mot · GD02N320 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:N320 av () Kreditupplysning Yrkesmässigt bedriven kreditupplysningsverksamhet regleras i vårt land i den så kallade kreditupplysningslagen. Med kreditupplysning menas i detta sammanhang uppgift, omdöme eller råd som lämnas till ledning för bedömning av annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende. När en kreditupplysning lämnas i form av en personupplysning så skall den omfrågade tillställas ett skriftligt meddelande om de uppgifter, omdömen och råd som upplysningen innehåller rörande honom. Av uppgiften skall även framgå vem det är som har begärt upplysningen. Det sistnämnda integritetsskyddet har emellertid enligt nuvarande lagstiftning inte den person, som är näringsidkare eller som står ett företag nära. Detta gäller i allmänhet även om personen behöver kredit i sin egenskap av privatperson. Särbehandlingen av näringsidkare och närstående i kreditupplysningshänseende har motiverats med att möjligheter till en effektiv kreditupplysning, som kan förebygga missriktad kreditgivning och andra icke önskvärda dispositioner, måste värnas. Detta har ansetts väga tyngre än de integritetsskäl som talar för att även en näringsidkare skall ha rättighet att veta vem som begärt upplysningar om honom. Lagen bygger uppenbarligen på slutsatsen att det skulle uppfattas som mera besvärande för en näringsidkare än en privatperson att få sin ekonomiska ställning och annat kontrollerad. Det vill säga att om näringsidkaren får besked om vem som begärt upplysningar om honom så skulle reaktionen bli sådan att eventuella affärer inte fullföljes osv. Detta därför att den omfrågade näringsidkaren skulle känna sig så kränkt att han inte längre skulle vilja ha några förbindelser med den som frågar om honom. Detta måste i dagens samhälle sägas vara en förlegad syn. Att en näringsidkares kreditförmåga bedömes bl.a. i samband med nya affärskontakter, eller av andra skäl som är affärsmässigt grundade, måste i ett konkurrensutsatt samhälle betraktas som helt naturligt. Den näringsidkare som blir omfrågad har således inte något rationellt skäl för att reagera på en begäran om en kreditupplysning. Att då inte få kännedom om vem det är som begär upplysningen öppnar istället för spekulationer. Det finns således ingen anledning till att en enskild person som är näringsidkare skall ha ett sämre integritetsskydd än vad kreditupplysningslagen ger varje annan medborgare. Dessutom är den nuvarande lagstiftningen i vissa stycken endast ett slag i Mot. 1989/90 luften. kan den bädda för missförstånd. När en näringsidkare blir N320 omfrågad, så beror det i allmänhet på att han eller hans företag vidtagit någon åtgärd exempelvis i form av en ny kundkontakt eller ett nytt åtagande. Han kan därför i många fall räkna ut vem det är som begär upplysning om hans ekonomi med mera. I vissa fall, när detta icke är möjligt, skapas med nuvarande lagstiftning endast förutsättningar för missförstånd och, sakligt sett, helt onödiga frågeställningar. Lagstiftningen bör således ändras på sådant sätt så att alla personer när de omfrågas även erhåller uppgift om vem det är som har begärt upplysningar. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i kreditupplysningslagen att alla personer, oavsett om de är privatpersoner eller näringsidkare, vid omfrågning erhåller uppgift om vem som begär uppgifterna.