mot · GD02A602 · 1990-01-10 00:00:00 — Motion till 1989/90:A602 av () Domarnas rättsliga ställning En av hörnstenarna i vårt statsskick är att den dömande makten skall utövas av skickliga, självständiga och oväldiga domare. Domarkåren är rättsstatens sista utpost. Kvaliteten på domarkåren beror i långa loppet självfallet på yrkets attraktivitet. Det gäller för domstolarna att locka till sig de mest kompetenta juristerna och att därefter behålla dem. I sista hand måste det vara en angelägenhet för att värna om domarkårens kvalitet. Gällande ordning, enligt vilken det ankommer på arbetsmarknadens parter att bestämma anställningsvillkoren för domarna, är för den skull minst sagt tvivelaktig, även sett mot bakgrund av de förhållanden som råder utomlands i jämförbara länder. Det är icke fackliga organisationers ensak att genom lönesättning och liknande påverka kvaliteten hos våra domare och därigenom ytterst själva standarden av vår rättsordning. I annat sammanhang har jag utvecklat ämnet ytterligare (motion 1988/89:Ju 406). Att domarna - även de högsta - utses på rent objektiva grunder är självfallet också ett oeftergivligt krav. Det bör därför skapas yttre garantier som utesluter varje form av misstanke att regeringen begagnar sin utnämningsmakt på ett sätt som är oförenligt härmed. I annat sammanhang har jag utvecklat hur utnämningsmakten bör underordnas intresset av full offentlighet och insyn (motion 1988/89:Ju 401). De enskilda domarna måste slutligen vara garanterade integritet och oavsättlighet. Prövningen av frågan, huruvida en domare på grund av brott förverkat sin rätt att vara domare, måste således tillkomma allmän domstol eller sålunda i sista hand . I ett sådant här för vår rättsordning fundamentalt ämne borde det icke finnas utrymme för korporativism. Inte desto mindre är det så, att det anförtrotts åt den korporativistiskt sammansatta arbetsdomstolen att pröva denna fråga. Detta blev en måhända icke tillräckligt uppmärksammad konsekvens av ämbetsansvarsreform, till grund för vilken ytterst låg den besynnerliga tanken att, om en tjänsteman vid sin myndighetsutövning kränker en enskild persons intressen eller på annat sätt tillfogar denne skada, detta är att betrakta som en arbetsrättslig (intern) angelägenhet mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Glädjande nog företog ändringar reform till förmån för den enskilde. I nu berörd del består emellertid det klandrade förhållandet. Den i 11 kap. 5 S regeringsformen intagna skyddsbestämmelsen till för- Mot. man för domarna måste - det är slutsatsen - innefatta den ordningen, att A602 domare icke kan skiljas från sin domartjänst annorledes än av allmän domstol. Det är ägnat att förvåna att en gång kunnat intaga den ståndpunkten att en domstol med från arbetsmarknaden hämtade intresseledamöter, där yrkesdomarna dessutom förordnas för en period av i sänder, skulle ha kompetens att i sista hand - med uteslutande av - pröva en sådan avgörande fråga. I sammanhanget finns all anledning att erinra om vad enhälligt uttalat i ett tidigare lagstiftningsärende (se JuU 1988/89:24 angående tjänstefel): De ändringar som föreslås i BrB 20:1 tillgodoser emellertid inte på långt när de reformkrav som kan ställas. Kvar är exempelvis den besvärande dualismen mellan domstolen som skall bestämma påföljd för brott som en tjänsteman begatt och anställningsmyndigheten (statens ansvarsnämnd i vissa fall) som har att pröva om brottet skall medföra avsked. Det finns enligt mening starka skäl att återinföra det straffrättsliga tjänstemän. I de flesta fall drabbas tjänstemannen hårdare av avsättning som påföljd än av den rent straffrättsliga påföljden. Det är inte acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt att inte också den förra påföljden prövas av domstolen i brottmålet. Den nuvarande ordningen att handlägga frågan om entledigande av domare såsom "arbetstvist" är sammanfattningsvis otillfredsställande såväl från rent konstitutionella utgångspunkter som från rättssäkerhetssynpunkt. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att prövningen av domares skiljande från tjänsten skall överföras till allmän domstol. 1* 1989190.