ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02A703 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:A703 av och (båda s) Ökad rätt till ledighet för vård av barn har samtliga föräldrar rätt att förkorta sin arbetstid till dess att ett barn har uppnått ålder. Denna rätt är mycket uppskattad och utnyttjas av många föräldrar. Barnen är emellertid inte mogna att själva klara sig före eller efter skoldagen. I många kommuner är fortfarande också utbyggnaden av fritidshemmen eftersatt. Många föräldrar har därför en önskan om att kunna förlänga sin arbetstidsförkortning till dess barnet fyllt . Statligt anställda har redan nu genom kollektivavtal rätt att förkorta sin arbetstid till utgången av det skolår då barnet fyller . Denna rätt bör även tillerkännas övriga föräldrar. Några större problem bör i allmänhet inte heller uppstå för arbetsgivaren, då ersättare för den anställda ofta redan finns, eftersom arbetstagaren haft möjlighet att utnyttja sin lagstadgade rätt till förkortning av arbetstiden. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rätt till förkortning av arbetstiden.
mot · GD02A704 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:A704 av () Legalisering av skrivbyråer tolkade arbetsförmedlingslagen på så sätt att en privat skrivbyrå dömdes för olaglig arbetsförmedling. Det betyder alltså i praktiken att alla företag som sysslar med den här typen av kontorsservice bryter mot lagen. I bl.a. Bergslagen har startandet av sekreterarservice och skrivbyråer varit en väg ut ur arbetslösheten och det har givit flertalet kvinnor en chans att välja sin egen arbetstid. kommer många kvinnliga företagare i kläm eftersom allt fler startar såväl kontors- som sekreterarservice och där en del av affärsidén bygger på att man lånar ut personal till företag som behöver tillfällig hjälp. Regeringen borde ta initiativ till att ändra lagen så att verksamheten blir laglig. Det är befängt med sådana lagar som hindrar tjänsteföretag att utvecklas. I slutbetänkandet av regionalpolitiska kommitté bedöms mycket riktigt Bergslagen som en utsatt region - en region där speciellt kvinnor har svårt att få sysselsättning. Man har från utredningens majoritet lagt fram ett förslag till kvinnligt för att få fram speciella kvinnojobb. Egentligen är detta helt befängt! För vad gör då staten? Jo, man olagligförklarar all typisk kvinnlig fallenhet när det gäller företagsamhet. Nej till privata daghem! Nej till skrivbyråer! Nej till kontorsservice! De avkunnade domarna i högsta domstolen, där innehavare av seriösa skrivbyråer dömts för olaga arbetsförmedling, understryker behovet av att förändringar i lagstiftningen skyndsamt kommer till stånd. Här behövs sannerligen inte något statligt monopol. Släpp istället de kvinnliga företagen loss! Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till en skyndsam förändring av arbetsförmedlingslagen i syfte att tillåta skrivbyråverksamhet.
mot · GD02A705 · 1990-01-16 00:00:00 — Motion till 1989/90:A705 av m.fl. (m, fp) Blockad av företag utan fackligt anställda Arbetsmarknaden består av såväl organiserade som oorganiserade arbetsgivare och arbetstagare. Bland landets företag har en majoritet valt att vara utan avtal medan en minoritet av företrädesvis litet större företag valt att erhålla avtalsservice och annan hjälp från en arbetsgivareorganisation. På arbetstagarsidan är en stor majoritet med i någon facklig organisation medan cirka en halv miljon anställda valt att stå utanför en facklig organisation. Till skydd för rätten att organisera sig finns bland annat bestämmelser i 7 § MBL. Däremot finns inget skydd för vare sig arbetsgivare eller arbetstagare ifall båda parter av någon anledning inte vill organisera sig. Genom bland annat denna blotta i lagstiftningen har de fackliga organisationerna givits möjlighet att vidta stridsåtgärder gentemot företag för att åstadkomma ett kollektivavtal eller s.k. separatavtal. Stridsåtgärden för att åstadkomma ett avtal kan naturligtvis vara befogad för att uppnå ett avtal på en arbetsplats där vederbörande fackliga organisation har medlemmar men följden kan också bli att en arbetsgivare mot de anställdas vilja tvingas skriva på ett avtal med en facklig organisation som de anställda inte vill låta sig representeras av. Detta är speciellt stötande i mindre företag med endast familjemedlemmar som anställda. Frågan om vem som skall representera anställda som inte vill vara med i facklig organisation har ett nära samband med den negativa föreningsrätten. En fråga som inom EG ser ut att få sin lösning genom ett införande av en negativ föreningsrätt i EG:s medlemsstater. Möjlighet att blockera företag som ej har organiserad arbetskraft har också utnyttjats i syfte att förhindra uppkomsten av naturliga kompanjonföretag samt att som i målarförbundets fall skaffa pengar till den fackliga organisationen. I en rättsstat måste det vara upp till den enskilde att själv bestämma om vederbörande vill låta sig representeras av en organisation. Det kan inte betraktas som rättmätigt att vissa organisationer, i detta fall arbetsmarknadsorganisationer, skall kunna förhindra verksamhet på arbetsplatser där de inte har en enda medlem för att uppnå ett avtal som säger att vederbörande fackliga organisation skall representera arbetstagarna. Att uppdra åt arbetsmarknadens parter att lösa dessa frågor är orimligt. Dessa är i princip jäviga då de är föga intresserade av att få frågan reglerad eftersom dess nuvarande situation kan tillföra dessa organisationer både medlemmar och ekonomiska Det bör därför införas ett förbud mot blockad av företag där det inte Mot. finns någon fackligt ansluten anställd för dess vägran att teckna avtal separat A705 eller via arbetsgivareorganisation. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till förbud mot blockad av företag utan fackligt ansluten för dess vägran att teckna avtal separat eller via arbetsgivarorganisation. () Hans Nyhage (m) () () () ()
mot · GD02A706 · 1990-01-12 00:00:00 — Motion till 1989/90:A706 av m.fl. (m, fp, c) Fristående arbetsförmedlingar För att förhindra att arbetsförmedling bedrivs i förvärvssyfte har staten tagit monopol på arbetsförmedling här i landet. Genom utformningen av arbetsförmedlingslagen har emellertid inte bara sådan arbetsförmedling som upptar avgifter från den arbetssökande förbjudits utan även sådan arbetsförmedling som bekostas av arbetsgivaren och därigenom skulle vara avgiftsfri för den sökande. Arbetsgivarna är enligt lag skyldiga att anmäla lediga platser till arbetsförmedlingen. Dock kan konstateras att alltjämt tillsätts endast en mindre del av de lediga platserna med hjälp av förmedlingen. Detta är i sig naturligt då arbetsförmedlingen inte rimligen hinner med s.k. kort-varselanställningar och saknar specialistkunskap i tillräcklig omfattning. Arbetsförmedlingsmonopolet är olyckligt ur flera synvinklar. Den främsta är att verksamhet som inte utsätts för stimulerande konkurrens tenderar att stagnera. Hur många goda förslag som än internt förs fram inom monopolet kan detta aldrig ersätta den kreativitet som skapas när konkurrensliknande förhållanden råder. Det finns ingen orsak att utesluta samma goda påverkan på AMS som hade på landstingens öppenvårdspolitik om arbetsförmedlingsmonopolet uppluckrades. Ett annat skäl att luckra upp monopolet är att dagens lagstiftning inte är anpassad till tjänstesamhället. Detta har fått till följd att exempelvis seriösa skrivbyråer, vars tjänster är praktiskt taget oundgängliga för arbetsgivarna, fortfarande av myndigheterna betraktas som olaga förmedlare av arbetskraft. I departementspromemorian Ds 1989:30 Arbetsförmedlingslagen - en översyn - föreslås vissa ändringar. Dessa är emellertid helt otillräckliga och bygger in en byråkrati som hämmar en rationell användning av de produktiva resurserna. Ett slöseri som inte har råd med. I alltför hög grad har den hittillsvarande diskussionen kring arbetsförmedlingens roll präglats av industrisamhällets frågor medan de största problemen finns inom tjänsteproduktionen. Mot denna bakgrund bör samhället positivt se på möjligheterna att tillåta ett system med fristående arbetsförmedlingar för specifika yrkesområden som ställer krav på specialistkunskap hos förmedlingarna och vars förmedlingsbehov offentliga arbetsförmedlingar därför har svårt att fylla. Verksamheten skulle kunna finansieras med avgifter från de företag som anlitar förmedlingen i fråga. Sådana försök bör ge värdefulla impulser till den all Vidare bör undersökas vilka positiva effekter en liberalisering av reglerna för uppdragsverksamhet kan få för produktionen i såväl offentlig som privat tjänst. Ett första steg bör vara att skrivbyråverksamhet inte längre betraktas som olaga arbetsförmedling. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag i enlighet med vad i motionen anförts avseende fristående arbetsförmedlingar för specifika yrkesområden samt uppdragsverksamhet. () () () () () () 1989/90 A706
mot · GD02A707 · 1990-01-18 00:00:00 — Motion till 1989/90:A707 av och (båda s) Den fackliga verksamheten i mindre företag Näringslivet rymmer tusentals små företag och arbetsplatser som saknar fackligt förtroendevalda. Det är en brist som måste undanröjas för att medbestämmandelagen skall kunna föras ut till anställda i små företag som här mellan SAF och LO/PTK innehåller regler om facklig verksamhet i mindre företag. Enligt dessa regler skall man verka för att kontaktombud tillsätts vid mindre arbetsplatser. Erfarenheterna av utvecklingsavtalets regler visar emellertid att de inte räcker till för att säkerställa en tillfredsställande facklig verksamhet i små företag. Den nya arbetsrättskommitten föreslog i ett delbetänkande 1977 (Ds A 1977:4) att förtroendemannalagen skulle utbyggas med regler om regionala förtroendemän. Dessa skulle utgöra ett stöd till kontaktombuden i den fackliga verksamheten. För att fullgöra detta sitt uppdrag behöver dessa regionala förtroendemän tillträde till de berörda arbetsplatserna. Enligt nuvarande lagstiftning har endast de hos arbetsgivaren anställda rätt till närvaro och facklig verksamhet inom ifrågavarande företag. Enligt kommitténs förslag skulle de regionala förtroendemännens verksamhet under inledningsskedet finansieras av statsmedel. Nya arbetsrättskommitténs förslag i detta avseende har ännu inte resulterat i någon ny lagstiftning. Förtroendemannalagen utesluter förvisso inte facklig verksamhet som bedrivs av andra fackliga företrädare än de som är anställda på arbetsplatsen. I flertalet fall kommer de också in på arbetsplatserna trots att de saknar tillträdesrätt. Men det finns också otaliga exempel på motsatsen. Det bör i sammanhanget också påpekas att det nu gått nya arbetsrättskommitten föreslog att förtroendemannalagen skulle byggas ut med regler om regionala förtroendemän. Kravet om att beredningsarbetet i bör påskyndas är därför i högsta grad välmotiverat. Enligt vår mening har också de fackliga medlemmarna, som arbetar på små företag, i lika hög grad som de som arbetar i stora företag, berättigade behov av att få del av de förmåner som lagar och avtal avser att ge dem. Med hänsyn tagen till att förutsättnignarna för facklig verksamhet i små företag ännu inte fått en tillfredsställande lösning anser vi att de av den nya arbetsrättskommittén föreslagna ändringarna i lagen om facklig förtroendeman bör genomföras. Detta innebär att regionala förtroendemän kan utses och laglig rätt att bedriva facklig verksamhet i de företag som utgör deras verksamhetsområde. Med hänvisning till det anförda hemställs A707 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de regionala förtroendemännens rätt till tillträde till arbetsplatser. () ()
mot · GD02A709 · 1990-01-16 00:00:00 — Motion till 1989/90:A709 av m.fl. (s) Regionala fackliga förtroendemän Förtroendemannalagen tillkom för att ge de fackliga företrädarna möjlighet att tillvarata de rättigheter som sjuttiotalets arbetsrättsreformer gav de anställda. På de flesta arbetsplatser ger förtroendemannalagen de förutsättningar för fackligt arbete som var avsikten. Små arbetsplatser saknar i många fall fackliga förtroendemän bland de anställda. Det medför, genom ett par brister i lagen, att anställda på sådana arbetsplatser inte kan tillgodogöra sig reformerna fullt ut. För att åtgärda detta krävs lagfäst tillträdesrätt för förtroendemän, regionala fackliga förtroendemän, som inte arbetar på de aktuella arbetsplatserna samt ekonomiska resurser för att genomföra uppdraget. Förbund med sina medlemmar spridda på många små arbetsplatser har inte resurser att på egen hand bekosta sådan verksamhet. Det är viktigt att även arbetstagare på små arbetsplatser får tillgång arbetsrättsreformer och för det krävs insatser av samhällets resurser. Det här är inga nyupptäckta brister. De förutsågs redan vid lagens införande. De föreslagna utvidgningarna är också av gammalt datum. har de även framförts av nya arbetsrättskommittén 1977 och upprepade gånger av LO. Förslag till finansiering för inrättande av regionala fackliga förtroendemän fanns redan i propositionen till förtroendemannalagen. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om regionala fackliga förtroendemän. (s) () () () - QQELin Qt Uh 1QQD .
mot · GD02A710 · 1990-01-16 00:00:00 — av m.fl. (s) Anställningsskyddet Enligt 7 § Lagen om anställningsskydd skall en uppsägning vara sakligt grundad. I de fall en uppsägning eller avsked inte uppfyller dessa krav, kan uppsägningen eller avskedet förklaras ogiltigt och anställningen skall bestå. Om arbetsgivaren förklarar att han inte rättar sig efter domstols förklaring om ogiltigheten av uppsägningen eller avskedet, skall anställningsförhållandet enligt 39 § LAS anses upplöst, som han blir skadeståndsskyldig till den anställde. Enligt lagen skall skadestånd utgå med 16 månadslöner om arbetstagaren varit anställd mindre än om anställningen varat och 32 månader när anställningstiden överstiger . Är arbetstagren fyllda utgår högre skadestånd med 24,36 resp. 48 månadslöner. I den utredning som föregick lag Trygghet i anställningen (SOU 1973:7) uttalades att skadestånd, när arbetsgivaren trotsar domstols ogiltighetsförklaring, måste få en kraftigt verkande avhållande effekt. Det har förekommit flera fall där arbetsgivaren inte följt domstols dom om ogiltighetsförklaring av uppsägning eller avsked. Som ett exempel kan nämnas städerskorna vid i . Uppenbarligen är inte skadeståndets storlek tillräckligt avskräckande. Detta kan leda till att den trygghet som anställningsskyddslagen ger mot obefogade uppsägningar och avsked urholkas. För att råda bot mot detta bör skadeståndets storlek kraftigt höjas, så att lagens preventiva effekt återställs. Vid de fall där den uppsagde arbetstagaren är facklig förtroendeman borde särskilt skadestånd komma i fråga och tillfalla den fackliga organisationen vid sidan av det förhöjda skadeståndet till den utlåsta arbetstagaren. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motio 1 1989/90. nen anförts om behovet av en skyndsam översyn av anställnings- Mot. 1989/90 skyddslagen. (s) ()
mot · GD02A712 · 1990-01-18 00:00:00 — Motion till 1989/90:A712 av och (c, m) Bestämmelserna om semesterlön Vi föreslår att semesterlagen ändras så att den som betalar ut ersättning under semesterlönegrundande frånvaro också har ansvaret för semesterlönen . En förändring i enlighet med vårt förslag skulle även innebära en avsevärd förenkling för företagen vid tillämpningen av semesterlagen. Förändringen skulle därmed också medföra en betydande samhällsekonomisk besparing. Behovet av förenkling av semesterlagen är så välbekant att någon särskild motivering inte behövs för detta. Mindre känt är att semesterlagens regler om semesterlönegrundande frånvaro kan få helt orimliga konsekvenser för det enskilda företaget. Detta är fallet främst för företag med några enstaka anställda. För företag inom kvinnodominerande branscher ökar riskerna för orimliga kostnader ytterligare. En långvarig semesterlönegrundande frånvaro ger med nuvarande regler stötande ekonomiska konsekvenser för det mycket lilla företaget. Frisörer är exempel på en bransch som drabbas i särskilt stor utsträckning. Endast undantagsvis har företagen fler än fem anställda. Dessutom består av de anställda av kvinnor i fertil ålder. Varje graviditet kostar företaget enligt reglerna om semesterlönegrundande frånvaro. Detta är orimliga kostnader för ett litet hantverksföretag. Ännu orimligare effekter blir det om en person drabbas av en arbetsskada. Det kan noteras att arbetsskadan i många fall beror på förhållanden utanför företagets kontroll, såsom färdolycksfall eller förhållanden i tidigare anställningar. Ett färskt exempel från intjäriiindeåret 1988-89 visar en semesterlön för semesterlönegrundande frånvaro på . Detta innebär en lönekostnad på mer än inklusive arbetsgivaravgifter. Denna kostnad kan utgå mellan två och . En sådan kostnad har flertalet företag med några enstaka anställda att bära. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av semesterlagen att den som betalar ersättning under semestergrundande frånvaro även ansvarar för motsvarande semesterlön. () ()
mot · GD02A713 · 1990-01-19 00:00:00 — Motion till 1989/90:A713 av och (båda c) Rätten till ledighet för vård av barn Rätten till arbete är av grundläggande betydelse för både kvinnor och män. Förvärsarbete är inte bara en förutsättning för egen försörjning. Det har också ett egenvärde genom att det är en väg till sociala kontakter, gemenskap och personlig utveckling. Det är viktigt att småbarnsföräldrar, både kvinnor och män, kan kombinera förvärvsarbetet med ansvaret för barnen. Ett barnvänligt arbetsliv är till fördel för alla. Att ha rätt till tjänstledighet för vård av barn är därför av stor betydelse. har förälder rätt till tjänstledighet på heltid till dess barnet är . Vi anser att denna rätt bör byggas ut till dess barnet är . För att motverka att den som varit hemma för vård av barn drabbas av försämrade villkor i arbetslivet är det också viktigt att barnavårdande tid beaktas vid meritvärdering. Enligt vår mening bör också rätten för föräldrar att förkorta sin arbetstid utsträckas till att gälla till dess barnen fyllt . har förälder rätt att förkorta arbetstiden till tre fjärdedelar av normal arbetstid fram till dess barnet fyller eller till den senare tidpunkt då barnet har avslutat sitt första skolår. Då tillgången på fritidshemsplatser varierar mycket och beroende på detta också upp till vilken ålder barnen kan få vistas där, är det inte ovanligt att 10-11-åringar är helt utan tillsyn en stor del av dagen. För både barn och föräldrar innebär detta en mycket otrygg tillvaro. Rätten att förkorta arbetstiden fram till dess barnet är finns redan, genom kollektivavtal för statligt anställda. Enligt vår mening är det motiverat att utvidga denna rätt till att gälla alla föräldrar. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om en utvidgning av rätten till tjänstledighet för föräldrar i enlighet med vad som i motionen anförts.
mot · GD02A714 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:A714 av m.fl. (fp, m, c) Provanställning Enligt lagen om anställningsskydd (LAS) får avtal även träffas om tidsbegränsad provanställning om prövotiden är högst . Denna regel infördes inte minst för att underlätta inträdet på arbetsmarknaden för bl.a. ungdomar. Regeln är dock inte allomfattande på arbetsmarknaden utan när lagen trädde i kraft fanns i olika kollektivavtal bestämmelser om provanställning. Dessa avtalsbestämmelser gav som regel ett snävare utrymme för provanställning än lagen. Detta innebär att det i kollektivavtal fortfarande finns bestämmelser om provanställning som är mer restriktiva än lagen. Införandet av en rätt till provanställning har visat sig vara ett lyckosamt drag på arbetsmarknaden. En enkätundersökning som gjorts på mindre företag i visar att ca en tredjedel av företagen använt sig av provanställningsmöjligheten och att många av nyanställningarna inte skulle kommit till stånd om inte provanställningsmöjligheten funnits. Både arbetsgivare och arbetstagare har sålunda haft nytta av den införda möjligheten till provanställning. De möjligheter som LAS ger till provanställning skulle emellertid kunna bli ännu effektivare om lagen gav möjligheter till förlängning av provanställning i de fall den provanställde blir sjuk, måste ta tjänstledigt eller måste ta semester. riskerar både den anställde och arbetsgivaren att provanställningsperioden blir för kort om något av det ovan anförda inträffar. Detta kan då resultera i att arbetsgivaren är alltför osäker på den provanställdes förmåga och därför inte låter provanställningen övergå i en tillsvidareanställning. Därför bör lagen ändras så att provanställningstiden automatiskt förlängs med det antal dagar den provanställde är frånvarande. Enstaka frånvarodagar bör inte inräknas utan först när den provanställde varit borta bör förlängning av provanställningen träda in. En förändring av ovan angivet slag skulle vara till fördel för en provanställd som tvingas vara frånvarande från sin arbetsplats p.g.a. sjukdom. Det skulle vara en fördel för samhället som härigenom kan undvika kostnader som kan uppstå p.g.a. att arbetsgivaren inte vågar anställa provanställda då prövotiden av skäl som ovan angivits bedömts som för kort. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändringar i 6 § lagen om anställningsskydd så att förlängning av provanställningstiden medges i enlighet med vad som i motionen anförts. () ()