mot · GE02Bo5 · 1990-10-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:34 Ny bostadsfinansiering, m.m. InledningDen grundläggande målsättningen förbostadspolitiken måste enligt centerpartietsuppfattning vara att skapa förutsättningar för attalla skall kunna få en bostad till rimlig kostnad i engod miljö. Samhälls- och bebyggelseplaneringenmåste ske på ett sådant sätt att närhet skapasmellan boende, arbete och service. Variation ochmångfald skall stimuleras.Bostadspolitiken måste präglas av enkelhet ochlångsiktighet i de åtgärder som vidtas. Såvälaktörerna på bostadsmarknaden som de boendemåste kunna planera sitt boende och vetavilka regler som skall gälla. Detta är bara möjligtom det finns en stabilitet i och en helhetssyn påbostadspolitiken.Det är också nödvändigt att reformerna inombostadspolitiken präglas av minskad detaljstyrningoch byråkrati. De enskilda människorna skall gesmöjlighet till större engagemang och ansvar för sittboende. Av särskild betydelse är att enkla ochlätthanterliga villkor för finansiering av statligt stödtill byggande skapas.En långsiktig bostadspolitik måste ocksåutformas med omsorg om den totala ekonomin isamhället och med hänsyn till kraven från andrasamhällssektorer. De grundläggande sociala målenmåste återupprättas och rättvisa och solidaritetmellan de boende skapas genom att samhällets stödpå bostadssektorn noga prioriteras mot de gruppersom främst behöver stöd. Det krävs enligt vårmening ett väl fungerandebostadsfinansieringssystem för att nå ochupprätthålla dessa mål.BakgrundEn avgörande fråga för bevarandet av de socialamålen i bostadspolitiken är således utformningenav finansieringssystemet för boendet. Enligtriksdagens beslut om skatteomläggningen skallbostadssektorn svara för finansieringen avmarginalskattesänkningen med ca 25 miljarder. Vihar från sida påtalat attutformningen av finansieringen avskatteomläggningen kraftigt fördyrar boendet,vilket innebär att bostadsbidrag och annat socialtstöd radikalt måste öka om inte många skall slås utfrån bostadsmarknaden.Vi underströk vidare i samband med beslutenom skatteomläggningen att inte kanacceptera en skatteomläggning som medför att desociala målen i bostadspolitiken eftersätts ochsamtidigt leder till ett ökat behov avtransfereringar.Från sida framhöll vi vidare att enskattereform med rättvis fördelning och trygghet iboendet som grund förutsätter att boendet ses somnödvändig konsumtion och inte beskattas alltförhårt.Vi yrkade även avslag på förslaget att fördubblabyggmomsen och därmed även införandet av ettsärskilt investeringsbidrag för nyproduktion avbostäder.Det hade enligt vår mening mot denna bakgrundvarit rimligt att före skatteomläggningen presenteraett bostadsfinasieringssystem vilket, med hänsyntagen till de bostadssociala målen, visat i vilkengrad och på vilket sätt boendet skulle svara förfinansieringen av skatteomläggningen. En såkraftig ökning av boendekostnaderna som den nubeslutade finansieringsmodellen medför gör detbetydligt svårare att utforma ettfinansieringssystem som löser problemen med desnabbt växande statliga bostadssubventionerna.Ett nytt bostadsfinansieringssystem måsteutformas så att samhällets subventioner av boendetlångsiktigt minskar. Det är vare sig möjligt ellerrimligt att samhället subventionerar boendet med istorleksordningen /år som sker.Det nuvarande lånesystemet medför också enomfattande subventionering av mycket stora ochluxuösa bostäder. Det har stimulerat till enlåneekonomi och kraftig stigande priser ochkostnader på bostadsmarknaden. De vidlyftigasubventionerna har starkt bidragit till att driva uppbyggkostnaderna och därmed också den allmännainflationen. Bostadssektorn har i den tredje vägensekonomiska politik fungerat som eninflationsmotor.Utvecklingen av statens kostnader förbostadsfinansieringen kanbeskrivas med följande tabell:Bostadssubventioner och intäkter avfastighetsskatt och hyreshusavgift åren1983-1990. Miljarder kr., löpande priser19831984198519861987198819891990SubventionerBostadsbidrag+ KBT6,86,97,17,27,58,18,48,5Räntebidrag9,910,512,314,513,314,217,721,6Skattesubvention till egnahemsägare10,910,713,013,213,216,517,916,4Summa27,628,132,434,934,038,844,046,5IntäkterFastighetsskatt m m0,71,03,64,65,66,06,16,1Netto26,927,128,830,328,432,837,940,4Med det höga ränteläget, ökande kostnader förbyggande och ett relativt högt byggande kommerbehovet av räntebidrag att öka i betydandeomfattning innevarande år. Vi vill betona att statenhar det övergripande ansvaret för i vilkenomfattning och till vilka kostnaderbostadsbyggandet kan ske. Detta ansvar kan inteskjutas över på kommunerna. I realiteten är detden ekonomiska politiken, ränteläget och andralånevillkor som styr bostadsbyggandets omfattningoch inriktning.Det är därför både ur statsfinansiell synpunktoch för den enskilde nödvändigt att få bukt medden onda cirkel som dagens subventionssystemmedför vad avser pris- och kostnadsutvecklinginom bostadssektorn. Detta måste dock ske på ettsådant sätt att grundtryggheten för den enskildebevaras.PropositionenDen socialdemokratiska regeringen har nugenom en uppgörelse med fått stödför ett nytt finansieringssystem med s.k. räntelån.Mot denna bakgrund föreslås i proposition1990/91:34 om ny bostadsfinansiering att detnuvarande låne- och räntebidragssystemet vid ny-och ombyggnad av bostadshus den 1 juli 1992ersätts av ett stödsystem som bygger på att helalånfinansieringen sker med s.k. räntelån på denallmänna lånemarknaden i konkurrens mellankreditinstituten.Avsikten med detta lånesystem är starktförenklat att kostnaderna i nyproducerade hus skallhållas nere genom att en viss del av räntan årligenläggs till det lånade kapitalet i stället för att som nugå ut i form av bidrag från staten. Det leder till attskuldbeloppet växer under cirka en i början innan återbetalningen börjar.I det föreslagna finansieringssystemet får alla30 % subvention på sina räntekostnader.Egnahemsägaren får en skatteminskning med iprincip av ränteutgiften medan det till hyres-eller bostadsrättshus lämnas ett motsvarandebidrag.Övriga ränteutgifter skall i fortsättningen iprincip täckas med räntelån och egna betalningar.De egna betalningarna förutsätts första året vara3,. Ingångsnivån höjs i tre steg och för husbyggda eller senare kommer nivån att vara4 %. Andelen egna betalningar ökar sedan i taktmed inflationen. Återstoden av ränteutgifternaskall täckas genom räntelån. Dessa påverkar intede egna betalningarna så länge lånen byggs upp.I propositionen föreslås att om realräntanöverstiger skall ett realräntebidrag lämnasför att skuldutvecklingen inte skall bli alltför stor.Omläggningen av systemet avses även gälla dehus som /93 finns kvar i det gamlaräntebidragssystemet. Systemet avses även gällalån för ombyggnads- och underhållsåtgärder.Vidare föreslås att ett investeringsbidrag införssom kompensation för höjningen av byggmomsen.Bidraget kommer att lämnas av denschablonmässigt beräknade kostnaden.Förslagets statsfinansiella effekter är enligtpropositionen beroende på såväl ränteläge somsambanden mellan ränta och inflation. Destatsfinansiella effekterna av en övergång till detföreslagna systemet innebär enligt vad som anförs ipropositionen en överflyttning av räntebidrag frånstatsbudgeten till räntelån på kreditmarknaden avett kapital i storleksordningen 8 -- 12 miljarder viden realränta på respektive 14 -- 16 miljarder viden realränta på . Föredraganden hävdar vidareatt även vid ogynnsamma antaganden om ränta ochinflation innebär räntelånesystemet avsevärdabesparingar. Någon redovisning av förslagetseffekter i ett längre perspektiv finns dock inte.Föredraganden understryker dock att''de statsfinansiella besparingar som görs med detnya systemet inte medför någon finanspolitiskåtstramning på kort eller medellång sikt. Sparandeti ekonomin som helhet kan inte förväntas öka idetta tidsperspektiv. Något utrymme för statligutgiftsexpansion som en följd av förslaget skapasdärför inte i samhällsekonomisk mening'' genomdet nya räntelånesystemet.Räntelånesystemets konsekvenserEnligt vår uppfattning finns grundläggandesystemfel i det föreslagnalånefinansieringssystemet. Med denna utformningfinns betydande risker för att samhällets intresse avatt driva en antiinflationspolitik minskar eftersomlåg inflation vid ett högt ränteläge riskerar medföraen betydande ekonomisk belastning påstatsbudgeten. Lånesystemets konstruktion medfasta räntor kan få som följd att -- närsamhällsekonomin förbättras -- statenssubventioner till boendet kraftigt kommer att öka.En sådan effekt är en stark indikator på attsystemet inte kommer att vara långsiktigt stabilt.Vidare innebär det föreslagna lånesystemetenligt vår uppfattning inte någon lösning påproblemet med de kraftigt accelererande statligabostadssubventionerna. Vid ogynnsamma lägenmed höga realräntor, stora utbetalningar förutfallande kreditgarantier och ökade skatteavdragför stora räntelån finns uppenbara risker för attstatens kostnader för bostadsfinansieringen meddet föreslagna räntelånesystemet kommer att blimer omfattande, t.o.m. i jämförelse medvad utfallet skulle bli om dagensräntebidragssystem bibehålls oförändrat. Det ärmot denna bakgrund förståeligt att det ipropositionen inte finns några beräkningar om vadförslaget innebär för statsbudgeten på längre sikt.Den allt svårare samhällsekonomiskasituationen med vikande konjunktur, högtränteläge och stigande inflation innebär ett kraftigtkostnadstryck i sig på boendet. Därtill kommer attde slutliga kostnadseffekterna avskatteomläggningen för de boende ännu inte fullt utkan avläsas.Det måste enligt vår uppfattning mot dennabakgrund starkt ifrågasättas om det är möjligt att,utan att kraftigt försämra tryggheten i boendet förmånga människor, ytterligare lägga enfinansieringsbörda direkt på de enskilda i denstorleksordning som propositionens förslagmedför. Det höga kostnadsläget kan mycket snartdriva fram justeringar i systemet som ocksåäventyrar stabiliteten i det. Detta innebär atttidpunkten för att införa ett räntelånesystem ärklart olämplig eftersom ett sådant system medföratt osäkerheten hos aktörerna och de boende införframtiden blir än mer påtaglig. Kostnadsläget för deboende är således ett helt annat än ibörjan av 80-talet då frågan om införande av etträntelånesystem också var aktuell.Utformningen av reavinstbeskattningen kanvidare i vissa lägen innebära betydande förluster förden enskilde även om han eller hon lyckats få ettförsäljningspris som överstiger lånebeloppet.Vi anser mot denna bakgrund att innan mernoggranna analyser genomförts av hur effekternaav skattereformen blir förboendekostnaderna, bör ett system som medförfler osäkerhetsfaktorer och ökade kostnader förhushållen inte införas.Propositionens förslag innebär som ovan anförtsatt man lyfter ut statens kostnader för direktaräntebidrag ur statsbudgeten och övervältrar dempå de boende med undantag frångrundsubventionen och realräntebidraget på ettsätt som får oacceptabla sociala och ekonomiskakonsekvenser både för samhälle och individ.Konstruktionen med räntelån innebär att ettnybyggt hus måste få en värdeökning med 0,65 %av inflationen. Erfarenhetsmässigt torde en sådanutveckling inträffa i de mest expansiva orterna. Iövriga landet torde t.ex.en småhusägare inte kunnasälja sitt hus för ett pris som uppgår till elleröverstiger lånebeloppet. Det kommer att medföraett totalt stopp av nybyggnation i såväl tätorter sompå landsbygd i utsatta regioner.Räntelånesystemet riskerar således attinnebära -- även om inbyggda garantier finns isystemet mot alltför kraftigt ökandeskuldbelastning i form av realräntebidrag ochkreditgaranti -- att reformen får den psykologiskaeffekten hos aktörer och boende att de inteinvesterar i bostäder på andra platser än därvärdetillväxten är garanterat bäst.Införande av ett räntelånesystem kommersåledes att avsevärt försvåra möjligheterna att iredan utsatta regioner och orter skapa en bättreregional balans. Effekten blir en ännu kraftigarestyrning av boendet och byggandet till de mestexpansiva områdena. Detta medför i sin tur attutanför dessa områden kommer inte några nyaindustrier att kunna etableras. Utbildning och vårdkommer inte att få tillgång till nödvändig personalmed ökande köer som följd. Näringslivet kommeratt utarmas och utlokaliseringar omöjliggörs.Räntelånesystemet får därmed en starktkoncentrationsdrivande effekt och förvärrarobalanserna och de bostadsproblem som finns.Koncentrationen i samhället i ökar.Ytterligare en oacceptabel konsekvens avräntelånesystemet är att reinvesteringar ifastigheter försvåras eller omöjliggörs genom attutrymme för s.k. topplån inte kommer att finnasgenom att låneskulden kontinuerligt ökar. Följdenriskerar bli att endast personer med betydandeförmögenhet eller andra säkerheter i forsättningenkan genomföra investeringar för underhåll ochförbättringar av sitt egna hem. Därmed blirsystemet också fördelningspolitiskt oacceptabelt.Det kommer också att leda till kvalitativt sämrebostäder och dåliga boendemiljöer eftersom mångadå inte ekonomiskt förmår bära de nödvändigareinvesteringarna.Förslaget förutsätter även en bibehållen ochomfattande lånebyråkrati med krav på nymyndighet och omfattande kontroll med inslag avprövningar med betydande godtycke.Erfarenhetsmässigt ökar lånebyråkratin ocksåproduktionskostnaderna och därmedboendekostnaderna avsevärt genom både dentidsutdräkt kontrollen medför och eventuella kravpå förändringar i projekten.Förslaget innebär även att det nuvaranderäntebidragssystemet upphör och de nuvarandelånen överförs till det nya systemet. Det är en formav retroaktivitet som är mycket tveksam. Det kanenligt vår mening i varje fall inte ske på det abruptasätt som föreslås i propositionen.Sammanfattningsvis innebär såledespropositionens förslag om ett nyttbostadsfinansieringssystem med s.k. räntelån enligtvår mening ingen lösning på problemet medväxande bostadssubventioner. Det mildrar inteheller kostnadsspiralen för de boende. Det leder tillökad koncentration av byggandet, byråkrati,kontroll, godtycke och växande klyftor mellanbesuttna och obesuttna.Enligt vår mening måste mot denna bakgrundregeringens förslag om nyttbostadsfinansieringssystem avslås.Ett nytt och förenklatbostadsfinansieringssystem krävsVi anser således -- av skäl som ovan redovisats --att propositionens förslag till nytt lånesystem inteinnebär någon långsiktig lösning på degrundläggande systemfelen i nuvarandebostadsfinansieringssystem. Incitamenten att medhjälp av ett kostnadskänsligare lånesystem hållatillbaka byggkostnaderna saknas fortfarande. Destora behoven av bostadssubventioner kvarstår.Byråkratin ökar genom de ökade krav påprövningar och kontroll som införs.Enligt vår mening behövs -- såsom ovanframhållits -- ett statligt grundansvar förfinansieringen av byggande och boende, så att allakan ges möjlighet till goda bostäder. Det är ettuttryck för grundtrygghetstanke ochanslutning till en generell välfärdspolitik för alla.Enligt vår uppfattning måste ett nytt systemundanröja den omfattande byråkratiska apparatenmed kostnadskontrollen och konstruktionen medlånetak som stoppar upp projekten och frestar tillatt försämra kvaliteten på bostäderna. Ett nyttsystem måste också verka kostnadsdämpande. Detmåste utformas så att det är den enskilde själv somskall kunna påverka kostnader och kvalitet i sinboendemiljö samt främja eget sparande.Bassubvention -- lika för allaVi föreslår därför ett system som erbjuder enbassubvention -- lika för alla -- utgående från ytoroch kvalitetskrav för normalbostad, t.ex. maximalt120 kvadratmeter för småhus respektive förflerfamiljshus med en avvägning i förhållande tilllägenhetsyta och antal rum. Vill den enskilde väljaen yta och standard som betyder en dyrare lösningskall det vara möjligt, men merkostnaderna får dåfinansieras av den enskilde på annat sätt än medstatliga lån. Ett sådant system erbjuder alla att bomed baskvalitet.Enligt vår uppfattning innebär ett sådantbassubventionssystem, liknande den konstruktionsom gäller för barnbidrag ''lika för alla'', att en dyroch omfattande kostnadskontroll som stoppar uppprojekten undviks. Kontrollen kan i stället läggashos byggnadsnämnderna och hos dem som tarrisken att låna ut pengar till bygget.Länsbostadsnämnderna kan då avskaffas.Genom ett sådant system undviks såvälavigsidorna med räntelånesystemet som problemenmed det nuvarande räntebidragssystemet. Ettsystem med bassubvention erbjuder såvälmöjligheter till en bättre prioritering somfördelning av stödet. Det hamnar kort sagt där detbäst behövs. Fler bostäder kan också byggas medsamma statliga totalsubvention. Ett sådantstödsystem kommer därför också att räcka till enstörre volym nyproducerade bostäder än vad detnuvarande gör. Man får också snabbare framlägenheter i överhettade områden somStockholmsregionen.Omfördela kostnaderna solidariskt mellannyare och äldre husEnligt vår uppfattning måste vidare enomfördelning av kostnaderna mellan nyare ochäldre hus ske med syftet att minska ekonomiskabelastningen för ägare till nya hus, ofta ungafamiljer. En sådan omfördelning över tiden kandock inte lastas över på det enskilda hushålletsåsom regeringens förslag om räntelån innebäreftersom ett sådant system kan leda till ickeacceptabla låneskulder -- skuldfällor -- för denenskilde. Den måste solidariskt bäras av alla.Ett sådant ekonomiskt trygghetssystem förboendet kan byggas upp och kopplas till detnuvarande räntebidragssystemet och den principom bassubventioner som vi föreslår.Om minskningen av räntestödet genomupptrappning av de statliga garanteraderäntesatserna kopplas samman med endifferentiering av fastighetsskatten med lägre elleringen fastighetsskatt i nyare hus och en högre iäldre hus uppnås denna effekt. Enkelt uttrycktbetyder det att ingen eller låg fastighetsskatt utgårför nya hus som har höga räntor och amorteringarmen stiger för äldre hus när räntekostnaderna ärlägre. De ökade skatteintäkterna från äldre husanvänds för att finansiera räntesubventioner tillnyare hus.Ökat sparandeEn minskning av bostadssubventionernaförutsätter också att hushållssparandet stimuleras.Ett ökat sparande leder till ökat ansvar och bredareengagemang i det egna boendet. Det är också ettviktigt instrument för den enskilde att försökaminimera kostnaderna framförallt vidproduktionstillfället. Vårt förslag tillfinansieringssystem med en bassubvention -- likaför alla -- och med en solidarisk fördelning avkostnader mellan äldre och yngre fastigheter skalldärför också ses i relation till våra tidigare förslagtill sparstimulerande åtgärder, bl.a. införande avpersonliga investeringskonton. Detta förslag germöjligheter till ett förmånligt sparande för en egenbostad.Nytt förslagRiksdagen bör hos regeringen begära ett nyttförslag med utgångspunkt från vad som ovanskisserats i syfte att få en utformning avbostadsfinansieringen som långsiktigt innebär engrundtrygghet för de boende och som gerlångsiktiga spelregler för aktörerna påbostadsmarknaden. Systemet måste vidare skapaförutsättningar för att subventionerna frånsamhällets sida för boendet kan minska samtstimulera till ett ökat, eget, sparande. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar avslå proposition1990/91:34 om ny bostadsfinansiering, m.m.,2. att hos regeringen hemställer om ettnytt förslag till bostadsfinansieringssystem ienlighet med de riktlinjer som förordas i motionen.