mot · GD02A68 · 1990-03-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1989/90:76 Regionalpolitik för 90-talet Den socialdemokratiska politiken efter regeringsskiftet har dåligt förmått utnyttja högkonjunkturen för att skapa regional balans och en positiv utveckling i ett glesbygdslän som . Den regionala obalansen har förvärrats. Det är bristerna i främst den ekonomiska politiken och näringspolitiken som bidragit till att har blivit ett förlorat decennium för och dess befolkning. I stället för en kraftfull regionalpolitik har den socialdemokratiska regeringen stimulerat och prioriterat storföretag och de mest expansiva regionerna. Bl.a. innebar den stora devalveringen en kraftig stimulans till de stora och exportinriktade företagen, vilka främst är lokaliserade till andra och mer expansiva regioner i södra och . Regeringspolitiken har i övrigt också främst gynnat storföretagen på småföretagens bekostnad. Den s.k. tredje vägens ekonomiska politik har kraftigt bidragit till kapitalkoncentration, befolkningskoncentration och överhettning i storstadsområden. Koncentrationsområdena har också drivit på löneglidningen och kunnat erbjuda bättre ekonomiska villkor än många småföretag i t.ex. inland. Detta har gjort att arbetskraften lockats till storstadsområdena med efterföljande problem för glesbygdsföretag som inte kunnat konkurrera om arbetskraften. Med den inriktning som regeringens näringspolitiska och regionalpolitiska propositioner har finns det ingenting som talar för att koncentrationen i samhället kommer att brytas. Förslaget om försämrade stödformer, begränsning av de regionalpolitiska stödområdena, indragning av kapital från utvecklingsfonderna och Norrlandsfonden m.m. kommer att verka i mycket negativ riktning. blev ett förlorat årtionde för . Det bor nu ca 4 200 personer färre i än . För inlandskommunerna är befolkningsutvecklingen särskilt allvarlig. Totalt uppgår befolkningsminskningen till drygt 6 900 personer i inlandskommunerna. Detta är en katastrof och visar bristerna i den förda regionalpolitiken under 1980-ta Endast fyra av kommunerna i kan uppvisa en befolkningsökning, nämligen , , och . För dessa kommuner uppgår ökningen till drygt 3 600 personer. Det visar att har inneburit en ökad obalans inom länet med ökning i de stora kustkommunerna medan inlandet fortsatt att avfolkas. Långsiktigt är detta allvarligt eftersom klyftan mellan kustregionen och inlandskommunerna och ökar. Könsmässigt och generationsmässigt har befolkningsutvecklingen blivit allt mer oroande. Bristen på yngre kvinnor leder till att det sociala systemet i stora områden slås sönder. Särskilt utflyttningen av unga flickor är allvarlig. För hela vidkommande är det nödvändigt att ha bosättning över hela länet och inte enbart i några större centralorter. Näringslivet, den offentliga sektorn, sjuk- och hälsovården samt utbildningsväsendet kan inte långsiktigt upprätthållas utan ett ökat befolkningstal i flera av länets kommuner. De regionalpolitiska åtgärderna måste främja en rättvis fördelning av välfärden för människorna i olika delar av landet. Det behövs också en bättre samordning och helhetssyn på olika politiska områden. Regionalpolitiken måste leda till bosättning, arbetstillfälllen, utbildning, god miljö och allmänt goda livsbetingelser i alla delar av . Den negativa befolkningsutvecklingen för kommunerna i inlandet, malmfälten och måste hejdas och vändas. I annat fall riskerar stora geografiska områden inom länet inom något eller några decennier att bli fullständiga ödebygder. Det krävs inte bara stopp för utflyttningen från kommunerna i inlandet. Det behövs också en inflyttning till de stora områden som länge haft vikande befolkningssiffor. Detta är nödvändigt om de skall kunna överleva och utvecklas långsiktigt. Koncentrationen till några få större kustkommuner måste hejdas. De regionalpolitiska åtgärderna för länet måste ges en inriktning som skapar förutsättningar för inomregional balans. Målsättningen bör vara att , och kommuners andel av länets totala befolkningstal långsiktigt inte får öka. Den regionalpolitiska medelsarsenalen måste också förändras. Utöver traditionellt företagsstöd är det nödvändigt att i ökad utsträckning rikta olika stöd till enskilda individer. Varje människa måste få direkta fördelar av att bo och bosätta sig i de kommuner och kommundelar som utsatts för avfolkning och där det behövs en ordentlig inflyttning. Regeringen bör återkomma till med förslag om individinriktade åtgärder i syfte att stimulera bosättning i glest befolkade områden. Regeringen föreslår i propositionen en ny s.k. stödområdesindelning. Nuvarande indelning i av kommunerna i tre områden A, B och C föreslås ersättas av endast två områden som skall benämnas områdena 1 och 2. Stödområde 1 bör, enligt regeringen, omfatta kommunerna . Stödområde 2 föreslås omfatta Edefors och församlingar inom Bodens kommun, Markbygdens kyrkobokföringsdistrikt inom kommun samt kommun. Denna områdesindelning innebär att stora delar av och Bodens kommuner samt hela kommun inte längre skall vara regionalpolitisk! Regeringens motiv för denna begränsning av stödområdet är hänsynen till de pågående förhandlingarna mellan och EG. Regeringens förslag att begränsa det regionalpolitiska stödområdet och att förändra principerna för nedsättningen av socialavgifterna är en förtida anpassning till EG. Det kan få betydande negativa effekter. Därför är regeringens förslag oacceptabelt. I motsats till vad regeringen föreslår är det nödvändigt för att förstärka de regionalpolitiska resurserna. För att kunna motverka den ökade koncentrationsgrad som följer av den västeuropeiska integrationen behöver olika regioners närings- och infrastruktur förstärkas. Det behövs också väsentligt mer kraftfulla stödformer för näringslivsutveckling för att en positiv småföretagsamhet skall kunna skapas. Det är också av andra skäl fel att regeringen ändrar i den regionalpolitiska områdesindelningen eftersom det innebär betydande osäkerheter för företagen vid etableringar. Spelreglerna för företagen måste vara stabila och långsiktiga, vilket det inte blir om områdesindelningen ändras med alltför korta intervaller. gällande områdesindelning bör i princip behållas. Det innebär således att områdena A, B och C även i fortsättningen bör gälla men med viss mindre förändring. Begreppet stödområde bör också förändras och ersättas med benämningen "resursområde. Detta är en benämning som bättre motsvarar vad de olika områdena står för. Genom att tillvarata och utveckla de resurser, t.ex. naturtillgångar, nedlagda investeringar, människor och utvecklingsförmåga, som finns i olika områden bidrar detta till att skapa stabilitet och positiv utveckling för hela landet. Enligt min mening bör indelas i följande resursområden: , , , , , , , , och kommuner. 1* 1989/90. , och med undantag för domkyrkoförsamlingen och Vattenkraftens vinster till länet har under drivit kravet på att vinsterna från vattenkraften bör återföras till länet för att ekonomiska resurser skall skapas för näringslivsutveckling. Detta skulle på ett avgörande sätt tillföra kapital för att främja investeringar i näringslivet, vägar, kommunikationer, etc. avvisades förslaget om en utredning av en majoritet i , men blev det dock möjligt att skapa majoritet för ett riksdagsuttalande om att förslag om återförande av vattenkraftsvinsterna skulle prövas av den regionalpolitiska utredningen. Så har också skett, men regeringen framlägger inte något förslag utan väljer att ytterligare utreda frågan. Detta är otillfredsställande. bör redan nu besluta om att en del av vattenkraftsvinsterna, motsvarande /kWh, skall återföras till och berörda vattenkraftskommuner för bl.a. utveckling av näringslivet. Detta skulle betyda att tillförs . beslutade , efter förslag från regeringen , om sänkning av arbetsgivaravgifterna i de fyra nordligaste kommunerna. Sänkningen omfattade alla företag och verksamheter med undantag för statliga och kommunala myndigheter samt försäkringskassor. I samband med det s.k. Norrbottenspaketet 1983 upphävde , på den socialdemokratiska regeringens förslag, beslutet och beslöt om nya principer. Det nya beslutet innebar att sänkningen i första hand skulle omfatta vissa verksamheter, t.ex. tillverkningsindustrier, viss konsultverksamhet, hotell och campingplatser samt omfatta hela länet. Detta har inneburit att betydande delar av länets näringsliv inte fått del av de sänkta arbetsgivaravgifterna och att samma stödnivå gällt oavsett om det varit glesbygd eller tätort. I proposition 1989/90:76 föreslår regeringen, med hänvisning till EFTA och EG, att systemet med sänkta arbetsgivaravgifter åter skall förändras. För del innebär det bl.a. att nedsättningen blir i stödområde 1, den s.k. frizonen i upphör vid utgången av , samt att malmgruvor, massa- och pappersindustri samt järn- och stålindustrin endast får 5 procentenheters nedsättning fr.o.m. . Med hänsyn till att systemet med sänkta arbetsgivaravgifter är ett verksamt och enkelt regionalpolitisk! stöd är det fel att som regeringen nu föreslår begränsa denna stödform. Följande regler bör, enligt min uppfattning, gälla för nedsättning av social- Mot. Nedsättningen bör omfatta all verksamhet med undantag för A68 statliga och kommunala myndigheter samt försäkringskassor: Nedsättning Resursområde 2: Med hänsyn till den besvärliga situation som jordbruket i hela befinner sig i med betydande avgång och stark produktionsminskning, är det synnerligen angeläget att nedsättningen av socialavgifterna för jordbruket och dess förädlingsindustrier uppgår till i alla tre resursområdena. Väg- och trafikpolitiken måste syfta till att effektivt betjäna alla delar av . Av den anledningen intar investeringar i kommunikationerna en central plats i regionalpolitiken. Bra vägar och effektiva transporter är nödvändiga för att skapa ett livskraftigt näringsliv i hela länet. Basnäringarna fungerar inte utan ett bra vägnät, och bosättningen i stora delar av länet försvåras om vägarna inte håller en god standard och är framkomliga. För stora delar av är bilen ofta det enda transportalternativet. Möjligheten att utnyttja kollektiva transportmedel är liten. får människorna och företagen via skattsedeln solidariskt vara med och finansiera kollektivtrafiken och stora investeringar i kommunikationer i andra delar av landet. Under tjällossning och stora delar av året har av länsvägnätet nedsatt axeltryck. Detta motsvarar av det totala vägnätet i . Enligt min uppfattning måste investeringarna i länsvägnätet öka och få en klar regionalpolitisk profil. Kommunerna i inlandet, malmfälten och måste få en ordentlig uprustning av vägnätet. Även andra delar av länet där vägarna håller en undermålig standard måste komma ifråga. Ett tioårigt investeringsprogram för länsvägnätet bör genomföras. I första hand behövs det en upprustning, förstärkning och beläggning av grusvägnätet. bör hos regeringen begära förslag om ett sådant investeringsprogram. För /91 bör anvisas för upprustning, förstärkning och beläggning av grusvägar i . Ett offensivt program för upprustning av vägnätet i skulle också ge betydelsefulla arbetstillfällen runt om i länet. Entreprenörer, ma- 5 skinfirmor, vägarbetare och tekniker skulle få nya och värdefulla arbetstid- Mot. Ett sådant investeringsprogram skulle bidra till att skapa optimism A68 och framtidstro i hela . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag om ett program för individinriktade åtgärder i syfte att främja bosättning i glest befolkade områden i , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den geografiska omfattningen och indelningen i resursområden, 3. att beslutar om återföring av vinsterna från den vattenkraft som produceras i motsvarande /kWh, 4. att beslutar om sänkning av socialavgifterna enligt de riktlinjer som anförs i motionen, 5. att hos regeringen begär förslag om ett tioårigt program för upprustning, förstärkning och beläggning av länsvägnätet i , 6. att beslutar anvisa 200 milj. kr. för /91 för upprustning av vägnätet i .