mot · GD02Ju820 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju820 av m.fl. (m) Unga brottslingar Moderata samlingspartiet har i en partimotion 1989/90:Ju802 av m.fl. angående ökad rättsstrygghet angivit sin principiella inställning beträffande den enskildes rättstrygghet i vårt samhälle. I denna motion behandlar vi frågor gällande unga brottslingar. Mångå brott begås av unga människor. Av misstänkta gärningsmän 1988 var samt . Särskilt när det gäller olika former av tillgreppsbrott är ungdomar gärningsmän. av gärningsmännen vid inbrott är . Det är oftast yngre personer som förövar biltillgrepp. av alla skadegörelser i bl.a. klotter utförs av ungdomar i åldern . Det helt övervägande antalet ungdomar som begår brott gör sig skyldiga endast till mindre allvarliga brott vid enstaka tillfällen. Men det finns en grupp som inte upphör med sin brottsliga aktivitet utan tvärtom ökar den genom att begå fler och svårare brott. Många tonåringar har utvecklat omfattande vanebrottslighet. Vi har t.o.m. fått unga lagöverträdare som svarar för organiserad brottslighet. Enligt 31 kap. 1§ kan den som är och som begått en brottslig gärning enligt domstolsbeslut överlämnas åt socialnämnden, som skall föranstalta om erforderlig vård inom . Även enligt andra bestämmelser i finns vissa spärrar mot att döma unga lagöverträdare till vissa påföljder. När det gäller yngre brottslingar blir påföljden ofta överlämnande till vård inom . Först och främst används socialtjänstlagen av den sociala myndigheten. Det rör sig då om frivilliga åtgärder. Den unge och hans föräldrar måste samtycka till den behandlingsplan som socialmyndigheten föreslår. Men det kan även fattas beslut att den unge skall intas på ett s.k. § 12-hem. Hemmen är tillkomna för vård av unga som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn. § 12-hemmen kallades tidigare ungdomsvårdsskolor. Det begreppet klargör bättre vad hemmens uppgift är. Som ett led i vården på ett sådant hem får den intagne vistas på en låsbar enhet. En sådan vistelse får dock enligt huvudregeln pågå . Man föreställer sig att de sociala myndigheterna med dessa insatsmöjligheter borde kunna komma till rätta även med ungdomar som gjort sig skyldiga till allvarliga brott. Men så är inte fallet. övergick huvudmannaskapet för de dåvarande ungdomsvårdsskolorna från staten till landstingskommuner och primärkommuner. förändrades bl.a. de ekonomiska villkoren för hemmen. Justitieombudsmannen redovisade en undersökning av bl.a. § 12-hemmen. I undersökningen framhålls att de unga som får vård i hemmen kommer från mycket svåra förhållanden. De har ofta varit föremål för insatser. I flera fall föreligger hos eleverna - även i unga åldrar - ett uttalat missbruk av narkotika eller alkohol. Ofta är missbruket förenat med kriminalitet. Grova våldsbrott har i flera fall utgjort grunden för intagningen. För dem och många andra är vård på hemmen det enda alternativet till kriminalvård. Enligt Sverne är det fråga om en svårt störd grupp unga som behöver kvalificerade insatser från väl utbildad personal. Sverne riktar stark kritik mot § 12-hemmens sätt att fungera efter omorganisationen 1983. Enligt Sverne finns det en påtaglig risk för att hemmen förlorar sin karaktär av en specialistfunktion för de mest störda ungdomarna. Han menar att det är angeläget att man allvarligt överväger i vilka former och under vilka förutsättningar man skall ta ansvar för gruppen svårt störda ungdomar. Sverne menar vidare att det finns skäl att överväga möjligheterna att förlänga vården på låsbara enheter om synnerliga skäl finns. Han är slutligen kritisk till hur eftervården går till. Ofta förlorar § 12-hemmet kontakten med den unge utskrivne. Det vore lämpligt att hemmet behöll ett formellt ansvar för den unge än vad som tillämpas. För den som i egenskap av exempelvis socialassistent, polis eller domare kommit i kontakt med unga lagöverträdare innebär Svernes undersökning inte någon överraskning. Det har varit känt att påföljden överlämnande till vård inom fungerar mycket dåligt när det gäller att återföra unga brottslingar till ett ordnat och laglydigt liv. Ett slående exempel på hur fungerar redovisas i en dom i högsta domstolen (NJA 1987 s. 520). Åtalad i målet var en 19-åring, . befanns skyldig till över 100 brott, varibland ingick ett stort antal stölder, bl.a. grova sådana, samt ett rån riktat mot en ensam kvinna, vid vilket en kniv användes. Brotten genomfördes under loppet av mindre än och blev efter hand fler och grövre. hade varit omhändertagen enligt LVU sedan slutet av och hade även varit föremål för åtgärder från sociala myndigheters sida. Brotten begicks under de fem tillfällen då han avvek från det hem han var intagen på. Det kan tilläggas att hade beviljats åtalsunderlåtelse tolv gånger med början . Sedan tingsrätten förordnat att med stöd av 31 kap. 1§ skulle överlämnas åt vård inom ändrades domslutet i överinstanserna till fängelse . Det aktuella rättsfallet är visserligen ovanligt på grund av det stora antal brott som skulle bedömas vid ett enda tillfälle. Men det är ingen hemlighet att det finns fler ungdomar än som kan fortsätta år ut och år in att utveckla en vanebrottslighet utan att någon effektiv motåtgärd sätts in. Gång på gång beviljas åtalsunderlåtelse eller sker överlämnande till vård inom . I har socialförvaltningen låtit gravt brottsbelastade ungdomar företa en lång seglats som avslutats på . Det säger sig självt att detta av såväl berörda ungdomar som omgivningen uppfattas som en belöning för brottslig verksamhet. Inte så få ungdomar som begår skiftande brott är formellt omhändertagna. De har varit placerade på ungdomsvårdsskolor men varit så svårhanterliga och våldsamma att de fått flytta hem. Där har den kriminella verksamheten återupptagits. En liten grupp kriminellt belastade personer-ofta med grava missbruksproblem - svarar för en oproportionerligt stor andel av begångna brott. av alla misstänkta, ca 2 500 personer, står för av det totala antalet uppklarade brott (BRÅ forskning 1987:5). Samma fenomen kan - beträffande vissa stöldbrott - uttryckas på ett annat sätt: För att återvända till bostadsinbrotten, bilstölderna och stölderna från/ur motorfordon visar således olika kriminologiska undersökningar att ca tre fjärdedelar av samtliga brott begås av ca 8.000 personer. En promille av totalbefolkningen svarar alltså för av brottsvolymen. (i skriften Om offentlig och privat kriminalpolitik, BRÅ 1988) har i den nämnda skriften gjort ett försök att teckna en bild av den typiske vaneförbrytaren. Denne, , är och är i polisregistret noterad för drygt 200 brott, varav 60 bostadsinbrott. Eftersom så få brott upp är verkliga brottslighet dock betydligt högre. Troligen har han begått 400 eller 500 bostadsinbrott. Sammantaget kan man anta att har begått ca 10000 brott. Kostnaden för denna brottslighet uppskattar till ca 5 milj. kr. Men till detta skall läggas ungefär 11 milj. kr., som avser kostnader för barn- och ungdomshem, sjukhus, fängelser, polis, domstolar och andra myndigheter. Man måste tyvärr utgå ifrån att många av de högaktiva ungdomsbrottslingar som beskrivits ovan kommer att följa en bana som liknar . Så som visats i svenska kriminologiska undersökningar är det sannolikt att ett flertal också kommer att bli sprutnarkomaner och dö tämligen unga. Under sin brottsaktiva tid kommer de att leva ett liv i misär, belasta samhället med stora kostnader och åsamka ett stort antal brottsoffer lidande. Politiska beslut har ökat brottsligheten Kan politiker ställas till ansvar för ungdomsbrottsligheten? Ja, delvis. Ingen kan ge en heltäckande förklaring till varför brott begås och hur man skall kunna förhindra dem. Men det finns vissa faktorer som enligt vår mening påverkar brottsutvecklingen i negativ riktning. I detta sammanhang har socialdemokraterna ett särskilt ansvar. Polisens resurser har urgröpts. Sedan socialdemokraterna tillträdde 1982 har genomgående alltför få poliser utbildats. Polisväsendet befinner sig nu i kris. Polisen saknar ofta resurser att ingripa då brott begås. kunde polisen avdela personal som särskilt ägnade sig åt ungdomsgängen. Så är det inte längre. På grund av bristfälliga resurser inom rättsväsendet kan det ta innan en ung persons brott resulterar i någon reaktion. Utrymmet för s.k. åtalsunderlåtelse har vidgats under socialdemokratiskt styre. Åtalsunderlåtelse betyder att den som har begått ett brott slipper varje form av påföljd. Inte minst unga människor beviljas åtalsunderlåtelser. Som visats ovan fungerar inte beträffande unga brottslingar. krävdes i en moderat partimotion i att det måste skapas § 12-hem som på ett betryggande sätt kan ta hand om unga lagöverträdare och återföra dem till ett normalt liv. Det moderata kravet har därefter - tyvärr förgäves - upprepats. I ett annat lagstiftningsärende uppgav regeringen att statsbidragen till § 12-hemmen skall göras om i syfte att öka differentiering och regional samordning. Detta kommer enligt vår mening endast att kunna bli ett litet och otillräckligt steg i rätt riktning. Detta måste göras! Om vi skall komma till rätta med ungdomsbrottsligheten måste många ändringar göras i det nuvarande systemet. I detta sammanhang skall särskilt § 12-hemmens roll diskuteras. Förbättra vården på § 12-hemmen Det behövs fungerande § 12-hem som kan ta hand om de mest kriminellt belastade ungdomarna. En sådan fråga bör behandlas med största snabbhet. Det har gått JO:s utredning kom och tog upp frågan i . Det kommer att ta ytterligare tid innan några som helst ändringar genomförs. Hur många unga människor kommer att ha hunnit fastna för gott i vanebrottslighetens mönster? De som skjuter en reform fram i tiden visar enligt vår mening okänslighet både för de ungdomar som kommit snett och för de offer som kommer att drabbas av brottslighet. Finns viljan kan lagändringar genomföras snabbt. Det finns anledning att erinra om hur hastigt lagstiftningsarbetet bedrevs då pensionsskatten skulle genomföras. Även den senaste skatteomläggningen har behandlats med påfallande brådska. Det är svårt att känna respekt för en regering som visar initiativkraft då det är fråga om att höja skatter men håller armarna i kors då det är fråga om att ingripa till människors skydd. Det är uppenbart att det krävs speciella insatser för yngre personer som visat kriminellt eller asocialt beteende. Det bör vara statens - inte landstingens eller kommunernas - ansvar att tillhandahålla de särskilda vårdresurser som behandlingen av denna typ av ungdomar kräver. Det är fråga om förhål landevis få personer som är i behov av sådan kvalificerad vård. Det är då lämpligt att koncentrera resurserna och ha ett centralt intagningsförfarande. Det bör bli möjligt att förlänga den unges vistelse på låsbar enhet till än de som gäller enligt huvudregeln . Detta för att garantera att unga inte avviker innan man hunnit motivera dem till en mera ordnad livsföring. Även eftervården måste förbättras. Inrätta särskilda hem under Beträffande unga personer som dömts av domstol för brottslighet bör en särlösning införas. Hem som skall ta hand om denna kategori av unga bör ligga under . Det är logiskt att låta vara ansvarig för driften av dessa hem eftersom det ju är fråga om en av domstol utdömd påföljd för brott. Styrelsen har för övrigt redan ansvaret för den verksamhet som sker i frivårdsorganisationen. Påföljden bör inte benämnas vård inom utan särskild vård. Genom en sådan förändring betonas vidare allvaret i reaktionen. De som kommer att ådömas sådan vård har regelmässigt svår och omfattande brottslighet bakom sig. Hemmen skall självfallet - liksom - vara inriktade på att tillgodose kvalificerade behandlingsbehov hos svårt störda ungdomar. De vidgade möjligheterna att utnyttja låsbara enheter skall givetvis finnas även för dessa skolor. Det bör vara möjligt att öppna hemmen om frågan prioriteras. Inrättandet av sådana hem kommer för det första att rädda unga människor från ett liv i misär. För det andra kommer brottsligheten att minska genom att de mest belastade omhändertas. De kommer därmed att förhindras att begå ytterligare brott och vidare inte längre - så som är fallet - utgöra drivande krafter i ungdomsgängen. För det tredje kommer hemmen att få en allmänpreventiv verkan. De kommer att ha en avskräckande effekt på unga personer som överväger att begå brott. Hemmen kommer så att säga att ge straff och vård . Stopp för utstraffning från § 12-hem Som ovan anfördes förekommer det att gravt brottsbelastade unga människor som omhändertas och placeras på § 12-hem, därefter får lämna hemmet eftersom de är alltför svårhanterliga och våldsamma. Det har hänt att unga människor redan efter en eller annan dag blivit utskrivna från hemmen. Detta är självfallet oacceptabelt. Är det så att en brottsbelastad ung person har placerats på ett hem skall denna vistelse givetvis inte avbrytas bara för att den unge fortsätter att begå brott, exempelvis i form av olaga hot, våld eller skadegörelse. Tvärtom visar ju en sådan reaktion att behovet av vistelse på § 12-hem är synnerligen väl motiverat. Nuvarande möjlighet till utskrivning av sådana ungdomar bör upphävas. Sociala myndigheter måste ingripa mera bestämt mot unga Vidare bör de sociala myndigheternas möjligheter att ingripa mot ungdomar som gjort sig skyldiga till brott eller påbörjat missbruk stärkas. Myndigheterna måste kunna vidta åtgärder även om det sker mot den unges vilja. bör exempelvis bli möjligt att utfärda förbud för den unge att vistas i vissa miljöer eller förelägga personen att lämna urinprov för kontroll av att narkotikamissbruk inte fortsätter. Polisens resurser måste förstärkas Polisens resurser måste förstärkas. Vi upplever nu en poliskris. Detta gynnar brottsligheten och gör det möjligt för unga personer att fastna i ett kriminellt beteende. Det leder också till stora svårigheter för personalen i polisväsendet, vilket kan resultera i ytterligare försvagning av polisens resurser, till exempel genom ökad avgång. Utred brott av unga personer snabbare Enligt gällande lag skall en domstol behandla ett brottmål gällande unga lagöverträdare från det att åtal väckts. När det gäller polisutredningen av samma brott finns emellertid ingen tidsgräns. Då gäller endast ett allmänt krav på att utredningen (förundersökningen) skall bedrivas skyndsamt. I praktiken kan förundersökningen dock pågå . Det är inte ovanligt att det kan dröja upp till innan åtal väcks. Just när det gäller unga brottslingar är dock snabbhet i reaktionen av stor betydelse. Det bör därför införas någon form av tidsgräns för när en förundersökning gällande en ung brottsling skall vara avslutad. Vi menar att målsättningen bör vara att förundersökningen skall vara fullbordad inom en månad från brottet om gärningsmannen är . Registrera ungdomsbrottslingar under 15 år Det måste bli tillåtet för polisen att registrera unga lagöverträdare. Därmed förbättras möjligheterna till effektiva ingripanden. kan en 15-åring som grips av polis för ett brott framstå som helt ren. I själva verket har den unge kanske begått hundratals brott tidigare. Givetvis skall uppgifterna vara sekretesskyddade. blir det möjligt att upprätta statistik över brott av unga . Sådan existerar inte vilket är en klar nackdel då åtgärder mot ungdomsbrottsligheten kommer ifråga. Man känner ju inte till omfattningen av brottsligheten. Inför på försök jourdomstolar för unga brottslingar Jourdomstolar för unga brottslingar bör införas på försök. Sådana domstolar skulle beträffande vissa typer av brott kunna medföra att reaktionen följde praktiskt taget i direkt anslutning till brottet. I vart fall i storstadsområden bör jourdomstolar kunna bli ett värdefullt bidrag till rättsväsendet. Färre rapporteftergifter och åtalsunderlåtelser Nuvarande möjligheter till rapporteftergift och åtalsunderlåtelse måste minska. Utgångspunkten skall vara att ett brott alltid skall följas av en reaktion. Annars kommer lagöverträdare i alla åldrar att förlora respekten för lagar och rättsväsende. Begränsa restriktionerna för att döma 1821-åringar till fängelse Enligt 30 kap. 5§ finns vissa restriktioner då det gäller att ådöma yngre människor fängelse. För brott som någon begått innan han fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl. För brott någon begått efter det att han fyllt arton men innan han fyllt tjugoett år får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. Det är befogat med inskränkningar då det är fråga om att döma personer till fängelse. Det finns dock anledning att överväga ändringar i övrigt. Då det gäller begränsningarna för dem som är skall följande noteras. fanns påföljden ungdomsfängelse vilken under vissa förutsättningar avsågs nyttjas beträffande denna ålderskategori. Trots att ungdomsfängelse avskaffades 1979 kvarstod begränsningen beträffande 1821-åringarna. Enligt kommentaren till gäller följande då det blir aktuellt att utdöma påföljd för den aktuella kategorin: Kravet på särskilda skäl innebär att det erfordras starkare allmänpreventiva skäl för tillämpning av fängelse när den tilltalade inte fyllt än eljest. Om fängelse ådöms jämte skyddstillsyn är dock i 28:3 BrB tillämplig även för denna åldersgrupp. Fängelse skall alltså användas endast om ett frihetsberövande prövas vara oundgängligen erforderligt med hänsyn till allmän laglydnad. För ungdomar i åldern bör således fängelse som ensamt straff i huvudsak övervägas endast när brottsligheten varit särskilt svår eller omfattande eller om fråga är om upprepade återfall i grov brottslighet samt vid sådana brottstyper, exempelvis trafikbrott, där kortare frihetsstraff är den normala påföljden. (Kommentaren avser tidigare gällande 26 kap. 4 §, vilken regel i sak oförändrad förts till 30 kap. 5 § andra stycket .) Det saknas anledning att ha den begränsning som finns för kategorin 1821-åringar. Här bör man kunna säga att den som är och myndig bör svara för sina handlingar fullt ut. Någon särreglering för denna kategori bör således inte finnas. Sedan är det en annan sak att de straff som må ådömas 1821-åringar likväl kommer att vara mildare än för äldre personer som begått motsvarande gärning. Det finns nämligen en allmän regel i (29 kap. 7 §), som stadgar att den som begått brott innan han fyllt får dömas till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext i de fall sådan krävs. Med hänvisning till det anförda hemställs [att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om statligt huvudmannaskap för § 12-hem på sätt som anges i motionen1], [att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om vid gade möjligheter till vistelse på låsbar enhet på § 12-hem på sätt som anges i motionen,1] [att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om särskilda § 12-hem under huvudmannaskap på sätt som anges i motionen,1] [att beslutar att avskaffa nuvarande möjlighet för § 12hemmen att skriva ut intagna ungdomar på grund av att dessa omöjliggör eller allvarligt försvårar meningsfulla vård- eller hjälpinsatser för sig själva eller de andra som vistas i hemmet,1] [att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om sociala myndigheters möjligheter att ingripa mot unga som begår brott på sätt som anges i motionen,1] 1. att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om snabbare utredning av brott begångna av unga personer på sätt som anges i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om registrering av personer som gjort sig skyldiga till brott på sätt som anges i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statistik över brott begångna av personer , 4. att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om jourdomstolar på sätt som anges i motionen, 5. att beslutar att upphäva 30 kap. 5§ andra stycket . () () () () 1 1989/90:So298 gotab 99660.