mot · GD02T543 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:T543 av m.fl. (vpk) fick genom trafikpolitiska beslut en särskild ställning. Beslutet betonade vidare möjligheten till en satsning för utveckling av turisttrafiken. Tanken är väl underbyggd mot bakgrund av att banan passerar genom ett område av sjöar, älvar och orörd vildmark alldeles vid randen av fjällkedjan. Men självfallet måste en sådan satning kunna kombineras med reguljär tågtrafik för hela raden inlandsorter. Idén att erbjuda trafikeringsrätten till regionala intressenter och turistorganisationer tog form, när den bildade Inlandskommunernas ekonomiska förening erbjöd sig att i nära samverkan med turismutveckling i bli huvudman för persontrafiken. Förutsättningen för framgång med denna konstruktion borde vara god. Ett krav är att Inlandskommunernas ekonomiska förening erhåller statligt stöd i en omfattning som kan garantera ett hyggligt trafikutbud. En framgångsrik verksamhet förutsätter att ett tillräckligt antal motorvagnar reserveras för ändamålet. På måste vagnarna moderniseras och deras tekniska prestanda förbättras - inte minste med tanke på de ofta långa reseavstånden. En kostbar del av tågverksamheten är tågklarering och tåganmälan. Med hänsyn till att banan har fullgod radioutrustning bör en satsning kunna ske på förenkling och förbilligande av tågsäkerhetssystemet. Attraktiviteten i tågresandet måste givetvis förstärkas genom gynnsammare taxor och inordning i länskortsystemet. När det gäller månadskorten fungerar det . När det gäller de förmånliga dygnskorten däremot tycks de endast gälla bussarna. När det nu finns en god vilja från kommunernas sida att ansvara för trafiken, måste det vara angeläget för staten att underlätta genom generöst finansiellt stöd. Regeringen har ofta uttalat vikten av att överföra mer av tunga transporter från landsväg till järnväg. Dessa intentioner realiseras inte när det gäller godstrafik. Vi noterar som positivt att regeringen tagit bort de oformliga avgifter som gjorde det dyrare att anlita för godstransporter. Men ur samhällsekonomisk synpunkt måste det till ytterligare åtgärder för att stimulera till ökad användning av järnväg. Vi har här att göra med en transportresurs som rätt använd skulle minska det kostsamma slitaget på vägarna. Den tidigare beslutade upprustningen av med sidolinjer måste fullföljas om man tar regional-, miljö- och näringspolitiken på allvar. En annan viktig fråga gäller stationerna utmed banan. På SJ:s program finns upprustning av ett 50-tal stationer till s.k. resecentra med. Även utmed behöver en sådan förnyelse komma till stånd. I anslutning till stationerna finns ofta välbelägen mark som kunde disponeras av resp. kommun i samhällsplaneringen. Dessa stationer bör kunna säljas för en symbolisk summa till berörd kommun och omvandlas till resecentra. På så sätt gynnas kollektivtrafiken till nytta för bättre miljö och säkerhet. Att SJ:s fastighetsavdelning skulle försöka pressa fattiga Norrlandskommuner på vederlag i form av större summor kan vpk inte acceptera. Med vpk:s förslag skulle kunna gå en ny framtid till mötes genom att fungera som en regional pulsåder genom norra inland. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statligt stöd till med sidolinjer, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sagts om teknisk förnyelse av såväl vagnar som tågsäkerhet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sagts om upprustning av stationer till resecentra. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1989/90 T543 I P ,,