mot · GD02Sf259 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sf259 av m.fl. (m) Sjuk vårdsförsäkring, m.m. 1989/90 1. Inledning 2 2.1 Krisen i sjukvården beror på planstyrningen 3 2.2 En bättre sjukvård 4 3.1 Sjukpenningförsäkringen - ersättning vid sjukdom . 3.2 Explosionsartad kostnadsutveckling 5 3.3 Orsaker till ökat sjuktal? 3.4 Regeringens förslag 7 3.5 Moderata Samlingspartiets förslag 8 4.1 Socialdemokraternas negativa familjesyn 10 4.2 Den socialdemokratiska familjepolitikens kollaps . . 11 4.3 Stärk familjen - moderat familjepolitik 12 4.4 Valfri barnomsorg 12 4.5 Skatt efter bärkraft 12 4.6 Rättvisa statsbidrag 13 4.7 Vård av barn är ett viktigt arbete 13 5.2 Den socialdemokratiska välfärdsmodellen och 5.3 Framtidens pensionssystem 15 6.1 Vårdmonopol i kris 16 6.2 Valfriheten i centrum 17 6.3 Mångfald och flexibilitet 17 6.4 En humanare demensvård 18 6.5 Moderata riktlinjer 19 7.1 Socialdemokraternas politik 19 7.2 Moderat handikappolitik 19 7.3 Utveckling och teknik 20 7.4 Mindre av hjälpmedels- och bidragsmonopol .... 20 7.5 Arbete i stället för pension 21 1 1989/90. 1. Inledning Mot. Runt om i världen växer insikten om fördelarna med en marknadsekonomi där verksamheten styrs av konsumenternas behov och önskemål. I Öst- och har människorna revolterat mot den socialistiska planhushållningsfilosofin. Men i slår regeringen benhårt vakt om centralstyrning och offentliga tjänstemonopol även när det gäller så viktiga områden som vård och omsorger. Den offentliga verksamheten gynnas så ensidigt att det är nästan omöjligt för andra alternativ att växa fram. Resultatet blir köer, bristande valmöjligheter och stora orättvisor, precis som i de tidigare socialistiska länderna. Socialdemokraternas tänkta välfärdsstat är på väg att haverera. Vi kan se bristerna och revorna i den offentliga sektorns så kallade skyddsnät på område efter område. Sjukförsäkringen bär inte sina egna kostnader. Pensionssystemet är inte anpassat efter verkligheten och håller på att rämna. Familjepolitiken innebär grava orättvisor och orimliga köer till den monopoliserade offentliga barnomsorgen. Inom sjukvården är köer legio och det har gått så långt att människor avlidit i väntan på operationer. flyr personalen den offentliga vården. Handikappade och äldre har satts å sido genom att individuella hänsyn, medinflytande och respekt inte ingår i välfärdssystem som bygger på kollektivistiskt tänkande. tvingas de socialistiska politikerna höja skatterna och världens redan tidigare högsta skattetryck. Socialdemokrater hävdar ofta, som försvar för den orimliga högskattepolitiken, att denna är en garant för en god välfärd. Om detta var med sanningen överrensstämmande skulle inte ha de problem vårt land de facto har. Trots kraftigt ökade kostnader av de totala sociala utgifterna i (från 1982 till nästan 1987) har problemen närmast förvärrats. Ett talande exempel på detta är t.ex. operationsköerna. I till exempel får en patient vänta drygt 12 månader på en höftledsoperation. Det är 16 månaders kö till inkontinensoperation i , och för att få en kranskärlsoperation måste man vänta i . Socialdemokraterna talar ofta om solidaritet med svagare grupper. Men när den enskildes önskemål och behov kommer i konflikt med den socialdemokratiska ideologin blir det ofta de svagare grupperna som drar det kortaste strået. Ett exempel på detta är undantagandepensionärerna, som en gång fullt lagligt begärde undantagande från ATP men som regeringen inte ens medger rätt till pensionstillskott. Ett annat exempel är garantibeloppet för de sämst ställda inom föräldraförsäkringen. Medan föräldraförsäkringen i övrigt följer löneutvecklingen vägrar regeringen att ens låta garantibeloppet följa kostnadsutvecklingen. Problemen inom den offentliga sektorn beror på systemens konstruktion. 1989/90 Stora enheter, oklara ansvarsförhållanden, långa beslutsvägar och dåligt till- Sf259 varatagande av personalens idéer och engagemang gör att den offentliga sektorns stora otympliga monopol aldrig kommer att klara de uppgifter enskilda människor har rätt att kräva att de skall klara inte minst mot bakgrund av de stora belopp som uttaxeras av skattebetalarna för den offentliga sektorns verksamhet. Det krävs nytänkande och nya idéer. De enda som kontinuerligt och konsekvent påvisat de brister som finns och funnits, och föreslagit alternativa åtgärder, har varit . Vi tänker fullfölja denna politik. 2.1 Krisen i sjukvården beror på planstyrningen Krisen i sjukvården är känd . Köerna till viktiga behandlingar kvarstår och har på vissa områden till och med förvärrats. Möjligheterna för enskilda människor att påverka är små. Svensk sjukvård borde ha de bästa förutsättningarna att uppfylla hälsooch sjukvårdslagens krav på en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Men köerna finns, trots att satsar mest i på sjukvård och trots att landstingen växer. Sjukvårdskostnaderna uppgick av BNP och landstingen inrättade ytterligare 5 500 nya befattningar. står operationslokaler tomma i brist på personal. Vårdköerna finns kvar för hjärt-, höftledsoch starroperationer, men finns även för mindre uppmärksammade sjukdomar: livmoderframfall, inkontinens, svåra åderbråck och gallsten. Detta beror till mycket stor del på att Dagmarreglerna hindrar nya initiativ, att landstingen satsar resurser även utanför sjukvården samt att de vårdanställda tycker att landstingen är dåliga arbetsgivare och därför lämnar vården. Dagmarreglerna ger landstingen en närmast total kontroll över sjukvårdsresursernas användning. Detta innebär att det offentliga styr utbudet av sjukvård. De enskilda människornas önskemål och behov kommer därmed på undantag. Problemen beror inte på bristande resurser. De beror på att svensk sjukvård är utsatt för vad som i praktiken är ett planekonomiskt monopol, ett kommandosystem. Stora resurser kommer inte till bästa nytta i dagens vårdorganisation. En patient som tvingas vänta på behandling får ofta sina sjukdomar förvärrade. Långa sjukskrivningar, invalidisering och förtidspensionering skulle ofta vara obehövliga om snabb vård givits. Stora resurser går bl.a. till sjukersättning, hemhjälp och hjälpmedel i stället för till sjukvården. Detta beräknas enligt en (integrering av sjukvård och sjukförsäkring) röra sig om hela ! Det går att arbeta bort problemen, men då måste många hinder rivas. Den tröga, planstyrda organisationen måste förändras i grunden. Produktion och finansiering av sjukvård måste skiljas åt. Patienterna måste få makten. 2.2 En bättre sjukvård Mot. Rätten till valfrihet skall, enligt vår mening, skrivas in i hälso- och sjukvårdslagen. På olika håll i är det vanligt att patienterna har tillgång till en egen läkare, en familjeläkare de själva valt. Den rätten bör också införas för invånarna i . Patienter skall inte styras av upptagningsområden eller hindrande landstingsgränser i sitt val av öppen vård eller sjukhus. Sjukvården skall bli gränslös. Den viktigaste åtgärden för att komma tillrätta med krisen i sjukvården är att skilja finansiering och produktion åt. En allmän och obligatorisk sjukvårdsförsäkring kan ge alla valfrihet inom sjukvården. Det skall inte kosta den enskilde något extra att ha garanterad trygghet. Till skillnad från skulle därmed alla, även de som inte har hög inkomst eller större förmögenhet, få möjlighet att välja egen vårdgivare. Förutom sjukhus- och läkarvård skall även sjukgymnaster, distriktssköterskor, psykologer och psykoterapeuter anslutas till försäkringen. Finansieringen blir gemensam men valet den enskildes. Den politiska planstyrningen avskaffas. Sjukvårdsförsäkringen skall omfatta alla. Den skall förvaltas av den allmänna försäkringen. De vattentäta skotten mellan sjukpenningförsäkring och sjukvårdsförsäkring försvinner därmed, vilket är ägnat att väsentligt underlätta rehabilitering. Ersättningen från försäkringen följer patienten till den vård hon väljer - offentlig eller privat. Kostnadskontroll och ersättningsregler måste självfallet anpassas efter det nya systemet för att motverka överkonsumtion och negativ kostnadsutveckling. I avvaktan på att det av oss föreslagna försäljningssystemet införs måste akuta åtgärder vidtas. De som tvinga stå i vårdköer skall ges rätt till snabb vård. En vårdgaranti bör införas som ger rätt för svårt sjuka som inte får vård i rimlig tid i det egna att söka vård på andra håll. Privat vård, vård i andra landsting eller utomlands skall då bekostas av det egna . Vårdgarantin ger den rättvisa för lidande människor som förvägras dem i det system socialdemokraterna slår vakt om. Dagmarreglerna har förhindrat många patienter från att själva välja läkare eller sjukgymnast. Etableringshindren måste avskaffas och ersättningen till privat vård från sjukvårdsförsäkringen förbättras. Åtgärder för läkaretablering i glesbygd måste bygga på uppmuntran, inte på tvång. Dagmarregler har, som vi moderater förutspådde från början, misslyckats. Boende i glesbygd har inte fått en bättre läkartillgång. I stället för att diskutera nödvändiga förändringar väljer tunga socialdemokrater att skylla problemen på personalen. , landstingsförbundets ordförande, kommenterade vårdköerna vid med att de anställda borde lämna sina befattningar om de inte kunde organisera vården bättre. De vårdanställda, som ofta tycker att landstingen är dåliga arbetsgivare, får med den av oss föreslagna sjukvårdsförsäkringen fler arbetsgivare att välja på. Erfarenheter från andra områden visar att mångfalden driver fram bättre arbetsvillkor, tjänstgöringstider och löner. För att upprätthålla en hög kvalitet i vården behövs en väl fungerande till- Mot. En återinrättad medicinalstyrelse, med stor vetenskaplig Sf259 och medicinsk kompetens, är angelägen. Den måste också ha en anknytning till regional nivå för att vara effektiv. Genom god kännedom om lokala och informella förhållanden kan eventuella missförhållanden tidigt upptäckas. 3.1 Sjukpenningförsäkringen - ersättning vid sjukdom Sjukförsäkringssystemet, som bl.a. omfattar sjukvårdsersättning och sjukpenningförsäkring, är en grundpelare inom det sociala trygghetssystemet. Sjukpenningförsäkringen ger ersättning för inkomstbortfall vid sjukdom. Det är självfallet viktigt att systemet har en konstruktion som inte uppmuntrar till missbruk. Ersättningen bör lika självklart inte ge överkompensation i förhållande till normal arbetsinkomst. Enligt vår mening bör kompensationen, bl.a. med tanke på de minskade utgifter den sjuke kan tillgodogöra sig genom att vara hemma i stället för på arbetet, i stället sättas något lägre än den bortfallande arbetsinkomsten. Därmed motverkas också eventuellt missbruk. Kostnaderna för sjukpenningförsäkringen har ökat explosionsartat . Kostnaderna har stigit från 1983 till nära 1990 enligt () prognoser. Kostnadsökningen har lett till att sjukförsäkringsfonden och arbetsskadefonden redovisar underskott på respektive . En ökande andel av kostnaderna för sjuk- och arbetsskadesjukpenningen betalas sålunda av skattemedel. En mera detaljerad bild av kostnadsutvecklingen inom hela socialförsäkringssystemet framgår av tabell 1. 1* 1989190. Tabell Vissa socialförsäkringskostnader, Mot. vid sjukdom, handikapp och ålderdom 1989 (prog) 1990 (prog) 1989 (prog) 1990 (prog) (Källa: anslagsframställning för /91) Kostnadsökningen inom sjukförsäkringssystemet beror på att sjuktalet - antalet sjukpenningdagar per sjukpenningförsäkrad och år - har stigit kraftigt . 1984 var sjuktalet 18,4 för att uppgå till . Varje dags ökning av sjuktalet beräknas kosta ca . Sjukfrånvaron i är såvitt vi vet högre än i alla andra jämförbara länder. Diagram Sjuktalsu t vecklingen 1965-1988 (Källa: ) 3.3 Orsaker till ökat sjuktal? Orsakerna till de ökande sjuktalen är flera. Initierade bedömare brukar i första hand peka på följande faktorer: Borttagandet av karensdagen beräknas ha medfört en sjuktalsökning med 1,6 enheter medan bortfallet av ersättning under arbetsfria dagar beräknas ha minskat sjuktalet med 1,2 enheter. Preliminära analyser tyder på att timsjukpenningreformen starkt påverkat de försäkrades sjukskrivningsbeteende vad gäller korttidsfrånvaron. En förändrad praxisutveckling har gjort att en stor del av gruppen arbetslösa numera i stället går sjukskrivna. Att sjukskrivningar liksom en högre rörlighet ökar vid högkonjunkturer år känt . Den höga sysselsättningsgraden har troligen också medfört att personer med mindre goda hälsomässiga och/eller sociala förutsättningar beretts tillträde till arbetsmarknaden med åtföljande högre sjuktal. Attityderna till avvägningen arbetsförmåga/sjukskrivning hos individerna och de sjukskrivande läkarna antas ha påverkat utvecklingen. Även attityderna till när sjukförsäkringen kan utnyttjas har förändrats. Detta framgår av att ökningen vad gäller den korta frånvaron framför allt har ökat bland de yngsta arbetstagarna. Redan i 1988/budgetproposition och finansplan framhölls nödvändigheten av besparingar i de stora transfereringssystemen. Trots detta har inga mer betydande besparingsförslag framlagts inom sjukförsäkringssystemet med ett smärre undantag, nämligen förslaget om att sjukförsäkringens utgifter för läkemedelsförmåner skulle minskas genom borttagande av rätten till vissa fria läkemedel (, bilaga 7). delar regeringens uppfattning att väsentliga besparingar bör göras i de stora transferingssystemen, men sådana besparingar skall inte drabba svaga grupper. Därför avvisade vi bestämt det aviserade förslaget om borttagande av de fria läkemedlen. Däremot anser vi det väsentligt att genomföra regeländringar som ger minskade kostnader, som det stärker försäkringssystemets legitimitet. Hit hör avskaffad överkompensation i försäkringsersättningen. Dessutom erfordras effektiva kontrollåtgärder för att förhindra missbruk. 1 regeringens proposition 1989/90:62 om insatser för aktiv rehabilitering och arbetslivsfondens verksamhet, m.m. kommer äntligen vissa, men helt otillräckliga, förslag om ändringar i sjukpenningförsäkringen m.m. I propositionen framhålls nödvändigheten av attitydpåverkande åtgärder för att om möjligt minska missbruk av försäkringen. Vidare skall försäkringskassornas kontrollverksamhet ses över och förstärkas. Vi välkomnar regeringens senkomna insikt i denna fråga. I proposition 1989/90:62 föreslås också åtgärder för intensifierad rehabilitering och försöksverksamhet med s.k. arbetsgivarinträde inom den privata sektorn vid två försäkringskassor. Den kraftsamling och samlade offensiv som behövs för att åstad komma en effektivare rehabiliteringsverksamhet skall enligt regeringens för- Mot. 1989/90 slag uppnås genom uppbyggandet av en ny byråkratisk administration med Sf259 både centrala och regionala nivåer. Denna nya administration skall handha en s.k. arbetslivsfond uppbyggd genom en särskild arbetsmiljöavgift om av lönekostnaderna. Förslaget innebär en ny rundgång av pengar. Först skall arbetsgivaren betala ökade socialavgifter för att senare kunna ansöka om medel för att genomföra förändringar så att anställda som blivit arbetsskadade skall kunna rehabiliteras! Vi avvisar regeringens förslag eftersom det skulle bli både dyrbart och ineffektivt. I övrigt hänvisar vi till vad som anförs i en särskild kommittémotion i ärendet. I proposition 1989/90:62 föreslås vidare att försäkringskassorna skall kunna köpa rehabiliteringsåtgärder vid särskilda betalda platser vid , Vi anser att sådana tjänster skall kunna köpas efter behov. 3.5 Moderata Samlingspartiets förslag Det svenska sjukpenningsystemet uppvisar betydande systemfel. Ett försäkringssystem måste ge riktiga och lätt avläsbara signaler till försäkringsgivaren och försäkringstagaren om omfattningen av kostnader etc. I privata försäkringssystem fungerar detta tillfredsställande. I de stora allmänna systemen har däremot successiva regeländringar gjort att informationen om kostnader, kostnadsökningar, ökade sjuktal etc oavsiktligt blivit mycket diffus. Detta beror på: - att betalningsansvaret för sjukförsäkringen har lagts på arbetsgivarna och skattebetalarna. Sambandet mellan kostnader och förmåner till arbetstagarna har försvunnit. Den bristande informationen gör det omöjligt för människor att se helheten och uppmuntrar till ett mindre rationellt beteende. Borttagandet av karensdagarna och självrisken har accentuerat detta problem. - att försäkringskassornas totala ansvar för sjukersättning, kontroll etc har minskat företagens information om sambandet mellan arbetsmiljö, arbetsledning och sjukfrånvaro. - att sjukpenningen utbetalas snabbare än motsvarande lön, som i regel utgår en gång . Detta kan vara en frestelse för den enskilde vid akuta penningproblem. - att timsjukpenningen med sina komplicerade och svårtolkade schablonregler ger i ett mycket stort antal fall högre ersättning än motsvarande lön, vilket uppmuntrar till missbruk. Försäkringssystemet måste förändras så att alla intressenter får fullgoda signaler för ett rationellt handlande. Här skapar skillnaden vad gäller avtalade förmåner för vissa grupper och de förmåner som utgår enligt det allmänna försäkringssystemet vissa spänningar. Motviljan mot tanken med karensdagar har sitt ursprung i denna konflikt. Problemet skulle kunna lösas genom olika förbud mot att avtala bort karensdagar. Avtalsfriheten kommer emellertid då i farozonen. De galopperande kostnadsökningarna inom sjukpenningförsäkringen och Mot. 1989/90 den alltmer sviktande tilltron till sjukpenningsystemet kräver snabba föränd- Sf259 ringar. Förslagen i proposition 1989/90:62 och budgetpropositionen 1989/90:100 bilaga 7 är varken rätt avvägda eller tillräckliga. Försöksverksamheter med arbetsgivarinträde i blygsam skala hindrar de genomgripande åtgärder som måste vidtas . föreslår därför att ersättningsnivån inom sjukpenningsystemet sätts vid samt att en s.k. arbetsgivarperiod införs inom hela sjukförsäkringen. Är det kompensationsnivån i sjukförsäkringen skall kunna sänkas är det självfallet i samband med en rejäl inkomstskattesänkning. En ersättningsnivå på 80 i stället för av den sjukpenninggrundande inkomsten innebär ingen väsentlig försämring för den enskilde jämfört med dagens regler mot bakgrund av våra lagda skattesänkningsförslag. Förändringen är dock så stor att den bör ha viss effekt när det gäller att minska dagens missbruk av försäkringen. Vi förutsätter att den sänkta ersättningsnivån inte motverkas av att arbetsmarknadens parter avtalsvägen överenskommer om förbättrade villkor. Även om förändringen är liten för den enskilde påverkas de totala sjukförsäkringskostnaderna mer än marginellt. Med ett statiskt betraktelsesätt kan besparingen beräknas till för nästa budgetår. Förändringen kan dock förväntas minska det genomsnittliga antal sjukskrivningsdagar. Varje dags minskning motsvarar en besparing på i socialförsäkringssystemet. Till detta kommer också positiva effekter för produktionen. Vi föreslår att den nya ersättningsnivån träder i kraft . Regeringens förslag om en försöksverksamhet med arbetsgivarinträde bör förkastats till förmån för införande av en s.k. arbetsgivarperiod inom hela sjukförsäkringen. Arbetsgivaren övertar då betalningsansvaret genom att betala sjuklön . Sjuklönesystemet innebär en god trygghet för arbetstagaren, som arbetsgivaren ges ett ökat incitament till att motverka arbetsskador genom arbetsmiljöförbättrande åtgärder. En ökad satsning på bl.a. företagshälsovård kan ske från arbetsgivarens sida. Sjuklönen bör utgå av ordinarie arbetsförtjänst. I gengäld bör motsvarande nedsättning av sjukförsäkringsavgiften ske. Egenföretagare och företag med någon eller några få anställda skall ha möjlighet att teckna tilläggsförsäkring även . En arbetsgivarperiod gör det s.k. korttidssjukpenningsystemet överflödigt, eftersom arbetsgivaren betalar sjuklön, dvs av den lön som skulle utgått om den anställde hade arbetat. av sjukfallen är avslutade . av antalet sjukskrivningsdagar avser kortare perioder än . En arbetsgivarperiod bör därför kunna minska utbetalningar med ca . En arbetsgivarperiod bör dessutom kunna minska personalbehovet vid försäkringskassorna med 4000 - 5000 årsarbetskrafter, vilket frigör resurser bl.a. för angelägna rehabiliteringsinsatser. har förespråkat satsningar på en Mot. aktiv rehabilitering med som samordnande instans. skedde redan i motion 1981/82:2038 av m.fl. Motionen låg till grund för den s.k. rehabiliteringsberedningen, vars betänkande SOU 1988:41 remissbehandlats och som varit utgångspunkt för regeringens proposition. Dessvärre har regeringen valt de sämsta tänkbara lösningarna i beredningens förslag. Valet har mer dikterats av LO:s krav på nya fonduppbyggnader än hänsyn till de långtidssjukas och de förtidspensionerades berättigade önskemål och behov av rehabilitering. föreslår att regeringen lägger fram ett förslag om s.k. arbetsgivarperiod i enlighet med vad som ovan anförts i så god tid att systemet kan träda i kraft . 4.1 Socialdemokraternas negativa familjesyn Alltifrån , då makarna pläderade för en radikal socialistisk barnuppfostran, har den socialdemokratiska familjepolitiken präglats av en negativ syn på familjen. Föräldrar har inte ansetts kvalificerade nog att själva besluta om något så viktigt som barnens uppfostran. Denna negativa syn på familjen förstärktes ytterligare i den socialdemokratiska jämlikhetsrapporten. Man ansåg i den att jämlikheten mellan föräldrar krävde att alla föräldrar förvärvsarbetade, även när barnen var små. Jämlikheten mellan barnen ansågs i sin tur kräva att alla barn skulle ges samma vård och fostran genom det allmännas försorg. För att styra familjerna i den riktningen har de socialdemokratiska regeringarna använt flera metoder: - De har successivt försvagat familjernas ekonomi genom ett allt hårdare skattetryck. Hänsynen till försörjningsbördan har steg för steg tagits bort. Barnfamiljerna har härigenom drabbats hårdast av skattehöjningspolitiken med ett allt större beroende av stöd som resultat. - Det största familjepolitiska stödet, barnomsorgsstödet, har nästan enbart gått till den kommunala barnomsorgen. De som vill ordna sin barnomsorg själva eller anlita någon annan barnomsorg har tvingats betala sin barnomsorg dubbelt, först på skattsedeln, sedan för den egna barnomsorgen. - Trygghetssystemet har allt mer utgått från förvärvsarbetande föräldrar. Detta gäller särskilt föräldraförsäkringen. Ju mer den byggs ut, desto hårdare drabbas de som inte var ordentligt förankrade på arbetsmarknaden före barnens födelse. - Föräldrar som själva tar hand om sina barn anses avhålla sig från att arbeta. Med en så negativ inställning försvåras också pappornas möjlighet att ta hand om barnen, psykologiskt och ekonomiskt. 4.2 Den socialdemokratiska familjepolitikens kollaps För var dag som går blir den socialdemokratiska familjepolitikens kollaps allt mer uppenbar. Den är inte bara djupt orättfärdig. Allt fler familjer har också hamnat i en orimlig situation. Den förda politiken har gjort det allt svårare för föräldrarna att stanna hemma hos sina barn medan de är små eller att ordna barnomsorgen själva. Vare sig de vill det eller inte tvingas familjerna in i ett beroende av den kommunala barnomsorgen. När denna sviktar, något som sker allt oftare, står familjerna utan möjlighet att klara vare sig sin försörjning eller att ordna för barnen. Den beslutade skatteomläggningen kommer dessutom att öka bidragsberoendet för många barnfamiljer. Det är de som drabbas hårdast av de höjda energiskatterna och av den hårda beskärningen av ränteavdragens värde. Liksom så tidigare blir det barnfamiljerna själva som genom ofta betydande skattehöjningar får betala sina höjda barnbidrag och mer därtill. Socialdemokraterna lovade i valrörelsen att alla barn skulle garanteras en plats i den kommunala barnomsorgen i ett försök att värja sig mot den växande kritiken mot såväl bristen på offentligt drivna barnomsorgsplatser som barnfamiljernas ofrihet i val av annan omsorg. Föräldrarnas önskemål om barnomsorg var - och är - för socialdemokraterna ointressant.