mot · GD02Fi502 · 1990-01-10 00:00:00 — Både den inre och den yttre reformationen är nödvändiga i förnyelsearbetet. De är komplement - inte alternativ. Det är uppenbart att den yttre reformationen inte är tillräcklig, dels därför att enskilda alternativ inte är möjliga t.ex. inom de delar av den offenliga sektorn som bedriver myndighetsutövning, dels därför att den offentliga sektorn även fortsättningsvis kommer att dominera inom många områden där konkurrens är möjlig och önskvärd. Lika uppenbart är att den inre reformationen inte är tillräcklig. Alla goda idéer kan inte komma till sin rätt i en aldrig så flexibel och kreativ offentlig sektor. Det finns alltid initiativrika människor och goda idéer som passar bäst i fristående företag, kooperativ, ideella föreningar eller andra organisationer. Därför behövs den yttre reformationen. Även av ett annat skäl är det ett misstag att tro att konsumentinflytande och decentralisering inom den offentliga sektorn kan ersätta en uppluckring av monopolen. Om de offentliga producenterna blir konkurrensutsatta underlättar detta i själva verket en decentralisering av den offentliga sektorn. Att decentralisera ett system som inte bygger på valfrihet och konkurrens medför nämligen vissa svårigheter. Att ett självständigt företag kan vara effektivt utan centralstyrning beror på att konkurrensen stimulerar till effektivitet. Det är de ständiga signalerna från marknaden som möjliggör att företag successivt kan förbättra sin effektivitet. Det är mycket svårare för monopol att göra riktiga avvägningar. Utan konkurrens blir dessutom stimulanserna till effektivitet små. De ansvariga kan dra sig för att vidta effektivitetsbefrämjande åtgärder som är obekväma eller obehagliga. Finns det inte konkurrens måste därför ofta någon form av centralstyrning tillgripas. Yttre reformer står därför inte i motsatsställning till interna reformer i den Tvärtom, den yttre reformationen underlättar den inre. Såväl den yttre som den inre reformationen innebär att politiker mer bör ägna sig åt att formulera mål och kontrollera resultat. Ett större ansvar för verkställigheten läggs på dem som utför servicen oavsett om de är privat eller offentligt anställda. Vi övergår nu till att presentera ett antal konkreta förslag under de fyra huvudrubriker som nämnts tidigare. Ge föräldrar rätt att välja barnomsorg Stöd till barnomsorgen måste utgå på samma villkor, oavsett i vilken form den bedrivs. Genom familjepolitik kommer barnfamiljernas valfrihet att öka avsevärt. Vår linje innebär bl.a.: o ett vårdnadsbidrag som ger småbarnsföräldrar ökade ekonomiska möjligheter att välja den barnomsorg som passar dem bäst, o lika ekonomisk behandling av kommunala och enskilda daghem, avskaffande av den s.k. o full behovstäckning inom barnomsorgen till 1991. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om familjepolitik. Ge föräldrar och elever rätt att välja skola Elever och föräldrar skall kunna välja skola inom det offentliga skolväsendet eller välja en friskola. Vi vill pröva ett system där statliga och kommunala anslag följer eleven. Då får friskolorna en likvärdig behandling förutsatt att de i huvudsak uppfyller läroplanens krav. Statsbidrag för nya friskolor skall betalas ut redan från starten, inte som först . Förslaget har mött ett växande stöd. stöder det, liksom och . I förslaget till nytt partiprogram för går majoriteten av partiprogramgruppen - alla utom en - på samma linje. I vill socialdemokraterna starta en kooperativ grundskola. I flera andra länder har möjlighet att välja skola införts i det allmänna skolsystemet. Det motstånd och socialdemokraterna bjudit i mot rätten att välja skola utmanas nu alltså inifrån i de båda partierna. Rätten att välja skola och andra möjligheter att öka valfriheten behandlas ytterligare i en särskild motion om skolan. Ge patienter rätt att välja sjukvård Fördelningen mellan offentlig och privat sjukvård skall inte bestämmas av politiska organ utan av de vårdbehövande människorna. Därför avvisar det s.k. Dagmarsystemet, därför att det också inskränker patienternas valfrihet och läkarnas och sjukgymnasternas etableringsrätt. Även inom den offentliga sektorn bör möjligheterna till valfrihet och indi viduell anpassning bli större. Människor bör t.ex. kunna välja vilken vårdcentral och läkare de skall gå till. Alla skall ha rätt till en egen husläkare. Inom allt fler landsting har detta redan genomförts. Vårdcentraler skall kunna drivas i enskild eller offentlig regi. I bägge fallen bör de få en fast årlig ersättning för varje patient som registreras vid vårdcentralen. Samma ersättningssystem bör tillämpas för privata husläkare. Privatpraktiserande läkare, tandläkare och sjukgymnaster måste ha rimliga möjligheter att få en ersättning från som, tillsammans med patientavgifterna, ger kostnadstäckning, skälig arbetsinkomst och möjligheter till fortbildning och utveckling av verksamheten. Försäkringsersättningen bör även ge möjligheter till mer kvalificerade behandlingar. Också andra yrkesgrupper än läkare och sjukgymnaster - t.ex. sjuksköterskor, barnmorskor och psykoterapeuter - bör kunna få anslutas till sjukförsäkringen som privatpraktiker. Läkare som etablerar sig i glesbygd bör få särskilda ekonomiska stimulanser. Detta kan öka antalet läkare i områden med låg läkartäthet och därmed främja valfriheten där. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om sjukvård. Ge äldre och handikappade rätt att välja service Äldre och handikappade är ofta starkt beroende av det allmännas insatser. Därför är det särskilt angeläget att de har möjligheter att få vård, service och omsorg anpassade till sina individuella behov. Ett viktigt område är boendet. Alla måste själva få välja hur de skall bo. Även vad gäller hemservice och färdtjänst måste valfriheten öka. präglas denna service ofta starkt av regleringar och förmynderi. I praktiken har många äldre och handikappade inte samma rätt som andra att flytta mellan kommuner. Den överenskommelse som träffats mellan kommunerna i syfte att möjliggöra en sådan rörlighet tycks inte ha löst problemet. I likhet med biträdande socialminister anser vi att lagstiftning kan bli nödvändig, om kommunerna inte på ett tillfredsställande sätt hanterar detta viktiga problem. De äldre bör vidare få välja fritt mellan olika producenter av t.ex. färdtjänst, fotvård och hemtjänst. Den kommunala subventionen skall vara densamma oavsett vilket alternativ pensionären väljer. I färdtjänst och fotvård används ett kupongsystem. Kanske kan något liknande komma till användning i . Regeringen bör initiera en försöksverksamhet där pensionärer får möjlighet att välja mellan olika producenter av hemtjänst, eventuellt med någon typ av kupongsystem. En intressant förnyelse av offentlig verksamhet representeras av STIL, Stiftelsen i och dess efterföljare på andra håll Det handlar om handikappade som anställer sina egna vårdbiträden. Verksamheten har slagit väl ut och visar vilka positiva effekter det kan ha när enskilda människor, som bara varit föremål för myndighetsbeslut av olika slag, själva får ett direkt ansvar och ett direkt inflytande. Vad som har sagts i detta avsnitt bör ge regeringen tillkänna. Ge tillräckliga resurser för de kollektiva tjänsterna När hårda prioriteringar skall göras riskerar det att gå ut över de kollektiva tjänsterna, eftersom kopplingen mellan resursnedskärningar och effekter för enskilda människor är mindre tydlig här än när det gäller t ex försämrade sociala förmåner eller dyrare livsmedel. har socialförsäkringsutgifterna, liksom bostadssubventionerna, ökat snabbt. Miljarderna rullar i dessa system som skattefinansierade verksamheter tvingas strama åt. Det leder till en obalans som i längden är oacceptabel. Därför behövs en översyn av socialförsäkringarna med sikte på att dämpa kostnadsexplosionen. Brister föreligger inom t.ex. försvaret, polisen samt miljö- och kulturminnesvården. Dessa problem beror inte bara på resurstilldelningen utan även på hur resurserna används, vilka regelsystem som gäller, hur arbetsförhållandena för personalen är osv. Det är dock uppenbart att flera av ovanstående områden behöver resurstillskott. Detta behandlas ytterligare i särskilda motioner. Vi behöver en effektiv statsmakt som kan verkställa de beslut som regering och riksdag fattar. Men myndigheter måste alltid visa respekt för den enskildes rättssäkerhet och integritet. Det finns alltid risker för misstag och felbedömningar i myndighetsutövning. Därför måste det finnas garantier för att en individ som oskyldigt drabbas av ett sådant misstag kan få rättelse och eventuell ekonomisk kompensation. som har till enda syfte att driva affärsverksamhet, dvs där särskilda och starka skäl till ett offentligt engagemang saknas, bör säljas. För större företag är börsen en lämplig väg för försäljning. Ett mål bör vara att aktieägandet sprids. I vissa fall kan i första hand de anställda erbjudas att köpa aktierna. Den privatisering av som påbörjats, senast genom affären med , bör fullföljas. Också i fråga om andra statliga företag och affärsverk bör försäljningar övervägas. Myndighetsutövning bör normalt inte ske i bolagsform. All myndighetsutövning bör organisatoriskt skiljas från affärsverksamhet som är utsatt för konkurrens. Det undanröjer misstankar om att myndigheten inte är opartisk när den gör bedömningar och jämförelser mellan de egna produkterna och enskilda konkurrenters. Det tvingar också fram en boskillnad vid redovisning av myndighetsutövningens respektive affärsverksamhetens inkomster och utgifter. Offentliga verk och bolag som inom sitt huvudområde har en monopolställning bör inte på andra närliggande områden kunna ägna sig åt konkurrerande affärsverksamhet på ett sätt som gör att vinster från monopolområdet kan subventionera den konkurrensutsatta verksamheten. En lösning kan vara att helt enkelt upphäva monopolställningen, vilket t.ex. är lämpligt i fallet . En annan lösning är att begränsa monopolföretagens möjligheter att bedriva affärsverksamhet utöver monopolområdet. Andra monopol och särställningar som bör ses över är bl.a. postgirots monopol på statliga betalningar, arbetsförmedlingsmonopolet och provningsmonopolen, t.ex. . Alla tillfällen till anbudsupphandling bör utnyttjas för transporter, städning, fastighetsskötsel, matlagning osv. är egen regi bäst men upphandling bör alltid prövas. För statliga sektorn finns strikta regler för upphandling som skall garantera affärsmässighet och opartiskhet. I princip bör samma krav också ställas på valet mellan egen regi och entreprenad. Den kommunala upphandlingen bör liksom den statliga regleras i lag. Ofta görs över huvud taget inga överväganden om entreprenad, trots att detta skulle vara fullt möjligt. I en del fall görs sådana överväganden men på felaktiga grunder, t ex därför att vissa fasta kostnader för egen regi glöms bort. Ett sätt att skapa bättre förhållanden är att organisatoriskt klart skilja på upphandlande och producerande funktioner. Det är också viktigt från skatte- och konkurrenssynpunkt att den offentliga egenregiverksamheten ges en enhetlig redovisningsform som tydligt visar de faktiska kostnaderna. De offentliganställdas fackliga organisationer försöker ibland använda MBL för att stoppa privata entreprenörer, trots att någon facklig vetorätt inte finns annat än i mycket speciella fall. De offentliga arbetsgivarna måste med kraft motarbeta dessa försök till missbruk av lagstiftningen. Det är en stor fördel att momsreglerna ändrats i skattereformen så att momseffekten vid entreprenader neutraliseras. Vad som har sagts i detta avsnitt bör ge regeringen tillkänna. Begränsa den nya affärsverksamheten har ett stigande intresse visats från stat och kommun att ge sig in i affärsverksamhet. säljer spårvägskunnande till , kommun äger ett måleri som målar en postterminal i , driver ett konsultbolag, skolor och högskolor satsar hårt på uppdragsutbildning etc. En pådrivande faktor har varit att statliga och kommunala förvaltningar i besparingstider velat skaffa sig nya inkomstkällor. I vissa fall har speciallagar skrivits, t.ex. om turism, tjänsteexport och uppdragsutbildning. Men i flera fall är dessa verksamheter juridiskt tveksamma. Att en kommun målar hus åt staten i en kommun bort strider uppenbarligen både mot kommunallagens anda och bokstav. Om ett offentligt organ får rätt att sälja överkapacitet är det sällan en konkurrens på lika villkor. Det har ofta haft möjlighet att finansiera en rad kostnader med skattemedel som den privata konkurrenten måste ta ut i priset. Även om priset sätts korrekt kvarstår det faktum att den privata verksamheten innebär en affärsrisk som normalt inte finns i den offentliga. Om en offentlig affärsverksamhet går med förlust får skattebetalarna stå för förlusterna medan en privat företagare måste kalkylera med något större marginal för att kompensera den större affärsrisken. Detta är än så länge ett marginellt problem ur den privata företagsamhetens synvinkel. Men om den nuvarande tendensen förstärks kommer problemet att bli stort. Det finns därför anledning att se över hela detta område. Vad som har sagts i detta avsnitt bör ge regeringen tillkänna. Satsa på mål, mått och kontroll Ett sätt att öka effektiviteten är att övergå från regelstyrning till målstyrning. Detta fordrar tydliga mål, bra verksamhetsmått och goda jämförelsemöjligheter. Det enklaste sättet att åstadkomma målstyrning är att tillåta konkurrens. Att vinna konsumenternas gunst blir då målet för verksamheten. Om konkurrens inte anses möjlig eller önskvärd får man arbeta med nyckeltal, jämförelser över tiden, jämförelser mellan olika inhemska producenter eller internationella jämförelser. Olika undersökningar har visat att det finns betydande kostnadsskillnader mellan olika offentliga producenter. Genom att systematiskt presentera jämförelser och analysera skillnader i effektivitet kan stora vinster göras. Dåliga producenter kan lära av dem som är bättre. Alla stimuleras till högre effektivitet och resurser kan styras dit där de gör störst nytta. Det finns naturligtvis svårigheter med att utveckla en effektiv målstyrning. En sådan styrning fordrar goda instrument för utvärdering, uppföljning och kontroll. De anställda måste kunna sätta in sitt arbete i förhållande till målen och politiker måste vara beredda att dra konsekvenser om målen inte uppnås. Om det inte går att hitta vettiga mått för att utvärdera måluppfyllelsen är det ofta bäst att överlåta åt medborgarna att välja mellan olika alternativ. 6.7 Gör alla kommuner till frikommuner Den statliga regleringen av kommuner och landsting måste minska. Det gäller inte minst statsbidragen där olika specialdestinerade bidrag bör slås ihop till större poster. Enbart skolan omfattas av ett 20-tal olika bidragskriterier. Detta skapar omfattande administration, bristande flexibilitet samt hämmar effektiviteten och förnyelseförmågan. Vi känner sympati för kommunförbundets förslag om att ersätta de många specialdestinerade statsbidragen med ett generellt bidrag, även om konsekvenserna på vissa områden -1.ex. skolan - kräver ytterligare analys. Försöket med frikommuner har pågått länge utan att några påtagliga problem kunnat märkas. Samtliga svenska kommuner bör nu ges samma möjligheter att befrias från statliga detaljbestämmelser. Ett viktigt inslag för att vitalisera den kommunala sektorn är naturligtvis att öka kommuninvånarnas möjligheter att påverka politiken. Några viktiga reformer är: o möjligheter för kommuner att införa direktvalda kommundelsfullmäktige o skilda valdagar för riksdagsval och kommunala val o inrättande av en kommunombudsman (jo) motsvarande landstingens förtroendenämnder, dit medborgarna kan vända sig med frågor och klagomål o ökat inslag av personval o en mer positiv attityd från regeringen vad gäller kommundelningar o förenklingar för kommuner som vill anordna lokala folkomröstningar. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om demokrati. 7 Släpp personalen loss Skapa bättre anställningsvillkor - och glöm inte de osynliga kontrakten Ett övergripande mål för den offentliga löne- och personalpolitiken är att underlätta rekrytering och utveckling av bra arbetskraft. Den offentliga sektorn måste kunna erbjuda konkurrenskraftiga arbetsvillkor i förhållande till den privata sektorn. Detta kan kosta en del. Men man bör komma ihåg att en otillräckligt kvalificerad personal och en hög personalomsättning ofta innebär höga kostnader i onödan. Till de påtagliga anställningsvillkoren, som lön och semesterrätt, kommer det som ibland kallas de osynliga kontrakten. Häri ligger allt annat som påverkar den anställdes uppfattning om arbetet, t ex befogenheter, ansvar, relationer till chefer etc. Detta visas bl a av det faktum att enskilda arbetsgivare inom den sociala sektorn ofta har lättare att rekrytera personal än den offentliga, trots att de inte erbjuder bättre formella anställningsvillkor. Till det osynliga kontraktet hör också svårgripbara faktorer som yrkesstolthet, status, företagskultur osv. känner sig många offentliganställda pressade av krav och kritik. Mycket av statusen i yrket har försvunnit. De känner att de inte kan utveckla sin yrkesstolthet. Politiker, chefer och andra anställda måste bättre kunna ta fasta på och utveckla det unika i den offentliga sektorns tradition och möjligheter, det som gör att de anställda kan känna stolthet över sitt arbete. Stordriftsfördelarna i servicesektorn är ofta små som den offentliga sektorns enheter är stora. En decentralisering och delegering är därför ange Här finns mycket att lära av de enskilda alternativen, som ofta är uppbyggda av en entreprenör och drivs i liten skala. Det bör skapas fler och mindre resultatenheter med ett klart ansvarsområde och göras bättre kopplingar mellan ansvar och beslutsbefogenheter. Den enskilde måste kunna styra och planera sitt eget arbete. De som har direktkontakt med kunderna måste ges kompetens och befogenheter att anpassa servicen och ge snabba besked. De olika enheterna måste själva i högre grad kunna besluta om organisation, arbetsordningar etc. Det är underligt att många myndigheter som har befogenheter att reglera utomståendes verksamheter inte anses ha kompetens att bestämma om sin egen interna organisation. Budgeten får inte förhindra en effektiv verksamhet. Det måste vara möjligt att disponera åtminstone en del av ett överskott för att förbättra verksamheten och att flytta anslag mellan olika år. Visa öppenhet för anställda att starta eget Alla människor kommer inte bäst till sin rätt som anställda utan kan utvecklas mer som entreprenörer. Säkert finns tusentals offentliganställda som har goda talanger som företagare. Ett alternativ som sällan stått öppet är att dessa individer får arbeta vidare på samma arbetsfält - sjukvård, barnomsorg o.dyl. - men göra det som egna företagare med kontrakt med stat eller kommun. De offentliga arbetsgivarna bör visa en positiv attityd gentemot anställda som vill starta eget: hjälpa till i starten, erbjuda rätt till återanställning etc. I vissa fall kan det vara lämpligt att de anställda får överta en verksamhet och driva den vidare i egen regi. Den offentliga sektorn måste bli bättre på att använda belöningar till de anställda, såväl individuella som kollektiva. Om man gör besparingar på en arbetsplats måste de anställda kunna få behålla en del av vinsten för t.ex. personlig utveckling eller för att förbättra verksamheten. Även resultatlöner, resultatbonus etc. bör bli vanligare. Belöningssystemen skall vara öppna och kända. Arbetsgivaren bör diskutera de principer och värderingar belöningarna bygger på med de anställda och deras fackliga organisationer. Annars finns risken att belöningarna uppfattas som fjäsktillägg. Arbetsplatsen måste kunna disponera vissa trivselpengar för personalsociala insatser. Det är dumt att snåla på detta eftersom det oftast ger relativt litet pengar men mycket mindre trivsel. Det måste också bli mer lönsamt för den enskilde att göra karriär. De offentliga löneplanerna har blivit för sammanpressade, vilket t.ex. har medfört att det knappast lönar sig för en undersköterska att utbilda sig till sjuksköterska, för en barnskötare att utbilda sig till förskollärare eller för en adjunkt att utbilda sig till lektor. Låt chefen få leda Den offentliga sektorn måste kunna erbjuda sådana villkor att lämpliga chefer kan rekryteras. Det måste också gå att ersätta en chef som visar sig olämplig, t.ex. genom att erbjuda alternativa, kvalificerade befattningar. En person som misslyckas som chef kan vara utmärkt på annat. Det kan också handla om att ha anställningskontrakt med generösa avgångsvederlag. Cheferna måste ha större befogenheter i organisations- och personalfrågor. Detta betyder inte att chefen enväldigt skall fatta alla beslut men det skall finnas ett tydligt samband mellan ansvar och befogenheter. Den som leder en verksamhet skall ha ansvar för personal, lokaler, organisation, ekonomi osv. Det är nödvändigt att arbetsledar- och chefsutbildningen utvecklas. För att de offentliga verksamheterna skall kunna nå sina mål, fordras ett gott samarbete och ett ömsesidigt förtroende mellan politiker, personal och fack. Politiker bör lyssna på facket i frågor som påverkar de anställdas arbetsvillkor. Men de fackliga organisationerna varken har eller bör få någon vetorätt mot politiska beslut. De fackliga representanternas närvarorätt på kommunala nämndsammanträden bör avskaffas eftersom det ger offentliganställda en form av dubbelrepresentation. Det är politikerna som är ytterst ansvariga för den offentliga verksamheten. Det går inte att skylla på facket eller på MBL utan politiker måste ta ansvaret och fatta de beslut som de finner lämpliga. Politikernas främsta lojalitet bör alltid vara mot medborgarna, och det är deras behov av en bra service till rimliga kostnader som måste sättas i främsta rummet, inte en viss organisationsform för produktionen. De offentliganställda skall ha strejkrätt och avtalsfrihet. Men om de offentliganställdas organisationer vägrar att sluta avtal som möjliggör en effektiv verksamhet, måste politikerna ta konsekvenserna av detta och överväga andra organisationsformer. Regeringens och skolministerns handläggning av frågan om kommunalisering av lärare och vissa andra personalkategorier i skolan ter sig som ett skräckexempel på hur relationen mellan arbetsgivare och fack inte skall vara. Behandlingen av en stor facklig organisation, , var kränkande och helt oacceptabel. Ett exempel är att skolministern skickade ut ett pressmeddelande där han hävdade att han gått LR till mötes och beslutat lägga fram en proposition om kommunalisering - när alla vet att LR kraftigt motsatte sig en kommunalisering. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om riktlinjer för den offentliga sektorns förnyelse, 2. att hos regeringen begär förslag som undanröjer hinder för personalkooperativ och andra enskilda alternativ till offentlig verksamhet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om starkare konsumentinflytande i offentlig sektor, bl.a. genom ökad valfrihet [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den statliga personalpolitiken m.m.1] () () () () () () () () () *> 1989/90:A601