte slutas alt ellindividuellt program skall få bli något lösligt somutformas mera efter hand som tiden går.Del är tvärtom viktigt att sådana programutformas med slor omsorg så att det uppställda syftet regelmässigt nås. Av den anledningen bör alltid förvarje individuellt program finnas en plan. Detta krav anser jag vara så väsentligtatt det bör tas in i skollagen. Kravet på en plan för varje individuellt program utesluter på intet sättatt en kommun har vissa färdiga utbildningspaket som kommerfiera till del. Uppställningen av paketets innehåll får då för var och ensom väljer den utbildningen fungera somplan. Att det finns en plan förutbildningen har också en rättssäkerhets-aspekt för eleven. Jag skall återkomma till det då jag längre fram lar upp frågan om gymnasieelevernas rättatt fullfölja sin utbildning. När det gäller de individuella programmen finns det inleanledning att medge någon generell räll för ungdomaratt söka sådana program i annan kommun änhemkommunen. 1 ett hänseende bör emellertid undantag kunna göras. Påvissa orter anordnas speciella utbildningar pågymnasial nivå som, oaktat de är vikliga, inte lämpligentorde kunna infogas i något nationellt program. Sådana utbildningar är ett exempel på utbildningspaket, som kan anordnasinom ramen för de individuella programmen. av dessa utbildningar är riksrekryterande eller i vartfall rekryterande från stora områden. De börkunna ha kvar sin rekryteringsbas. Det ärdärför lämpligt att regeringen bemyndigasatt föreskriva att vissa individuellaprogram skall stå öppna för sökande från hela landet. Ett sådant bemyndigande bör inrymma rätt även att ange en regional indelning, om paketet finns på mer än ett håll. 1 vad mån olikautbildn i ngspaket skall föras upp i en förordning om riksrekryterande utbildningar inom ramenför de individuella programmen bör i princip fåbero på initiativ från den anordnande kommunen. Jag återkommer till fråganom den inlerkommunala ersättningen vid dessa utbildningar. Som jag har påpekatär det avsett att inom ramen för de individuella programmen skall kunna rymmas ettbretl spektrum av insatser frångymnasieskolans sida. Förutom de kurser som ges inom ramenför gymnasieskolans nationellaprogram kan undervisningen t.ex. anordnas inom den kommunala vuxenutbildningen.Oavsett hur undervisningen arrangeras börsom princip gälla att den skall följa de allmännamål som enligt 1 kap. skollagen gäller förgymnasieskolan. Likaledes bör självfallet regler om undervisningen som är generellt tillämpligaför gymnasieskolan iakttas, var än ulbildningen praktiskt äger rum. bestämmelser om avgiftsfrihet för eleven. Principen om status som gymnasieskoleelevkan dock inte tillämpas om det skulle bli fråga 5 1990/91. om ettregelrätt anställningsförhållande. Skulle sålunda planen för ett individuelltprogram inbegripa eller förutsätta en anställning, kan givetvis inteskollagens regel för gymnasieskolan tillämpas i själva anställningsförhållandet.De förhållanden som jag nu har berört är enligt min mening tämligen självklara.Ett visst behov av författningsföreskrifter finns dock. Del hänför sig tillmöjligheten att för utbildningen anlita någon annan än den som är huvudman fören del av del offentliga skolväsendet. Enligt gällande bestämmelser fårregeringen i fråga om ungdomsskolan (del nuvarande offentliga skolväsendet förbarn och ungdom) meddela föreskrifter om möjlighet att låta enskilda och andrautomstående svara för enstaka inslag i verksamheten (12 kap. 2 § skollagen).Bemyndigandet behöver göras vidare såvitt gäller de individuella programmen.Ett förslag om etl sådant vidgat bemyndigande har tagits in i anslutning tilldet nu nämnda stadgandet i nuvarande 12 kap. skollagen. Kapitlet avsesframdeles bli betecknat 15 kap. 3.3.6 Elevernas rätt att fullfölja sin utbildning Mitt förslag: Den som har börjat sin utbildning på etlnationell! program skall ha rätt att fullfölja sin utbildning på programmet iden kommun eller det samverkansområde där han har börjat. Om enlandstingskommun anordnar utbildningen, skall eleven få fullfölja den inomlandstingskommunen. Den som har börjat etl individuellt program skall ha rättatt fullfölja del enligt den plan som fanns när utbildningen inleddes. En elev som har börjat utbildning på ett nationelltprogram eller senare på en gren inom ett sådant program och sedan flyttarskall ha rätt att fortsätta sin utbildning på programmet eller grenen i dengymnasieutbildning som den nya hemkommunen har ordnat - själv eller genomsamverkansavial - om utbildningen finns där. En elev som önskar fortsätta sin utbildning på en sådan grenav ett nationellt program som inle erbjuds av hemkommunen bör i mån av plats fåflytta över till en gymnasieskola där den önskade grenen anordnas. Regeringen bemyndigas att begränsa rätten att flytta tillhögre årskurs och att gå om en årskurs. Skälen för mitt förslag: Del är enligt min mening rimligtatt en elev som har tagits in på ett nationellt program ges rätt att fullföljautbildningen på det programmet i den kommun eller inom det samverkansområdedär han har tagils emot. En sådan rätt bör vara oberoende av om någon av deförutsättningar som låg till grund för mottagandet senare har ändrats. Omexempelvis en elev med sina föräldrar flyttar till en annankommun skall detta inte rubba rätlen attfullfölja utbildningen i Prop.1990/91:85 den kommun eller inom det samverkansområde där den harinletts. Jag bedömer del sålunda ha en slor betydelse för elevernas trygghet i utbildningen att de vet attde alltid kan få gå ul det program de väl har påbörjat ochdessutom att de får göra del inom den kommun eller det samverkansområde där de hartagils emot på ulbildningen. Denna rätt att fullföljautbildningen bör skrivas in i skollagen. alt en kommun inte kan lägga ned ettprogram innan alla de som har påbörjat det har haft tillfälle att gåut. Inte heller kan den omständighetenatt nya elever tillkommer medföra all någon skall tvingas lämna programmet i kommunen eller samverkansområdet. Rätten att få fullföljasin utbildning inom programmet innebärinte någon garanti för all komma in påen viss gren av programmet. Om inte alla elevers grenval kan tillgodoses, får ett urval görastill de olika grenarna. Alla måste dockplaceras på någon av programmets grenar. Sedan en elev väl tagits in påen viss gren skall han givelvis fågå kvar där och inte mot sin vilja flyttas över till en annan gren. Detta bedömer jag dock som en så självklar sak all den inle bör behöva reglerasi lag. Också den som har påbörjat etlindividuellt program bör ha en garanti att få fullföljadet. Denna garanti kan lämpligen knytas till den plan somskall göras upp för programmet. Sedan väl en plan är uppgjord och eleven har börjat sin utbildning enligt den, bör inle kommunen ensidigt kunna ändra planen. Rättenbör sålunda knytas till den plan som fanns när utbildningen inleddes. Endast om eleven har samtyckt till en ändring i planen, övergår rätten tillalt gälla den ändrade planen. Jag har här tidigare föreslagit en rättalt fullfölja utbildningarna på de nationella programmen där des.sa utbildningar en gång har påbörjats. Förmånga ungdomar kan del dock vara önskvärt att, omde t.ex. flyttar med sina föräldrar, ocksåkunna få läsa vidare i den skola som finns förungdomen i den nya hemkommunen. Jag anser det självklart all de skall ha rättalt få flytta över till programmet resp. grenen i den gymnasieskolasom den nya hemkommunen erbjuder, om nu den utbildningen finns där. Skulle program eller gren saknas, följer av den nya hemkommunens allmänna skyldighet att erbjuda gymnasieutbildning altett alternativ ordnas, såvida inte eleven då gör bruk avsin rätt att fortsätta i sin gamla skola. Den sista frågajag vill ta upp som en fråga om elevernas rätt att fullföljasin utbildning gäller den situationen alt någon, som har börjatpå ett program som erbjuds avhemkommunen, sedermera vill fiylta till en annan skola för att kunna gåpå en gren som saknas i hemkommunensutbud. Som jag har redogjort förbör det finnas en möjlighet förden som redan vid ansökan till gymnasieskolan syftar viss gren, som saknas hemma, att fåsöka till en annan gymnasieskola ochdå med samma förtur som hemmaungdomarna där. Den som välhar lagils in på gymnasieskolan är då naturligenmed vid fördelningen på grenar i den kommunen resp. del samverkansområdet. På många ställen kan man förutse alt det vid fördelningen kommer att uppslå någon eller nå- Prop. gra ledigaplatser på olika grenar. Givetvis bör den kommun som har kapacitet vara beredd att ta över elever frånskolor som inte kan erbjuda Det är viktigt all denna avsikt kommertill tydligt uttryck och jag förordar därför att det i skollagen tas in en bestämmelse om att sådant övertagande bör ske i månav plats. Jag anser inte att det bör ställas upp några särskildaregler om urval för del fall att flera eleverkonkurrerar om en ledig plats i sådantfall som nämnts. Vid grendelningen är det i princip fråga om att fördela de elever som finns på programmet inom kommunen eller samverkansområdet.