prop · GE038 · 1990-12-31 00:00:00 — Motbakgrund av att promemorian utgår frän att gemensam vårdnad är den lösning somskall tillgripas så snart ingen förälder helt motsätter sig detta, måstedomstolen även ges möjlighet alt avstå'från all meddela ett interimistisktbeslut. Detta bör exempelvis bli fallet om vardera föräldern yrkar vårdnaden -även interimistiskt - men båda förklarar att de i andra hand kan tänka siggemensam vårdnad. Ispecialmotiveringen lill 6 kap. 20 § framförs (s. 101) attenbart del förhållandet all föräldrarna är ense om alt en av dem skall utsestill ensam vårdnadshavare inle är ett nödvändigt skäl att upplösa dengemensamma vårdnaden. Rätten kan exempelvis inskränka sitt beslut till altenbart avse vem barnet skall bo hos. mening är del inte möjligt eller ens önskvärt att domstolarna ipraktiken gör en sådan ingående prövning som nyssnämnda uttalanden ipromemorian kan ge intryck av. Om föräldrarna är ense om en viss lösning av värdnadsfråganoch socialnämnden - efter att ha getts tillfälle atl lämna upplysningar enligl6 kap. 19 § - inte har någon erinran, bör domstolen självfalletbesluta i enlighet med föräldrarnas gemensamma önskan. Enfråga i detta sammanhang som inte har belysts är hur eu interimistisktförordnande, som enbart lar sikte på hos vem barnel skall bo, skall kunnaverkställas. Enligl förbundels mening bör ett sådant beslut kunna verkställasenligt 21 kap. . ligger det någoi motsägelsefullt iatt tvångsvis genomföra elt sådant beslut under det atl den gemensammavårdnaden består. I praktiken torde förutsäuningarna för den gemensammavårdnaden dä inte längre föreligga. Eu beslut om vem barnel skall bo tillsammans med skulle fåsamma styrande inverkan på det slutliga avgörandet i vårdnadsfrågan som detnuvarande interimistiska beslutet. En nackdel med förslaget är atl rätten intekan besluta om umgänge. FöreningenJurister vid de allmänna advokatbyråerna Ipromemorian uttalas atl det förhållandel au någon av föräldrarna eller båda vill ha en upplösning av den gemensamma vårdnaden inte bör vara etl nödvändigt skäl att meddela interimistiskt beslut om vårdnaden utan endast i de fall, dä förhållandet mellan föräldrarna är sä infekterat au det måste antas all de inte alls kan samarbeta. ningen anser atl förslaget i denna del kan ge olyckligakonsekvenser. 1990/91: 8 i etl inledande skede av rättegången partinför interimistiskt beslut påkal- Bilaga 3 lar den gemensamma vårdnadensupplösande bör alllid ett interimistiskt beslut rörande vårdnaden fattas. Medpromemorians utgångspunkt måste emellertid pari för alt erhålla ett sådanlinterimistiskt beslut använda sig av tyngre och grövre argument som eljestmåhända hade varit nödvändigt. Del kan finnas skäl alt erinra om all parter i tvistigavärdnadsmål inför interimistiskt beslut ibland kan finna skäl all - för allinte onödigtvis polarisera situationen - inle använda allt del material somstår till buds för all driva värdnadsfrågan. nöjer sig sålunda parternamed au lämna domstolen vissa begränsade uppgifter på grund av vilkel domstolenfattar sitt interimistiska beslut - allt givetvis i förhoppningen att en samförsiåndslösningunder målets handläggning skall kunna uppnås. Om målet kan handläggas pä lägstamöjliga konfliktnivå ökas givetvis även förutsättningarna för en uppgörelse. Möjlighet atl förordna om barns boende finner föreningenvara en konstruktion som inle ger de vinster promemorian räknat med. Gemensamvårdnad förutsätter enighet även beträffande barnets boende. Tvärtom kan förhållandetvara det all just förordnandet om barnets boende kan ytterligare accentuera ettannat problem i samband med interimisiiska beslut, nämligen kvarsiltandefrägan.Med dagens bosladsbrislsilualion finns risk för alt part ibland mera ser lillsin egen kvarsittandesiiualion än lill barnets behov. Ändring bör sålunda inte ske i nuvarande regelsystemsåvitt nu är i fråga. I nuvarande rättsläge har vi 100 000-lals rättslösaföräldrar och barn. Promemorians förslag om att ett interimistiskt beslutendast skall avse barnets bostad har gjort au båda föräldrarna juridisktjämställda vilket är av mycket stort värde. Atl fä vara rikligförälder i ytterligare en lid är bra. Men vi4 kräver au få vara föräldrar föralltid. Såvida inte barn kan utsättas för fara eller psykisktlidande i umgänge med den ena föräldern bör domstol, när det gällerinterimistiska beslut i värdnadsmål, döma lill gemensam vårdnad och därutöverom vem barnet skall bo hos. Beträffande förslaget att ett interimistiskt beslut ivårdnadsmål endast skall avse vem barnel skall bo hos, ej vem som skall ha värdnden, sä tillstyrks della av SSKF. Bilaga3 FoR tillstyrker reservationslösi. Braatt interimistiska beslutet i lingsrällen endast gäller var barnet skall bo ochej vårdnaden. 20 §: Förslaget all rätten skall avgöra med vem barnel skall bo underbetänketiden kommer alt medföra, att bostadsfrågan kommer all bli särskiltframträdande i stället för alt rätlen bedömer vilken förälder del är lämpligtatt barnet skall bo med. Den vinst man gör är att det inte finns någotinterimistiskt beslut om vårdnad, vilket senare styr del slutliga beslutet. Ipraktiken kommer ändå kontinuiteten att spela en avgörande roll i värdnadsfrågan,varför också beslutet om med vem barnet skall bo spelar in vid den slutligahanteringen. Skrivningen i specialmoiiveringeni övrigt ger vid handen all domstolen oavsett föräldrarnas önskemål om ettbeslut i vårdnadsfrågan (interimistiskt) skall kunna ersättas med ett beslutom hos vem barnet skall bo. Vårdnaden om ett barn innebär väsentligt mer än auman beslutar om bostadsfrågan, och del är enligl vår bedömning viktigt attföräldrarna i största möjliga utsträckning får avgöra om de vill ha gemensamvårdnad. Hovrättenlämnar förslaget ulan erinran. Kammarrättentillstyrker atl den föreslagna föreskriften införs i socialtjänstlagen menanser att den även bör omfatta den tid under vilken en tvist om vårdnad ellerumgänge pågår. Behovei av stöd och hjälp är väl så stort under denna lid, närkonflikten mellan föräldrarna oftast är som stört och ovisshet råder om vad somslutligt kommer att gälla i fråga om vårdnad eller umgänge. Socialstyrelsentillstyrker promemorians förslag att det i socialtjänstlagen förs in en erinranom del behov av efterkonlaki med som kan finnas hos föräldraroch barn efter det en tvist om vårdnad eller Prop. 1990/91:8 umgänge avgjorts. Desocialarbetare som arbetar med familjer i vårdnads- och umgängesärenden får enmycket nära kontakt med alla. En strävan hos uiredaren är all även den som"förlorar" - inte förordas som vårdnadshavare, inte får yrkat umgänge- skall förstå utredarens skäl till ställningstagandet. Dialogen mellan klientoch utredare bör vara rak och tydlig. Del skapar förtroende, därför söker oftaklienter gång på gång upp uiredaren när del blir problem efter det vårdnads-eller umgängesfrågan avgjorts i nämnd eller domstol. Inle minst är det viktigtatt hjälpa lill med umgänget. Detförekommer alt förälder blivit hänvisad att söka hjälp på annat håll närsocialtjänsten avslutat ärendet och målet avgjorts i domstolen. Det kan därförvara av betydelse alt en erinran som den föreslagna förs in isocialtjänstlagen. tillstyrkte också i yttrandet över SOU1987:7 utredningens förslag att genom socialtjänstlagen markera socialnämndensansvar sedan ett vårdnads- eller umgängesmål avgjorts. Socialljänsilagen är uppbyggd som en målinriktad ramlag.Detta innebär att den dels i stor ulslräckning anger målen för verksamheten istället för att i detalj reglera verksamhetens utformning, dels att deninnehåller få preciserade regler. Socialtjänstlagen lämnar således detillämpande myndigheterna stor frihet att ordna verksamheten efter sina egnaförutsättningar och behov. Såsompåpekas i SOU 1987:7 s 194 och i promemorian är reglerna i socialtjänstlagenredan i dag utformade pä ett sådant sätt att ingen tvekan torde behöva uppståom socialnämndens ansvar. All pä sätt här föreslås skriva in utfyllandebestämmelser i lagen skulle strida mot den uppbyggnad socialljänsilagen har.Del skulle för övrigt kunna tolkas som om uppgifter på övriga områden därmotsvarande bestämmelser saknas skulle ha mindre vikt än dessa frågor och detvore olyckligt. Frågan kan i stället lösas genom att utfärdarallmänna råd (jfr 67 § SoL). Socialnämndensansvar för alt följa barnets utvecking i sådana fall är klart fastslaget ilagen. Det räcker emellertid inle för att ge barnet den personliga hjälp som barnelbehöver, eftersom socialnämnden inte kan vidta någon åtgärd mot vårdnadshavarensvilja. Del finns alltså en zon där barnel behöver hjälp, men där LVU inte ärtillämplig. I t.ex. sådana fall kan en kontaktperson för barnet vara till stornytta. Stöd enligl socialtjänstlagen och kontaktperson för barnet Jag biträderförslagen i dessa delar. vill jag tillägga följande. Det förekommer inlesällan att domstol vid fastställandet av förälderns 12 1990/91. umgänge med barnetuppställer som villkor att umgängesrätten skall ut- Prop. 1990/91: övas inärvaro av någon av socialnämnden utsedd person. Del har i prak- Bilaga 3 tikenvisat sig att socialnämnden inle uppfattat domstolens förordnande som bindande.Nämnden har under hänvisning till svårigheten att finna en lämplig person ellertill personalbrist inte efterkommit domstolens förordnande, vilket har fält lillföljd att föräldern inte kunnat umgås med barnet på sätt domstolen har bestämt.Till undanröjande av den tvekan som kan råda hos socialnämnderna bör av 10 §socialtjänstlagen också framgå att det åligger socialnämnden alt utse ensärskild person (kontaktperson) när det behövs vid umgängesrättens utövande. Dettatillägg till socialtjänstlagens 12 § är, framför allt ur barnens synvinkel,myckel nödvändigt och bra. Detkommer dock att innebära att ytterligare arbetsuppgifter läggs påsocialnämnderna, vilkel innebär behov av ökande resurser och ökande kostnader. LOtillstyrker förslaget att socialnämnden inte längre ska ytira sig i en värdnadstvist.Även andra åtgärder bör dock vidtas för all förkorta de långautredningstiderna. Samfundethar inle någon erinran mot förslaget. RMSÖanser, all man bör forordna en särskild "barnsocialsekreierare", medsärskild kunskap om barn i svårigheter, för bland annat vårdnads-ochumgängesutredningar. försvann föll ansvaret på socialsekreteraren. Barnets behovkan lätt komma i skymundan, då tjänstemannen även skall se till föräldrarnasintressen. Ivissa fall ålägger allmän domstol, trots att verkställtutredning, som ger vid handen att ett umgänge vore menligt för barnet,socialnämnden au medverka vid umgänget. Såvittvi kan förstå, kan ett sådanl förordnande komma från förvaltningsdomstol, somär överställd , men allmän doinstols sådant förordnande kan inteför socialnämndens vidkommande anses tving- ande, eftersom nämnden inleär part i den form av mål, umgängestvisl Prop. 1990/91: efter äktenskapsskillnad, det här är fråga om. Tveksamheteni della visas också av, alt umgängesföräldern själv måste ansöka om bistånd hossocialnämnden, som sedan har att ta beslut i ärendet. Socialnämndenhar sedan inte ansett sig längre kunna skydda barnel. (SoL 12 och 3 §§ harsatts ur spel.) Vårdnadshavarenär också fråntagen möjligheten till det. (Men inte skyldigheten enligt FB 6kap.) RMSÖhemställer att denna ordnings fortsatta giltighet prövas. Viser del också som underligt, att en person ej bosall inom kommunen kan bifallasett bistånd, eftersom personen i varje annal bisiåndsärende vi känner lillmåste varaktigt vistas inom ifrågavarande kommun. Deföreslagna ändringarna i 10 § socialtjänstlagen är inle tillräckligt långtgående.Även barn bör - oavsett förälders samtycke - ha möjlighet att få enkontaktperson. Det förekommer att barn med stöd av en sådan skulle kunna bokvar i sitt hem och i sä fall inte flyttas frän hemmet. Vissa föräldrar underperioder av barnets liv inte har den goda kontakt man skulle önska, och attbarnet då skulle kunna få hjälp av kontaktpersonen. Kritik kan riktas mot benämningen "erkännande"av faderskap. Ordet "bekräftelse" är dock inte bättre. Ordet förtankarna till all man bekräftar någol som redan är faslslälll. Så är ju inlefallet, eftersom faderskapet fastställs genom dom eller genom självaförfarandet som benämns "erkännande". Tingsrättentillstyrker förslaget au begreppet fadcrskapserkännande ersätts med faderskapsbekräftelse,närmast av psykologiska skäl. 1990/91: 8 Bilaga 3 Socialstyrelsenbiträder promemorians förslag alt begreppet erkännande byts ut mot bekräftelse.Viktigt är dock atl termen inle innebär är någon glidning i betydelsen utan atthandingen kan komma att bli giltig i andra länder i lika hög grad som . Socialstyrelsenvill i detta sammanhang också la upp frågan om ett förenklat förfarande förfastställande av faderskap när föräldrarna bor tillsammans. Enligt nuvaranderegler i skall socialnämnden alltid godkänna ett erkännande förau det skall bli giltigt. Sådanl god-kännade får bara lämnas om del kan antagasatl mannen är far lill barnel. måste därför alltid göra en vissprövning före sitt godkännande, även om utredningen som föregår denna prövningär relativt summarisk i ärenden där parterna sammanbor. Ungefärhälften av alla barn som föds i föds av föräldrar som inte är gifta medvarandra. I de flesta fall bor dock föräldrarna tillsammans. Socialstyrelsenhar i kontakter med socialnämnder fått uppfattningen att del så gott somaldrig händer att elt förenklat ulredningsförfarande, när parterna bortillsammans, övergår till en mer fullständig utredning p.g.a. parternastveksamhet i faderskapsfrågan. ser därför atl liden kan ansesmogen för ett förenklat förfarande hos pastorsämbetet i de fall parterna bortillsammans. Möjligheten all hos pastorsämbetet fär faderskapet fastställtkunde stå öppen för de föräldrar som varit kyrkobokförda pä samma adress sedanen viss lid före barnets födelse. Bestämmelsen föresläs utformas så att mannenanses som far lill barnel om föräldrar, som bott tillsammans sedan minst 10månader före barnets födelse, bekräftat och godkänt faderskapet. Parter som ärtveksamma lill faderskapet trots au de bor och har bott tillsammans viss tidföre barnels födelse skall naturligtvis hänvisas lill faderskapsulredning pä vanligt vis. Barn som föds av föräldrar som inle ärgifta med varandra och som inle bor tillsammans skulle socialnämnden på sammasätt som ha skyldighet au utreda och fastställa faderskapet för. Enviktig förutsättning för all införa del föreslagna förfarandet är en visshet omall sådan faderskapsbekräftelse hos pastorsämbetet i samboärenden får sammagiltighet i andra länder som förfarandet hos socialnämnderna har. DVtillstyrker atl den nya benämningen bekräftelse införs. Begreppeterkännande förekommer även i kungörelsen (1973:810) om socialnämnds medverkan vid fastställande av faderskap, m.m., förordning en (1949:661) om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och ärenden enligt , m.m., lagen (1958:642) om blodundersök ning vid utredning av faderskap och i lagen (1969:620) om ersättning i 180 vissa fall för utgivna underhållsbidragvarförföljdändringar måste göras Prop. 1990/91: 8 också i dessa författningar. EnliglDVs mening bör i detta sammanhang även övervägas om inte kravet på allbekräftelsen skall vara bevittnad av tvä personer kan tas bort. Se t.ex.departementschefens resonemang i samband med all kravet på bevillning avbodelningsavtal slopades (prop. 1986/87:1 s. 55). Även i detta fall kan detpraktiska behovet av vittnen ifrågasättas. Beviiiningen torde inte ha någon somhelst betydelse ur rältssäkerhelssynpunki, i synnerhet som bekräftelsen skallgodkännas av modern och socialnämnden. Ipromemorian föreslås all termen "erkännande" av faderskap byts ul mottermen "bekräftelse" av faderskap. Motivet härför är all det - påslåsdel (s. 83) - ter sig svårförståeligt för många fäder och att det kan upplevassom kränkande" au en antagen far skall "erkänna" faderskapet. Enterm "som är mera anpassad till dagens verklighet och som inle upplevs somsä känsloladdad av föräldrarna" samt "som mera positivt tar sikte påvad del egentligen handlar om" kan enligt promemorian vara den föreslagnatermen "bekräftelse" av faderskap. Fakultelsstyrelsenvill till en början ifrågasätta om termen "erkännande" av faderskapverkligen på grund av de skäl som åberopas i promemorian kan anses utgöra ettsä allvarligt terminologiskt problem att denna gamla, väl inarbetade, term avendast denna anledning bör utbytas. Eftersom den man som antas vara etl barnsfar normall inle kan förmodas ha möjlighet att säkert bedöma om han verkligenär delta, får dock av det skälet termen "erkännande" av faderskapmöjligen anses inte helt lyckad eller adekvat i sammanhanget. Eftersomerkännandet också fungerar som en förklaring om atl mannen år beredd alt ta påsig faderskapets rättsliga konsekvenser kan likväl termen"erkännande" av faderskap accepteras. Lämpligheierfav termen"bekräftelse" av faderskap kan dock än starkare ifrågasättas. All"bekräfta" någol betyder visserligen bl.a. "all fastslåriktigheten av elt visst anlagande". Den man som antas vara ett barns farhar dock aljtså givetvis själv vanligtvis inle möjlighet atl fastslåriktigheten av della anlagande. Termen "bekräftelse" anger inteheller att del är den presumtive fadern själv, som gjort denna, vilkel är ensärskilt påfallande nackdel med denna term i det aktuella sammanhanget.Dessutom kan man fråga sig om inte termen "bekräftelse" mäst ansesmindre lämplig även av del skälet atl ordels allmänna innebörd förmodligen inlealltid är bekant för gemene man. Enterm som bättre än både "erkännande" och "bekräftelse" av faderskap "lar sikte på vad del egentligen handlar om" kan enligt fakultetsstyrelsens mening möjligen i stället vara"faderskapsförklaring". Vad det är fråga om är ju nämligen egentligen alt en man förklarar sig vara far till ett barn, oavsett hur del nu förhåller sig biologiskt härmed; 181 enannan sak är givetvis au det i de allra flesta fall förhåller sig så, au mannenär barnels biologiske far. Omtermen "faderskapsförklaring" godtas skulle detta dock kräva en Prop.1990/91:8 särskild omarbetning av lagtexten med hänsyn lill att ordet"förklaring" Bilaga 3 f.n. används i en annan betydelse (se FB 1:3).Skulle det anses att termen "faderskapsförklaring" inte kan godtaseller på elt tillfredsslällande sätt inarbetas i lagtexten föreslär fakultelsstyrelseni andra hand all termen "faderskapserkännande" bibehålls. I fråga omtermen "bekräftelse" av faderskap vill fakultelsstyrelsenavslutningsvis dessutom påpeka, all den föreslagna lagtexten i och för sig ärmindre lyckad. I den föreslagna lydelsen av FB 3:1 st 2 heter det t.ex.följande: "Är mannen död och har han inle varaktigt sammanbott med barneloch inte heller efter barnets födelse bekräftat barnet som sill ..." Fråganär om inte lydelsen i stället borde vara följande: "Är mannen död och harhan inte varaktigt sammanbott med.barnet och inte heller efter barnels födelsebekräftat atl barnel är hans." Ipromemorian föreslås atl termen faderskapserkännande byts ul motfaderskapsbekräftelse. Många föräldrar har påpekat att ordet erkännandehar en negaliv laddning. Man talar om alt erkänna brott inför domstol. Termenbekräftelse har däremot en positiv laddning och ger ökad tyngd åt handlingen,varför socialnämnden ställer sig positiv till den föreslagna ändringen. Samfundethar inte någon erinran mot förslaget. Föreningenjurister vid de allmänna advokatbyråerna Föreningenanser att förslaget all uttrycket faderskapserkännande ersattes med termen"bekräftelse" av faderskap inte är tillräckligt underbyggt. Skäl saknasatt frångå nuvarande benämning. Räddabarnen ansluter sig till förslaget om att termen faderskapserkännande byts utmot termen faderskapsbekräflelse. UFRtillstyrker promemorians förslag. Utredningenföreslår atl termen faderskapserkännande byts ut mot faderskapsbekräftelse. Detta är helt i linje med vad mänga föräldrar '°- önskar.I dag upplevs ordet erkännande som något negativt. Som om man Prop. 1990/91:8 erkände ett brott man begått. Ordet bekräftelse däremot framhåller del Bilaga 3 positiva, det fina i all vara förälder, och upplevs också som någolfrivilligt och önskvärt. SSKFtillstyrker också förslaget om alt ordet faderskapserkännande ersätts av ordet faderskapsbekräflelse. Föräldrarav båda könen upplever proceduren med faderskapserkännande som kränkande.Särskilt föräldrar som inte varit sammanboende under konceplionsliden uppleverfrågorna som närgångna och kränkande. Del är av största vikt alt föräldrarnainformeras noggrant om de juridiska aspekterna samt att förfarandet görs såenkelt och positivt som möjligt ulan all barnets rättsliga ställning sätts urspel. Ändringen lill ett mer positivt ordval från fadcrskapserkännande till faderskapsbekräflelseär ett steg i rätt riktning. Mer information behövs också om föräldrarnasmöjlighet att redan före barnels födelse underteckna faderskapserkännandet. Förslagetpå ändring i lagtext från faderskapserkännande till faderskapsbekräflelse är eltbra förslag. Ordvalet passar bättre i liden. RMSÖser med tillfredsställelse, all faderskapserkännande ändras till faderskapsbekräflelse.Men varför inte ge pappan möjligheten bekräfta sitt faderskap på etl tidigtstadium vid något av de första besöken på mödravårdscentralen? Del skulle gehonom mer känsla av deltagande och ansvar och befrämja förhållandel mellanbarnet och honom i framliden med tanke på bland annal föräldraledighet ochvård-av-barn-dagar. Mänga drar sig också för kontakt med socialförvaltningen. Det är fortfarandemånga som vid faderskapsfastslällelse inle är informerade om gemensam vårdnad.Man kan uppleva förväntningar från att ändå göra anmälan omgemensam vårdnad, även om den ene eller båda föräldrarna har behov av att tänkaigenom värdnadsfrågan ytterligare. Vi är tveksamma till den föreslagnaförändringen av rutinen. Promemorians förslag alt faderskapserkännandei ändras till Prop. 1990/91:8 faderskapsbekräftelse är bra. Kammarrättendelar i promemorian anförda skäl uppfattningen atl några ändringar inte börgöras i denna del. Promemorianföreslår inga ändringar i reglerna om omprövning av vårdnadsavgöranden. Socialstyrelsensåg i yttrande över SOU 1987:7 myckel positivt på all utredningen föreslog atlmöjligheterna för en förälder atl begära omprövning av en vårdnadsdombegränsades. Del finns barn som får uppleva alt föräldrar ideligen väcker talanom en förändring av vårdnaden eller umgänget. Deskäl som anförs i promemorian för att inte göra ändringar i reglerna omomprövning av vårdnadsavgöranden accepteras av styrelsen. Bl.a. betonasdomstolens ansvar för målets utredning, vilket inte helt kan tas om inte måletupptas till prövning och att man från domslolshåll anmärkt alt antalet "okynnesprocesser"är sällsynta. FöreningenJurister vid de allmänna advokatbyråerna Föreningendelar bedömningen all några ändringar av reglerna om omprövning av värdnadsavgörandeninle bör göras. Idetta avsnitt diskuteras förslaget alt begränsa förälders rätt till förnyadprövning av vårdnaden. Den inställning som rent allmänt visas i promemorianger vid handen, alt den umgängesberättigade föräldern vid minsta motstånd från vårdnadshavarenkan begära vårdnaden överflyttad till sig. Sädana ex är vad som anförts omvilligheten all della i samarbetssamtal och informationsskyldigheten "förall underlätta umgänget". dessutom inte anser alt möjligheterna till omprövning skall begränsas medför - som framgår av promemorian - alt barnels osäkerhet om var det skall vistas ytterligare kan accentueras. Om barnet vet atl minsta oenighet mellan föräldrarna kan medföra nya processer, blir 184 Det har - trots påståenden om motsatsen - visat sig Prop. 1990/91:au en förälder kan begära omprövning i värdnadsfrågan. Bilaga3 Enbart möjligheten av detta är en osäkerhetsfaktor. Det faktum alt det inleär vanligt förekommande skall inte utgöra något hinder - del är enligt våruppfattning mycket menligt för de barn - lät vara ett fätal - som ideligenutsätts för nya bedömningar. 10 Kontaktperson för barnet: Kammarrätten tillstyrker förslaget i dess helhet.Stockholms tingsrätt