mot · GD02A217 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90 :A217 av m.fl. (fp) Arbetsmiljö En bra och stimulerande arbetsmiljö är en avgörande förutsättning för en god tillvaro för de yrkesverksamma. Även om de flesta arbetsmiljöer blivit bättre sedan den nya arbetsmiljölagen infördes finns stora uppgifter kvar att lösa. ser vi - trots ett intensivt reformarbete under främst sjuttiotalet tecken som inger oro. Antalet inrapporterade arbetsskador har ökat explosionsartat. Ökningen har varit så snabb att arbetsskadestatistiken släpat efter. Om man ser till typen av arbetsskador är det främst arbetssjukdomar av typ belastningsskador som ökat. Smärttillstånd i rygg, nacke och axlar svarar för den största delen av ökningen. Belastningsskador är nu orsaken till drygt hälften av alla nybeviljade förtidspensioner/sjukbidrag. I hög utsträckning är det kvinnor som drabbas av belastningsskadorna. Som orsak till belastningsskadorna uppmärksammas inte bara ergonomiska förhållanden utan nu också alltmer arbetsorganisationen och individrelaterade faktorer. I redovisar nr 1987:14 ges synen på de komplicerade orsakssambanden följande formulering: Det förefaller entydigt så att det är en samverkan mellan ergonomiska, fysiska, psykiska och sociala förhållanden som inom arbetslivet leder fram till huvuddelen av besvär och sjuklighet i rörelseorganen. Kritiken mot den psykosociala arbetsmiljön från arbetstagarna har också vuxit - icke minst inom den offentliga sektorn, som bl.a. på grund av dessa problem visat sig ha ökade svårigheter att rekrytera och behålla personal. Även utanför den offentliga sektorn är problemen ofta stora. Och har allt fler problem visat sig ha kopplingar till den psykiska och sociala arbetsmiljön. Ett exempel är mobbning på arbetsplatsen, vars utbredning sannolikt är större än vad undersökningarna visat. Enligt vår mening måste förbättringar av den psykosociala arbetsmiljön ges hög prioritet i arbetsmiljöarbetet. Inte sällan är det så, att de föroreningar vi kan notera i den yttre miljön återfinns i koncentrerad form på arbetsplatserna. Det är oacceptabelt med arbetsmiljöer som kan framkalla sjukdomar eller på andra sätt är farliga. Principer för 90-talets arbetsmiljöpolitik Den stora reform av arbetsmiljölagstiftningen som den borgerliga regeringen lade fram 1977 innebar viktiga framsteg på flera punkter. I hög grad handlade reformen om att ändra inflytandets fördelning, att påverka beslutsstrukturen i arbetsmiljöfrågor. En genomgående princip bakom arbetsmiljöreformen var att arbetsgivare och arbetstagare skulle jämställas vad gäller inflytande. Den lokala partssamverkan, samverkan i yrkesinspektionsnämnderna och i arbetarskyddsstyrelsens styrelse skulle präglas av konstruktivt samarbete mellan jämställda parter. Denna grundprincip om jämställd samverkan måste gälla även framöverden är enligt vår mening en förutsättning för en framgångsrik bekämpning av risker och andra negativa miljöfaktorer i arbetsmiljön. måste arbetsmiljöpolitiken ges en ny inriktning. I tidigare arbetsmiljödebatt har det inte varit ovanligt att arbetsmiljön setts som en "förhandlingsfråga" jämställd med t.ex. lönevillkoren. En god arbetsmiljö har betraktats som en löneförmån bland andra, och man har sett det som parternas uppgift att i samverkan komma fram till en rimlig balans mellan dessa olika förmåner. brukar det också hävdas att det finns en oöverstiglig konflikt mellan företagsekonomiska krav och arbetsmiljökrav. I enskilda fall kan sådana konflikter finnas, men som allmän karakteristik av förhållandena är dessa påståenden felaktiga. Förbättrad och utvecklad arbetsorganisation kan också leda till minskad frånvaro, lägre personalomsättning och ökad produktivitet. Bristfälliga arbetsmiljöer innebär sålunda såväl företagsekonomiska som samhällsekonomiska kostnader, vid sidan om det lidande de drabbade utsätts för. Här finns ibland en parallell mellan brister i arbetsmiljön och förstörelse av den yttre miljön: en bristfällig arbetsmiljös kostnader återspeglas i alltför ringa grad i arbetsgivarnas kalkyler, det finns en övervältring av kostnaderna till andra. Mest synligt är detta i samband med den explosion av socialförsäkringssystemen vi kunnat iaktta. Men övervältringen sker också i form av ökade vårdkostnader och allmänna samhällsekonomiska förluster som följd av det ökade antalet förtidspensioneringar. Argumenten för att skapa goda och säkra arbetsmiljöer är alltså flera. Dels har sådana insatser ett egenvärde: en god arbetsmiljö tillhör grunderna för en god tillvaro. Dels finns samhällsekonomiska argument för arbetsmiljöförbättringar. Ett problem när det gäller att definiera vad som skall menas med en god arbetsmiljö" är områdets komplexitet. En lång rad faktorer samverkar på ett ofta svårfångat och svåröverskådligt sätt när det gäller att beskriva och åtgärda arbetsmiljöproblem. 1 ett sådant sammanhang är det särskilt viktigt att man opererar med stora säkerhetsmarginaler när kriterier, t.ex. i form av hygieniska gränsvärden, fastställs. När det vetenskapliga underlaget är osäkert bör man sålunda utgå från de data, vilka antyder det större behovet av insatser. Det är också viktigt att kraven på arbetsmiljöns beskaffenhet utformas så att de snabbt kan anpassas till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen. När det gäller den yttre miljön har förespråkat Mot. en politik som bygger på att miljöförstöring skall ses som en produktions- A217 Vi har förespråkat en politik som innebär att kostnaderna för miljöförstöring skall bäras av förorenaren, främst genom miljöavgifter. Den politik vi presenterar i det nedanstående handlar i hög grad om att se arbetsmiljöbrister som orsaker till produktionskostnader, och att på olika sätt se till att företaget/organisationen/myndigheten behandlar dem som sådana. Huvudlinjerna i motionen kan sammanfattas i följande tre principer för arbetsmiljöpolitiken: Decentralisering Tyngdpunkten i arbetet för en bättre arbetsmiljö måste ligga lokalt. Det är där kunskaperna om de konkreta förhållandena finns, och det är där steget är kortast från identifikation av risker och behov till åtgärder. Mot denna bakgrund föreslår vi bl.a. att rehabiliteringsarbetet organiseras så, att det i ökad grad kan initieras lokalt. Vi föreslår också att den arbetslivsfond som är under uppbyggnad ges en decentraliserad organisation, att dess medel främst används för att understödja det lokala skydds- och arbetsmiljöarbetet. - Ekonomiska styrmedel Genom system av ekonomiska styrmedel avspeglas de samhällsekonomiska kostnaderna för brister i arbetsmiljön i det enskilda företagets/den enskilda myndighetens kalkyler och i företagets redovisning. Preciserat arbetsgivaransvar Arbetsgivarens ansvar för att initiera rehabilitering, att undersöka arbetsmiljöns beskaffenhet, planera och genomföra åtgärder samt redovisa dessa ansträngningar bör preciseras. Hosten 1988 tillsatte regeringen en kommission med uppgift att-som socialdemokraterna uttryckte det i valkampanjen - identifiera de 400 000 farligaste jobben och föreslå åtgärder för att minska riskerna i dessa jobb. I förra årets arbetsmiljömotion från kritiserade vi denna utgångspunkt som föga produktiv. Vi såg inga skäl till att koncentrera intresset till just dessa arbeten. I stället borde kommissionen ta ett bredare grepp, och studera och föreslå åtgärder för att allmänt bringa ned risker och ohälsa inom arbetslivet. Vi kan slå fast att kommissionen inte längre arbetar med siffran 400 000 som grund. I stället är det just den bredare utgångspunkt vi efterlyste som styr kommissionen. Vi välkomnar detta. kan vi konstatera att det när detta skrivs inte är helt klarlagt vad arbetsmiljökommissionens arbete kommer att leda fram till. Det är t.ex. oklart om de förslag kommissionen kommer fram till kommer utsättas för offentlig genomlysning innan de verkställs. Vi vill i detta sammanhang understryka vikten av att kommissionen lämnar en rapport, som utsätts för sedvanlig remissbehandling innan man tar ställning till om förslagen bör genomföras. Det är enligt vår mening av mycket stor vikt att de förslag man har att lämna kan bedömas i ett samman- Mot. hang, så att det blir möjligt att bedöma deras tillsammantagna effekter och A217 utläsa hur de är tänkta att samverka. Rehabiliteringsarbetet sker i flera olika instansers regi. Sålunda är både , arbetsmarknadsmyndigheterna, de sociala myndigheterna, sjukvården och det enskilda företaget involverade i detta arbete. Ett problem med detta förhållande är att rehabiliteringsarbetet riskerar att splittras, och därmed förlora i effektivitet. Mot denna bakgrund är det positivt att rehabiliteringsberedningen föreslagit att samtliga instanser skall samverka. Det är också positivt att utredningen föreslagit möjligheter till en friare användning av medel i syfte att minska sjukskrivningstiderna genom en effektivare rehabilitering. Denna princip - att medel från socialförsäkringssektorn bör kunna användas friare, och att man därmed kan nå samhällsekonomiska vinster har förespråkat. Vi vill i detta sammanhang bl.a. fästa uppmärksamheten på återkommande krav på en förnyad prövning av den s.k. Bohusmodellen, där medel från sjukersättningssystemet avses användas för att minska operatior.sköerna. Utredningen är inte helt entydig om dess förslag utgör ett stöd för en användning av denna modell. Vi vill därför återigen klargöra vårt stöd för Bohusmodellen. ser vi några problem med de lösningar utredningen förespråkar. För det första ser vi - i likhet med utredningen - problem rörande den kompetens som personalen vid den regionala besitter. Även om detta delvis kan åtgärdas genom vidareutbildning har vi svårt att se hur regionalt placerad personal kan besitta den kunskap om förhållanden vid de aktuella företagen som är nödvändig för att få en fullständig bild av rehabiliteringsbehovet och relevanta åtgärder. Vi vill i detta sammanhang särskilt understryka att den kompetens som både arbetsförmedlingen och icke minst företagshälsovården besitter måste tas till vara. För det andra ser vi vissa problem rörande den regionala möjligheter att handla i tidigast möjliga skede. Signalen till att ett rehabiliteringsbehov finns kommer sannolikt även framöver att främst bestå av information om sjukskrivningar, och vi ser en uppenbar risk att dessa signaler inte kommer att vara tydliga nog för att möjliggöra ett tidigt handlande. Rehabiliteringsarbetet försvåras ju längre/fler sjukskrivningsperiodema varit innan åtgärder sätts in. Långa och många sjukskrivningsperioder leder lätt till att den enskilde förlorar kontakten med sin arbetsplats, med därmed följande svårigheter för rehabiliteringsarbetet - bland annat i form av en risk för att motivationen för att återvända till arbetet minskar. Problemet att nå reaktionssnabbhet i åtgärderna i en mycket sammansatt verklighet, där riskernas och arbetsplatsernas karaktär varierar starkt, är generellt inom arbetsmiljöarbetet. Den modell man valt ifråga om skyddsarbetet för att lösa detta problem är att lägga en stor del av ansvaret på lokal nivå, att decentralisera beslutsfattandet så långt möjligt. Denna modell bör tillämpas även när det gäller rehabiliteringsarbetet. slutsfattandet bör ske så nära det enskilda företaget som möjligt. arbetsplatser bör besluten fattas i organ knutna till själva arbetsplatsen. Detta är också den modell som prövas bland annat inom det s.k. , som sålunda bör kunna fungera som förebild för rehabiliteringsarbetet allmänt. Vad gäller mindre arbetsplatser vill vi särskilt peka på försök med s.k. Aktivitets- och rehabiliteringscentra som genomförs. Dessa innebär att mindre företag samordnar sin rehabiliteringsverksamhet. Därmed möjliggörs ett decentraliserat beslutsfattande vad gäller rehabiliteringsärenden även för sådana arbetsplatser. Ett decentraliserat beslutsfattande i rehabiliteringsärenden skulle dessutom underlättas om arbetsgivaren fick incitament att i ökad grad tidigt identifiera rehabiliteringsbehov. De system med ekonomiska stimulanser vi föreslår nedan kommer att få sådan effekt. Sådana system medför att rehabiliteringsbehovet i de allra flesta fall kommer att uppmärksammas tidigt på det lokala planet, på företaget eller arbetsplatsen. När detta skett är det naturligt att arbetsgivaren ges ansvaret att snabbt se till att rehabiliteringen kan sättas igång, att övriga aktörer aktiveras. Arbetsgivaren bör sålunda ges ett särskilt ansvar för att initiera rehabiliteringsprocessen när skador upptäcks lokalt. Vi vill i detta sammanhang framhålla vikten av att de rehabiliterande insatserna görs i nära och direkt samråd med den skadade och att sociala, psykologiska och övriga individrelaterade faktorer i ökad utsträckning beaktas. Individens allsidiga rehabilitering bör tillmätas högre värde än önskemålet att återföra den skadade till den verksamhet där besvären eller belastningsskadan debuterade. I ett längre tidsperspektiv är naturligtvis förebyggande insatser av stor betydelse även när det gäller belastningsskadorna. Det är angeläget att framhålla att orsakerna till dessa skador inte alltid effektivt kan åtgärdas enbart med ergonomiska åtgärder av traditionellt slag (arbetsteknik, arbetsställning, verktygsutformning etc) - inte sällan skall bakgrunden till sådana besvär sökas i psykiska och sociala omständigheter. Inom företagshälsovården och yrkesmedicinen uppmärksammas nu mer och mer arbetsorganisation och olika individrelaterade förhållanden. Bland individrelaterade åtgärder som tycks ha betydelse för uppkomsten diskuteras sålunda även allmänna levnadsvanor. I en sammanställning från framhålls att förebyggande åtgärder måste sättas in på många områden och nivåer i samhället - bland annat i skolorna (fysisk aktivitet och motion). I direktiven till arbetsmiljökommissionen ingår att den skall överväga om ekonomiska styrmedel bör införas för att få bättre arbetsmiljöer. Denna mer positiva syn på ekononomiska styrmedel innebär ett nytänkande från regeringspartiets sida. När tidigare drivit krav på ekonomiska styrmedel inom arbetsmiljöpolitiken - då gällde det förslag om sti mulansbidrag till arbetsmiljöinvesteringar - var motståndet från socialdemo- Mot. Detsamma har fram till sedan gällt rege- A217 ringens syn på miljöavgifter inom den yttre miljön. Det är angeläget att möjligheten av system med ekonomiska styrmedel inom arbetsmiljöområdet nu undersöks. Dagens socialförsäkringssystem innehåller inga incitament för att nedbringa antalet fall genom förbättringar av arbetsmiljön. Ur arbetsgivarens synvinkel finns varken några inslag av självrisk eller premiedifferentiering" i systemet. Det är positivt att system med s.k. arbetsgivarinträde nu föreslås. Ett sådant system skulle bl.a. leda till att direkt missbruk av sjukförsäkringssystemet kan stävjas. Enligt vår mening bör man gå ett steg vidare och införa en arbetsgivarperiod, där arbetsgivaren övertar ansvaret för kortidssjukskrivningar. Detta skulle innebära att ett element av självrisk för arbetsgivaren infördes i sjukersättningssystemet. Ovanstående förändringar skulle enligt vår mening kraftigt öka incitamenten för att genom arbetsmiljöinsatser bringa ned antalet sjuk- och arbetsskadefall. De skulle också skapa ökade incitament för arbetsgivaren att nära följa utvecklingen på de arbetsplatser denne är ansvarig för. Den senare förändringen skulle dessutom medföra att stora administrativa resurser kan frigöras vid försäkringskassorna. Resurser, som därmed kan användas för andra uppgifter än administration av kortidssjukskrivningar. Detta är viktigt icke minst mot bakgrund av de ökade uppgifter som ett intensifierat rehabiliteringsarbete kommer att medföra. vill vi understryka att ett system med ekonomiska styrmedel inte får konstrueras så, att redan svårplacerad arbetskraft får ytterligare problem. Ekonomiska styrmedel för en bättre arbetsmiljö får inte leda till att andra viktiga delar av arbetsmiljöarbetet - som rehabilitering och anpassning till handikappad arbetskraft - försvåras. I det ovanstående har vi tagit upp de aspekter av socialförsäkringssystemet som mer direkt kan hänföras till införande av ekonomiska styrmedel inom arbetsmiljöområdet. Vad gäller övriga förändringar inom socialförsäkringssektorn vill vi hänvisa till motion om sjukförsäkringen. Vid sidan om att införa ekonomiska styrmedel för arbetsmiljöinsatser bör arbetsmiljökommissionen utreda införande av system med informativa styrmedel. Ett sådant kan innebära att incitament för förbättringar skapas genom att en redovisningsskyldighet åläggs arbetsgivaren vad gäller arbetsmiljöns beskaffenhet och planerade åtgärder. Arbetsgivaren bör sålunda åläggas vara skyldig att genomföra arbetsplatsundersökningar och att i samverkan med skyddsombud eller skyddskommitté utarbeta åtgärdsprogram. Rapporteringen om situationen vid arbetsplatserna bör tillställas . Detta preciserade ansvar för att undersöka, planera och rapportera om arbetsmiljön skulle medföra att möjligheter skapades för ytterligare inslag av informativa styrmedel. I arbetsmiljödebatten har ibland tankar framförts om att en offentlig redo- Mot. visning av arbetsmiljöförhållanden skall ges i samband med att företaget av- A217 ger sin ekonomiska redovisning. förekommer också försök med personalekonomiska bokslut. Sådana system skulle medföra ökade incitament för att ägna ökat intresse åt arbetsmiljö- och rehabiliteringsfrågor vid företagen. De skulle också bl.a. medföra att arbetssökande skulle ges möjlighet att få en bild av arbetsmiljösituationen hos olika arbetsgivare vid sidan om sådant som lönevillkor. De fakta som framkommer vid arbetsplatsundersökningarna skulle kunna vara ett underlag för denna redovisning. Enligt vår mening kan sådana bokslut eller redovisningar utgöra ett viktigt inslag i framtidens arbetsmiljöpolitik. En systematisk försöksverksamhet med sådana bör därför initieras. beslutade att införa en arbetsmiljöavgift på 1,av arbetsgivarnas avgiftsunderlag . Från motsatte vi oss denna skattehöjning. Vi ser det som en byråkratisk omväg att först samla in pengar för att sedan betala ut dem till företagen. Resultaten kan dels bli en försening av arbetsmiljöinvesteringar och dels innebära en centralstyrning av företagens beslut. 1 annan motion yrkar vi därför att beslutet rivs upp. Någon särskild arbetsmiljöavgift bör inte utgå för . Intäkterna till fonden av avgiftsuttaget och kommer ändå att bli stora - det rör sig om miljardbelopp. Enligt beslutet skall fonden användas för rehabiliteringsinsatser, insatser för att nedbringa anställdas sjukfrånvaro och arbetsmiljöinvesteringar. I prop 1989/90:62 preciseras dessa uppgifter ytterligare. För vår del anser vi att de insatser som där presenteras samtliga är angelägna. En följd av dessa mål är att huvuddelen av medlen kommer att användas för lokala insatser. Regeringen har presenterat förslag om att denna fond skall organiseras så, att en ny administration - innefattande regionala enheter - skall byggas upp för att fördela fondmedlen. För vår del anser vi att tillskapandet av en sådan ny organisation vore ytterst olyckligt. I det ovanstående har vi - bland annat med hänvisning till rehabiliteringsberedningen - pekat på den splittring som råder vad gäller organ för rehabilitering och arbetsmiljöfrågor. En ny regional och nationell organisation skulle öka denna splittring och skapa ytterligare byråkrati. I stället bör man anknyta till existerande organ när fondmedlen fördelas. En annan nackdel är att lägsta nivå för administrationen av fondmedlen föreslås vara den regionala. En genomgående princip för den arbetsmiljöpolitik som presenteras i denna motion är att tyngdpunkten i arbetsmiljö- och rehabiliteringsarbete skall ligga på lokal nivå. Det är där man snabbt kan identifiera problem, och det är där steget från problembeskrivning till åtgärder är kortast. Som påpekats beräknas också merparten av fondmedlen att användas för lokala insatser. Vi har svårt att se argumenten för att merparten av dessa medel skall behöva gå omvägen via centrala och regionala instanser till företagen. Mot denna bakgrund föreslår vi att fondmedlen i allt väsentligt bör åter- Mot. föras för att bygga upp lokala, företags- eller förvaltningsanknutna, fonder A217 för rehabiliterings- och arbetsmiljöinsatser. Dessa fonder bör administreras av parterna lokalt, av skyddskommittén vid de företag/förvaltningar där sådan finns. Detta skulle sålunda innebära att skyddskommittéerna får tillgång till de egna resurser, som aktiva inom arbetsmiljöområdet ansett nödvändiga sedan kommittéerna infördes. För att de företag/förvaltningar som försummat sitt ansvar för arbetsmiljö och rehabilitering inte skall få en fördelaktigare ställning än de som gjort insatser bör medlen fördelas i proportion till den inbetalning till systemet som respektive arbetsgivare gjort. Det bör uppdras åt arbetsmiljökommissionen att presentera ett förslag med ovanstående innebörd. Företagshälsovården utgör tillsammans med de yrkesmedicinska klinikerna den lokala expertresursen vad gäller arbetsmiljön. som erbjuder företagshälsovård har ökat . Ändå kvarstår en inte obetydlig andel som ännu inte anslutit sig till företagshälsovården. En återkommande fråga har i detta sammanhang varit om utbyggnaden bör påskyndas genom ett lagfäst obligatorium, vid sidan om de stimulanser som redan genomförts. Enligt vår mening skulle ett obligatorium medföra flera olägenheter. Det skulle innebära att företagshälsovårdens innehåll i betydligt högre utsträckning måste definieras centralt. Därmed riskerar man skapa stelheter; möjligheterna att variera hälsovårdens innehåll vid olika speciella omständigheter skulle minska. Vidare ser vi problem med att centralt definiera den önskvärda omfattningen av företagshälsovården när behovet skiftar mellan olika företag och arbetsplatser. är det tydligt att den politik som presenteras ovan kommer att ställa ytterligare krav på tillgång till expertis. Det gäller både det utökade ansvaret för information och administrationen av lokala fonder för bl.a. arbetsmiljösatsningar. Därför bör arbetsmiljökommissionen pröva modeller vid sidan om fullständig anknytning till företagshälsovården för att garantera att företagen och förvaltningarna har tillgång till expertis. Vi vill i detta sammanhang understryka att detta inte får innebära att ambitionsnivån sänks när det gäller att få till stånd en utbyggnad av företagshälsovården på frivillig väg. Det preciserade lokala ansvaret, liksom tillkomsten av lokala resurser, ställer enligt vår mening i flertalet fall krav på tillgång till neutral expertis som kan bistå med råd och stöd när det gäller sådant som arbetsplatsundersökningarna, som kan bistå skyddskommittén när det gäller användningen av de lokala resurserna och medverka vid framtagningen av redovisningen av arbetsmiljöförhållandena vid arbetsplatserna. Risken för stelheter och centralstyrning, i och med att man centralt måste definiera experttjänsternas innehåll, och som skulle följa av obligatorisk anknytning till företagshälsovården är enligt vår mening mindre i detta fall. Ansvaret - arbetsuppgifterna - kommer ju redan att vara preciserade i form Mot. av ansvarsföreskrifter och beskrivningar för fondernas användningsområ- A217 Det är viktigt att kvinnors arbetsmiljöer särskilt uppmärksammas i samband med att arbetsmiljöns beskaffenhet ses över. Många yrken med dominans av kvinnor är också högriskyrken. Så t.ex. visar statistiken höga tal i fråga om belastningsskador när det gäller bl.a. sjukvårdsbiträden, hemvårdare och badpersonal. Det är bland kvinnor som belastningsskadorna ökar mest. har belastningsskadorna i hushållsarbete ökat , och inom hälso- och sjukvården har arbetsskadorna blivit fler. Icke minst gäller det kvinnor med monotona arbetsuppgifter. När det gäller de individrelaterad faktorer, som är icke minst viktiga i samband med rehabiliteringsarbete och förebyggande arbetsmiljöarbete, kan vi konstatera förhållanden som är särskilt vanliga bland kvinnor.