mot · GD02So12 · 1990-02-22 00:00:00 — Motion till 1989/90: So 12 av m.fl. (m) med anledning av prop. 1989/90:81 om ledningsansvaret inom den offentliga hälso- och sjukvården, m.m. Regeringen föreslår i propositionen att ledningsansvaret inom offentlig sjukvård förändras på så sätt att både det medicinska och det administrativa ansvaret koncentreras till en person, som benämns chefsöverläkare. Dessutom föreslår regeringen att det skall bli möjligt för äldre och handikappade att välja sjukvård och omsorg i annat landsting än där man är mantalsskriven, samt att landsting skall kunna erbjuda överkapacitet till andra landsting. Vi har en i grunden annan syn på hälso- och sjukvården än vad regeringen har. Vi anser att sjukvårdens primära uppgift är att tillgodose människors hälsa och att varje individ skall ha möjlighet att välja den vård och den omsorg hon tycker passar henne bäst, oavsett huvudman för verksamheten. Vi har därför bl.a. föreslagit att en allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring införs. Denna grundinställning innebär att den statliga planstyrningen av hälsooch sjukvården ersätts av en styrning baserad på individuella behov och önskemål. Vår utgångspunkt vad gäller den offentliga sjukvården är densamma. har kommunalt självstyre, vilket också omfattar landstingskommunerna. Hälso- och sjukvårdslagens syfte bör, enligt vår mening, i princip endast vara att fungera som en ram för landstingens verksamhet. Detaljbestämmelser om t.ex. hur enskilda sjukhus och vårdcentraler skall ledas måste, enligt vår mening, vara upp till varje landstingskommun att suveränt själv bestämma över. Dock säger det sig nästan självt att det medicinska ansvaret och ledningen av den medicinska verksamheten på en klinik eller vårdcentral skall ligga hos en person som har specialkompetens på området. Om detta är också hälsooch sjukvårdslagen tydlig. Regeringen föreslår nu att även det administrativa ledningsansvaret skall regleras i hälso- och sjukvårdslagen och att detta ansvar, kombinerat med det medicinska ledningsansvaret, skall benämnas samlat ledningsansvar. Den person som får detta samlade ansvar skall benämnas chefsöverläkare. Detta betyder att överläkare som benämning försvinner. Skälen till dessa förändringar är, enligt propositionen, att det nuvarande systemet innebär en ineffektiv organisation. Dessutom menar regeringen att den högkvalificerade vården är så nära förknippad med resursmässiga och organisatoriska element att en reglering även av den administrativa ledningen är nödvändig. Detta är de enda argumenten i propositionen för att lagvägen begränsa landstingens nuvarande frihet att organisera det administrativa ledningsansvaret inom hälso- och sjukvården. Vi anser inte att dessa skäl är tillräckligt starka för att kunna bifalla propositionen i denna del. I sitt yttrande över den promemoria som ligger till grund för propositionen menar (SHSTF) Svenska hälso- och sjukvårdens tjänstemannaförbund bl.a. att det inte är till fördel för patientens säkerhet att lägga ett administrativt ledningsansvar till det medicinska. Vi delar denna uppfattning. Det finns nämligen en risk att det administrativa ansvaret går ut över enskilda patienters vård och behandling. Det är intressant att konstatera att nästan samtliga personalorganisationer, utom läkarförbundet, tandläkarförbundet och /SR, avvisar förslaget. Detta saknar med andra ord bred uppslutning bland dem som berörs av förslaget. Vi menar dessutom att förslaget i ett centralt stycke är inkonsekvent. I propositionen föreslås att det samlade ledningsansvaret endast skall gälla där verksamheten så kräver mot bakgrund av patienters säkerhet. Vad gäller annan verksamhet får landstingen också i fortsättningen själva bestämma hur ansvaret skall organiseras. Vi tolkar detta som att regeringen anser att effektivitetsvinster bara kan göras på vissa områden, men inte på andra. Detta är ett resonemang som inte håller och det visar hur svagt hela förslaget egentligen är. Vi anser mot bakgrund av vad som ovan anförts att en förändring av hälsooch sjukvårdslagens 14 §, i enlighet med propositionens förslag, inte är nödvändig. Den nuvarande ordningen är tillfredsställande, då vi anser att den administrativa ledningen av en klinik eller vårdcentral bör organiseras av varje enskilt landsting och bestämmas med utgångspunkt i de lokala förutsättningarna. Vi avvisar sålunda också ändringen av titulaturen från överläkare till chefsöverläkare och övriga föreslagna konsekvensändringar i hälsooch sjukvårdslagen vad gäller det samlade ledningsansvaret. Vi menar att staten i princip endast skall garantera den medicinska kvaliteten. Därför föreslår vi att medicinalstyrelsen återinförs, samt att en länsläkarorganisation formas för att utgöra en kontroll av medicinsk kompetens. Självfallet är det så att den administrativa ledningen av klinik eller vårdcentral är av alldeles speciell natur, och kräver kunskaper över ett brett fält. I finns ingen högkvalificerad utbildning av sjukvårdsadministratörer. Detta anser vi vara en brist. I förekommer en sådan fyraårig utbildning innefattande ekonomi, administration och sjukvård. Vi menar att det vore värt att studera den arne- Mot. rikanska modellen och överväga om den kan utgöra modell för en motsva- So 12 rande utbildning i . En sådan utbildning skulle antingen kunna organiseras som en komplettering till annan utbildning, eller utgöra en enhetlig studiegång. Förslaget om en patientansvarig läkare vid klinik som leds, enligt vårt förslag, av en överläkare samt en av utnämnd administrativt ansvarig, anser vi vara positiv, då det ökar den enskilde patientens trygghet. Dock menar vi, i konsekvens med vad vi tidigare anfört, att denna läkare bör utses av överläkaren vid kliniken. Då propositionens förslag om utvidgade möjligheter för äldre och handikappade att få servicebostad i annan kommun än sin egen är ett moderat förslag, framlagt bl.a. i motion 1986/87 So265 av (), hälsar vi självfallet detta förslag med tillfredsställelse. Vi menar dock att det inte räcker med en rekommendation från landstings- respektive kommunförbundets sida, utan anser att denna rätt för äldre och handikappade bör skrivas in i lagen. Risken finns annars, trots rekommendationer, att en enskild person kommer i kläm mellan två landsting. Detta vore djupt olyckligt, speciellt då det synes finnas politisk samstämmighet om vikten av denna möjlighet. Vi anser därför att frågan skall regleras i hälso- och sjukvårdslagen. Befogenheter att erbjuda utomlänspatienter vård Även förslaget om att s.k. överkapacitet inom respektive landsting skall erbjudas patienter från andra landsting är i grunden ett moderat förslag. Vi menar dock att regeringen vänt frågan upp och ner. Det skall, enligt vår mening, vara möjligt också för en enskild patient att vända sig till annat än sitt eget landsting. Det skall alltså inte endast vara fråga om att landstingen sinsemellan erbjuder varandra platser, utan detta skall sjävfallet ingå som en naturlig rättighet även för patienten. Förslaget om utnyttjande av s.k. överkapacitet inom ett visst landsting stämmer delvis överens med moderata samlingspartiets förslag om en "vårdgaranti. Denna garanti innebär att är skyldigt att tillgodose vård för samtliga invånare inom . Är detta inte möjligt inom det egna skall det vara skyldigt att kontakta annat landsting eller enskilda vårdgivare, i första hand inom landets gränser men som sista utväg även utomlands. Detta skall ske utan merkostnader för patienten i fråga. Vi ser detta som en väg att komma ifrån de orimliga vårdköer som är alldeles för vanliga. Det är också en bit på vägen till vårt förslag om en allmän obligatorisk sjuk vårdsförsäkring, som följer den enskilde patienten, oavsett vilken huvudman/vårdgivare han vänder sig till. Vi menar därför att de andra stegen i vårdgarantin skall införas i 4 § 8 hälso- och sjukvårdslagen. Dessutom menar vi, i konsekvens med det ovan redovisade, att rätten till valfrihet i vården skrivs in i lagen. Det bör ankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att avslår regeringens förslag om förändrad lydelse av hälso- och sjukvårdslagens 14 §, 2. att hos regeringen begär utredning om sjukvårdsadministrativ utbildning i enlighet med vad i motionen anförts, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om patientansvarig läkare, 4. att beslutar om utvidgade flyttningsmöjligheter för äldre och handikappade i behov av m.m. i enlighet med vad i motionen anförts, 5. att beslutar ändra hälso- och sjukvårdslagens 4 § så att en vårdgaranti med syfte att garantera varje patient vård i enlighet med vad i motionen anförts införs. Per Stenmarck (m) () () () () () () 1989/90 Sol2