mot · GD02Sf259 · 1990-01-22 00:00:00 — Alla föräldrar skall genom subventionssystemet tvingas lämna sina barn till kommunala daghem. Valfriheten skall byggas bort. För att uppnå detta syfte skys inte några kostnader. Det är väl dokumenterat att kommunala daghem är en mycket dyr omsorgsform, vad gäller såväl bygg- som driftskostnader. I valmanifestet fastställdes följande: skall alla barn ha rätt till plats i den kommunala barnomsorgen. Löftet upprepades i socialdemokratiska valtidningar och i tal både i och på gator och torg. Detta så kallade löfte ser nu ut att inte kunna uppfyllas. Statminister hävdar att ett skäl till varför inte löftet går att uppfylla är att antalet födda i har ökat så dramatiskt och att detta inte har gått att beräkna. Sanningen om barnafödandet är emellertid att antalet födda ökade med 7 000 - en ökning som alltså var känd av regeringen när löftet ställdes ut. mattades ökningen av födelsetalen till 3 000 barn. Det är alltså ett svepskäl från regeringens sida när den försöker bortförklara att löftet inte kommer att uppfyllas på grund av den dramatiskt ökade nativiteten. Skälet till att målet inte kommer att bli annat än ytterligare ett socialdemokratiskt valsvek är att regeringen konsekvent sagt och säger nej till alternativ. Uppsala-modellen, företagsdrivna daghem etc. får inte statsbidrag och kan därför inte drivas jämbördigt med kommunala barnstugor. Barnfamiljerna har inga ekonomiska möjligheter att anlita andra alternativ. För att komma ur sin prekära situation lägger regeringen nu ut dimridåer. Det är ett löfte att det är en målsättning som vi lovar att vi har som mål att arbeta för, förklarade socialminister i en TV-intervju. Oavsett om det socialdemokratiska löftet är ett löfte eller en målsättning och oavsett om det infrias eller ej kvarstår emellertid det faktum att den socialdemokratiska familjepolitiken har kollapsat. 4.3 Stärk familjen - moderat familjepolitik Mot. Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. En fungerande familj ger trygghet i livets alla skeden. Det är i första hand genom familjens försorg som de unga lär sig grundläggande värderingar och normer, att ta ansvar och visa hänsyn. Barn behöver den samhörighet, omsorg och fostran som familjen kan ge. Vi vet också att det finns ett starkt samband mellan harmonin hos föräldrarna och harmonin hos barnen. Det som passar bra för en familj passar kanske inte alls för en annan familj. Den moderata familjepolitiken vill ge föräldrarna möjlighet att få och kunna ta ansvar för den egna familjen på det sätt som passar bäst i olika skeden av livet. Familjen måste därför få bättre möjligheter att välja och att själva bestämma när det gäller barnomsorg, boende, skola, sjukvård och - för de äldre - äldreomsorger. De skall under olika skeden av sitt liv med det allmännas stöd men utan dess styrning kunna välja de alternativ som passar just dem bäst. - De föräldrar som vill vara hemma hos barnen när de är små måste få möjlighet till detta. - De som vill förvärvsarbeta måste kunna känna sig trygga för barnen och kunna välja den barnomsorg som passar just dem bäst. Dessa våra mål nås bäst - genom att steg för steg sänka skattetrycket, - genom att vid beskattningen ta hänsyn till försörjningsbörda, och - genom att låta stödet inom barnomsorg, skola, sjukvård och äldreomsorger följa den enskilde i stället för att gå till kommunen eller . I annan motion föreslår vi ett vårdnadsbidrag och en motsvarande rätt att dra av styrkta barnomsorgskostnader. I motsats till socialdemokraternas förslag om utbyggd föräldraförsäkring är vårdnadsbidraget lika mycket värt för alla barn. Det följer barnet ända tills det börjar skolan. I motsats till föräldraförsäkringen får föräldrarna lyfta vårdnadsbidraget oavsett om de arbetar hemma eller förvärvsarbetar och oberoende av vilken barnomsorg föräldrarna väljer. Vi anser att en successivt allt större del av barnomsorgsstödet bör följa barnet för att ge familjen största möjliga valfrihet. 4.5 Skatt efter bärkraft Familjen skall kunna leva på sin lön. För att familjepolitiken verkligen skall innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utjämning mellan olika stadier i livet måste hänsyn tas till skatteförmågan. Vi föreslår därför att ett grundavdrag vid den kommunala beskattningen på stegvis införs för alla barn - till om barnet fortfarande bor hemma och studerar. Statsbidragen till barnomsorgen bör enligt vår mening tas bort och ersättas av bl.a. ett utbyggt vårdnadsbidrag. Så länge statsbidragen finns kvar måste de emellertid ges en rättvis utformning. Också alternativa daghem som Pysslingen eller personaldrivna daghem måste få rätt till statsbidrag. Missgynnandet av familjedaghem och deltidsförskolor måste upphöra och Uppsala-modellen erkännas som ett bra alternativ. Att föräldrar kan välja barnomsorg med likvärdigt stöd är den bästa garantin för god kvalitet i vården. Finns det alternativa arbetsgivare att välja mellan eller möjligheter att öppna eget stannar också fler förskollärare och barnvårdare kvar inom detta viktiga område i stället för att söka andra arbetsuppgifter. 4.7 Vård av barn är ett viktigt arbete Reglerna för existensminimum och socialbidrag måste ändras så att vård av egna barn jämställs med motsvarande förvärvsarbete. Föräldrar som studerat, varit arbetslösa eller varit hemma för att ta hand om barn lyfter endast det s k garantibeloppet inom föräldraförsäkringen. Det har varit begränsat till och inte följt med pris- och löneökningarna. Klyftorna inom föräldraförsäkringen mellan de bäst och sämst ställda har därigenom blivit allt större. Vi anser att garantibeloppet automatiskt bör följa prisutvecklingen. Det sker bäst genom att garantibeloppet fastställs till 1/365 av basbeloppet per dag. Även om det med vår politik blir möjligt för fler män att ta hand om barnen måste vi räkna med att det främst är kvinnorna som tar hand om barnen eller arbetar deltid. Detta får inte leda till sämre trygghet . I annan motion föreslår vi att småbarnsföräldrar får rätt att räkna ATP-år för vård av egna barn ända tills dessa börjar skolan. Det bör dessutom bli möjligt att begära giftorätt i de ATP-poäng som tjänas in under äktenskapet. Villkoren för att teckna privata pensionsförsäkringar måste också förbättras. Vi moderater motsätter oss bestämt att det införs en pensionsskatt på pensionsförsäkringar eller att avdragsrätten urholkas som redan skett . De moderata familjepolitiska förslagen utvecklas närmare i andra motioner. Pensionsfrågan kommer att stå på den politiska dagordningen i . Detta hänger dels samman med den svaga ekonomiska utvecklingen i de senaste två decennierna, dels med den snabba ökningen av antalet äldre , när de stora efterkrigsgenerationerna går in i pensionsåldern, dels beroende på att livslängden i liksom i andra utvecklade industriländer har ökat genom att antalet äldre blir allt fler. Det stora intresset hos allmänheten för pensionsfrågan under de allra se- Mot. naste åren beror emellertid främst på att medborgarna upplever ATP-syste- Sf259 met som allt osäkrare på grund av täta ändringar i ett regelsystem som borde ligga fast. Vårt svenska pensionssystem uppfattas inte längre som oantastbart. Oantastbarhet var tidigt ett grundläggande begrepp inom svensk pensionsrätt. Detta innebär att intjänad pensionsrätt icke skulle kunna rubbas. Utvecklingen i har visat att ATP-systemets regler med kort varsel kan ändras med påföljd att den utlovade intjänade pensionsrätten kan urholkas med betydande retroaktiva inslag. har exempelvis principerna för beräkning av basbeloppet, som skall ge pensionärernas inkomster prisföljsamhet, ändrats . Ofta har detta skett i besparingssyfte och för att skapa likhet i inkomstutvecklingen mellan yrkesarbetande och pensionärer. 5.2 Den socialdemokratiska välfärdsmodellen och pensionerna Pensionssystem enligt fördelningsmodellen, såsom ATP-systemet, innehåller betydande risker för instabilitet. Fördelningssystemet bygger på att avgifter skall täcka samma års pensioner. När stora årskullar befinner sig i aktiv ålder klarar sig pensionssystemet med förhållandevis låga avgifter. Motsatsen blir fallet när små kullar i arbetsför ålder med sina avgifter skall försörja stora pensionsgrupper. Ett fördelningssystem uppvisar svagheter när det gäller att på ett riktigt sätt periodisera kostnaderna för det långsiktiga pensionssparandet. De stora årskullarna tenderar att betala lägre avgifter under sin arbetsverksamma tid, medan små årskullar måste bära högre avgifter för att klara de stora pensionärsgruppernas försörjning. Dessutom tenderar pensionsutfästelserna att bli allt generösare med stora aktiva årskullar. Pensionerna i ett fördelningssystem måste vidare värdesäkras genom någon form av indexering. Prisindexering kan få betydande snedvridande effekter, som i sin tur skapar en god jordmån för att på politisk väg urgröpa pensionernas oantastbarhet. Slutligen fordrar fördelningssystemet också intrikata schablonregler för att bestämma pensionsutfallet, vilket gör det svårt att anpassa systemet till individernas skiftande önskemål om livsstil, arbete, hemmaperioder, utbildning, sabbatsår och pensionsålder. Ett premiereservssystem är betydligt bättre anpassat till framtidens krav på flexibilitet. I ett sådant utgår man från faktiska förhållanden vad gäller sparande och sparandets avkastning och förhållandevis säkra bedömningar av framtida utveckling. Sådana system blir dessutom säkrare, eftersom politiskt beslutade regeländringar kan hållas till ett minimum, som civilrättsliga lagar om försäkringsutfästelser kan ge försäkringsavtalen en betydande långsiktig juridisk fasthet och stadga. Vad gäller den finansiella risken som allt sparande är förknippat med kan modern teknik vad gäller riskspridning, finansiellt management etc. ge flexiblare och säkrare pensionslösningar än pensionsanordningar som är helt hänvisade till den politiska marknaden och ofta kortsiktiga politiska beslut. Den socialdemokratiska pensionsmodellen har således skapat en bety- Mot. dande otrygghet om vad som kommer att gälla för framtidens pensionärer. Trygghetskänslan förbyts allt oftare i osäkerhet och rädsla . Denna otrygghet har inte minst manifesterats i den skarpa kritik som kommer från alltfler pensionärer vad gäller tvångssparande, särregler för pensionsbeskattning, de ständiga ändringarna av basbeloppet etc. Vilka oavvisliga krav måste pensionssystem uppfylla som skall få godkänt inför 2000-talet? För det första får de inte skapa instabilitet. För det andra måste de vara oantastbara. För det tredje måste de vara bättre anpassade till en mångkulturell värld med allt fler livsstilar. För det fjärde bör det stora pensionskapitalet och dess ägare ges en viktig roll som väktare av ett stabilt penningvärde och fasthet i det regelverk som styr ekonomin i vid bemärkelse. Alla pensionssystem utsätts för påfrestningar när de små årskullarna är i aktiv ålder och de stora utgör pensionärsgenerationen. Premiereservsmodellen har det försteget att varje generation får betala sina egna pensionskostnader. Detta innebär stabilitet. De stora ålderskullarnas pensionssparande skapar ökade kapitaltillgångar och att knappare arbetskraftsresurser i växande utsträckning kan ersättas med mer kapitalintensiv produktion. Offentliga pensionssystem uppbyggda enligt premiereservstekniken skulle dock skapa en kapitalansamling som förr eller senare äventyrar det marknadsekonomiska systemet. Pensionssystem uppbyggda enligt premiereservstekniken måste alltid bygga på många olika försäkringsfonder eller försäkringssystem som arbetar under konkurrens. Inför 2000-talet måste vi i göra boskillnad mellan de system som skall säkra en tillfredsställande minimistandard, folkpensionssystemet, och de försäkringsanordningar som skall skydda mot en alltför betydande standardsänkning vid pensionsålderns inträde. Att garantera en god folkpension är en socialpolitisk uppgift och här skall, enligt vår mening, solidaritetens principer gälla. Övriga pensioner bör däremot allt mer bygga på premiereservstekniken. Detta innebär att påbyggnadspension i allt större utsträckning bör tillhandahållas av fristående försäkringsbolag och andra finansinstitut. har man ute i återvunnit mycket av den växtkraft och framtidstro som framför allt gick förlorad under ett pessmimistiskt 1970-tal. En av orsakerna till den nya framtidstron har varit uppkomsten av en folklig kapitalism, samma rörelse som bidrog till det tyska undret . Utförsäljningen av statliga företag till medborgarna skulle vitalisera intresset för sparande, näringsliv och aktiemarknader. Ökade möjligheter att köpa sin egen bostad skulle motivera också till enskilt sparande. En ökad valfrihet när det gäller det egna pensionssparandet skulle skapa en ännu starkare folklig kapitalism. Regeringens och politik skulle synas noggrannare. En ständig inflation skulle inte accepteras såsom skett i sedan andra världskri En stark grupp av väktare skulle ställa krav på de penningvårdande Mot. 1989/90 myndigheterna. Kapitalets förräntning, fasta spelregler och ett fast penning- Sf259 värde skulle utgöra viktiga faktorer för framtida pensinsinkomster. Indexering skulle inte längre få dölja finansiell vanskötsel. Men den stora gruppen nya pensionssparare skulle också rikta ett stort intresse mot företagen och deras skötsel. Pensionsfondernas förvaltning skulle granskas och professionella kapitalplacerare skulle bevakas noggrant. Förståelsen för viss återhållsamhet i avtalsrörelsen på arbetsmarknaden skulle öka. Uttryck som den tärande generationen skulle utmönstras. De äldres uppgift som kapitalets förvaltare skulle värderas lika högt som produktivt arbete. Enligt vår mening behöver en rad åtgärder vidtas för att utan att skada alla dem som förlitat sig på ATP-systemets oantastbarhet ändra nuvarande pensionssystem både på kort och : - Enskilt pensionssparande skall uppmuntras. Gränsen för avdragsrätten för pensionsförsäkringar bör höjas. Människor med en kort men intensiv verksamhet skall kunna spara samman till sin pension än . - Diskriminerande regler i skattelagstiftningen mot pensionärer och pensionssparande skall utmönstras. - Familjernas möjligheter att fördela pensionssparandet rättvist skall säkerställas. - ATP-taket bör ligga fast som reglerna för avgiftsuttaget för ATP-avgifter ändras så att avgifter endast utgår för inkomster som genererar framtida pensioner, d.v.s. avgiftssystemet återgår till vad som gällde . Ett fast ATP-tak kommer att innebära att ATP förvandlas till en bra folkpension. bör de principiellt riktiga och ursprungliga reglerna för avgiftsuttaget återställas. Pensionsberedningen bör ges tilläggsdirektiv att ytterligare belysa och lägga förslag vad gäller de ovan framförda synpunkterna. 6.1 Vård monopol i kris Vården och omsorgen för de äldre är i kris. Svårt sjuka får inte vård . Det händer till och med att patienter invalidiseras och t.o.m. dör i väntan på vård. Valfriheten är mycket begränsad. De äldre får hålla tillgodo med den vård och service som det offentliga erbjuder. En politisk majoritet kan besluta att t.ex. lägga ned ett ålderdomshem och bygga nytt. Då hjälper det inte att många pensionärer kan ha önskemål om att bo så. Vårdideologier styr i stället för människors behov och önskemål. Vi ser nu den dubbla sociala nedrustningen. Det offentliga klarar inte av problemen. har hushållens ekonomi undergrävts av en missriktad skattepolitik så att de förlorat möjligheterna att lösa problemen på annat sätt. Endast det lilla fåtal som har höga inkomster efter skatt eller betydande tillgångar har någon reell valfrihet. Personalen inom vård och omsorg känner ofta stor vanmakt. Nya idéer Mot. 1989/90 har svårt att tränga igenom. är lång från den enskilda arbets- Sf259 platsen upp till de politiska beslutande församlingarna. Det finns ofta bara en monopolarbetsgivare inom vården. Det gör att den som vill byta arbetsgivare också måste byta yrke. Möjligheten att starta eget är mycket begränsad. Nyföretagandet, som inom de flesta samhällsområden är en av de viktigaste källorna till förnyelse och förbättrad verksamhet, saknas nästan helt. Vårdlönerna efter skatt är bland de lägre i . Trots bristfällig vård och service samt låga löner kostar verksamheten betydande belopp. är sannolikt det land som satsar mest på vård och omsorg i . Förklaringen är enkel. Det offentliga monopolet innebär att vi får ut väsentligt mycket mindre av satsningarna än som vore rimligt. Slutsatsen är uppenbar: Det behövs ett nytänkande inom vård och omsorg för att den enskildes önskemål skall kunna sättas i centrum och för att garantera vård . 6.2 Valfriheten i centrum Vården och omsorgen skall enligt vår mening utformas på konsumentens villkor. Rätten att välja är fundamental. Ofta är det personliga valet det viktigaste, t ex när det gäller att ha sin egen läkare eller distriktssköterska eller kunna påverka valet av hemsamarit. Det är viktigt att kunna välja någon man känner förtroende för. Även valet av boende- och serviceform, som sjukhem, sjukhus, ålderdomshem eller gruppboende, är viktigt. En valfrihet på lika villkor är den bästa kvalitetsgarantin. Vård och omsorg måste kunna bedrivas av många olika vårdgivare genom att enskild och offentlig verksamhet får komplettera varandra i ett konkurrensförhållande. Alla vårdgivare måste ges möjlighet att bedriva sin verksamhet på likvärdiga ekonomiska villkor. Då kan alla goda krafter tas till vara. Patienternas behov och önskemål avgör. Mångfalden stimulerar kvaliteten och valfriheten. Nyföretagande och nyetablering ger dynamik och utvecklingskraft också åt vård och omsorg. Detta viktiga samhällsområde får då en förbättrad kvalitet och förbättrat anseende. 6.3 Mångfald och flexibilitet Många äldre vill bo kvar hemma i sin lägenhet eller i sitt hus eller i sin servicelägenhet. Andra vill ha det större mått av trygghet och service som boende i eller i någon form av ålderdomshem eller gruppboende innebär. Behovet att kunna välja och att kunna påverka sin situation blir inte mindre därför att åldern avtar. Tvärtom är det så att behovet av mångfald ökar i skeden då bl.a. fysiska begränsningar sätter in. Valfrihetsprincipen är så viktig att den enligt vår mening bör skrivas in i såväl socialtjänstlagen som hälso- och sjukvårdslagen. är nödvändig men otillräcklig. De som trots allt får hjälp har små möjligheter att påverka vilken hjälp de får och på vilket sätt den ges. Detta beror inte bara på brist på personal. Självkänslan stärks hos den som behöver hjälp i hemmet om vederbö- 17 rande själv får bestämma utformningen och tiden för insatserna och likaså Mot. 1989/90 vem som skall hjälpa till. Målsättningen måste vara att vårdtagaren kan få sin Sf259 service från den vårdgivare som hon eller han bedömer passar vederbörande bäst. Servicehusen kan utvecklas vidare. Den som flyttar sitt hem till servicehuset och är frisk får stanna i sitt hem också när vederbörande blir sjuk. Detta kan åstadkommas genom att servicehuset kompletteras med inbyggda sjukvårdsresurser. I servicehuset skall man kunna erbjuda en gammal människa en bostad - ett eget hem - där hon har möjlighet att stanna livet ut. Det har stor betydelse också för de anhöriga att kunna fortsätta besöken i ett hem som hålls intakt. Med en sådan inriktning av den praktiska politiken borde det vara möjligt att nå den självklara målsättningen, att tillförsäkra våra gamla ett eget hem i äldrevården. 6.4 En humanare demensvård Många vårdbehövande äldre har drabbats av demenssjukdomar. Oavsett om grundorsaken är Alzheimers sjukdom eller multiinfarktsjukdom är möjligheterna till effektiv bot ytterst begränsade. Det är angeläget att utveckla det friska i stället för att främst behandla det sjuka hos dessa människor. De bör vistas i en stabil miljö, utan omflyttningar. De behöver - mer än andra - kontinuitet i vården och en fast vårdpersonal. måste också betrakta de anhöriga som en resurs. De kan berätta för personalen om den demente för att göra förhållandet till vårdpersonalen mer meningsfullt för den sjuke. Gruppboende har visat sig vara en lämplig boendeform med möjligheter till individuellt anpassad minnesträning. Det är angeläget att kommuner och landsting får möjlighet att utveckla gruppboendeformer avpassade efter lokala behov och förhållanden. Det regelverk som bl.a. bostadslåneförordningen ställer upp och som låser fast bostädernas utformning, storlek och standard bör avvecklas, så att huvudmännen kan finna adekvata lösningar avpassade för de äldres individuella behov, utan hinder av stelbenta statliga normer. Det är angeläget att hälso- och sjukvården anpassas bättre till behoven hos dem som drabbas av en demenssjukdom. Vården måste bli mer differentierad. De demenssjuka måste kunna bo kvar och vårdas i sitt eget hem. Detta förutsätter en god samplanering av den vård som ges av den egna familjen och av andra vårdgivare. För många demenssjuka är dagsjukvård kombinerad med eget boende ett bra alternativ. Det är därför särskilt angeläget med en utbyggnad av resurserna för dagvård till åldersdementa. Resurserna för forskningen är otillräckliga och mycket återstår innan forskningen har de möjligheter som sjukdomarnas omfattning och svårighetsgrad kräver. I förhållande till annan medicinsk forskning är detta område åsidosatt. Mot bakgrund av det ökande antalet människor i hög ålder och de särskilda problem som drabbar de demenssjuka och deras familjer är det angeläget att forskningen ges ökade resurser. Genom forskningsresultaten och de utredningar som görs kan den sjuke och de anhöriga få en tillförlitlig information om de möjligheter som finns Mot. 1989/90 att få behandling etc. Det är över huvud taget angeläget med ökade informa- Sf259 tionsinsatser på detta område. Moderat politik innebär att den enskilda människan skall få välja den omvårdnad och den boendeform som passar just henne. För reell valfrihet krävs: - en väl fungerande hemtjänst och hemsjukvård - sjukhem, gruppboende, dagvård, och ålderdomshem - att anhörigvården underlättas med t.ex. avlastningsplatser, dagvård, växelvård - att den tekniska utvecklingen tas till vara och utvecklas när det gäller hjälpmedel för såväl de gamla som personalen - en väl fungerande färdtjänst - möjlighet för den som förvärvsarbetar att få kortare tids ersatt ledighet för vård av anhörig som är sjuk eller handikappad - förbättrad demensvård genom utbyggt gruppboende, dagvård m.m. - ökade forsknings- och informationsinsatser inom demensvården. Dessa riktlinjer motiveras och utvecklas mera i detalj i den moderata kommittémotionen Vård och omsorg om de äldre. Socialdemokratisk handikappolitik bygger på välfärdssystem för stora grupper. Handikappade utgör - lika litet som andra - en homogen grupp. De är enskilda människor med individuella behov och önskemål. Kollektiva lösningar har visat sig helt otillräckliga för dem som har de största behoven av hjälp. Socialdemokraternas stelbenta fasthållande vid den offentliga sektorns monopol har också inneburit att de handikappade inte kunnat få den hjälp och det stöd som eljest varit möjlig. har få insatser gjorts för de handikappade. Detta skall ses mot bakgrund av att exempelvis sjukförsäkringen ger en stor överkompensation i timsjukpenningsystemet. Resurserna inom det sociala området används alltför ofta på helt fel sätt. Socialdemokraternas handikappolitik är ett talande exempel på detta. Varje människa har inneboende möjligheter att utvecklas och att skapa ett rikt liv. Detta gäller också alla dem som genom sjukdom, olycksfall eller medfödda funktionsnedsättningar och ärftliga sjukdomar under en stor del av sitt liv måste kämpa mot mycket svåra handikapp. För några handikappade måste stöd komma från familjen, vänkretsen, enskilda och ideella organisationer som lägger ned stort engagemang för att 19 hjälpa, inspirera och uppmuntra. Det offentliga kan aldrig ersätta denna typ Mot. Däremot har stat och kommun en viktig uppgift när det gäller att Sf259 de handikappade ges möjlighet att leva ett så normalt liv som möjligt.