mot · GD02Sk59 · 1990-05-02 00:00:00 — Även om sänkningen var begränsad stod den i skarp kontrast till den höjning från som skett . Under valrörelsen förde moderata samlingspartiet fram krav på en mer radikal omläggning av skattepolitiken. Det var uppenbart att de ekonomiska problemen var mer djupgående än vad de flesta haft klart för sig och att det inte skulle gå att varaktigt få ordning på ekonomi om inte skattepolitiken bröt med linjerna från omläggningen 1971. Efter folkomröstningen om kärnkraften kunde arbetet med en större omläggning av den ekonomiska politiken inledas på allvar. Det moderata arbetet då tog sikte på ett beslut om en större omläggning som kunde träda i kraft . Det handlade om ett klart brott med den socialdemokratiska politiken och ett etablerande av ett borgerligt alternativ i svensk politik. tillställde ekonomiminister och ledningar ett omfattande förslag till uppläggning av den ekonomisk-politiska strategin med denna inriktning. Tanken var att tillsätta en intern arbetsgrupp för att ta fram en stor skattereform. I samband med diskussionerna i regeringen om 1981 års finansplan avvisades dock dessa tankar av de övriga partierna. enades dock den borgerliga regeringen om en relativt omfattande sänkning av marginalskatterna. Regeringen hade efter lång tvekan beslutat att slå in på en ny politisk kurs. Reaktionen från socialdemokraterna blev hård, och denna hårda reaktion Mot. 1989/90 ledde till att såväl som började att diskutera ett från- Sk59 gående av den borgerliga uppgörelsen. - efter den underbara natten" mellan företrädare för socialdemokraterna och - träffades en uppgörelse mellan socialdemokraterna, och som sköt upp och urholkade den skattepolitiska omläggning som den borgerliga regeringen varit enig om. Uppgörelsen innebar dessutom ett direkt brott mot de entydiga löften till främst villaägarna som dessa partier avgett i valrörelsen . Marginalskattesänkningarna skulle träda i kraft först under . Inflationsskyddet urholkades, marginalskattesänkningen blev mindre omfattande än avsett och symmetrin i skattesystemet bröts genom avdragsbegränsningen. Omläggningen skulle finansieras med andra skattehöjningar. Politiskt ledde den underbara natten till att det borgerliga trepartisamarbetet sprack och att socialdemokraterna återkom till regeringsmakten . I sak ledde uppgörelsen till en viss sänkning av marginalskatterna. Men någon avgörande minskning av skattekilen skedde inte. Orsaken till detta var att frågan om skattetrycket negligerades. Den underbara nattens omläggning blev ett nytt startskott för en period med kraftiga höjningar av skattetrycket, vilket blivit följden av århundradets skattereform 1971. steg skattetrycket från ca 50 till . För en vanlig industriarbetare blev resultatet av den underbara natten en sänkning av marginalskatten men bara en knapp procentenhet om man ser till den totala skattekilen. För tjänstemannen blev sänkningen av marginalskatten . Skattepolitiken spelade en viktig roll i valrörelserna 1982, 1985 och 1988. Uppställningen var ständigt densamma. Medan argumenterade för en skattepolitisk omläggning använde socialdemokraterna klassiska fördelningspolitiska argument för att rida spärr mot en sådan. Och genom att socialdemokraterna trots förluster såväl 1985 som 1988 kunde bevara regeringsmakten kom även att skattepolitiskt bli ett förlorat decennium. Bördan frän 1971 i form av extremt höga marginaleffekter fanns kvar trots den underbara natten. Och till denna lades de tillväxthämmande effekterna av en socialdemokratisk politik som successivt pressade upp skattetrycket till de det nått 1989. Totalt höjdes eller infördes 132 nya skatter. Socialdemokraterna tvingades inse att inte kunde behålla de höga marginalskatter man själv genom en medveten politik infört. Det skattesystem som byggts upp av bl.a. Wigforss, och för att dra in alla de skatter den fortgående kollektiviseringen krävt, karakteriserades av finansministern (som själv tidigare med emfas försvarat och j3 byggt ut det) och andra socialdemokrater som "ruttet och "perverst". Denna omvändelse under galgen hade med all säkerhet också föranletts Mot. 1989/90 av att ett flertal länder i vår omvärld redan genomfört kraftiga marginalskat- Sk59 tesänkningar trots lägre utgångsnivåer. Efter överläggningar med riksdagspartierna tillsattes utredningen om reformerad inkomstbeskattning (RINK). Utredningsarbetet stod emellertid stilla i frågan om den helt nödvändiga marginalskattereformen under ett drygt år. Socialdemokraterna var uppenbarligen inte beredda att redovisa sin egen framtida skattepolitik i valrörelsen . presenterade emellertid socialdemokraterna slutligen sina riktlinjer för en skattereform. Av riktlinjerna framgick emellertid att helomvändningen bara gällde synen på marginalskatterna, medan deras syn på skattetrycket var oförändrad. presenterade inkomstskatteutredningen, kommittén för indirekt beskattning (KIS) samt utredningen om reformerad företagsbeskattning (URF) sina betänkanden. I inkomstskatteutredningen företrädde varje parti en egen linje. 1 fråga om marginalskatterna fanns emellertid en bred enighet mellan socialdemokraterna, och . Utgångspunkten var att för inkomster skulle endast kommunalskatt erläggas. Den statliga skattesatsen över denna brytpunkt skulle vara högst enligt socialdemokraterna och , högst 1992 enligt . En ytterligare skillnad var att medan socialdemokraterna bara ville ha en skattebroms på kommunerna för att hindra dem att genom höjda skatter äta upp marginalskattesänkningen, föreslog ett direkt skattestopp. och avvisade varje form av begränsning av det kommunala skatteuttaget. Vad gäller finansieringen föreslog moderata samlingspartiet att den skulle utformas så att skattetrycket 1990-91 sänktes med mellan . Övriga partier utgick i sina förslag från ett oförändrat skattetryck. Det innebar att det skattebortfall marginalskattesänkningarna beräknades medföra skulle kompenseras genom andra skattehöjningar. Debatten efter det att utredningsförslaget hade presenterats kom främst att röra effekterna av de olika skattehöjningar som lades fram som ett led i bevarandet av skattetrycket. Det gällde den kraftigt skärpta boendebeskattningen, försämringen av reseavdragen, den nya permanenta pensionsskatten samt utformningen av beskattningen av pensionärerna. På dessa punkter kom det att riktas hård kritik mot den linje som i inkomstskatteutredningen företrätts av socialdemokraterna, och . Redan under den allmänna motionsperioden krävde moderata samlingspartiet att ett första steg i marginalskattesänkningen skulle tas 1990 genom att skattesatserna sänktes med . Detta krav upprepades i en motion i anslutning till kompletteringspropositionen , vid vilket tillfälle också lade fram ett förslag med denna innebörd. Vid skatteutskottets första sammanträde () presenterade ledamöterna från moderata samlingspartiet och ett gemensamt förslag till s.k. utskottsinitiativ. Det syftade till att driva fram ett första steg av marginalskattereformen . I initiativet föreslogs också att en viktig del av finansieringen skulle utgöras av besparingar så att på det sättet en viss sänkning av det samlade skattetrycket skulle kunna Mot. 1989/90 uppnås. Förslaget om utskottsinitiativ avslogs av övriga partier. därpå inbjöd statsministern partier till överläggningar om just en sådan tidigareläggning som skatteutskottets majoritet dagen innan avvisat. När överläggningarna inleddes stod det klart att regeringen med ett mindre undantag var inställd på att varje skattesänkning måste balanseras med en annan skattehöjning. Något utrymme för att diskutera besparingar eller dynamiska effekter föreföll inte finnas. När det andra sammanträffandet mellan partierna avslutades, förklarade statsministern att moderata samlingspartiet inte skulle komma att inbjudas till kommande överläggningar. träffades en skatteuppgörelse mellan socialdemokraterna och . Uppgörelsen gällde såväl en tidigareläggning som principerna för en skatteomläggning 1991 som utgick från inkomstskatteutredningens majoritetsförslag med vissa justeringar. förelädes en proposition som byggde på uppgörelsen mellan socialdemokraterna och vad avser beskattningen . Riksdagsbeslutet togs först . Den marginalskattesänkning som genomfördes finansierades i sin helhet genom andra skattehöjningar med en klart prishöjande effekt. Enligt propositionen var prishöjningarna i det närmaste utöver underliggande inflationstakt. I propositionen 1989/90:110 redovisas huvuddragen av skatteomläggningen . I en särskild proposition (1989/90:111) återfinns förslagen beträffande indirekta skatter och miljöskatter. Propositionerna syftar inte till en sänkning av skattetrycket. Avsikten är att de kostnader" i form av skattebortfall etc. som uppstår skall täckas i sin helhet genom skattehöjningar och vissa bidragsminskningar. När de föreslagna skattesänkningarna som föreslås i propositionen till och med understiger skattehöjningarna stiger skattetrycket. Vi välkomnar självfallet förslagen om marginalskattesänkningar och återinfört inflationsskydd. Som vi kommer att föreslå i det följande bör emellertid den statliga skattesatsen sänkas ytterligare i två steg och gränsen för när statlig inkomstskatt skall tas ut höjas. Den kritik vi riktar mot förslaget gäller således främst finansieringen och kan sammanfattas i följande rubriker: - Vårt redan rekordhöga skattetryck ökar ytterligare. - Inflationen ökar. Prisstegringarna späs på med utöver den redan höga underliggande inflationstakten . - Bidragsberoendet ökar. - Minst en miljon inkomsttagare får höjd skatt. - Kostnadskrisen fördjupas. - Den nödvändiga ökningen av hushållssparandet motverkas. - Nyföretagande försvåras. I det följande utvecklas vår kritik i dessa avseenden. 1989/90 kan sägas att till följd av att skattetrycket inte sänks utan tvärtom höjs något Sk59 ökar inte medborgarnas frihet att själva disponera över sina egna inkomster efter skatt. Dessutom genomförs skattehöjningar som i sig skadar samhällsekonomin genom ökad inflation, sämre kostnadsutveckling och risk för minskat sparande och ny företagande. Dessa negativa effekter kan försämra den samhällsekonomiska utvecklingen så mycket att marginalskattesänkningarnas positiva effekter inte får fullt genomslag i exempelvis ökat arbetsutbud, ökat sparande och högre produktivitet. Vi har i det föregående visat att rekordhöga skattetryck leder till minskad frihet för medborgarna som samhällsekonomin skadas. Denna uppfattning delas uppenbarligen - åtminstone i tanke - av regeringen. I den långtidsbudget som redovisas i kompletteringspropositionen sägs följande (sid 115): Av stor betydelse för samhällsekonomin och inte minst sparandet är det samlade skatte- och avgiftstrycket. Ett högt skattetryck skapar i sig problem för ekonomins sätt att fungera. /91 beräknas skattetrycket motsvara av BNP. Internationellt sett är detta mycket högt, vilket måste tas i beaktande med tanke på utlandsberoende. Som framgår av ovanstående resonemang talar ett antal omständighter för ett sänkt skattetryck. Trots att regeringen tydligen nu inser att redan dagens skattetryck skadar sparande och tillväxt lägger den efter en uppgörelse med i propositionerna 110 och lil fram ett förslag till skatteomläggning som innebär höjt skattetryck. De skattehöjningar som föreslås överstiger föreslagna skattesänkningar med enligt propositionen (räknat som ett genomsnitt för ; för enbart 1991 blir höjningen av skattetrycket ). Då har regeringen - felaktigt - räknat att den till tre fjärdedelar begränsade rätten att dra av pensionsförsäkringspremier för innebär en skattesänkning med 1991. Riksdagsbeslutet gällde ju bara och försvinner automatiskt . Skattehöjningen på kort sikt kan alltså beräknas uppgå till (6,1991) enligt propositionen. Till detta kommer att regeringen valt att endast räkna av som skydd mot automatiska skattehöjningar till följd av inflationen 1990-1991 vid beräkningen av de skattehöjningar som erfordras för full statsfinansiell täckning av skattebortfallet till följd av marginalskattesänkningarna. Detta belopp motsvarar en inflation på . Det är uppenbart att inflationen kommer att uppgå till i storleksordningen . Man kan inte heller, som regeringen och , i detta sammanhang låta bli att ta hänsyn till de prisökningar som blir en följd av finansieringen. Det skulle ju innebära att medborgarna först får betala 16 genom de skattehöjningar som föreslås och därmed får höjd inkomstskatt Mot. 1989/90 genom de prisökningar som blir följden av bland annat skattehöjningarna. Sk59 Om man i en mycket försiktig beräkning antar att inflationen skulle uppgå till bör (i stället för 6,2) av marginalskattesänkningen inte finansieras för att skattehöjningar skall kunna undvikas. Propositionens förslag innebär således en skattehöjning på i vart fall utöver vad som angivits. Dessutom har regeringen valt att endast räkna med ränteeffekten av den avskattning av obeskattade reserver som följer av de ändrade reglerna för företagsbeskattning. Avskattningen innebär enligt propositionen ökade skattebetalningar för företagen på i genomsnitt åren 1991 - 1994. Det är sannolikt att inbetalningarna blir större , även utan den rabattering som föreslogs av företagsskatteutredningen. På kort sikt blir skatteinbetalningarna alltså större än vad som tagits upp som ränteeffekt. Totalt kommer skattetrycket alltså att öka med eller mer än per hushåll i genomsnitt. blir ökningen betydligt större. I propositionen lil föreslås, i syfte att skapa konkurrensneutralitet mellan egenregi-verksamhet och entreprenader, att kommuner ges rätt att göra avdrag för all erlagd mervärdeskatt. Detta leder i sig till att kostnaderna i kommunsektorn minskar med . Detta kompenseras emellertid genom andra åtgärder så att resultatet blir en oförändrad kostnadsnivå för kommunerna. Formellt leder detta till en minskning av skattekvoten, men reellt påverkas inte skattetrycket. Eftersom skattetrycket fortsätter att öka till följd av den föreslagna skatteomläggningen kommer de enskilda medborgarnas frihet att inskränkas ytterligare. De blir i ännu större utsträckning utlämnade åt politiska beslut. Det framgår inte minst av det ökade bidragsberoende som blir följden. Dessutom förstärks självfallet de skadliga verkningar som enligt regeringen redan dagens skattetryck har på samhällsekonomin. leder finansieringen av skattereformen genom bland annat höjd mervärdeskatt och andra indirekta skatter till att konsumentpriserna stiger i snabbare takt än vad som annars skulle vara fallet. Statens prisoch konkurrensverk (SPK) har uppskattat priseffekten av skattereformen och ändrade taxeringvärden till under loppet av 1990. förväntas finansieringen av skattereformen dra upp prisnivån med . Eftersom redan i utgångsläget har en alltför snabb prisstegringstakt, som överstiger vad som gäller i bland annat våra viktigaste konkurrentländer, får prisgenomslaget till följd av skatteomläggningens finansiering starkt negativa följder. Det finns en uppenbar risk för att en inflation som kan bedömas uppgå till tvåsiffriga tal sätter igång en pris- och lönespiral med en ännu kraftigare försvagning av den internationella konkurrenskraften för näringslivet som följd. 2 1989/90. Som redovisas i nästa avsnitt får många löntagare höjd skatt som en följd av den totalfinansierade skatteomläggning som föreslås i propositionen. 1 någon mån begränsa de negativa effekterna föreslås bidragsökningar till hushållen på netto nästan räknat på kort sikt. Bidragen ökar därefter med automatik till en sammanlagd ökning på . Till detta skall läggas ytterligare i subvention till byggföretagen som kompensation för den höjda byggmomsen. Detta bidrag anses nödvändigt för att folk skall ha råd att bo i fördyrade nyproducerade lägenheter. Pensionstillskott och kommunalt bostadstillägg för pensionärer måste höjas, reglerna för studiemedel ändras och bostadsbidragen höjas. Dessutom föreslås att barnbidragen höjs som livsmedelssubventionerna slopas. Hade ett sänkt skattetryck kunnat accepterats i samband med den nödvändiga marginalskattereformen hade alla fått sänkt skatt. Därmed hade de försämringar i det ursprungliga utredningsförslaget som blev en följd av uppgörelsen mellan socialdemokraterna och kunnat undvikas. Bidragsberoendet och rundgången hade heller inte behövt öka ytterligare. Dessutom hade den stora fördelningspolitiska frågan - fördelningen av inkomsterna i samhället mellan de enskilda medborgarna och den politiska sektorn - förts något steg i rätt riktning. Utgiftstrycket, det vill säga de offentliga utgifternas storlek i förhållande till BNP, skulle minska i stället för att öka, vilket blir följden av skatteuppgörelsen av det ökade bidragsberoendet. Det hade också blivit möjligt för flera att kunna leva på sin lön. En marginalskattesänkning som genomförs inom ramen för oförändrat skattetryck leder med nödvändighet till att vissa genom höjd skatt får betala andras skattesänkningar. Eftersom de för samhällsekonomin nödvändiga marginalskattesänkningarna ger störst skattesänkning i kronor räknat för personer med högre inkomster, leder en finansiering genom exempelvis höjda bostadsskatter och höjd mervärdeskatt till att främst låg- och medelinkomsttagare kommer att förlora. LO presenterade en analys av skatteomläggningens effekter, som visade att alla som tjänade mindre än ca - ca 2 miljoner personer eller hälften av alla löntagare - skulle förlora i genomsnitt på den skatteomläggning som inkomstskatteutredningens majoritet förordade. Bland annat mot bakgrund av detta ändrades utredningsförslaget så att, som sagts, gränsen för uttag av statlig inkomstskatt justerades ned till 1991. Dessutom föreslogs ett särskilt grundavdrag i inkomstskikten . Detta grundavdrag trappas upp successivt och blir maximalt . Därefter trappas det av. Denna teknik skapar marginaleffekter, som leder till höjd marginalskatt jämfört med utredningsförslaget i inkomstlägena . Dessa fördelningspolitiskt motiverade förändringar försämrar således från Mot. 1989/90 samhällsekonomisk synpunkt uppgörelsen i jämförelse med inkomstskatte- Sk59 utredningens ursprungliga förslag. Den egentliga anledningen är emellertid att skattetrycket skall behållas oförändrat högt och att några därför måste förlora. Om man korrigerar LOs beräkningar med hänsyn till uppgörelsens förslag samt att försämringen av reseavdragen inte längre tycks vara aktuell kommer ändå i vart fall drygt en miljon löntagare att tvingas betala högre skatt 1991 än de gör . höga marginalskatter har varit en starkt bidragande orsak till urholkningen av konkurrenskraft. Genom höga marginalskatter leder ett visst nettolönekrav till väsentligt högre bruttolönekrav än då marginalskatterna är lägre. I detta avseende kommer självfallet sänkningen av marginalskatterna att förbättra situationen. Detsamma gäller förslaget om återinfört inflationsskydd. Nedflyttningen av gränsen för uttag av statlig inkomstskatt leder emellertid till högre marginalskatt för många tjänstemannagrupper och industriarbetargrupper. I ett brett skikt mellan 95.000 och ökar marginalskatten genom reducering av det extra grundavdraget. Det är emellertid inte bara marginalskatterna som påverkar lönebildningen. Det är uppenbart att det höga skattetrycket i som ger många hushåll små marginaler (ungefär en halv miljon medborgare tvingas ju till socialbidrag) också spelar in. Som framgår av diagram 5 har en industriarbetares löneökning uppgått till brutto men netto efter inflation och skattehöjningar till . Skattetrycksökningen har självfallet påverkat lönebildningen negativt. EN SVENSK INDUSTRIARBETARES LÖNEÖKNING 1980-88 Källa: "Industriarbetarens inkomst 1980-1988 i " En starkt negativ aspekt för lönebildningen är således att skatteuppgörelsen Mot. 1989/90 utgått från ett oförändrat skattetryck. Som visats tidigare skärps till och med Sk59 skatteuttaget om propositionens förslag genomförs. Man kan självfallet inte anta att löntagare kommer att hålla nere sina nettolönekrav om skatteomläggningen resulterar i oförändrad eller till och med höjd skatt för nyckelgrupper på arbetsmarknaden. Det senare gäller exempelvis många deltidsarbetande. Sannolikt kommer omläggningen på grund av finansieringen att leda till ett tryck på höjda nettolöner som helt förtar och sannolikt överstiger effekten av de sänkta marginalskatterna . Sänkta marginalskatter leder i sig till ökat hushållssparande. Det lönar sig bättre att spara, eftersom sparandets avkastning beskattas mindre hårt. Det lönar sig sämre att låna, eftersom kostnaden blir mera märkbar. Den omläggning som föreslås i propositionen innebär emellertid en försämring av villkoren för det långsiktigt bundna hushållssparande! i form av pensionssparande och sparande till och i en egen bostad. Med tanke på att sparande inför ålderdomen och till den egna bostaden torde vara de två största sparmotiven är detta synnerligen allvarligt för hushållssparandets utveckling. Det finns all anledning att befara att den sammantagna effekten av uppgörelsens förslag inte leder till en ökning av det totala hushållssparandet - tvärtom är risken uppenbar för att det går ner jämfört med vad som annars skulle vara fallet. Därigenom ökar också socialistiska debattörers och partiers krav på ett ökat offentligt sparande (skattehöjningar) för att samhällsekonomins totala sparande skall vara tillräckligt högt. Detta är för övrigt en av de bärande tankegångarna i det socialdemokratiska partiets 90-talsprogram. En avgörande förutsättning för en avsocialisering av och den därmed sammanhängande sänkningen av skattetrycket är att hushållssparande! ges möjlighet att öka. Ett av socialdemokraternas motiv för skatteomläggningen har varit en förskjutning av skatteuttaget mot hårdare beskattning av vad man kallar kapital. Denna benämning är emellertid inte något annat än en beskrivning av hushållens tillgångar i form av egna bostäder, pensionssparande, aktiesparande och småföretagande. Den föreslagna skärpningen av "kapitalbeskattningen är således en ökad belastning för boende, pensionssparande, aktieoch företagssparande. Förutom risken för en allmän nedgång av hushållssparande!, vilket har diskuterats ovan, innebär den skärpta beskattningen av s.k. riskvilligt kapital att förutsättningarna att uppnå en tillfredsställande tillväxt försämras ytterligare. Förutsättningarna för nyföretagande försämras genom flera av förslagen i propositionen. Genom att rätten att kvitta underskott av en nystartad rörelse mot exempelvis inkomst av tjänst slopas ökar kostnaden och risken för 20 att starta ett nytt företag. Genom den skärpta kapitalvinstbeskattningen Mot. 1989/90 minskar utbytet av ett lyckat risktagande. Till detta kommer att den skärpta kapitalbeskattningen som ligger också i övriga förslag i propositionen försämrar incitamenten till satsningar i . I tabell 5 redovisas skattetrycket för kapital i 22 1986 och dessutom för med utgångspunkt i materialet från inkomstskatteutredningen. Eftersom propositionens förslag till stor del överensstämmer med inkomstskatteutredningens ger tabellen en rättvisande bild av vad som händer. Tabell 5 Rangordning av skattetrycket på kapital i 22 1986 Före och efter den svenska skatteomläggningen 1991 Summa skatteintäkter i procent av driftsöverskottet En skärpning av kapitalbeskattningen kan lätt leda till att kapitalet som produktionsfaktor söker sig till utlandet. Med den tendens till ökad utflyttning av företag och långsiktigt investeringskapital som kunnat noteras kan en ytterligare ökad utflyttning mycket väl bli följden av den nu föreslagna skatteomläggningen. Det moderata alternativet - huvuddragen I detta avsnitt redovisas huvuddragen i den politik för sänkt skattetryck genom sänkta marginalskatter vi förespråkar. I avsnitt 8 återfinns våra detaljerade ställningstaganden till de olika förslag som läggs i proposition 1989/90:110. 7.1 Målen: större frihet och ökad välfärd