mot · GD02N357 · 1990-01-19 00:00:00 — Motion till 1989/90:N357 av m.fl. (fp) Ägandespridning 1. Inledning och bakgrund 14 Ägandespridning genom vinstdelning 15 2.1 Vad menas med vinstdelning? 2.4 Motstånd mot vinstdelningssystem 17 2.4.1 Sociala avgifter - en felsyn 17 2.4.2 Den offentliga sektorn 18 2.5 Sammanfattningsvis - skäl för vinstandelar och ägandespridning 19 2.6 Utformning och beskattning 19 Ägandespridning genom aktiesparande 20 Ägandespridning genom minskad maktkoncentration 21 4.1 Avskaffa röstvärdedifferentieringen 21 4.2 Ömsesidigt ägande - en osund företeelse 22 Ägandespridning genom konvertibla skuldebrev 22 5.1 Invändningar mot personalkonvertibler 23 5.2 Samhällsekonomiska effekter 23 En liberal politik för ett spritt ägande Liberalismen bygger på marknadsekonomi och enskilt ägande. I liberalismen ligger därför också en strävan att sprida makt och inflytande. Inom ramen för fri företagsamhet och enskild äganderätt bör det ekonomiska inflytandet fördelas till så många individer som möjligt. Ägandet av näringslivet måste därför också spridas, inte kollektiviseras och inte koncentreras. Ett spritt ägande och därmed mindre koncentrerad makt är ett mål i sig för en liberal samhällsutveckling. Det innebär att individen tillmäts betydelse, inte som del av ett kollektiv eller grupp, som skall föra hennes/hans talan och placera hennes/hans oidentifierade andel av gruppens kollektiva medel, utan som enskild person. Den socialdemokratiska regeringen förde en politik som bidragit till kollektivisering och koncentration av ägandet. Medan det enskilda ägandets andel av näringslivet trendmässigt minskar, ökar institutioner, företag och fonder sin del. Löntagarfondernas införande 1983 är det mest flagranta exemplet på detta. Vår syn på dem och hur de bör avvecklas behandlas i en trepartimotion tillsammans med moderata samlingspartiet och . Vidare är det utbredda statliga ägandet av alla möjliga slag av verksamheter ett exempel på koncentration. De mindre försök till försäljning av delar av de statliga företagen som gjorts har genomförts på ett sådant sätt att institutioner, andra storföretag och bankernas storkunder gynnats, i stället för de anställda och allmänheten. Vårt förslag för utförsäljning av de statliga företagen presenteras i en trepartimotion. Socialdemokraterna har i den politiska debatten hävdat att det kollektiva ägandet skall vidareutvecklas. Man påstår att den svenska ekonomin behöver ett ökat offentligt sparande, vilket skall åstadkommas framförallt genom en rad nya fonder och att de tre första AP-fonderna skall placera en del av sina medel i aktier. Men ökat offentligt sparande innebär inte bara högre skatter utan är också liktydigt med ett ökat offentligt ägande. Detta går stick i stäv med den utveckling anser önskvärd, och vi tar bestämt avstånd från dessa socialiseringstankar. Socialdemokraterna vill att de rättigheter kapitalet ger skall trängas tillbaka till förmån för det de kallar medborgarrätten. Ägande skall inte ge några möjligheter att påverka. Men detta är omöjligt i en marknadsekonomi, som bygger på principen att med ägandet följer väsentliga rättigheter. Det privata ägandet skall därför inte motarbetas utan tvärtom utvecklas och spridas till allt flera. I denna motion beskriver vi hur vill arbeta för att ägandet sprids till fler människor genom frivilliga andel-i-vinst-system och ett ökat enskilt aktiesparande. Vi visar också hur maktkoncentrationen bör minskas på aktiemarknaden. har de anställda i flera hundra svenska företag blivit personligt delaktiga i sina företags vinster. Allt fler företag har etablerat frivilliga system för vinstdelning där de anställda får en egen andel. Antingen betalas den ut direkt eller också förvaltas den av en personal- eller pensionsstiftelse. Stiftelsen kan i sin tur placera kapitalet i det egna företaget eller i andra företag. På detta sätt sprids ägandet till de anställda, som dels får vara med och dela den vinst de bidragit till att skapa, dels med tiden kan bli betydelsefulla ägare i det egna företaget med möjlighet att påverka precis som andra ägare. Till skillnad från de kollektiva löntagarfonderna innebär frivilliga företagsanknutna andel-i-vinst-system att ägandet sprids till fler enskilda människor och att det är vinstutvecklingen i det egna företaget som avgör hur stor tilldelningen blir. Vidare innebär de - också till skillnad från löntagarfonderna - att de anställda via styrelsen i personalstiftelsen kan vara med och påverka hur medlen placeras. kan den enskilde, ofta efter en tids bindning, också förfoga över sin egen andel, vilket inte är fallet med löntagarfonderna. 2.1 Vad menas med vinstdelning? Det är viktigt att hålla isär begreppen belöningssystem och vinstdelning. Belöningssystem är knutna till en individs eller en definierad grupps prestationer. De beslutas inom företaget efter förhandling med facket. Resultatlönen, eller bonusen, blir en del av företagets rörelsekostnad. De är ett direkt komplement till lönen och står i proportion till den egna enhetens nedlagda arbete. Syftet är att skapa tydliga incitament för de anställda. Belöningen är alltså en del av företagets rörelseresultat och på en nivå som de anställda kan påverka. Denna typ av system införs ofta i företag som ett led i en ledningsfilosofi. De anställda uppmuntras att ta ett aktivt ansvar för sin enhet och får utdelning när det går bra för den. Belöningen kan antingen betalas ut till de anställda direkt då den blir tillgänglig eller bindas mera långsiktigt i företaget, t.ex. i en personalstiftelse. Stiftelsen kan i sin tur köpa aktier i företaget. Endast om så sker är det fråga om ett system som kan ge de anställda delägarskap och där förmögenhetsuppbyggnad sker. Den andra modellen utgår från att det är andelar i den kapitalavkastning som återstår efter det att andra kostnader betalats, som skall fördelas. Hur vinsten skall användas beslutas av ägarna. Det är bolagsstämman, inte företagets ledning, som bestämmer om system för vinstdelning skall införas. Sedan systemet väl införts är det dock i praktiken styrelsen som beslutar ifall vinstmedlen skall utgå. Vinstandelarna är därmed inte heller förhandlingsbara och har ingenting med själva löneutrymmet att göra. 1989/90 N357 Det är i första hand den här typen av vinstdelnings-, eller andel-i-vinst- Mot. system, som åsyftas i den politiska debatten. Även här kan utdelningen ske N357 eller andelarna bindas mer långsiktigt i t.ex. en personalstiftelse. Samtliga modeller kan i och för sig leda till ägandespridning om pengarna används till köp av aktier, i det egna företaget eller i andra företag. Bara i de två mer långsiktiga modellerna är emellertid ägandespridningen en del i själva systemet. I de kortsiktiga modellerna beslutar de anställda precis som över sin vanliga lön hur de vill disponera den extra tilldelningen. Sammanfattningsvis används termerna i denna motion enligt följande: Vinstandelar: andelar av företagets vinst sedan andra kostnader (rörelsekostnader, avskrivningar, finansiella kostnader) bestridits. Beslutas av bolagsstämman. Resultatandel: andel av viss enhets eller grupps rörelseresultat inom företaget. Beslutas av styrelsen. Andel-i-vinst-system: system eller modeller som bygger på vinstdelning, viss bindningstid för andelarna och ägandespridning genom att sparkapitalet placeras i aktier. : den stiftelse, t.ex. pensionsstiftelse eller annan personalstiftelse, som förvaltar de medel som tillfallit de anställda genom vinstdelning eller efter utdelning av resultatandelar. Belönings- och vinstdelningssystem beskattas på olika sätt: På resultatlön och vinstandelar som betalas ut direkt utgår sociala avgifter som för vanlig lön och de beskattas som inkomst av tjänst hos den anställde. De är avdragsgilla kostnader i rörelsen för företaget. Även avsättningar till stiftelser belädes med sociala avgifter. Avgifterna är dock lägre än för löner. Avsättningarna är avdragsgilla kostnader för företaget. När andelarna lyfts beskattas de som inkomst av tjänst hos den enskilde. Enligt en kartläggning som Veckans affärer gjorde hade två tredjedelar av de större börsnoterade bolagen någon form av ägandespridning till de anställda, men då inkluderades även aktieköp och konvertibler. Det innebar att anställda i ett sextiotal av största företag då var delägare i det företag de arbetade i. Samma undersökning visade att vinstandelssystem praktiserades av ett tjugotal av de totalt 63 bolagen på Stockholmsbörsens Al-lista. Enligt en sammanställning från hade ett par hundra företag då vinstandelssystem, där de minsta hade tiotalet anställda och det största var . Antalet anställda som berördes av sådana system uppskattades då till närmare 300 000. I skriften informerar 1988:17: Vinstdelning och ägandesprid ning presenteras några vitt skilda typer av företag och hur deras andel-i- Mot. Det är såväl stora tjänsteföretag som små verkstads- N357 Det vanligaste är att medlen binds, och ibland ända till pensioneringen. Fördelningsprincipen kan vara arbetad tid, eller lönenivå, och fördelningen mellan åren lösas genom att en fond bildas , men med gemensam styrelse. De anställda är antingen direkt representerade i sina styrelser eller genom sina fackliga organisationer. Företagsledningen tillsätter i en del fall också styrelserepresentanter i stiftelsen. I några fall har personalstiftelserna redan blivit mycket betydelsefulla ägare i företaget med egna ägarrepresentanter i företagets styrelse. 2.4 Motståndet mot vinstdelning System för individuell vinstdelning går emot socialdemokraternas strävan att kollektivisera ägandet. Kollektiviseringssträvandena undermineras och socialdemokraterna tycks vara oroliga för att solidariteten med den centrala fackliga organisationen kan komma att överskuggas av andra intressen. På lokal nivå är fackföreningarna dock oftast positiva till vinstdelning - de får ju ett ökat inflytande! Det centrala facket har då inte mycket annat att göra än att acceptera utvecklingen. Tilläggas bör dock att det finns undantag även bland de centrala fackliga organisationerna. har t.ex. tagit kongressbeslut på att kräva att alla bankanställda ska få del i bankernas vinster. 2.4.1 Sociala avgifter på vinstandelar - en felsyn Flera argument talar mot att lägga sociala avgifter på vinstandelar. För det första är vinst inte samma sak som lön. Vinstandelen är osäker och kan helt utebli. Lön är ersättning för utfört arbete och utgår även då företaget går dåligt. Lön bestäms efter förhandlingar mellan fack och arbetsgivare. Beslut om avsättningar till vinstandelar fattas av bolagsstämman enligt aktiebolagslagens regler om disposition av vinsten, och utgår från de vinstmedel som annars skulle tillfalla ägarna. Det är svårt att föreställa sig att människor, om de fick välja mellan del i en osäker framtida vinst och en förutbestämd lön, skulle välja att avstå från lönen. För det andra är vinstandelarna bundna, i regel och i vissa system ännu längre. kan den anställde överhuvudtaget inte disponera sin egen andel. Att tro att vinstandelarna skulle ta över lönens roll, vilket är grunden för påståendet att socialförsäkringssystemet urholkas, är därför nonsens. Andel-i-vinst är ur individens synvinkel inte något alternativ till lön. Dessutom är alla former av resultatlön (t.ex. bonus, extra månadslön eller annan premie) som kan tas ut kontant redan belagda med sociala avgifter och beskattas som vanlig lön hos den enskilde. För det tredje påverkas ATP-nivån på ett ologiskt och inkonsekvent sätt. Socialdemokraterna och LO hävdade i debatten att det faktum att sociala avgifter tas ut skulle gynna den anställde ekonomiskt genom att han eller hon får högre ATP. Det är förvisso sant att ATP-nivån påverkas, men två förhållanden glöms bort då detta förs fram. Dels betalas ju avgiften in när avsättningen görs, dvs. en gång om 17 Den anställde däremot tar ju inte upp andelen som in- Mot. 1989/90 komst i sin deklaration förrän han eller hon faktiskt disponerar den. Det är N357 först när andelen syns i deklarationen som den blir ATP-grundande. Med andra ord tas en avgift ut som under tillfaller socialförsäkringssystemet, utan att den motsvaras av en förbättrad förmån hos den anställde! Om utbetalning sker först vid uppnådd pensionsålder påverkas över huvudtaget inte ATPn. Dels kan värdet av vinstandelarna när de väl lyfts ha såväl stigit som sjunkit, beroende på hur väl de placerats i mellantiden. Den inkomst som då () blir ATP-grundande har därför ingenting med den ursprungliga nivån på individens vinstandel att göra, utan beror på utvecklingen på aktiemarknaden eller vinstutvecklingen hos det egna företaget och på skickligheten hos dem som har ansvaret för personalstiftelsens placeringar. Detta är en helt ny princip i socialförsäkringssystemet! För det fjärde är skillnaderna i anställningsvillkor och förmåner redan stora på arbetsmarknaden. Om rättvisa i detta sammanhang definieras som att alla skall ha likadana anställningsvillkor, finns det tusentals företeelser att ändra på förutom förekomsten av andel-i-vinst-system! För det femte faller socialdemokraternas argument om skattemässig likabehandling sönder efter en snabb titt på löntagarfondernas skatteförhållanden. Löntagarfonderna betalar ingen skatt på ränteinkomster och utdelningar, ingen skatt på förmögenheten och ingen skatt på realisationsvinster. Personalstiftelser däremot betalar skatt på ränteinkomster och utdelningsinkomster, på förmögenhet och på reavinster. Till detta har socialistiska majoritet lagt sociala avgifter om på avsättningarna. Det är de anställda som förlorar på den avgiften, eftersom den tas ut av den del av vinsten som ett visst år finns tillgänglig för de anställda att dela på. Det är således inte företagen utan deras anställda som straffbeskattas. Eller som , ordförande i verkstadsklubben på konstaterade i Veckans affärer (42/86): När vi små i samhället för en gångs skull får chansen till en extra del av kakan, då slår man till! 2.4.2 Den offentliga sektorn Ofta anförs som argument mot att vinstdelningssystem sprids att det är orättvist mot dem som är anställda i offentlig tjänst, som inte har chans till sådana arrangemang. Detta är ett irrelevant argument, som dessutom inte är helt korrekt. Som ovan framhållits är även den privata arbetsmarknaden mycket heterogen. Anställningsvillkoren skiftar starkt mellan branscher och företag. Det gör de även mellan skilda delar av den offentliga sektorn. Dessutom finns exempel på anställningsvillkor för de offentliganställda som i regel inte återfinns på den privata arbetsmarknaden, t.ex. viss fri sjukvård och gratis läkemedel. Det är heller inte helt sant att det i den offentliga sektorn inte går att införa belöningssystem som i varje fall påminner om vinstdelning, även om det förstås inte uppkommer någon vinst i egentlig mening och inte heller någon ägandespridning. Försöksprojekt har genomförts på många håll där tanken är att effektivi- Mot. tetsvinster - dvs. att samma (eller bättre) verksamhet utförs till en lägre N357 kostnad - skall komma personalen till del i någon form. I vissa fall går pengarna tillbaka till själva verksamheten i form av ökade resurser, i andra får personalen möjlighet till t.ex. studieresor och kompetenshöjande utbildning när verksamheten gått bättre än vissa uppsatta mål. Ett exempel på sådant försök är där 62 000 sjukvårdsanställda enligt principen hälften var får disponera av ett eventuellt överskott i den egna klinikens eller vårdcentralens resultat. Den andra hälften tillfaller . Det kan vara svårt att införa vinstandelssystem för de affärsverk som har en monopolställning, och vilkas taxor och avgifter fastställs i särskild ordning. Vi förordar dock att de konkurrensutsatta delarna av affärsverken skall ombildas till bolagsform. Många av dessa verksamheter kan sedan privatiseras. I takt med att dessa reformer genomförs kan vinstandelssystem införas i stora delar av affärsverkens affärsområden. Motsvarande reform bör också genomföras vad gäller stora delar av kommunernas och landstingens verksamhet. Detta skulle gynna både den offentliga sektorn och de som jobbar där. 2.5 Sammanfattningsvis - skäl för vinstandelar och ägandespridning Det finns många skäl för vinstdelningssystem och medägande i det egna företaget. Individen känner ett större engagemang i sitt arbete. Företaget får mera engagerade medarbetare. Övriga ägare förlorar kortsiktigt på att få dela med sig av vinsten till de anställda. Långsiktigt tjänar emellertid också de på att företagets medarbetare känner ett stort engagemang och ansvar. Samhällsekonomin gagnas av ett ökat sparande och en större förståelse för företagens behov av att göra vinst. En spridning av förmögenheter och intresse för att spara i aktier kan i sin tur generera nytt sparande utanför de ursprungliga andel-i-vinst-systemen. Den kanske största samhällsekonomiska vinsten är dock att man genom dessa system kan åstadkomma ett bättre tillvaratagande av medarbetares engagemang, ansvar och deltagande i företagens verksamhet. 2.6 Utformning och beskattning Införande av vinstdelning i företagen, oavsett om det är raka rör till plånboken eller avsättningar till stiftelser, skall beslutas av dem som arbetar i företagen och företagens ägare, inte av politiska eller centrala fackliga organ. Varje företag är unikt och måste få välja hur premierings- och vinstdelningssystem skall se ut, om de kommer i fråga. vill därför inte rekommendera en viss typ av vinstdelning eller viss modell för belöningssystem. Det är en fråga för företagsledningar och de lokala facken som - i fallet med vinstdelning - endast kan införas med bolagsstämmans godkännande. Däremot vill vi på politisk väg uppmuntra, inte förhindra, före tagsan- 19 Därför vill vi slopa de sociala avgifterna på an- Mot. delarna under förutsättning att bindningstiden ej underskrider . Vi vill inte genom politiska beslut detaljstyra andel-i-vinst-systemen men likväl har vi som parti i ett par frågor en uppfattning om hur systemen bör organiseras. Stiftelsen som skall förvalta medlen bör ha en majoritet av de anställda i sin styrelse för att syftet att sprida inflytandet i näringslivet skall kunna nås. Placeringsfilosofin bör inte kunna påverkas av företaget, genom att t.ex. diktera att viss andel av medlen måste placeras i det egna företaget. Avvägningen mellan riskspridning och delägarskap i det egna företaget bör beslutas av stiftelserna själva. T.ex. kan det vara lämpligare i börsnoterade företag än i mindre och icke-noterade att placera en stor del eller kanske t.o.m. alla andelarna i det egna företaget. Om företaget inte är ett aktiebolag, utan t.ex. ett handelsbolag eller en sparbank, får stiftelsen i stället köpa aktier utanför det egna företaget. Möjligheten att införa andel-i-vinst-system begränsas alltså inte till en viss företagsform. Den viktigaste skattepolitiska åtgärd som krävs för att uppmuntra spridningen av vinstandelssystem är att befria dessa från sociala avgifter då andelarna bundits . Av ägarutredningens (SOU 1988:38) kartläggning framgår med skrämmande tydlighet att det enskilda aktieägandets andel av börskapitalet har minskat kraftigt. Utredarna har koncentrerat sig på en period till senast tillgängliga data, oftast 1986. har institutionaliseringen av ägandet ökat kraftigt. Nedgången i de fysiska personernas direktägda andel av börsvärdet första hälft var . Uppgifter visar att denna utveckling fortsatt och att de fysiska personernas andel gått tillbaka med ytterligare ett par procentenheter, och deras ägande utgör nu av det totala börsvärdet. Det faktum att en allt större del av aktiestocken kommit att innehas av institutioner kan förklaras bl.a. med att de skattemässiga betingelserna för ackumulering av kapital och placeringar i aktier är mer gynnsamma för dem än för fysiska personer. Det är till och med så att hushållen har nettosålt börsnoterade aktier av den studerade perioden. Vidare deltog de i oproportionellt låg utsträckning i de nyemissioner som genomfördes . Glädjande nog har antalet aktieägare i ökat kraftigt . Enbart till ökade antalet aktieägare från 2,6 till 3,3 miljoner, vilket innebär att av alla svenskar nu är aktieägare. Denna ökning beror dock till största delen på att delade ut aktier till sina försäkringstagare. I övrigt är det framför allt fondsparandet som ökar. Sparandet i allemansfonder, och tidigare aktiesparfonder, har varit gynnat i förhållande till direkt aktieägande. Dessa aktiefonder kan betraktas som mellanhandsägare för fysiska personers aktieinvesteringar. Inte endast värdeandelen av hushållens direktägande har minskat. utom har koncentrationen i företagens ägar- och inflytandestrukturer ökat N357 Ett omfattande bruk av aktieslag med olika röstvärden har medfört att röstandelskoncentrationen blivit avsevärt högre än kapitalandelskoncentrationen. Bättre förutsättningar för aktiesparande Makt- och ägandekoncentrationen måste ersättas med dess motsats, maktspridning och ägandespridning. Det gäller såväl kollektiv som enskild koncentration. En av de viktigaste åtgärder som kan vidtagas för att bryta koncentrationstrenden är att skapa bättre villkor för enskilt aktiesparande. Under de borgerliga regeringsåren infördes skattestimulanser för enskilt aktiesparande. Detta medförde att en halv miljon människor som inte haft aktier, blev aktieägare. Antalet aktieägare (som äger aktier direkt) har även därefter ökat och uppgår nu till ca två miljoner, trots att fysiska personers andel av aktierna minskat. Det stora intresset för aktiefondsparandet visar att många människor vill vara delägare av företag. Detta stora intresse bland allmänheten bör respekteras och tas tillvara. Det är bra för vitaliteten i svensk ekonomi att många människor bryr sig om hur det går för företagen. När fler låter sitt sparande förvandlas till ett aktivt ägande, får detta även positiva effekter för tillgången på riskvilligt kapital. Gällande skatteregler har gynnat aktiesparande i olika typer av aktiefonder och pensionsfonder i förhållande till direktägande av aktier. I det nya skattesystemet bör likställdhet uppnås. Även den socialdemokratiska majoriteten i ägarutredningen ansåg att det är av största vikt att de fysiska personernas andel av aktiestocken inte ytterligare minskar. anser att detta mål är otillräckligt. Utvecklingen måste vändas så att fysiska personers andel av den totala aktiestocken ökar. I samband med skattereformen 1991 sker stora förändringar av kapitalbeskattningen och då av aktiesparandet. Det är redan nu klart att den s.k. portföljmetoden inte kommer att genomföras. Övriga förslag behandlas i anslutning till skattereformen. Ägandespridning genom minskad maktkoncentration Förutom har även studerat den differentierade rösträtten, dvs. att samma kapitalinsats föranleder olika stort inflytande vid bolagsstämman. Inga åtgärder har dock vidtagits för att stävja bruket av differentiering av röstvärdet. valde att inte förorda en förändring av bestämmelserna rörande aktiebolags möjligheter att emittera aktier med olika röstvärde, detta trots att bruket av differentierad rösträtt försämrar aktiemarknadens funktion. Bland annat tappar aktie- 21 marknaden sin roll som en marknad för företagskontroll, då det blir lätt att Mot. genomföra vänliga företagsförvärv men svårt att genomföra fientliga sådana. bidrar detta till att näringslivsstrukturen konserveras. anser att lika risk på aktiemarknaden skall ge lika rätt till inflytande. Rätten för börsföretag på AI- och AH-listorna att vid nyemissioner utge aktier med lägre röstvärde bör avskaffas. minskar då maktkoncentrationen inom börsföretagen, som aktiemarknadens funktion förbättras och de små aktieägarna skyddas. Att införa retroaktiva lagar är av rättsäkerhetsskäl inte acceptabelt. Vi avvisar därför möjligheten att införa en sådan regel för redan emitterade aktier. Den bör enbart gälla nyemissioner.