mot · GD02U14 · 1990-03-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:U14 av m.fl. (mp) Svenskt erkännande av De senaste dagarnas händelseutveckling i är alarmerande. Det verkar sorn om Moskvaregeringen nu testar hur långt den kan gå i försök att förhindra den litauiska suveräntiteten utan att omvärlden reagerar. Tystnad från beträffande grundfrågan, rätt till full nationell suveränitet, kan i bara tydas som tyst instämmande från svensk sida i den sovjetiska ståndpunkten, nämligen att den litauiska saknar folkrättsligt stöd. har från såväl regeringens (i 22/3) som från den borgerliga oppositionens sida (bl.a. i utrikesdebatten den 14/3) anförts att svenskt diplomatiskt erkännande inte skulle vara en fråga om om, utan en fråga om när. Från de grönas sida har tidigare framhållits att korrekt tidpunkt för erkännande av suveräniteten hos ett land som olagligen ockuperats av främmande makt är när detta lands egen demokratiskt förankrade regering återtar full politisk och administrativ kontroll över sitt territorium. Enligt uppfattning borde ett svenskt erkännande alltså ha kommit i omedelbar anslutning till det demokratiskt valda litauiska parlamentets självständighetsförklaring . Efter samråd i utrikesnämnden (där och vpk saknar representation) enades de fyra största riksdagspartierna om att inte borde erkänna ; i utrikesdebatten anslöt sig vpk till den ståndpunkten. Hänvisning gjordes bl.a. till förekomsten av sovjetiska trupper i . Dessa trupper befinner sig dock i med den litauiska regeringens medgivande. Detta argument kan därför knappast vara hållbart. Det hävdades också från regeringen och borgerligheten att inte hade begärt erkännande. menade att en självständighetsförklaring självfallet i sig är en vädjan om erkännade. För att ytterligare tydliggöra att det förhåller sig så utfärdade den 17/3 en direkt vädjan till demokratiska nationers regeringar att erkänna ; man vädjade speciellt om erkännande av de lagar och resolutioner som antogs , vilket skulle innebära erkännande av . Någon tvekan om att vill bli diplomatiskt erkänt kan icke råda efter detta. Också svenska säkerhetspolitiska hänsyn har anförts mot ett svenskt erkännande av . Vi anser att ett av många inslag i en fast och trovärdig säkerhetspolitik är en fast diplomatisk och politisk inställning mot alla supermaktsfasoner, till förmån för små folks rättigheter. Vi stärker inte, utan försvagar, vår egen säkerhet i förhållande till supermakter om vi svävar på målet när det gäller små folks rätt till suveränitet. Om vi inte stödjer , varför skulle och övriga länder stödja oss i en liknande situation, i ett liknande läge, som dessbättre verkar helt osannolikt, men inte kan avfärdas som en möjlighet i vår eller våra barns tid? Vi vill understryka: - Erkännande av betyder inte erkännande av någon exilregering eller underjordisk befrielserörelse, ej heller av någon helt nybildad stat, utan erkännande av en stat som haft diplomatisk erkänd suveränitet, varit ockuperad utan stöd i folkrätten , därefter på grundval av demokratiskt genomförda val själv återtagit sin suveränitet. - Erkännade av strider inte mot traditionella svenska erkännandeprinciper. har en regering, ett folk och ett territorium; regeringen är demokratiskt vald, folkviljan är massivt demonstrerad, regeringen har dessutom uppenbarligen full civil och administrativ kontroll över sitt territorium. - Det ingår inte i svensk praxis att som argument mot erkännande anföra förekomsten av främmande trupper inom den självständiga statens territorium, särskilt inte om detta sker med godkännande av landets regering, vilket gäller för . Men inte ens främmande truppers närvaro mot folkets vilja vore ett tillräckligt argument mot erkännande; sådan har ju situationen varit i stora delar av och i fram tills , utan att det har förhindrat fullständiga diplomatiska förbindelser med de folkrättsligt legitima regeringarna, till och med om dessa befunnit sig i exil. - Svenskt erkännande av stärker den svenska säkerhetspolitiken, som ju bl.a. bygger på att små nationer har rätt att existera som fria stater, utan att behöva fråga supermakter om tillstånd. Ett uteblivet svenskt erkännande av skulle strida såväl mot svenska erkännandeprinciper som mot självklar internationell solidaritet. Alla andra sorters stöd är viktigt och välkommet. Bland annat bör president inbjudas av till ett officiellt besök i . Inte ens en sådan gest kan dock ersätta ett diplomatiskt erkännande i den nu rådande situationen. Det är den nationella och politiska suveräniteten som är knäckfrågan. Här finns nu två sidor: Moskvaregeringen och . Något tredje gives icke. Antingen erkänner det litauiska parlamentets legitimitet och därmed dess självständighetsförklaring - eller fortsätter att tiga; ett tigande betyder ställningstagande för Moskvaregeringens tolkning i den nu skärpta konflikten och ett svek mot det litauiska folket. Vårt krav innebär sannerligen inte demonstrationspolitik! Det är vår djupaste övertygelse att ingen är mer lämpad att bedöma vilken sorts stöd nu behöver än litauerna själva. Det behövs en massiv solidaritetsde 1989/90 U14 monstration från omvärlden. Särskilt viktigt är att erkännande kommer från Mot. stater som genom neutralitetspolitik och på annat sätt agerat så att de inte U14 kan misstänkas för att mer styras av vilja att försvaga än av skulle kunna gå i spetsen för neutrala staters Mot bakgrund av ovanstående och med hänvisning till 3 kap. 15 § RO hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att fullt diplomatiskt erkännande av omgående bör utfärdas. () () () () Hans Leghammar (mp) () () () () () ()