ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02Kr273 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90: Kr273 av m.fl. (fp) Lånecentraler och depåbibliotek Svensk folkbibliotekspolitik har alltid präglats av idén om en jämlik tillgång till böcker och information. Var man än bor i vårt land skall det vara möjligt att nå den mer kvalificerade litteraturen även om på hemorten av olika skäl inte kunnat förvärva den. Med länsbiblioteken som mellanled är lånecentralerna den yttersta länken i folkbibliotekens lånekedja. Verksamheten ombesörjes av lånecentralerna i , och . föreslogs en ändrad geografisk indelning varvid två av de tre lånecentralerna stod inför hotet om indragning. Så skedde lyckligtvis inte. ansåg att en förändrad lånecentralsorganisation skulle ge en väsentligt försämrad låneverksamhet varför förslaget föll. Till följd av riksdagsbeslutet har på regeringens uppdrag genomfört en utredning av folkbibliotekens fjärrlåne- och depositionsverksamhet. Därvid har funnit att lånecentralernas tidigare kritiserade verksamhet fungerar väl och föreslår att den nuvarande organisationen med de tre allmänna lånecentralerna bibehålles. Med stöd av utredning anser kulturministern att det nu är dags att sätta yxan i depåbiblioteken. Detta förslag anser vi vara lika ogenomtänkt som det tidigare om krympningen av lånecentralerna. Utredarna har funnit att depåbiblioteken fungerar dåligt, men vill inte riktigt acceptera att bristande medel skulle kunna vara en orsak. Sparsamhet är en dygd, men man kan inte förvänta sig en tillfredsställande verksamhet om den tilldelas resurser som är helt orealistiska för uppgiften. (Jämför med där anslaget enbart till ett depåbibliotek är dubbelt så stort som hela budgeten för våra lånecentraler och depåer.) Enligt skulle lösningen ligga i att verksamheten förlädes till en enda ort. Depåbiblioteken har en betydelsefull funktion som mottagare av äldre litteratur, de böcker folkbiblioteken av olika skäl måste utmönstra. Vi har svårt att tro att biblioteken, som ligger tätt i , skulle känna någon entusiasm över att behöva transportera böcker ända till . Resultatet blir troligare en försäljning när bokbestånden gallras. Det ekonomiska utbytet av detta blir minst sagt magert jämfört med de belopp som förbrukats till bokinköp via skattemedel. Att värna om depåbiblioteken finner vi angeläget särskilt som bokförlagens utgåvor inte är åtkomliga mer än ett begränsat antal år efter utgivningen. Det som finns kvar efter bokreorna går bokstavligt talat till papperskvarnen. Av statens stöd till folkbiblioteksväsendet är det till lånecentraler och depåbibliotek viktigast. Här kan ingen annan ta över ansvaret. Därför föreslår vi att under titeln , G 18. Bidrag till regional biblioteksverksamhet, anslaget till lånecentraler och depåbibliotek ökas med 1 milj. kr. Med hänvisning till det anförda hemställs att till Bidrag till regional biblioteksverksamhet (G 18), anslagsposten Lånecentraler och depåbibliotek, för /91 anvisar 1 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. () () 1989/90 Kr273
mot · GD02Kr275 · 1990-01-23 00:00:00 — av m.fl. (s) För tolkning av historiska skeenden och förståelsen av vår samtid har forskningen stor betydelse. Oavsett det rör sig om akademisk forskning eller s.k. amatörforskning, fungerar den som en systematisk kunskapsinhämtning, där de samlade forskningsresultaten ger samhället och dess medborgare den kunskap som är nödvändig för fortsatt utveckling och förändring. För att medborgarna skall ges denna möjlighet krävs dock att källmaterial från samtliga samhällssektorer (statliga, kommunala och enskilda) hålls tillgängliga på ett likvärdigt sätt. Detta gäller inte minst folkrörelsernas källmaterial som, i förhållande till sin betydelse för det demokratiska samhällets framväxt och fortlevnad, har ett blygsamt arkivbestånd. Grundprincipen är att arkivbildarna själva skall ha ansvaret för arkivvården. För folkrörelsearkiven utgör detta ett stort problem, eftersom arkivbildarna utgörs av nedlagda föreningar. Utan ett ökat stöd från statens sida kommer folkrörelsearkiven inte att kunna höja de forsknings- och kulturpolitiska målen. En sådan förstärkning är också fördelningspolitiskt motiverad. Forskarsamhällets tillgång till källmaterial får inte vara helt beroende av arkivbildarens ekonomi. Förutom problemet med det ensidiga beståndet av forskningsvänligt källmaterial, bör också nämnas källmaterialens olika särart. De offentliga arkiven består till största delen av långa arkivserier, medan folkrörelserna ofta haft en delvis ryckig arkivbildning, där de förtroendevaldas kunskap och bakgrund tydligt avspeglar sig i arkivserierna. På grund av sin konstruktion har det statliga stödet, det s.k. föreståndarbidraget, successivt urholkats. Eftersom det har stor betydelse för verksamheten, och möjligheten att tillgängliggöra arkivmaterial, är det av stor vikt att det ses över och anpassas till dagens situation. Det statliga stödet till folkrörelsearkiven har pågått under , och det kan finnas anledning göra en utvärdering om folkrörelsebidraget haft avsedd verkan. En total översyn av samhällets stöd till folkrörelsearkiven är också nödvändig. 1 1989/90. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ökat stöd till folkrörelsearkiven och en översyn av förutsättningarna för deras fortsatta verksamhet. () () 1989/90 Kr275
mot · GD02Kr279 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90: Kr279 av och (båda c) I ortnamnen har en del av den lokala historien, naturens och människornas historia bevarats. Ortnamnen är också en del av språket och liksom språket förändras så förändras ortnamnen. När t ex ett torp övergavs och torpgrunden blev överväxt med buskar och träd föll torpnamnet i glömska om inte någon eller något påminde om dess tillvaro. Ortnamnen kan också försvinna av tekniska skäl som när fastighetsregistrets datorer vägrar tolerera två trakter med samma namn inom samma kommun. När posten rationaliserat bort en mängd poststationer har namnen på postorterna ofta försvunnit från adresserna, och i några kommuner, där vägnamn införts även på landsbygden, har många gårdsnamn blivit överflödiga, för att breven ska nå fram. Ortnamnsforskarna delar in namn på platser i två huvudgrupper, naturnamn och kulturnamn. Bebyggelsenamn kallas namn på alla sorters bebyggelser och administrativa områden. Vad som i gamla längder och register kallats namn på hemman eller by går i det nya fastighetsregistret under beteckningen traktnamn. När den nya fastighetsbeteckningsreformen introducerades försäkrades de kulturminnesintresserade av såväl lantmäterimyndigheter som av länsstyrelser att äldre ortnamn inte skulle löpa någon risk att bli borttagna. Verkligheten har i många fall blivit den motsatta, kanske mera beroende på fastighetsbildningsverksamheten än registerområdesreformens verkningar. Enligt vår mening har löftena om att behålla och bevara äldre traktnamn kringgåtts på ett oacceptabelt sätt. Detta sker t ex genom att vid en sammanläggning tas traktnamnet på den ena gården bort, inte ens som bebyggelsenamn får det vara kvar på kartmaterialet. Dessa namn, som ofta är från tidig medeltid, tillåts dock vara kvar i någon sekundär bebyggelse för att ingen ska kunna säga att de är helt borttagna. Detta innebär att namnen kommer att helt försvinna som traktnamn på gården även i ortsbefolkningens medvetande när nuvarande generation går ur tiden. Ortnamnsverksamheten har varit föremål för en utredning: Ortnamns värde och vård (SOU 1982:45). Betänkandet utmynnade i ett förslag till lag samt inrättande av en ortnamnsnämnd. Något förslag om särskilt lagskydd förelädes ej , däremot inrättades ett ortnamnsråd som har till uppgift att främja ett ändamålsenligt och vårdat ortnamnsskick. Olika kulturminnesbevarande myndigheter, institutioner och organisatio ner är, såvitt vi kan finna, helt överens om att ortnamnen är värdefulla kulturminnen. Det saknas dock en lag eller förordning där ortnamnen direkt anges som kulturminnen. Kulturlandskapet är också under snabb förändring. Det är nu viktigt att ortnamnens stora och oskattbara värde kan skyddas, på samma sätt som andra kulturminnen i landet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till lag för ortnamns skydd. () () 1989/90 Kr279
mot · GD02Kr280 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:Kr280 Arkeologiska utgrävningars påverkan på boendekostnad Om arkeologiska utgrävningar måste ske på grund av riksintresse bör enligt min mening staten stå för en större del av kostnaden. Som det nu är får den som äger och bebygger marken stå för kostnaden som kan bli ett ansenligt belopp. Detta läggs i sin tur på boendekostnaden antingen det gäller villor eller hyreshus. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statlig ersättning vid arkeologiska utgrävningar som har ett riksintresse.
mot · GD02Kr281 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90: Kr281 Utbudet av böcker m.m. i punktskrift Det enda möjliga skriftspråket för blinda är punktskrift. Utbudet av punktskrift är dock starkt begränsat då det produceras endast ca. 500 böcker och ett 15-tal specialtidningar för blinda. Behovet av information i punktskrift för blinda är därför långt ifrån tillgodosett, varför utbudet behöver både öka och framför allt vidgas. Exempelvis finns ytterst lite av den stora mängden samhällsinformation från stat, landsting och kommuner i punktskrift, vilket i sin tur medför allvarliga konsekvenser för de blindas möjligheter att påverka den demokratiska processen. Den som har politiska förtroendeuppdrag kan inte få sina handlingar i punktskrift, vilket är en förutsättning för att kunna fullgöra uppdraget. Det bokutbud som ligger utanför bibliotekens verksamhet finns inte alls tillgängligt i punktskrift och för de punktskriftsböcker som görs är produktionstiden mycket lång. Exemplen på problem inom skilda områden, inte minst inom utbildning, kan mångfaldigas, varför man klart kan konstatera stora brister inom detta område. finns en betydande produktionsresurs för punktskrift outnyttjad i en region av landet där det är nödvändigt att ta till vara alla arbetstillfällen. Vid i finns såväl tekniska som personella resurser för produktion av punktskrift. I har tidigare en hel del av talboks- och bokproduktion skett. Denna verksamhet har flyttats till andra producenter, varför de resurser som frigjorts nu med fördel skulle kunna användas till en vidgad punktskriftsproduktion. Kiruna-enheten producerade tidigare ca 110 000 punktskriftssidor och hade en omsättning på drygt 4 milj. kr. Med ett statligt bidrag i den storleken skulle de blindas informationssituation kraftigt förbättras i hela landet och därigenom skulle också ett 20-tal sysselsättningstillfällen för kvinnor räddas i en region som är hårt drabbad av arbetslöshet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av vidgat utbud av punktskrift. 1989/90 Kr281
mot · GD02Kr282 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90: Kr282 av och (båda s) Ökad sändning av TV i Regeringen föreslår att TV:s (YLE) sändningar via Nackasändaren inom omgivning förlängs till december månads slut . Den Sverige-finska befolkningen och deras organisationer har länge önskat att YLE:s sändningar skulle omfatta även andra delar av landet. Två utredningar har framlagt förslag (1987 och 1989) till tekniska lösningar för att YLE:s sändningar skulle nå även andra delar av . Sändningar via satellit, kabelnätsdistribution och marksändare har ingått i alternativen, alla har sina för- och nackdelar. Begränsat antal frekvenser och upphovsrättsfrågor har framförts som de svåraste problemen att lösa. Frågorna är komplicerade, men inte omöjliga att finna lösningar till. har byggt markstationer och utökat TV:s sändningar i . Det bör nämnas att har höjt licensavgiften generellt för befolkningen i för att de skall kunna se TV:s sändningar! Med tanke på det ömsesidiga mellan och och med tanke på att utredningarna om de tekniska lösningarna är tillräckliga, föreslår vi att regeringen presenterar en lösning om hur de finska TVsändningarna i stegvis skall utökas för att omfatta hela . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utökning av TV:s sändningar i . gotab 99645, 1990
mot · GD02Kr283 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Kr283 av m.fl. (s) Nyheter på teckenspråk i TV 1989/90 Kr283291 Teckenspråket är barndomsdövas första språk alltså deras modersmål. Teckenspråket bygger på synen, är alltså visuellt. Det media som passar bäst för döva är TV. är TV som medium i stort sett stängt för döva. Endast ett fåtal program är tillgängliga, däribland Nyhetstecken - ett sammandrag av veckans händelser på teckenspråk. Detta program sänds en gång () med uppehåll och över de stora helgerna. Eftersom utbildningen för döva ej skedde på dövas eget språk - teckenspråket - utan via den s.k. talmetoden (undervisning på talat språk och munavläsning), är det många vuxna döva som har stora kunskapsbrister, framför allt när det gäller att läsa och skriva svenska. Därför är textade nyhetsprogram ej tillgängliga för en stor grupp barndomsdöva. Detsamma gäller nyhetsinformationen i dagspressen. Radion är ju ej heller ett medium för döva. Döva med teckenspråk som första språk är en språklig och kulturell minoritetsgrupp som har behov av och rätt till bl.a. dagliga nyheter på sitt eget språk och inte på ett språk som för en stor grupp måste betraktas som ett främmande språk. I anslagsframställningen redovisade en plan för den framtida handikapprogramverksamheten. Av denna framgår att någon ytterligare satsning utöver Nyhetstecken en gång ej planeras. För att döva skall kunna delta i samhället och dess utveckling på samma villkor som hörande, för att kunna delta i aktuella debatter och frågor och för att själva kunna bilda sig en uppfattning, krävs att information och kunskaper ges till döva på dövas eget språk. Dövas behov av och rätt till en god nyhetsinformation - en information som hörande får nära nog automatiskt - måste tillgodoses genom dagliga nyheter på teckenspråk och på en sändningstid som gör programmen tillgängliga för alla döva, dvs. Resurser måste tillställas för detta ändamål. 1 1989/90. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om dagliga nyheter på teckenspråk i TV. () () () () 1989/90 Kr283
mot · GD02Kr284 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Kr284 av m.fl. (s) Teckenspråkstolkning av TV-nyheter Det är viktigt att alla medborgare kan delta i samhällsdebatten på lika villkor. Då är det självklart att man skall ha möjlighet att följa med i nyheterna. Detta är också ett mycket berättigat krav från alla handikappgrupper. Det är glädjande att Rapport nu kommer att textas. Det hjälper hörselskadade och döva. Vi vill i detta sammanhang uppmärksamma de barndomsdövas situation. De har ofta svårt att tillgodogöra sig svenska språket, varför textning inte räcker till för att hjälpa dem. Det bästa sättet att nå dem med information är genom teckenspråkstolkning. Teckenspråkstolkning av nyheter på TV skulle klart förbättra de barndomsdövas möjlighet till information. Vi menar att TV bör undersöka möjligheten att införa teckenspråkstolkning i nyhetsprogram. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behov av teckenspråkstolkning av nyhetsprogram i TV. () ()
mot · GD02Kr285 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Kr285 av m.fl.(mp) Videovåldet Det är vid det har laget allmänt accepterat, både bland en allmänhet och bland forskare både i och utomlands, att våldsfilmer inverkar negativt på människor. Speciellt gäller detta barn. Studier har visat att barn och ungdomar blir aggressiva, skrämda, ängsliga och får sämre koncentrationsförmåga. Känslomässigt instabila barn och ungdomar, som i högre utsträckning än andra tycks söka sig till våldsprogram, får sin instabila läggning förstärkt. Statsministern har utpekat videovåldet som en av bakgrundsfaktorerna till den allmänna brottsligheten. Internationella studier visar ett direkt samband mellan våldsfilmer och våld. Våldsbrotten har också ökat på ett alarmerande sätt . Misshandelsbrotten och antalet mord, dråp och misshandel med dödlig utgång . har antalet rånbrott fördubblats. presenterade regeringen ett åtgärdsprogram mot videovåldet. Regeringen föreslår skärpta straff, ända upp till fängelse för spridande av förbjudna videofilmer. Man föreslår att ett råd inrättas mot skadliga våldsskildringar i rörliga bilder. Främst vill dock regeringen komma tillrätta med videovåldet genom registrering och genom att övervaka distributörer, uthyrare och försäljare. Vi har ingen anledning att betvivla regeringens goda vilja, men vi anser dock att det enda verkligt effektiva medlet mot videovåldet är förhandsgranskning. På det viset kommer våldsfilmerna aldrig ut på marknaden och ställer till skada och man slipper en dyr och förmodligen i långa stycken ineffektiv kontrollapparat. Ett problem är att avgöra vem som egentligen bär ansvaret för innehållet i videogrammet. Ett system med lagstadgad skyldighet att det ska finnas ansvarig utgivare skulle väsentligt underlätta möjligheterna att ställa de ansvariga för våldsfilmerna inför ansvar. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att alla videogram skall vara förhandsgranskade, 2. att beslutar att det skall finnas ansvarig utgivare för alla videogram. () () Hans Leghammar (mp) () () () 1* 1989/90. Rättelse: S. 19 rad 3334 Står: förslag anförts, Rättat till: förslag, Rad 40 Står: 54 119 000 Rättat till: 50 119 000. S. 20 rad 7-11 Står: 42 Rättat till: 41. 1989/90 Kr285
mot · GD02Kr286 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Kr286 av m.fl. (s) innefattar landets största folkmängd men är den största glesbygden. Regionen är centrum för information och kunskap. Där finns TV, radio, fyra rikstidningar, en väldig flora av andra tidningar och tidskrifter och de dominerande kulturinstitutionerna på alla områden. Landet är därför väl tillgodosett med information och kunskap om och dess förhållanden. kan konstateras att regionens innevånare har betydande svårigheter att erhålla information om regionens egna behov och problem liksom om det omfattande nyhetsflödet i olika delar av länet. Här finns landets största och näst största parlament, . Länet har 25 kommuner varav tio har mer än 50 000 innevånare, en nivå som väl motsvarar åtskilliga residensstäder i andra län. har en betydande utarmning skett av den lokalpress, som tidigare fanns. Det är i huvudsak bara , , och /som har egen lokalpress. De nordvästra delarna av länet täcks i viss utsträckning från . I ett sådant läge har lokalradion en utomordentligt viktig uppgift att fylla. Detta återspeglar sig också i de för relativt sett höga lyssnarsiffrorna. bedriver också inom givna ramar en mycket bra verksamhet. har, av ekonomiska skäl, begränsningar skett av verksamheten bl.a. genom neddragningar av verksamheten i och . Grundläggande för Radio möjligheter att utveckla verksamheten är den medelstilldelning stationen får inom ramen för . Enligt de principer som används tilldelas endast dubbelt så mycket pengar som . Det är uppenbart orimligt med betraktande av att har att täcka ett område med 1 600 000 innevånare, 25 kommuner, ett landsting medan har att täcka 56 000 innevånare och en kommun, som tillika är landsting etc. Det är säkert befogat att får de aktuella resurserna, men det är helt oacceptabelt att får så lite. Till bilden hör också att är starkt sektoriserad i city, storstadsbygd, förorter, glesbygd och skärgård. Detta nödvändiggör att lokalradion får möjlighet att bättre täcka länet genom att studior och sändningsmöjligheter byggs ut i olika delar av länet. 1989/90 Kr286 Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att tillförs resurser och sändningsmöjligheter, som bättre motsvarar behoven i . () () i och , bör därför byggas ut och få efterföljare i andra delar av länet. Sammanfattningsvis kan konstateras att Lokalradions verksamhet är av utomordentlig betydelse för en fungerande demokrati, för ett rikt kulturliv och för människornas nyhetsinformation. Mot denna bakgrund bör tillföras förstärkta resurer så att sändingsmöjligheterna kan byggas ut.
mot · GD02Kr287 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Kr287 av m.fl. (fp) ställning som public serviceföretag Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:K414 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av att slå vakt om som ett licensfinansierat public service-företag med uppgifter och förpliktelser av den art som stipuleras i de nuvarande avtalen med staten. () () () () () () () () ()
mot · GD02Kr288 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:Kr288 av m.fl. (m) Alkoholinformation i radio och TV, m.m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90: So259 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en alltför alkoholliberal samhällsattityd som blir följden av TV:s programutbud som inte på något sätt speglar de svenska hemmens alkoholvanor i allmänhet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en mer medveten och koncentrerad information i radio och TV under bästa sändningstid.
mot · GD02Kr291 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90: Kr291 har bedrivit en konstnärligt framgångsrik verksamhet. Det stora intresset från publik, medverkande och massmedia (tidningar, radio och TV) har gjort att verksamheten vuxit till omfattning och kvalitet. De ekonomiska medlen till denna verksamhet är otillräckliga. har grundats med ideella krafter och anslagsgivningen har aldrig hunnit i kapp verksamhetens egen växtkraft. Det går inte att fortsätta på nuvarande nivå utan en ekonomisk förstärkning. nuvarande verksamhet synes vara allt för värdefull för att minskas. Den har dessutom en betydande utvecklingspotential, vilket redogjort för i sitt remissyttrande över utredningen i hela landet, Ds 1989:86. Situationen för är akut. För att klara verksamheten måste verksamheten byggas på en ekonomiskt stabilare grund, med högre statliga anslag. Vid föregående års anslagsbehandling gjordes för en uppräkning med . I en utredning av departementsrådet , på uppdrag av kulturministern, föreslogs att en uppräkning skulle göras med , men att detta skulle följas av en andra etapp med en realökning på . Enligt budgetpropositionen har endast en uppräkning skett med . som kompensation för prisökningar. Den behandling som anslaget fått i budgetpropositionen kommer att leda till svåra ekonomiska problem för och får till följd nedskärningar av verksamheten. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att vid fördelning av bidragen till utvecklingsverksamhet inom kulturområdet stödet till gotab 99649, 1990