mot · GD02A427 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:A427 av m.fl. (s) Regionalpolitisk utveckling De övergripande målen för vår regionalpolitik är att uppnå en balanserad befolkningsutveckling och tillgång till arbete, service och en god miljö i alla delar av landet. Dessa mål preciseras genom beslut av riksdag och regering. Exempel på sådana beslut är stödområdesindelningar för regionalpolitisk! stöd, områdesavgränsningar för transportstöd, prioritering av vissa regioner för omlokalisering av statlig verksamhet samt fördelningen av medel till regionalpolitiska insatser. På den regionala nivån ankommer det på länsstyrelserna att göra prioriteringar av olika typer av insatser i olika delar av länen, avgränsa områden där glesbygdsstöd har lämnats etc. Det regionalpolitiska arbetet har ändrat inriktning i betydande grad. Detta arbete kan i korthet sägas alltmer ha inriktats på: - infrastrukturåtgärder (utbildningsinsatser, teknik- och kompetensspridning, kommunikationer m.m.) för att skapa goda utvecklingsmiljöer för näringslivet, - att de regionalpolitiska medlen satsas på utveckling och förnyelse av näringslivet (inriktning på stöd till såväl härda som mjuka investeringar), - ökad decentralisering av regionalpolitikens genomförande och stöd till lokala/regionala initiativ till utvecklingsinsatser, - särskilda i tiden koncentrerade regioninsatser har gjorts för att klara strukturomvandlingsproblem (, , , , , m.fl.). Den socialdemokratiska regeringen har gjort betydelsefulla ansträngningar för att stärka regionalpolitiken. Dessa ansträngningar har bland annat lett till att det stöd som lämnas till glesbygden ökat , vilket är en kraftfull ökning av medlen som avsättes för regionalpolitiken. Därtill kommer den gynnsamma utvecklingen av arbetsmarknaden som även glesbygden genom en minskad arbetslöshet fått skörda frukterna av. Det stöd som ges till glesbygden tillför 1 500 arbetstillfällen. Även om dessa ambitiösa ansträngningar är lovvärda och viktiga led i arbetet med en balanserad regionalpolitisk utveckling finns det behov av ytterligare insatser. Enligt FoB 85 sysselsattes av samtliga sysselsatta i landet inom Mot. Huvudstadsregionen innefattar en fjärdedel av A427 Denna starka koncentration av landets sysselsättning till huvudstadsregionens arbetsmarknad får till resultat att följdverkningarna av en dåligt fungerande arbetsmarknad i regionen sprider sig till hela ekonomin. Detta förstärks inte minst av det pendlingsutbyte som sker mellan huvudstadsregionens arbetsmarknad och övriga arbetsmarknader i landet. 1 detta sammanhang spelar arbetsmarknads- och utbildningspolitiken en väsentlig roll. Och i den takt som arbetskraftsutbudet i allt mindre överensstämmer kvalifikationsmässigt med den efterfrågan som finns, desto kraftigare kommer behovet av arbetskraft från andra delar av landet att vara. Mot denna bakgrund är det av strategiskt intresse att utvecklingen sker i balanserade former. Och detta intresse avser inte enbart regionalpolitiken, utan hela den ekonomiska politiken. För att få till stånd en balanserad utveckling är det av vikt att åtgärder vidtas för att styra tillväxten inom den privata och offentliga tjänstesektorn från till andra delar av landet.Tillväxten i måste begränsas. Den kanske viktigaste tillgången för en regions långsiktiga utveckling är infrastrukturen, dvs. vägar, järnvägar, telekommunikationer, flygplatser och postterminaler. Inflytandet häröver har dock minskat med hänsyn till att en allt större del finansieras utanför statsbudgeten. Det blir därmed marknadsekonomiska principer som får vara vägledande för vilka satsningar som skall göras, vilket inte alltid stämmer överens med vad som är motiverat ur regionalpolitisk synvinkel. klarar sina investeringar genom att själv agera på lånemarknaden och ge ut teleobligationer, som posten och luftfartsverket själv finansierar sina investeringar via avgifter som kunderna erlägger. Vägar och järnvägar finansieras över statsbudgeten. De valda finansieringsmodellerna har fått till följd att omfördelningen av infrastrukturen mellan landets regioner har varit snabbare än befolkningens omfördelning. har tillförts en oproportionerligt stor del av investeringarna i modern infrastruktur. förlädes hälften av satsningarna på flygplatser och postterminaler till , och därtill kommer av telekommunikationssatsningarna. Detta kan jämföras med att regionen har av landets befolkning. Koncentrationen av infrastruktursatsningarna till , med undantag för vägar och järnvägar, har förstärkt regionens ställning och därmed gjort den ännu mer attraktiv som etableringsort. Övriga landet har emellertid fått stå tillbaka och exempelvis , och de s.k. storstadsalternativen i har förlorat sin tidigare ställning som balanserande kraft till huvudstaden. Utbildning och forskning har en strategisk betydelse för utvecklingen i en region. svarar, enligt en undersökning vid SCB, för av sysselsättningen inom forskning och utveckling i företagssektorn i . av de forskarutbildade arbetar i företagssektorn i . Ungefär hälften av landets forskningsresurser i offentliga forskningsinstitut samt styrelsen för teknisk utvecklings (STU) fördelning av Mot. anslag till forskning och utveckling destineras till . Den kraftiga koncentrationen till av forskning och utveckling kan därmed bli styrande för företagens investeringar och den långsiktiga fördelningen av sysselsättning och inkomster i . Den inventering som STU gjort av resurscentra för teknik- och kompetensspridning visar att denna verksamhet har en liknande koncentration till och . Staten måste därför vid större förändringar av verksamheter eller i samband med större förändringar av ingångna avtal utnyttja sin roll som avtalspart för att åstadkomma en utflyttning av kollektiva forskningsinstitut i första hand från . Den statliga sektorn har en stor betydelse för en balanserad regional utveckling. Detta dels som resursskapare och serviceorgan för individer och företag, dels genom den sysselsättning som skapas. De största arbetsgivarna utgöres i många kommuner av statliga myndigheter, institutioner och företag. Sysselsättningen inom den statliga sektorn är av flera skäl ojämnt fördelad såväl mellan länen som inom länen. Med syftet att motverka denna obalans omlokaliserades ett trettiotal myndigheter med omkring 10 000 anställda från . Fram till dess var i det närmaste all central statlig förvaltning lokaliserad till . uttalade att en ny omlokalisering av statlig förvaltning av det slag som tidigare genomförts då inte var aktuell. Decentraliseringsarbetet har istället inriktats på två andra huvudvägar. Dels skall möjligheterna att omlokalisera ny eller expanderande statlig förvaltning prövas målmedvetet, dels skall en delegering av beslutsfunktioner och arbetsuppgifter från central nivå eftersträvas.Lokalisering av statlig verksamhet skall i första hand ske till skogslänen och i andra hand till sydöstra och . Statskontoret har i samarbete med Statshälsan och statens arbetsmarknadsnämnd gjort en utvärdering av 1970-talets omlokalisering av statliga myndigheter. Denna utvärdering ger vid handen att beslutet att omlokalisera 48 myndigheter, eller delar av myndigheter, med 10 000 anställda, haft en liten inverkan på befolkningsutveckling, sysselsättning och arbetsmarknad i . Den har inte haft någon märkbart dämpande effekt på tillväxten. Statsmakternas intentioner har i denna del inte infriats.Stockholms läns andel av antalet statsanställda har minskat från 1975 till . , inklusive affärsverken, ökade dock i med 15 500 personer . Statsmakterna har omlokaliserat myndigheter med ca 10 000 anställda från . Detta har således inte hindrat att statsförvaltningen i ökat betydligt . Särskilt gäller detta den lokala och regionala statsförvaltningen, men också den centrala statsförvaltningen. Myndigheterna inom försvaret har emellertid minskat. Myndigheterna har i flera av regionerna blivit en resurs i det regionala utvecklingsarbetet, vilket skett genom samverkan kring en utvecklingsidé som 5 resulterat i olika typer av samverkansprojekt. Det krävs att myndigheterna Mot. förläggs till orter där de har möjlighet att vara en resurs i utvecklingsarbetet A427 för att effekter skall uppnås i den regionala utvecklingen. En grundläggande och betydelsefull förutsättning är att länsstyrelserna och kommunerna tar en aktiv del i arbetet med att integrera myndigheterna med övriga utvecklingssträvanden inom regionerna. På mottagarorterna har det uppnåtts delvis positiva effekter. Arbetsmarknaden har breddats och myndigheterna har i flera regioner, främst i norr, blivit en resurs i det regionala utvecklingsarbetet. En viktig förutsättning är i de flesta fall att det finns högskola eller universitet på orten. Genom att lokalkostnaderna är markant lägre än i blir de statsfinansiella besparingarna betydande. Statskontoret har vidare framhållit att det finns en rad fördelar med att det i samband med eventuella framtida omlokaliseringar sker förstärkningar i de regioner dit omlokalisering redan skett. Den expansion som skett inom har gett upphov till svåra så kallade överhettningsproblem och fört med sig en obalans mellan varu- respektive tjänsteproduktionen i regionen. Av de problem som uppkommit kan nämnas svårigheter för företagen att rekrytera personal, bristen på bostäder och på detta en följande osund prisbildning samt långa köer inom barnomsorgen. Den starka expansionen i har också medfört större miljöproblem än vad som gäller för landet i övrigt. Från ledande politiskt och fackligt håll i har det uttalats en betydande oro för den aktuella situationen och behovet av åtgärder för att dämpa expansionen i regionen har framhållits. Det kan således konstateras att det finns en gemensam uppfattning om att åtgärder har att vidtas så att verksamheter kan avlänkas från till andra landsdelar. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om styrning av insatser inom infrastruktur, forskning och utveckling samt regionalisering av statsförvaltning som medel för att avlänka expansionen inom . () () Axel () () () ()