mot · GD02U204 · 1990-01-18 00:00:00 — Liberaler ser ett starkt samband mellan fred, frihet och rättvisa. De inre konflikterna är starkast och den ekonomiska utvecklingen svagast i de länder där de mänskliga rättigheterna respekteras minst. En rad krav bör vara uppfyllda för att en stat skall kunna räknas till kretsen av demokratier: - det skall hållas fria och hemliga val -det skall råda en vidsträckt yttrande- och organisationsfrihet - den politiska mångfalden måste vara säkerställd genom fri partibildning och flerpartisystem De yttre förutsättningarna är fundamentalt annorlunda i fattiga och outvecklade länder utan demokratisk tradition än i industriländer som . Det gäller t.ex. låg utbildningsnivå, outvecklade kommunikationer, trög administration, svaga folkrörelser, bristande nationell enhetskänsla, särskilt i och begränsad lojalitet mot samhället. Till denna lista kan i flera fall fogas yttre tryck som i fråga om destabiiiseringspolitik och försök att störta regimen i . Likaså kan tilläggas starka inre spänningar som i fråga om de etniska motsättningarna mellan tamiler och singaleser på . I de flesta fall, och i särskilt hög grad i söder om , har dessa problem sitt ursprung i det tidigare kolonialsystemet. Många vann också sin självständighet under former som knappast förbättrade förutsättningarna för en demokratisk utveckling. Möjligheterna att göra sin stämma hörd och ha en avvikande uppfattning eller att kräva sin rätt att i allmänna och fria val utse sina ledare kan aldrig betecknas som en lyx. Särskilt för de fattigaste grupperna som inte kan få sina krav uppmärksammade genom ekonomisk makt eller speciella kontakter är denna frihet en central fråga. Demokratin ger också utrymme för enskilda organisationer som bl.a. kan uppmärksamma miljöförstöring och utsatta gruppers situation. En fri opinionsbildning innebär ett starkt tryck på regeringar att förebygga och förhindra svältkatastrofer vid dåliga skördar. Från har vi färska bevis för att maktmonopol och censur leder till stagnation, maktmissbruk och övergrepp i rika länder. Det är inte mindre sant i de fattiga länderna. Vi måste vara medvetna om att politisk turbulens och en outvecklad demokrati ofta är fattigdomens följeslagare. De utgör delar av en verklighet som biståndet skall söka bearbeta snarare än fly undan. I åtskilliga länder är skuldbördan och de ekonomiska anpassningsåtgärder den driver fram ett allvarligt hot mot ett skört demokratiskt system. Det är vår bestämda uppfattning att demokratimålet - trots att det fått ökad uppmärksamhet - spelat en alltför undanskymd roll i den praktiska utformningen av det svenska biståndet. Det har gjort att biståndet i vid bemärkelse också har varit mindre effektivt än det annars skulle ha blivit. 1** 1989190. Syftet är givetvis inte enbart att främja en utveckling mot mångfald och demokratiska beslutsprocesser utan också en allmänt ökad respekt för fundamentala mänskliga rättigheter. Förutsättningarna för att främja pluralism, demokrati och respekt för mänskliga rättigheter i bör ha förbättrats i och med att den sovjetiska modell, som en del sökt följa, både i ekonomiskt och politiskt hänseende gjort bankrutt. Följande riktlinjer bör gälla. Stödet till uppbyggande av en demokratisk infrastruktur bör få väsentligt ökat utrymme i vårt bistånd. Till denna typ av mer direkt demokratistödjande insatser hör bl.a.: - stöd till förberedelser och genomförande av val - stöd till uppbyggande av demokratiska institutioner såsom lokal självsty - stöd till utvecklingen av fria massmedier bl.a. genom journalistutbildning - stöd till uppbyggande av en oberoende rättsskipning - stöd till såväl fria folkrörelser i allmänhet som opinionsbildande organisationer och politiska partier (i dessa fall förmedlat via ideella organisationer och folkrörelser i ) Det bistånd som förmedlas via svenska ideella organisationer är utomordentligt värdefullt från demokratisynpunkt. Där det är möjligt bör även det statliga biståndet ges i samarbete med enskilda organisationer snarare än med den offentliga administrationen i mottagarlandet. Svenskt statligt bistånd kan givetvis inte kanaliseras direkt till politiska partier i andra länder. Men bistånd till opinionsbildande organisationer i uländer via t.ex. riksdagspartierna närstående stiftelser vore däremot en lämplig lösning. Erfarenheter från verksamhet av det här slaget i visar också att detta kan vara en framkomlig väg. Dessa stiftelser skulle bl.a. stimulera en fri och oberoende debatt genom stöd till opinionsgrupper, ungdoms- och kvinnoorganisationer samt till utgivande av tidningar och tidskrifter. Syftet skulle alltså i första hand vara att nå människor och organisationer som är väsentliga för opinionsbildningen och skulle kunna utgöra katalysatorer för en demokratisk utveckling. Vi noterar med tillfredsställelse att regeringen föreslår en kraftig ökning av de pengar som via anslagsposten Särskilda program går till främjande av demokrati och mänskliga rättigheter. Vi föreslår att ett motsvarande anslag på 10 milj.kr. ställs till BITS:s förfogande. Därutöver bör som tidigare framhållits ett särskilt anslag - utanför 1%ramen - ställas till regeringens förfogande för demokratisk samhällsuppbyggnad i en bred krets länder, särskilt . I alla svenska biståndsprojekt är det angeläget att främja ett ökat inflytande och deltagande från den berörda befolkningens sida bl.a. i syfte att sprida kunskap om och förtroende för demokratiska beslutsformer. Varje realistisk bedömning måste utgå ifrån att den demokratifrämjande effekten av ett lokalt folkligt deltagande i biståndsprojekten gör sig gällande först på ganska lång sikt. Biståndsformer som skapar förutsättningar för en demokratisk samhälls utveckling såsom stöd till en friare ekonomi och en mer utbredd småföretag- Mot. samhet bör utnyttjas mer. Det bör understrykas att en friare ekonomi med en livaktig småföretagsamhet innebär mångfald och en begränsning av statens makt på ett sätt som gynnar - om än inte garanterar - en utveckling i demokratisk riktning. Till denna typ av insatser kan också räknas biståndsformer som främst skapar en individuell beredskap för ett aktivt deltagande i samhällslivet: bl.a. stöd till grundläggande skolutbildning och forskning samt olika typer av kulturbistånd, såsom stöd till teater, musik och folkbibliotek. Vilken effekt den här typen av insatser får är givetvis beroende av hur snäva ramar mottagarlandets regering sätter. I dialogen med mottagarländerna bör vi med större tydlighet och skärpa hävda de demokratiska värdena och framföra vår kritik mot kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Övergrepp mot mänskliga rättigheter blir inte mer acceptabla eller ursäktliga för att de begås i ett land som får svenskt bistånd. Tvärtom ger biståndssamarbetet både ett särskilt ansvar och särskilda möjligheter som vi inte får försumma att utnyttja. Vid valet av nya samarbetsländer bör våra möjligheter att bidra till en demokratisk utveckling vara ett väsentligt kriterium. När vi värderar demokratiska inslag i tänkbara mottagarländer bör vi ta hänsyn bl.a. till möjligheterna att framföra kritik utan risk för repressalier, rättssäkerheten och existensen av oberoende organisationer och demokratiska krafter vid sidan av statsmakten. Det humanitära biståndet som går bl.a. till offer för diktaturerna i och bör utvidgas både geografiskt och ekonomiskt. Det finns ingen anledning att som begränsa möjligheterna att ge humanitärt bistånd till människor som utsatts för förföljelse enbart till och . En motsvarande anslagspost på 38 milj.kr. för är väl motiverad, inte minst mot bakgrund av situationen i och . Detta anslag bör bl.a. kunna användas för kurderna och för utökade insatser i . Situationen i södra motiverar en ytterligare höjning av anslaget för humanitärt bistånd med 20 milj.kr. utöver vad regeringen föreslagit. Demokratimålet bör ges ökat utrymme i den biståndspolitiska beslutsprocessen. I utarbetar en rapport om förhållandena beträffande demokrati och mänskliga rättigheter i de norska mottagarländerna. Regeringen bör ta initiativ till att liknande oberoende redovisningar utarbetas även i . Enskilda organisationer, särskilt missionen, utgjorde pionjärerna i svenskt internationellt solidaritetsarbete i de fattiga länderna. Den kunskap, erfarenhet och förståelse för de människor och kulturer det rör sig om som organisationerna givit har varit och är ovärderlig. Ideella organisationer har ofta lättare att nå ut till de människor som verk ligen behöver hjälp och når beundransvärda resultat med blygsamma insat- Mot. De har en erfarenhet av u-landsarbete som sträcker sig långt utöver vad U204 de statliga biståndsorganen kan uppvisa. Ideella organisationer är flexibla och kan gå direkt på problemen utan formella omvägar. Deras administration på hemmaplan är oftast liten och obyråkratisk. De har kontakter med organisationer i mottagarlandet vilket är en av förutsättningarna för att svenska ansträngningar skall mötas av motsvarande engagemang ute på fältet. Enskilda medarbetare gör engagerade insatser som biståndsarbetare, ofta till lägre kostnader än offentlig biståndsverksamhet. De ideella organisationernas medlemmar och lokala föreningar i gör beundransvärda insatser både för att samla in pengar till u-landsverksamheten och för att bilda opinion. föreslår i en annan motion till detta också en avdragsrätt för gåvor till internationellt bistånd. En långsiktig utfästelse bör nu ges om fortsatt växande anslag till en miljard . Det skulle öka organisationernas möjligheter att planera för nya insatser och vidga sin biståndsförmedlande kapacitet. Vi föreslår dessutom en höjning med 25 milj.kr. utöver regeringens förslag för nästa budgetår. En rätt till tjänstledighet för biståndsarbete bör införas. Ett sådant förslag framläggs i en särskild motion. 5.1 Principer för val av nya mottagarländer Vid val av nya samarbetsländer skall de biståndspolitiska målen vara styrande. Målet demokratisk samhällsutveckling bör framhållas i högre grad än . Vid val av nya samarbetsländer bör ytterligare några aspekter vägas in: - tidigare kunskaper och erfarenheter från landet - icke-statliga svenska erfarenheter och verksamhet i landet (t.ex. missionen) - svensk biståndsnärvaro i andra länder i regionen - regionövergripande inriktning av det svenska biståndet i andra länder i regionen (t.ex. miljö/markvård). - möjligheterna att bedriva ett framgångsrikt bistånd mot bakgrund av den utvecklingspolitik - inte minst vad gäller marknadsekonomi - landet bedriver. 5.2 Systemet med programländer Systemet med programländer innebär att en betydande del av det svenska bilaterala biståndet koncentreras till ett begränsat antal länder, f.n. 17. Det hindrar inte att antalet länder som tar emot svenskt bistånd är betydligt fler. Dit hör bl.a. BITS.s samarbetsländer - ett 20-tal - som främst är hämtade ur kretsen medelinkomstländer. Stödet till länder utanför programiandskretsen har expanderat kraftigt. Systemet med programländer innehåller en rad komponenter: - Långsiktighet i samarbetet. - Biståndet planeras och genomförs i en dialog med mottagarlandets myndigheter där deras och våra prioriteringar bryts mot varandra. Ett landperspektiv anläggs. - pekar ut vissa länder som huvudmottagare. - sätter upp landramar som står till förfogande och vars belopp reserveras till kommande budgetår om det inte utnyttjas. - Biståndskontor i 16 av 17 programländer (undantaget är ). Dessa inslag är inte en gång för alla givna. Långsiktigheten är ett bärande inslag i systemet men likafullt kan samarbete avvecklas (med som senaste exempel). Landramar kan ha olika utformning. Ursprungligen var tanken att de skulle rymma allt bistånd till landet utom det som förmedlas av enskilda organisationer. ligger åtskilligt bistånd till programländerna utanför landramen (t.ex. katastrofbistånd, vissa miljöinsatser, betalningsbalansstöd och insatser via SAREC och IMPOD). Systemet i stort har en rad fördelar. Vi bygger upp landkunskap. Koncentration minskar bördan på administrationen. Det är ingen tillfällighet att vårt system väcker avund i länder som med över 100 mottagarländer. har inflytande över vilka länder vi samarbetar med och vilken omfattning det samarbetet har. U-landet har inflytande över biståndets innehåll, vilket i princip - men inte alltid i praktiken - minskar risken för felsatsningar. Biståndet blir i högre grad behovsstyrt, inte bara utbudsstyrt. Man behöver inte hasta fram projekt för att utnyttja tillgängliga biståndsmedel innan de dras in. Men systemet rymmer också en del problem: - Det kan ge en schematisk uppdelning i programländer och icke-programländer som inte motsvarar verklighetens behov. Felet är enligt vår mening att statsmakterna inte har haft en mer nyanserad syn på icke-programländer och anlagt ett landperspektiv när biståndet till dessa utformats. Det har bl.a. drabbat . - Det är utrikespolitiskt komplicerat att avveckla ett programlandssamarbete och systemet blir därför oflexibelt. Detta problem uppstår med all sannolikhet så fort vi har ambitionen att ha ett långsiktigt samarbete med länder och inte bara skapa projektöar. En möjlighet att öka flexibiliteten är att tydligare ange en bortre tidsgräns vid vilken ett samarbete skall omprövas. En allmänt ökad rörlighet i programlandskretsen som förespråkat skulle också något kunna minska dramatiken i dessa beslut. - Det kan medföra att för stora summor i landramsmedel kanaliseras genom mottagarlandets administration, när det är andra delar av samhällena som borde utvecklas. Det avgörande här är dock vilket innehåll landramen ges och vilka kompletterande instrument som existerar bl.a. för utveckling av enskilda organisa tioner och privat företagsamhet. Det faktum att inklusive svenska Mot. programländer sinsemellan är mycket olika måste återspeglas också i landra- U204 menar att programlandssystemet bör finnas kvar som ett viktigt inslag i det bilaterala biståndet. Det bör kunna modifieras efter hand som nya erfarenheter vinns och situationen i förändras. Tidpunkter för omprövning av programlandsstatus bör oftare anges. Rörligheten i programlandskretsen bör nu ökas genom att samarbete tas upp med några nya länder. En nödvändig flexibilitet åstadkoms också genom användning av andra biståndsins..ument bl.a. för näringslivsutveckling och enskilda organisationer. Vi ifrågasätter inte värdet av att ha en anslagspost som Projektbistånd till vissa tillgänglig för tillfälliga insatser. Däremot förlorar biståndet i långsiktighet och tydlighet om alltför omfattande insatser, summor och ländergrupper behandlas under ett klumpanslag av denna typ. Regeringens tvekan inför beslut om nya programländer bidrar till en sådan oklarhet. Samarbetet med icke-programländer bör få en mer genomtänkt biståndsprofil. Bedömningen av om ett biståndssamarbete skall fortsätta måste innefatta flera hänsyn bl.a. om biståndet är effektivt och når sina målgrupper, om det kan bidra till att en utsatt nation kan stärka sitt oberoende, om enskilda organisationer som är verksamma i mottagarlandet har behov av ett biståndssamarbete på statlig nivå som stöd och komplement till sin egen verksamhet och om vi har realistiska möjligheter att genom vårt bistånd bidra till en demokratisk samhällsutveckling. Det är alltså fråga om en avvägning som måste göras från fall till fall. Det måste finnas mycket starka särskilda skäl om ett land med ett stabilt totalitärt system skall få finnas kvar i kretsen av programländer. Enbart fattigdomskriteriet är inte tillräckligt. På samma sätt måste länder bedömas, där omfattande och systematiska kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheter - inklusive tortyr - varit en del av vardagen. I vilken riktning utvecklingen går måste tillmätas stor betydelse. Bistånd bör avbrytas bara när de förutsättningar som samarbetet vilar på dramatiskt förändras. Avveckling kan ske över en längre tidsperiod. Den bör ske i ordnade former så att inte biståndets innehåll och trovärdighet som biståndsgivare tar skada. Gällande avtal skall fullföljas. Om det är nödvändigt skall enstaka projekt kunna drivas vidare även efter att landramen avskaffats och övrigt samarbete upphört. Avvecklingen bör föregås av tydliga signaler i dialogen mellan givare och mottagare. fruktansvärt inbördeskrig söker den nya ledningen i starta en fredlig utveckling i landet. , pärla, ansågs ha stora förutsättningar att utvecklas efter självständigheten . Landet har emellertid skövlats och brutits ned såväl fysiskt och ekonomiskt som moraliskt under de gångna 15 årens terrorvälde. Därtill kommer spridningen av aids. Den nya ledningen har av många bedömts ha goda förutsättningar för att Mot. få landet på rätt väg, även om utgångsläget gör det näst intill omöjligt för U204 vem som helst. torde förutsättningarna härför i mycket stor utsträckning vara avhängigt kraftiga biståndsinsatser. Vad gäller demokratimålet torde förutsättningarna i vara bättre än de varit . Ett relativt lugn och en utbredd ordning har i huvudsak härskat i större delen av . Men det allmänna missnöjet har åter gjort sig gällande i det av starka etniska motsättningar präglade . Risken är därför stor att om den nya ledningen misslyckas med att vända utvecklingen och inge förtroende snart åter slits sönder i inbördeskrig och upplösning. Vi föreslår att blir nytt programland och tilldelas en landram på 110 milj.kr. kunde FN:s speciella representant i förklara valet, som ägde rum den 7-11/11, en strålande lektion i demokrati och fastställa att det ägt rum under fria och rättvisa former. avkolonisering under FN:s överinseende och kontroll var därmed genomförd. De 72 valda representanterna arbetar nu med uppgiften att utforma konstitution. Självständigheten beräknas bli proklamerad . har på olika sätt stött det namibiska folkets frigörelsekamp mot det orättfärdiga apartheidsystemet. Det är väsentligt att denna hjälp fortsätter även nu när som nyfödd demokrati skall forma sin framtid. Särskilt i ett inledningsskede fordras det ett omfattande bistånd för att trygga demokrati och nationellt oberoende. Utbildning, hälso- och sjukvård och uppbyggnad av infrastruktur är områden som kräver stora insatser. Regeringen har valt att sätta upp en biståndsram på 100 milj.kr. Mot bakgrund av de stora behoven och den ömtåliga situation det unga landet befinner sig i föreslår vi att blir programland och tilldelas en landram på 120 milj.kr. Polisarios kamp för frihet åt har pågått . Stora delar av den västsahariska befolkningen tvingades på fly undan de marockanska ockupanterna. Polisarios sätt att organisera verksamheten i flyktinglägren i södra imponerar. har också lämnat bistånd till de västsahariska flyktingarna. Enligt vår mening finns det nu skäl att kanalisera ett ökat bistånd också direkt via Polisario som visat sig kunna väl motsvara ett sådant förtroende. Biståndet till har mycket långa traditioner, alltsedan missionens första insatser . Upprepade svältkatastrofer har motiverat omfattande insatser både för att avhjälpa akut nöd och förebygga nya tragedier. Länge kunde det svenska biståndet till anses nå ut till de fattigaste målgrupperna och uppnå goda resultat bl.a. i jordbruk och landsbygdsutveckling. har den nuvarande regimen i med sin politik alltmer försämrat förutsättningarna för fortsatta utvecklingsinsatser och bidragit till att framkalla de omfattande svältkatastroferna. Det är främst det tvångsmässiga bybildningsprogrammet med sikte på ett kollektiviserat jordbruk som bidrar till detta. Så sent som beslutade 19 de etiopiska makthavarna trots stark kritik från omvärlden att fortsätta denna politik. Någon demokratisk samhällsutveckling har inte kunnat skönjas i som helhet, vare sig eller under den nuvarande marxistiska regimen. Övergreppen mot enskilda såväl som befolkningsgrupper är omfattande och väldokumenterade. Amnesty rapporterar om ett stort antal politiska fångar, sannolikt flera tusen, och en omfattande tortyr. Krigföringen bl.a. i bidrar i hög grad till svältkatastroferna. Det är angeläget att noga följa utvecklingen i vad gäller krigföringen i , respekten för mänskliga rättigheter och våra möjligheter att nå resultat för att bedöma programlandssamarbetets framtid. Svenskt bistånd bör i än högre grad ges till offren för kriget i , såväl inne i landet som i flyktinglägren utomlands. syn på utvecklas i en särskild motion. Mot bakgrund av vad vi vet finns det skäl att ge biståndet till en utpräglat katastrofinriktad karaktär med tonvikt på förebyggande och beredskap. Biståndet bör i så stor utsträckning som möjligt förmedlas via kanaler vid sidan av regimen. föreslår i denna motion flera nya programländer. Samarbete i mindre långsiktiga former kan också tas upp med andra nya länder. En av flera begränsningar vid beslut om nya samarbetsländer är dock att det i finns mycket begränsade kunskaper och erfarenheter av det fransktalande . vet vi att den delen av rymmer många mycket fattiga länder, särskilt i det av svält och miljöförstöring plågade Sahel-området. Det är därför naturligt att valt att ge stöd till detta område främst genom multilaterala organisationer. Det vöre dock värdefullt om ett växande svenskt bistånd på lång sikt inte av brist på svensk kompetens behövde ställa sig utanför denna viktiga del av . Vi föreslår därför att regeringen överväger vilka åtgärder som bör vidtas för långsiktig kunskapsuppbyggnad om det fransktalande inom biståndsadministrationen, i den s.k. resursbasen dvs. organisationer, institutioner och företag ute i samhället. Biståndsinsatser i detta syfte bör successivt genomföras. har en unik ställning i . Landet avskaffade sin armé , har en lång demokratisk tradition och bedriver en ambitiös utbildnings- och välfärdspolitik. Under president har landet spelat en central roll i ansträngningarna att skapa fred i . En oklok ekonomisk politik byggd bl.a. på statliga företag bidrog till den skuldbörda landet nu har dragit på sig. Politiken har emellertid lagts om och bilden är nu mera gynnsam. Det finns starka skäl att ge bistånd till . Landet har ett utsatt läge i en krigshärjad region. Avskogningen har gått oerhört långt (bara en liten del av den skog som fanns när spanjorerna kom är kvar). Utlandsskulden är tung. Efter vad vi kan bedöma har de svenska biståndsinsatserna via SIDA och BITS haft hög kvalitet. Den valda modellen med ett regeringsbe slut, en indikativ tvåårsram och insatser via såväl SIDA sorn BITS har dock bäddat för komplikationer. Till detta bidrar bristen på lokal representation. kan sägas ha en väl hög BNP per capita för att bli programland. Å andra sidan rymmer programlandsformen fördelar i detta fall. Att göra till programland skulle bli en stark markering till förmån för demokratin och den utvecklingspolitik som förs. Dessutom skulle ansvaret entydigt läggas på SIDA. Vi föreslår därför att blir nytt programland och tilldelas en landram på 60 milj.kr. Regeringen föreslår att får en kraftigt utökad landram. Med tanke på landets utsatta läge och aktiva strävan att lägga om en tidigare utomordentligt destruktiv ekonomisk politik biträder vi regeringens förslag. En avgörande förutsättning för att ett utökat samarbete skall komma till stånd är inte desto mindre att valen genomförs i demokratiska former. Skulle så inte ske måste landramen omprövas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. När avvecklades som programland under den borgerliga regeringstiden överfördes det liksom andra länder i motsvarande situation såsom till kretsen av BITS-länder. Efter det senaste årets dramatiska utveckling i står det klart att någon perestrojka inte är att vänta på . Landet framstår tillsammans med bl.a. som ett av den stalinistiska modellens sista fästen. I det läget finns det knappast skäl att bibehålla i den länderkrets som är reguljära mottagare av BITS-bistånd. Det hindrar inte att enstaka insatser, främst av social karaktär, även kan göras . Men något reguljärt samarbete bör inte längre förekomma.