ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02Jo837 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo837 av m.fl. (s) Ett kansli för samordning av miljöfrågor kring är en av största insjöar och är den utan jämförelse största sötvattensresursen i . Från får 700 000 människor sitt dricksvatten. Förutom yrkesfisket är fritidsfisket en rekreationskälla och ett viktigt kulturarv för många människor bosatta kring sjön. har stor betydelse som transportled. Stora delar av och dess strandnära områden är av riksintresse för naturvård och friluftsliv. Genom mångåriga miljövårdsinsatser har vatten successivt förbättrats med avseende på halten fosfor och organiskt material. Oroande är dock den alltfär höga halten av kväve i vatten. Överskottet av kväve transporteras via ut i och är därmed en del i föroreningen av havet. Det har beräknats att en tredjedel av det kväve som tillförs från svenska fastlandet kommer från . Kvävet tillförs genom läckage från omgivande , men även läckage från skogsmarken bidrar till den alltmer ökande halten av kväve. En viktig fråga för framtid är att klarlägga kväveomsättningen i sjön och att åtgärda utflödet av kväve till . Omsättningen av metaller, främst tungmetaller, i sjön samt förekomsten och omsättningen av svårnedbrytbara organiska föreningar är exempel på andra oklara frågor i arbetet för att bevara vatten. En annan viktig fråga är att klara ut vilken roll vattenkvalitet spelar vad gäller miljöproblemen i . Det är därför nödvändigt att inordna Vänerproblematiken i arbetet med aktionsplanen mot havsföroreningar. Någon organisation för samordning av miljöfrågorna kring finns ännu inte. Länsstyrelserna bedriver ett visst gemensamt arbete och svarar för en del provtagning. Det är dock synnerligen angeläget att samordna miljövårdsinsatserna i och kring . Tillskapandet av särskild åtgärdsgrupp för pågår därför. För samordning av undersökningar och miljövårdsåtgärder i och kring bör upprättas ett särskilt Vänerkansli. Kansliet bör administrativt knytas till i . Med hänsyn till att som naturresurs är av nationellt intresse är det rimligt att staten svarar för kostnaderna för ett sådant kansli. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av inrättande av ett Vänerkansli vid i . () () 1989/90 Jo837
mot · GD02Jo838 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo838 av och (båda s) Det internationella miljöarbetet blir allt viktigare. Insikten om att miljöproblemen endast kan bemästras genom gemensamma internationella åtgärder och överenskommelser delas nu av de flesta. arbetar på flera olika plan för att driva på det internationella miljösamarbetet. Tillsammans med de nordiska länderna arbetar man praktiskt för att minska utsläpp som belastar miljön i vår del och för ett gemensamt agerande i olika internationella miljösammanhang. har också etablerat olika bilaterala kontakter för att skynda på arbetet mot miljöförstörelse. Genom multilaterala organ verkar den för ökad ambitionsnivå vad gäller minskade utsläpp till luft och vatten, förbud för vissa farliga ämnen osv. möjligheter att bedriva en offensiv miljöpolitik är ofta beroende av den takt med vilken omvärlden tar sig an olika miljöproblem. Ett bra exempel på detta var introduktionen av katalysatorer på bensindrivna bilar som inte kunde genomföras så snart som hade varit önskat på grund av andra europeiska länders ställningstagande i frågan. Regeringen och statliga myndigheters utsikter att lyckas väl vid bilaterala eller multilaterala förhandlingar är därför beroende av hur stark den internationella miljöopinionen är och vilket opinionstryck som miljöorganisationer och andra kan utöva på sina länders regeringar, näringsliv och medborgare. Ett offensivt miljöarbete från den sida måste därför ses ihop med det arbete som utförs av ideella organisationer. Dessa har genom personkontakter, kunskapsutbyte och politiska ställningstaganden och diskussioner med vänorganisationer/motsvarigheter i andra länder stora möjligheter att positivt påverka opinionen och därmed takten i det internationella miljösamarbetet. , som är landets största demokratiskt uppbyggda miljöorganisation, är ett gott exempel på detta. SNF driver tillsammans med andra miljöorganisationer det Internationella försurningssekretariatet. till vilket bidrar med under /90. Man samarbetar med sin motsvarigheter i och inom IUCN (). SNF är även asssocierad medlem av EEB () en samarbetsorganisation för miljöorganisationer inom EG. Förutom försurningsfrågan har SNF bl.a. engagerat sig internationellt för att få stopp på användningen av freoner och minska utsläppen från pappers Med hjälp av insamlade pengar arbetar SNF för att stödja naturvårdsprojekt i och . SNF diskuterar med SIDA om att driva gemensamma miljöprojekt. SNF avser att delta aktivt i förberedelserna inför i . Enligt vår mening är det angeläget att SNF:s internationella miljöarbete även fortsättningsvis kan bedrivas med framgång. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om medverkan i internationellt miljöarbete. () () 1989/90 Jo838
mot · GD02Jo840 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo840 av () Miljöfarliga utsläpp från fartyg Med sitt geografiska läge centralt i har i allmänhet stor kontakt med och stort utbyte av sjöfarten. Det är därför också ganska naturligt att även de negativa sidorna av denna verksamhet blir alltmer påtaglig. Ett av de miljöproblem som vunnit alltmer uppmärksamhet - särskilt i jämförelse med de skärpta regler som gäller för landbaserad verksamhet - är de utsläpp av rökgaser som kommer från framför allt de lite större fartygen. Utsläppen kan från viss utgångspunkt jämföras med utsläppen från flera hundra, tom upp till tusen villor. Problemen blir särskilt påtagliga när fartygen ligger vid kaj . För blir förhållandet extra påtagligt eftersom det lokalt finns en klart uttalad ambition att hålla en bra luftkvalitet till skydd för såväl människor som den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen. Förutom förhållandet att fartygen är utrustade med mycket stora motorer, vilka av så att säga naturliga skäl ger upphov till stora utsläpp, utgör det bränsle som används ytterligare ett problem. Det finns således inga preciserade krav på det bränsle - oftast olja - som används på fartygen. Vanligtvis är t.ex. svavelhalten betydligt högre () än vad som tillåts på land. Det bör i sammanhanget också påpekas att det då man försökt undersöka fartygsbränslenas ursprung i vissa fall funnit att ursprunget är tvivelaktigt genom att man kunnat se en koppling till sådan förorenad olja som efter användning på land fått beteckningen miljöfarligt avfall. De föroreningar som uppkommer vid användning av förorenad olja är inte i alla avseenden kända. Dock vet man att effekten på miljön är mycket negativ, särskilt i ekologiskt avseende. Eftersom det från flera utgångspunkter, bl.a. förhållandet att sjöfarten i andra avseenden - t.ex. för omhändertagandet av fartygens avfall och avlopp - anpassat sig till de krav som tillämpas på land, borde även miljökraven på det bränsle som användes ansluta sig till de som gäller för land. I en första etapp borde dessa krav gälla när fartygen ligger vid kaj eller i nära anslutning till hamnen. Därefter borde det formuleras krav på att fartygen kan ges el-anslutning vid kajplatserna. Som t.ex 3:e etapp borde förslagsvis krav riktas på att det bränsle som används till sjöss uppfyller vissa minimikrav. För att de föreslagna åtgärderna skall få full genomslagskraft fordras en Det bör dock i vanlig ordning vara möjligt att formulera de nationella kraven och med dessa som utgångspunkt ge sig in i det internationella arbetet. Ett framgångsrikt arbete i enlighet med förslaget skulle ha en påtaglig och positiv effekt på luftkvalitén i samtliga våra hamnstäder. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen tillsätter en utredning med uppgift att utreda frågan om att ange precisa miljökrav på det bränsle som används på i första hand våra fartyg och alla fartyg. 1989/90 Jo840 1* 1989190.
mot · GD02Jo841 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo841 av och (båda s) Förbud mot aluminiumburkar och engångsglasflaskor Aluminiumburken, som används som dryckesförpackning, har sedan den introducerades tagit en stor del av dryckespackningsmarknaden. Förpackningsföretaget har genom aluminiumburken kunnat stärka sin ställning som störste förpackningstillverkare. Burken är en engångsförpackning i så måtto att den fylls och används en gång och därefter måste omsmältas och formas till ny burk. Denna form av dryckesförpackning är mycket energikrävande. av burkarna, eller 155 miljoner burkar, returneras aldrig, trots pantsystem. Detta medför framförallt förlust av råvara, men bidrar även till nedskräpning. På dryckesmarknaden finns också ett otal varianter av engångsglasflaskor. Flur stor del av dessa som återvinns genom glasinsamlingen är inte helt klargjort. Att använda en engångsglasflaska är sannolikt också mycket energikrävande. Några vetenskapliga studier om energiåtgången för denna typ av dryckesförpackning har inte gjorts. På den svenska dryckesmarknaden finns ett fungerande returglassystem. görs också den sk. till en returförpackning och den sk engångs-PET-flaskan förbjuds. Dessa bägge typer av dryckesförpackningar utgör tillsammans ett fullgott utbud av sådana förpackningstyper. Genom att bägge dessa ingår i retursystem där samma flaska används mellan 15 och 37 gånger innan de görs till nya flaskor eller bränns, utgör dessa de mest energi- och råvarubesparande dryckesförpackningarna. Aluminiumburken och engångsglasflaskan bör därför förbjudas med att engångsPET-flaskan förbjuds. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förbud mot aluminiumburkar och engångsglasflaskor fr.o.m. .
mot · GD02Jo842 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo842 av och (båda s) Hanteringen av miljöfarliga kemikalier Sorn konsument hanterar man många olika typer av produkter. En del av dessa är direkt miljöskadliga och klassas i avfallsskedet som miljöfarligt avfall. Framför allt utgörs dessa av hemkemikalier såsom lacknafta, färgrester, bilvårdsmedel etc. Viljan att göra en insats för miljön är stor bland allmänheten. är det dock svårt att veta hur man ska bete sig för att agera miljövänligt. Samhällets uppgift måste därför vara att ge vägledning och underlätta medborgarnas vilja till ansvarstagande för miljön. Ett sätt att ge denna vägledning kan vara att förse samtliga kemiska produkter som används i hemmen med en kvittblivningsdeklaration. Denna bör ge anvisningar om hur användaren ska göra för att på minsta miljöskadliga sätt kunna göra sig kvitt rester av den kemiska produkten. Tillsammans med den positiva miljömärkning som införs kan detta underlätta för medborgaren att agera miljövänligt både i köpögonblicket och vid kvittblivning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kvittblivningsdeklarationer.
mot · GD02Jo845 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo845 av och i (båda s) Åtgärder mot surt grundvatten i enskilda vattentäkter har genomfört en försöksverksamhet med statsbidrag till åtgärder mot surt grundvatten. Medel har fördelats av länsstyrelserna till respektive kommuner. I län har pengarna använts i det viktiga arbetet att förbättra det sura brunnsvattnet. Detta har gett en dokumenterat positiv verksamhet. Vi föreslår därför att den ska få fortgå med statligt stöd. Den kö som finns måste få betas av. Vi vill också att verksamheten ska få fortgå utan avbrott. Att det även fortsättningsvis finns behov av insatser råder det ingen tvekan om: - Under de år som medel funnits tillgängliga för insatser mot surt grundvatten har behovet ute i kommunerna vida överstigit de medel som funnits. - Kommunerna har lagt ner ett stort arbete på att informera allmänheten om möjligheten att söka pengar för olika åtgärder. Denna information har lett till ett stort intresse att göra insatser genast. - Många kommuner har lyckats knyta till sig kompetenta personer som handhar försurningsfrågorna. Enligt budgetpropositionen har regeringen beräknat medel för uppföljning av åtgärder mot surt grundvatten. Med hänsyn till försöksverksamhetens resultat är det av största vikt att medel särskilt anvisas för insatser mot surt grundvatten i enskilda vattentäkter. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om särskilda medel för insatser mot surt grundvatten i enskilda vattentäkter.
mot · GD02Jo846 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo846 Märkning av emballage m.m. för källsortering Det svenska sopberget växer stadigt och utgör ett växande miljöproblem. Volymen är sådan att den utgör ett problem att åstadkomma fysiska lagringsmöjligheter. Urlakningen vållar svårbemästrade och svårförutsebara effekter. Som ett led i att minska sopbergsproblemet tillämpas i ökande omfattning källsortering i hushåll och på arbetsplatser. Glas, papper m.m. återvinnes, medan batterier m.m. destrueras. Det råder enligt min mening ingen tvekan om att omfattningen av källsortering behöver öka väsentligt. Hushållen har i allt högre utsträckning kommit att acceptera och efterfråga källsorteringsmöjligheter. Det är rimligt att anta att kommunerna kommer att i ökad utsträckning kräva källsortering. Ett problem i detta sammanhang är emellertid att de flesta förpackningar och emballage saknar uppgift om på vilket sätt det samma kan omhändertas efter källsortering. För att möjliggöra en effektiv källsortering borde framgå möjlighet till återanvändningssätt, till eldning etc. Det föreligger därför ett klart behov av utarbetade regler och rekommendationer för att ange källsorteringsmöjligheter för emballage och förpackningar. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till regler och rekommendationer för märkning av emballage och förpackningar med avseende på dess källsorteringsmöjlighet.
mot · GD02Jo848 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo848 av (vpk) Natur- och kulturminnesvård Samordna arbetet med att bevara natur- och kulturarvet Hela vårt land är påverkat av människans ansträngningar att försörja sig. Det uråldriga renbeteslandet, de stora myrarna som producerat vinterfoder åt många generationer kor, får och getter. Den mark som landhöjningen skänkt kustbönderna har tagits i anspråk som betesmark. är ett kulturlandskap. Landskapets odlingsminnen och den rika faunan och knuten till odlingen är att betrakta som en nationell tillgång av högt värde. Det är därför också en nationell och (och internationell) skyldighet att bevara och vårda detta kultur- och naturarv. Ansvaret för detta arv är odelbart. Det är dock mycket svårt att dra gränslinjer mellan de olika sektorerna. Kulturlandskapet måste betraktas som en enhet om arbetet för att bevara det ska bli framgångsrikt. Det framhålls ofta att miljö- och kulturkvaliteterna skall tas till vara och att detta arbete skall bedrivas på bred front inom flera olika samhällssektorer. Bevarandearbetet skall inte vara enbart traditionell vård av kulturminnen (även om det är nog så angeläget). Det skall också omfatta det äldre odlingslandskapets vardagsmiljöer som det är av stort värde att bevara. Med denna syn borde det vara logiskt att samordna lagstiftningen om naturvård och kulturminnen. Flera utredningar har haft möjligheten och också direktiv för det. Alla har ändå avstått. ( DsJo 1986:4, DsU 1987:9, SOU 1987:32). Men en samlad bevarandelag skulle kunna bli både mer effektiv och mer lättillgänglig än dagens splittrade lagstiftning. Den reformerade länsförvaltningen kan göra den regionala samordningen av bevarandearbetet bättre, men också centralt borde förändringar ske. av olika anslag och stödformer är vildvuxen. Denna splittring försvårar handläggningen och orsakar extra kostnader. Det blir svårt för enskilda att sätta sig in i och få överblick över systemet. På naturvårdens och kulturmiljövårdens områden finns det: - vårdanslag, Vård av naturreservat m.m. - och lantbruksstyrelsens anslag för (naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet) - Lantbruksstyrelsens NYLA-anslag ( Nya inslag i landskapet) - anslag för s.k. § 5:3-bidrag, som också kan användas för vård av kulturlandskap 1989/90 Jo848 Det borde vara möjligt att skapa en bättre organisation. Alla dessa anslag kunde föras samman till två. Ett för vård av lagskyddade objekt och ett för övriga. Men det krävs då också en mer rationell organisation. Ett enda centralt organ bör ansvara för det praktiska bevarandearbetet. Eventuellt kan också bevarande av genresurser föras hit. Med en koncentrerad planering skulle resurserna räcka längre. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär ett förslag på samordnad bevarandelagstiftning för naturvård och kulturminnesvård, 2. att hos regeringen begär förslag om samordning till ett enda organ av den centrala administrativa och rådgivande bevarandeverksamheten för naturvård och kulturminnesvård. - KOLA-anslag (Vård m.m. av kulturlandskap och fornlämningar) - medel för natur och kulturminnesvårdande beredskapsarbeten
mot · GD02Jo850 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo850 av m.fl. (s) Engångsförpackningar och returglas Den miljömässigt bästa förpackningen är returflaskorna i glas. Aluminiumburken och är en dyrare förpackning som dessutom kräver mer energi vid framställningen än glasflaskan. Miljö och energifrågorna är ofta intimt sammankopplade. Vi skall lära oss att leva med ett lägre energianvändande,med återvinning av råvaror, med renare luft, vatten och mark. Ur avfallshanteringssynpunkt skapar engångsförpackningar stora problem på grund av att det inte finns återvinningssystem. De kommunala soptipparna kan inte kompostera eller på annat sätt ta hand om dessa förpackningar. Sopförbränning är också ett dåligt alternativ för denna typ av förpackningar genom att det bildas giftiga rökgaser vid förbränningen. Vi måste på område efter område kartlägga vårt sätt att leva och om det går att förändra. Som ett område att börja med föreslår vi förpackningsindustrin, och ställer oss frågan hur våra konsumtionsvaror skall förpackas. Är det rimligt att konsumtionsvaror skall förpackas i burkar av aluminium, flaskor av plast eller kartonger av cellplast (frigolit) där förpackningen ofta har en högre kostnad än innehållet. Där förpackningen också i sin tillverkning slukar elenergi, oljeprodukter och skadar ozonlagret. Vi anser att de samhällsekonomiska konsekvenserna av en återgång till mera glas och papp/pappersförpackningar bör utredas och att dessa produkter, som vi anser är lättare att återvinna, mindre energislukande, skonsammare mot miljön och ofta baserade på inhemska basråvaror, bör utvecklas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en utredning av de samhällsekonomiska konsekvenserna av en återgång till större andel glas och papp/pappersförpackningar. () () 1989/90 Jo850
mot · GD02Jo851 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo851 av och (båda s) Miljökrav vid transporter Varuproducerande industrier utsätts för prövning, koncession, innan de får tillstånd för produktion, medan transporterna från dessa industrier inte prövas enligt liknande förutsättningar. En konsekvens av detta blir att man jagar miljövinster i tillverkningen medan man utan kontroll tillåter stora miljöbelastningar vid transporterna av de färdiga produkterna till konsumenterna. Vi har en mycket intensiv debatt om fördelningen av transporter mellan järnväg och landsväg. Miljövinsterna vid järnvägstransporter talas det mycket om. Den miljövänliga sjöfarten diskuteras inte lika mycket. Svenska färjerederier ligger i täten för utvecklingen av en än renare och miljövänligare sjöfart. 1 denna situation slåss de mot starka ekonomiska vinstintressen så länge som mindre seriösa rederier med bekvämlighetsflaggande fartyg drivs under helt andra spelregler. Kortsiktiga vinstintressen kan aldrig få gå före allas vår miljö. För att främja miljövänligt tonnage måste en lagstiftning införas. En förutsättning för att få angöra svenska hamnar bör vara att fartygen utrustas med modern teknik för avgasrening. För sjöfarten handlar det om lågsvavligt bränsle och selektiv katalytisk rening. Efter de uttalanden som gjorts av företrädare för bör särskilda miljökrav inte kunna betraktas som handelshinder. Regeringen bör därför utreda möjligheterna till att ta in även transporterna i koncessionerna, såväl landburna som luftburna och sjötransporter. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om miljökrav vid transporter.
mot · GD02Jo852 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo852 av och (båda c) Samordning av stödet för bevarande av kulturlandskapet Det öppna landskapet är i fara. I takt med att framtidsutsikterna för jordbruket ter sig allt mer osäkra och pessimistiska ökar risken för att det öppna och omväxlande landskap som vi svenskar tagit för givet kommer att försvinna. Det gamla kulturlandskapet är en viktig tillgång för en god livsmiljö och det har också ett omistligt vetenskapligt värde. Ett särskilt värde finns i de sista resterna av våra ogödslade gräsmarker, som uppehållits genom slåtter. Just där finns de flesta av våra skyddsvärda växtarter. har man fått upp ögonen för de ökande hoten mot detta omistliga kulturarv och samhället har också gått in med vissa stödåtgärder. Problemet med dem är dels att de är otillräckliga, dels att de är splittrade i en rad statliga anslag, t ex: - anslag Vård av naturreservat m.m. - och lantbruksstyrelsens skilda NOLA-anslag, Naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet - lantbruksstyrelsens NYLA-anslag, Nya inslag i landskapet - KOLA-anslag, Vård m.m. av kulturlandskap och fornlämningar Dessutom kan s.k. 5:3-bidrag användas för åtgärder i kulturlandskapet liksom en del arbetsmarknadsmedel. I det lämnade förslaget, Ds 1989:63, en ny livsmedelspolitik, föreslås en ersättning baserad på upphandling i likhet med nuvarande NOLA-system, kombinerat med en möjlighet till reservatbildning av den mest värdefulla arealen. Denna mängd av stödformer ger merarbete och därmed extra kostnader vid myndigheternas handläggning. För den enskilde är det omöjligt att sätta sig in i det snåriga systemet. I stället borde man samordna anslagen. Ett anslag för lagskyddade objekt och ett för övriga bör räcka. Detta skulle medföra att endast ett centralt organ får ansvar för bevarandearbetet. I dess direktiv bör särskild tyngd läggas på bevarande av genresurser genom avel och odling samt de skyddsvärda slåtterängarna som beskrivits ovan. En sådan ordning skulle ge ett bättre utnyttjande av insatta resurser. Även lagstiftningen inom detta område bör ses över. Enligt vår uppfattning skulle en fullständig bevarandelag som omfattar både naturvård och kulturminnesvård vara fördelaktig. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samordning av stödet till bevarande av kulturlandskapet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bevarande av de sista, ogödslade slåtterängarna, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en fullständig bevarandelag, omfattande både naturvård och kulturminnesvård. () () 1989/90 Jo852