mot · GD02K206 · 1990-01-11 00:00:00 — Den elementära mänskliga rättigheten att själv besluta om utträde ur en organisation är av så väsentlig karaktär att den inte av lagstiftaren bör delegeras till enskilda organisationers avgörande. För att garantera den enskildes frihet att själv välja eller avstå från medlemskap i t.ex. en facklig organisation bör därför denna negativa föreningsrätt grundlagsfästas. Ideella föreningar utgör en viktig del av vårt samhälle. De fullgör betydelsefulla uppgifter på många olika områden. Trots den betydelse som olika organisationer sålunda har saknas normer av grundläggande karaktär beträffande organisationernas förhållanden. Den enskildes ställning kan behöva stärkas i olika avseenden utöver den 9 förbättring som grundlagsfäst negativ föreningsrätt skulle medföra. finns därför skäl för en utredning rörande såväl behovet som den lämpliga K206 utformningen av lagstiftningen om de ideella föreningarna. Tyngdpunkten i en ifrågasatt lagstiftning bör ligga i det som från samhällets sida är mest skyddsvärt, nämligen den enskilde medlemmens ställning i förhållande till organisationen. Friheten för människor att vara verksamma i den näring eller i det yrke de önskar är av stor betydelse för marknadsekonomin. Friheten att starta företag är en omistlig del i marknadsekonomin. På samma sätt förhåller det sig med rätten att välja visst yrke. Sker inskränkningar i dessa möjligheter drabbas inte endast den som önskar ägna sig åt en viss verksamhet. Det får också den effekten att konsumenternas valfrihet minskar som en följd av att konkurrensen blir mindre. Utvecklingen har lett till att det blivit allt svårare för den enskilde att fritt utöva näring. Näringsfriheten har inskränkts på skilda sätt. Exempelvis har viss näringsutövning förhindrats genom särskilda bidragsbestämmelser, monopol eller andra regleringsåtgärder. Självfallet kan det krävas vissa auktorisationskrav för viss verksamhet. är emellertid rätten att driva näringsverksamhet så grundläggande för vårt samhälle att denna rätt bör skyddas särskilt i grundlagen. Den svenska författningen har - jämfört med många andra länder, exempelvis - ett begränsat skydd för en minoritet i och därmed indirekt för de människor denna minoritet företräder. Enkel majoritet i är i de flesta frågor - även sådana av stor ingripande betydelse för många människor - tillfyllest för omedelbara beslut. Ett förbättrat minoritetsskydd skulle därför vara av betydelse, särskilt när det gäller prövning av lagar som angår de medborgerliga fri- och rättigheterna. För vissa situationer innehåller såväl regeringsformen som riksdagsordningen krav på kvalificerad majoritet eller särskilt flertal för beslut. Man kan emellertid hysa tvekan för att ha en ordning med kvalificerad majoritet beträffande frågor som kan tänkas aktualiseras tämligen ofta. För det första skulle det inte sällan vara förknippat med stora svårigheter för att ena sig om vilka frågor som skulle kräva kvalificerad majoritet. För det andra finns en beaktansvärd risk för att sådana krav skulle kunna handlingsförlama i vissa lägen. Vi har ovan föreslagit att bl.a. äganderätt och avtalsfrihet ges grundlagsskydd eller förstärkt sådant skydd. Om dessa förslag genomförs är det möjligt att vidga den form av minoritetsskydd som föreskrivs i 2 kap. 12 § tredje stycket regeringsformen. Enligt detta stadgande gäller att lag om vissa fri- och rättigheter skall på yrkande av lägst tio av ledamöter vila såvida inte en kvalificerad majoritet bestående av fem sjättedelar av ledamöterna antar förslaget till lag. ett väsentligt ökat minoritetsskydd. Om ett utvidgat grundlagsskydd inte Mot. kommer till stånd måste andra sätt att ge minoritet i rätt att skjuta K206 fram beslut i viss viktig fråga övervägas. 1979 genomfördes en grundlagsändring som innebar att domstolarna uttryckligen tillerkändes en lagprövningsrätt. gäller enligt 11 kap. 14 § regeringsformen att om domstol eller annat offentligt organ finner att en föreskrift står i strid med bestämmelse i grundlag eller annan överordnad författning, eller att stadgad ordning i något väsentligt hänseende har åsidosatts vid dess tillkomst, får föreskriften icke tillämpas. Det finns dock en begränsning i lagprövningsrätten. Om eller regeringen beslutat om föreskriften skall tillämpning underlåtas endast om felet är uppenbart. För att en domstol skall kunna underlåta att tillämpa föreskrift som har beslutats av eller regeringen ställs alltså mycket höga krav. Det finns tydliga tecken på bristande respekt hos den socialdemokratiska regeringen för grundlagens krav vad gäller såväl innehåll som beredning vid lagstiftning. Nuvarande reglering med krav på uppenbar avvikelse som grund för lagprövning har skapat utrymme för lagstiftning som stämmer mindre väl överens med regeringsformens krav. En utvidgad lagprövningsrätt bör därför införas. Lagprövning bör kunna ske även om avvikelsen inte är uppenbar. En sådan ändring skulle göra att domstolar och myndigheter fick större möjlighet att vägra tillämpa en grundlagsstridig lag. Det finns emellertid anledning att räkna med att sådan lagprövning även kommer att äga rum endast vid sällsynta tillfällen. Det kan tänkas att en utvidgad lagprövningsrätt inte skulle vara tillräcklig för att garantera en grundlagsenlig lagstiftning och lagtillämpning. Därför kan det finnas skäl att utreda frågan om inrättandet av en författningsdomstol. En författningsdomstol i skulle ha till främsta uppgift att vaka över att de i grundlagen förankrade fri- och rättigheterna inte kränks. Utvecklingen i på detta område inger betänkligheter. Inte minst gäller detta skyddet för den enskildes integritet. Behovet av att få vissa frågor med anknytning till grundlag och t.ex. vallag prövade, utifrån strikt juridiska utgångspunkter, framstår som alltmer markerat. Mot denna bakgrund bör frågan om lämpligheten av inrättandet av en författningsdomstol, dess kompetens, sammansättning och verksamhet göras till föremål för en allsidig och inträngande utredning. En genomgång av svensk lagstiftning i syfte att bringa den i överensstämmelse med och avgöranden är angelägen. har inte gjorts direkt tillämplig för svenska 11 domstolar och förvaltningsmyndigheter. Trots att det i olika sammanhang Mot. har hävdats att konventionsbestämmelserna beaktats i den svenska lagstift- K206 ningen, bl.a. i samband med utarbetandet av regeringsformens fri- och rättighetsregler, har fällts av . Mot den bakgrunden är det tydligt att den svenska rättsordningen inte uppfyller de krav ställer. En allmän genomgång av svensk lagstiftning bör komma till stånd. En sådan genomgång bör kompletteras med en utredning om möjligheterna att införliva i svensk rätt genom inkorporering. Överflytta ärenden från regeringen till förvaltningsdomstolarna Ett grundproblem när det gäller svensk rätts förhållande till bl.a. är att vår rättsordning i många ärendetyper anvisar regeringen eller förvaltningsmyndighet i stället för domstol som slutinstans. En överflyttning av ärenden till förvaltningsdomstol bör därför ske. Detta förutsätter en grundlig genomgång av de lagar som kan beröras. Mycket talar dock för att det är möjligt att utföra en sådan genomgång inom en förhållandevis , om tillräckliga resurser sätts in. Med hänsyn till det anförda bör hos regeringen begära en skyndsam utredning i frågan. Huvudparten av den offentliga verksamhet som allmänheten kommer i kontakt med sker numera i regi. För den enskilde är det således av stor betydelse att det ställs lika höga krav på rättssäkerhet och rättsövervakning på det kommunala området som på det statliga. bör nu uppdra åt regeringen att återkomma till med ett lagförslag varigenom JO ges samma fullföljdsmöjligheter över disciplinbeslut m.m. på det kommunala området som på det statliga. Under en följd av år har vi från moderat sida krävt att den enskildes möjlighet att få skadestånd från det allmänna skall vidgas. fattade beslut om att i viss mån tillmötesgå våra krav. Vissa ändringar har gjorts i skadeståndslagen och en utredning skall göra en ytterligare översyn av det allmännas skadeståndsansvar. Enligt vår mening bör utredningens arbete få följande inriktning: I princip bör vanliga skadeståndsrättsliga grundsatser gälla också vid verksamhet inom ifrågakomna område. Utredningen bör vidare överväga om det är möjligt att skärpa reglerna om att det allmänna vid oriktigt handlande får ansvara för skador som uppkommer för enskilda även i fall då någon oaktsamhet inte föreligger (strikt ansvar). Utredningen måste dessutom överväga i vilken utsträckning enskilda skall få gottgörelse för skada som har sin grund i oriktiga råd och upplysningar från myndigheter utan att det föreligger något direkt samband med myndighetsutövning. Vidare bör utredningen överväga om ersättning skall kunna utgå för den Mot. kränkning som den skadelidande utsatts för även om han inte kan styrka att K206 han åsamkats någon direkt ekonomisk skada. Slutligen finns det anledning för utredningen att överväga under vilka villkor - bl.a. beträffande skadeståndsskyldighet - den statliga affärsverksamheten skall verka. Det saknas skäl till att låta denna verksamhet - ofta i form av monopolföretag - bedrivas under gynnsammare villkor än som gäller för jämförbara näringsidkare. Ofta möter den enskilde krav från myndigheter på att lämna ifrån sig personuppgifter av olika slag. Uppgifterna registreras, lagras och skickas inte sällan vidare till andra myndigheter. Ofta sker samköming av olika dataregister. Det allmännas intresse för personuppgifter har ett samband med den offentliga sektorns storlek och det omfattande regelverket. Myndigheterna anser sig ha behov av vissa uppgifter om medborgarna och lägger då endast en effektivitetsaspekt på detta. Den enskildes rätt till en privat sfär kommer i andra hand. Vi anser att det är den enskildes integritetskrav som skall vara styrande för lagstiftningen och för hanteringen av olika dataregister. Därför behövs ett starkare skydd för integriteten. I motionen har lagts fram förslag som medför lagändringar. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderliga sådana ändringar. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär utredning om ökade möjligheter till personval i enlighet med vad i motionen anförts, 2. att hos regeringen begär utredning om minskat antal riksdagsmän i enlighet med vad i motionen anförts, 3. att hos regeringen begär utredning om vidgade möjligheter till rådgivande folkomröstningar i enlighet med vad i motionen anförts, 4. att hos regeringen begär förslag till ändring i regeringsformen för att skydda utlandssvenskarnas rösträtt, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att fyraåriga mandatperioder och skilda valdagar för riksdags- och kommunalval bör införas, 6. att som sin mening ger regeringen till känna att en kyrkans valdag bör införas i enlighet med vad i motionen anförts, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om principer för lagstiftningen, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tolkningsföreträde för enskild vid tillämpning av ramlag eller generalklausul i enlighet med vad i motionen anförts, 13 9. att hos regeringen begär utredning om grundlagsskyddad äganderätt och avtalsfrihet i enlighet med vad i motionen anförts, 10. att hos regeringen begär förslag till ändring i regeringsformen för att säkerställa den negativa föreningsrätten, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lagreglering av ideella föreningars verksamhet,1] 11. att hos regeringen begär utredning om grundlagsskyddad näringsfrihet i enlighet med vad i motionen anförts, 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stärkt minoritetsskydd, 13. att , för att vidga lagprövningsrätten, beslutar att ändra 11 kap. 14 § regeringsformen i enlighet med vad i motionen anförts, 14. att hos regeringen begär utredning om införandet av en författningsdomstol i enlighet med vad i motionen anförts, 15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en genomgång av svensk lagstiftning i avsikt att bringa den i överensstämmelse med de krav som anslutning till konvention om de mänskliga rättigheterna medför, 16. att hos regeringen begär skyndsam utredning om vilka ärenden som skall överflyttas från regeringen till förvaltningsdomstolarna, 17. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om JO-kontroll av kommunerna, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökad rätt till skadestånd från det allmänna vid felaktig myndighetsutövning,1] 18. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skydd för den personliga integriteten. 1989/90 K206 () ()