ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02Ju711 · 1990-01-18 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju711 av och (båda m) uttalade i betänkande 1988/89:19 om rättshjälpen i bodelningsärenden att det kunde finnas anledning att närmare studera huruvida den nya regleringen i RHL kan ha medfört en alltför restriktiv bedömning av behovet av rättsligt bistånd i bodelningsärenden. Men motionen i ärendet avslogs likafullt. Reglerna om allmän rättshjälp vid bodelning ändrades . har ändringar gjorts såväl 1975/76 som 1982/83. Fortlöpande har en långtgående begränsning skett för rättshjälpen vid bodelning. Statens kostnader för rättshjälp i dylika ärenden hade nämligen ökat markant. Såväl departementschefen som utskottet ansåg i det läget att personer, som inte har råd att betala kostnaderna i en rättslig angelägenhet, borda stödjas primärt. Utvecklingen och tillämpningen har emellertid visat att de begränsningar som gjordes i lagstiftningen kommit att drabba speciellt kvinnor vid bodelningsärenden. Alltför ofta har kvinnan varit i en sådan situation att hon inte haft medel att åstadkomma en bodelning, även om boet haft ett sådant värde att hennes rättmätiga del därav skulle kunna svara för kostnaden. Det låsta kapitalet har inte kunnat frigöras och kvinnan har i praktiken varit medellös. Under sådana omständigheter skulle man tycka att ett banklån skulle kunna lösa problemet. Men inte heller detta har varit möjligt i den mycket specifika situation som kvinnan befunnit sig i. Bankerna beviljar inte lån under sådana omständigheter. Orsaken till den uppkomna situationen är att allmän rättshjälp i ärenden om bodelning endast får beviljas om det med hänsyn till boets beskaffenhet och makarnas personliga förhållanden finns särskilda skäl för rättshjälp. Båda kriterierna måste sålunda vara uppfyllda. Eljest kan inte rättshjälp beviljas. Var detta verkligen lagstiftarens mening? Kvinnans möjlighet att få loss de egna medel hon har rätt till, och som hon också sedan kan göra rätt för sig med, är att få hjälp till lånade medel. I stället för rättshjälp borde sålunda kvinnan/mannen (vilket också kan hända givetvis) temporärt ges tillgång till allmänna medel. För dessa inträder givetvis återbetalningsskyldighet när bodelning skett och medel lösgjorts. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att initiera lämplig åtgärd för att lösa det i motionen anförda problemet i samband med bodelning. () () 1989/90 Ju711
mot · GD02Ju712 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju712 av m.fl. (s) Reglerna om restriktioner för häktade I lag (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. anges inledningsvis att Den som är häktad på grund av misstanke om brott eller av annan anledning får ej underkastas mera omfattande inskränkningar i sin frihet än som påkallats av ändamålet med häktningen samt ordning och säkerhet... (1 §). 11000 personer som misstänkta för brott. Häktning beslutas av domstol efter framställning av åklagare. Så sent som har reglerna för häktning skärpts såtillvida att åklagares häktningsframställning måste prövas av domstol senast efter det att en person berövats friheten som misstänkt för brott. När denna fråga prövades i , en prövning som föranledde den senaste ändringen av det aktuella lagrummet, var det direkt avgörande att ett så tungt ingripande, som ett frihetsberövande utgör, bör beslutas av domstol . 116 § Lag om behandling av häktade och anhållna m.fl. ges åklagare möjlighet att besluta om vissa inskränkningar i den häktades möjligheter att ta emot besök, telefonera, skriva och mottaga brev, följa massmedia m.m. Detta innebär främst ett allvarligt intrång i den häktades integritet och kan sägas utgöra ett anmärkningsvärt undantag från huvudregeln i 1 §. Av de häktade underkastas enligt uppgift restriktioner av detta slag. En merpart av de häktade är misstänkta för tillgreppsbrott av mera okomplicerad natur eller mindre våldsbrott och häktas p.g.a. risken att de skall undandraga sig lagföring eller fortsätta med sin brottsliga verksamhet. För de flesta häktade gäller således att syftet med häktningen torde vara tillgodosett enbart genom frihetsberövandet, arten av deras brottslighet är sådan att de oavsett eventuella restriktioner knappast har möjlighet att fortsätta densamma. Av rättssäkerhetsskäl, om icke av samma tyngd som frågor om själva frihetsberövandet men med ett principiellt likartat resonemang, bör också frågan om restriktioner under pågående häktesvistelse avgöras av domstol, lämpligen i samband med beslut om häktning. För att - även om domstol beslutar om restriktioner - dessa icke skall bestå än vad som erfordras i det enskilda fallet, bör lagrummet utformas så att åklagare ges möjlighet att häva sådana restriktioner. I övrigt bör frågan om restriktioner prövas vid de tillfällen en domstol omprövar häktningsbeslutet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av förändringar i reglerna om restriktioner för häktade. () () 1989/90 Ju712
mot · GD02Ju713 · 1990-01-19 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju713 av och (båda m) Möjligheterna för en näringsidkare att få rättshjälp är begränsade. Enligt 8 §, första stycket 3 RHL, får näringsidkare inte beviljas rättshjälp om det inte med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, näringsidkarens ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt finns skäl för rättshjälp. Förhållandena för näringsidkare kan gestalta sig helt olika. Storföretag, sådana som och ASEA, är näringsidkare likaväl som en ensam person som driver en rörelse av den obetydligaste omfattning. Självfallet skall allmän rättshjälp inte tillkomma företag och företagare där rättegångskostnaderna inte spelar annan roll än övriga kostnader i verksamheten och där dessa för övrigt kan dras av vid beräkning av skattepliktig intäkt av rörelsen. Men bedömningen bör vara en annan då det är fråga om småföretagare som praktiskt sett står löntagare nära eller när sambandet med privata förhållanden är särskilt påtagligt. Enligt vår mening är nuvarande rättstillämpning alltför restriktiv. Möjligheterna att erhålla ekonomiskt bistånd i rättsliga angelägenheter bör i vissa fall förbättras och komma företagarna till del så att de likställs med löntagare. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vidgade möjligheter för småföretagare att erhålla rättshjälp.
mot · GD02Ju714 · 1990-01-18 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju714 av och (båda c) Nuvarande långa handläggningstider för taxeringsbesvär är oacceptabla. Ärenden kan ofta få vänta på avgöranden redan i länsrätten. Nuvarande taxeringslag saknar bestämmelser om när taxeringsbesvär ska vara avgjorda eller när yttrande senast ska ha lämnats om taxeringsärendet. har sådana gränser funnits. För den som besvärar sig över taxeringsnämndens beslut är det normalt angeläget att få ett beslut i rimlig tid. års taxeringar är ofta beroende av de tidigare besvären. Nya besvär tillkommer om inte den skattskyldige tröttar av utmattning. En fortsatt ökning av omloppstiderna i skattemål kan ej godtas. Åtgärder behövs för att hejda den pågående utvecklingen mot allt längre handläggningstider. Även om arbetssituationen på domstolssidan varit mycket pressad bl.a. beroende av resursbrist, torde bl.a. de förenklingar angående taxeringsförfarande och skatteprocessen som skett snart kunna leda till att arbetsläget inom domstolarna förbättras. Det kan ej heller uteslutas att den tillsatta domstolsutredningen kan komma att leda till förbättringar i arbetsläget för domstolarna och till kortare handläggningstider. Detta är dock en eventuell positiv utveckling , som enligt vår mening knappast kan avvaktas. Vi anser därför tiden nu mogen att föreskriva en tidsfrist inom vilken taxeringsbesvär senast ska vara avgjorda. För myndigheternas och domstolarnas effektivitet bör det vara av stor vikt att en viss tidsgräns finns då yttrande och beslut ska ha meddelats. Endast vid fall av uppenbar fördröjning genom åtgärder från den skattskyldige bör sådana gränser få överskridas. Enligt vår uppfattning bör beslut i länsrätten normalt tas senast efter taxeringsåret. Regeringen bör lägga förslag om detta. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att förslag framläggs om snabbare handläggning och beslut vid skattskyldigs besvär över taxering. () () 1989/90 Ju714
mot · GD02Ju715 · 1990-01-22 00:00:00 — av m.fl. (mp) Kyrkofrid Svensk polis letar efter och griper flyktingar i kyrkobyggnader och andra byggnader där kyrkofriden borde råda. De måste få order att upphöra med det. Bland svenska medborgare finns av hävd en allmänt spridd uppfattning att kyrkofrid råder och att kyrkorummet inte får kränkas. Den som är förföljd har sålunda rätt att få skydd i kyrkan undan förföljelse, vilket särskilt anses gälla för politiska flyktingar. Denna uppfattning finns även i många andra länder. Kyrkobyggnaderna intar därigenom en särställning. Kyrkofriden brukar också allmänt accepteras utomlands, även i diktaturstater. Den svenska kyrkofriden, såvitt nu är i fråga, har inte noterats i någon lag, men har trots det tillämpats som en allmän rättsgrundsats och med stöd av allmänhetens uppfattning, det allmänna rättsmedvetandet. Kyrkofriden har brutits , det började i . Polis har gått in i kyrkobyggnader och gripit politiska flyktingar som där tagit sin tillflykt. Överordnad polismyndighet, regeringen eller annan myndighet har inte reagerat på övergreppen från polisens sida. Detta är i och för sig ägnat att förvåna. Men allvarligare är att genom sin passivitet har regeringen sanktionerat ett rättsstridigt förfarande. Konsekvensen har blivit att polisen numera anser sig ha rätt att bryta kyrkofriden för att gripa politiska flyktingar. Vi kan inte acceptera detta. Rätten till kyrkofrid måste återställas. Detta innebär bl a att polis eller annan myndighet inte får bryta kyrkofriden genom att gå in i kyrkobyggnad eller därmed jämställd byggnad för att söka efter eller för att gripa politisk flykting eller person som påstår sig vara politisk flykting, ej heller för att begära eller kontrollera legitimation annat än om kyrkoherden eller motsvarande uttryckligen och skriftligen begär det. Samma skall gälla person som vistas i kyrkobyggnad eller därmed jämställd byggnad, där det av omständigheterna får anses framgå att det finns skälig anledning anta att det rör sig om en politisk flykting. Endast i de fall där det klart kan bevisas att den som sökt tillflykt till ett kyrkorum eller motsvarande har begått ett allvarligt våldsbrott eller enligt tjänstgörande prästs och polisens gemensamma bedömning utgör ett och överhängande hot mot medmänniskors liv skall polisen kunna ingripa. Frågan är av mycket stor vikt och beslut i ärendet bör fattas . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att kyrkofrid skall gälla enligt gammal hävd, 2. att beslutar att polis eller annan myndighet inte får bryta kyrkofriden eller kränka kyrkorummet i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att beslutar ge regeringen i uppdrag att återkomma med lagförslag i enlighet med vad som anförts i motionen. 1989/90 Ju715
mot · GD02Ju716 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju716 av och (båda c) Ersättningen till nämndemän Ersättningen till nämndemän regleras i förordningen (1989:814) om ersättning till nämndemän och vissa andra uppdragstagare inom domstolsväsendet m.m. Enligt förordningen utgår till nämndemän av allmänna medel arvode, reseersättning och traktamente. utbetalas ett enhetligt grundarvode på . Härtill kommer ett individuellt bestämt tilläggsbelopp till de nämndemän som på grund av tjänstgöringen som nämndeman får vidkännas löneavdrag eller annan inkomstförlust som överstiger grundarvodet. Tilläggsbeloppet är maximerat till . Enligt vår mening ska ett ersättningssystem för deltagande nämndemän utgå från att de ersätts lika. Arbetsinsatserna är oberoende av vilken inkomst den förtroendevalde har i sitt ordinarie yrke. Därtill kommer svårigheten för många nämndemän, särskilt om de i sitt ordinarie arbete är egna företagare, att kunna bevisa att nämndemannaarbetet medfört en förlust av inkomst. Därför bör den allmänt vedertagna principen om lika lön för lika arbete gälla. Regeringen bör sålunda redovisa ett nytt ersättningssystem för som bygger på ovannämnda princip. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lika ersättning till nämndemän.
mot · GD02Ju718 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju718 av () Delgivning av brottsoffers tredskodom I ett rättssamhälle värnar man om brottsoffer i många skilda avseenden. Detta gäller även brottsoffrets ställning i den rättsliga processen. Det är därvid angeläget att förbättra domstolsprocessens regelsystem bl.a. genom att eliminera onödigt krångel som kan drabba brottsoffer. Här ska behandlas en speciell om än ej unik rättslig situation. I ett brottmål kan ett brottsoffers skadeståndsanspråk överföras till ett särskilt tvistemål. I detta mål kan ibland meddelas s.k. tredskodom. Denna dom kan sedan verkställas genom kronofogden för att brottsoffret skall få ut sitt skadestånd. En nödvändig förutsättning för denna exekutiva åtgärd är dock att tredskodomen delgives den skadeståndsskyldige. Så sker genom rättens försorg om den part som yrkat tredskodomen begär det (RB 33 kap 5 §). Problemet är att brottsoffret är okunnig om denna regel. Detta skapar då problem som ytterst kan medföra att brottsoffret förlorar sin skadeståndsrätt. Sådana situationer skulle kunna elimineras på ett enkelt sätt genom ändring av ovannämnda regel, så att tredskodom, som avser skadestånd på grund av brott, automatiskt delges genom rättens försorg. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i 33 kap. 5 § att delgivning av tredskodom skall ske genom rättens försorg i de fall som anförts i motionen.
mot · GD02Ju719 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju719 av m.fl. (vpk) Kyrkofriden Beslutet om en skärpt asylpolitik har lett till att det nu pågår demonstrationer av asylsökande och svenskar i ca 30 statskyrkor. Uppgifter om att civilklädd polis har gått in i kyrkor och frågat efter personer som fått avslag på sin asylansökan innebär att man inte har följt proportionalitetsprincipen vid tvångsmedelsanvändning. I betänkande 1988/89JuU 25 ställde sig utskottet bakom justitieministerns uttalande angående tvångsingripande i kyrkolokal; att behövlig hänsyn ska tas till kyrkolokalens särprägel och att det därför är lämpligt att polisen först tar kontakt med den som ansvarar för lokalen - vanligen en kyrkoherde eller församlingsföreståndare - som kan förmedla kontakt med den som eftersöks. Vpk anser inte att kyrkolokaler ska ha en absolut immunitet. Kyrkolokaler ska inte vara en för personer som eftersöks för brott. Enligt vår mening bör i de fall då det inte råder ett akut hot mot liv, hälsa och egendom ett polisingripande i kyrkolokal endast ske efter samråd med den som ansvarar för kyrkolokalen. Vpk anser att den i motionen föreslagna bestämmelsen bör införas i § 20 polislagen. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att ett tillägg bör införas i polislagen i enlighet med vad som anförts i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · GD02Ju720 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju720 av () Kyrkofriden m.m. jarl stiftade enligt traditionen de så kallade fridslagarna: Kvinnofrid, , Kyrkofrid och Tingsfrid. Dessa lagar bekräftades genom stadga . har lagarna i många avseenden förfallit; i varje fall hemfriden och kvinnofriden är kända problem. har det visat sig att även kyrkofriden inte har tillräckligt lagskydd. På jarls tid var det de styrandes uppgift att skydda dem som tog sin tillflykt till kyrkan, och de som förgrep sig på dem som tog sin tillflykt till kyrkans skydd skulle straffas. tillåter lagen statens representanter att gå in i kyrkor och med våld föra ut dem som sökt kyrkans skydd. Så har skett i . har många flyktingar tagit sin tillflykt till kyrkan, men de fruktar att polisen skall med tvång föra dem därifrån. Mycket av de gamla lagarna behöver återupprättas. Givetvis i modern form, men med samma syfte. Regeringen bör återkomma till med sådana förslag. Med stöd av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att jarls fridslagar ånyo behöver bli gällande i , 2. att hos regeringen begär ett förslag till en lag om kyrkofrid.
mot · GD02Ju721 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju721 av () Rättshjälpen Enligt 6 § rättshjälpslagen beviljas fysisk person allmän rättshjälp i rättslig angelägenhet om han/hon behöver sådant bistånd. I praxis tillämpas denna regel så att allmän rättshjälp i allmänhet inte beviljas i ärenden hos förvaltningsmyndigheter och förvaltningsdomstolar. Det anses att dessa myndighetar skall vägleda de rättssökande och att behov av biträde, som tillvaratar sökandens rätt, saknas. Enligt de grönas uppfattning är en stor del av befolkning mycket osäker i umgänget med myndigheter och vet inte hur de skall bete sig för att få ändring eller rättelse, om de inte är nöjda med myndigheternas beslut. Många förstår inte ens ett beslut och dess konsekvenser. Om man vänder sig till myndigheten, så får man veta vart man skall vända sig med ett överklagande, men inte hur man skall skriva eller argumentera och än mindre hur man hittar förarbetena till lagstiftning eller praxis eller kommentarer om dess tillämpning. Dessa rättssökande har inte heller råd till advokat. I prop 1987/88:73 har departementschefen gjort vissa uttalanden för att förbättra möjligheterna till allmän rättshjälp. Vi anser dock att detta inte räcker, särskilt som uttalandena inte ledde till någon lagändring. I många olika slags ärenden, som inte omfattas av allmän rättshjälp, finns behov av advokathjälp. Som exempel kan nämnas skatteärenden, arbetsskadeärenden, sociala ärenden, byggnadslovs- och planärenden samt vid felbehandling av läkare. I skattemål har visserligen införts möjligheter att i vissa fall få ersättning för ombudskostnader. I prop 1988/89:126 anfördes dock att de nya reglerna har karaktären av undantagsregler. Det är samhällets sak att se till att varje svensk medborgare alltid skall ha rätt och råd att få sin sak prövad. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till förbättring av allmän rättshjälp i ärenden hos förvaltningsmyndigheter och förvaltnings- Mot. 1989/90 domstolar.
mot · GD02Ju805 · 1990-01-16 00:00:00 — 1989/90: J u805 av m.fl.(vpk) Rätten för en part att i ett mål eller ärende vid domstol eller myndighet få del av beslutsunderlaget och möjlighet att yttra sig över det före beslutet är av principiellt grundläggande natur i en rättsstat. Förhållandena i detta avseende på personalkontrollområdet är inte värdiga ett land som gör anspråk på att till fullo uppfylla kraven på en rättsstat. Bestämmelserna i personalkontrollkungörelsen § 13 om kommunikation med part innan uppgift lämnas ut i personalkontrollärende innehåller sådana begränsningar att regeln i praktiken praktiskt taget aldrig tillämpas bortsett från betydelselösa uppgifter om att den kontrollerade tidigare dömts för vissa brott. Dåvarande justitieminister karaktäriserade vid ett sammanträde med konstitutionsutskott rätten till kommunikation som teoretisk. Inte heller i det skede där uppgifter som lämnats ut till en arbetsgivare i samband med personalkontroll läggs till grund för ett arbetsgivarbeslut förekommer någon kommunikation med parten. När det gäller privata arbetsgivare finns över huvud taget ingen rätt till insyn. Pä den offentliga arbetsmarknaden sätts kommunikationsskyldigheten ur spel genom bestämmelsen i 14 kap. 5 § sekretesslagen att rätten till partsinsyn viker i den mån det är av synnerlig vikt av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse att sekretessbelagd uppgift inte röjs. I sådana fall skall myndigheten i stället, i den utsträckning det är nödvändigt för att parten skall kunna tillvarata sin rätt, muntligen eller skriftligen lämna parten upplysning om vad materialet innehåller. Myndigheten kan vägra lämna också sådan upplysning om den allvarligt skulle skada det intresse sekretessen avser att skydda. Detta har i praktiken inneburit att inga uppgifter lämnas ut. Det finns till och med ett exempel på att en anställd vid ett statligt företag blivit uppsagd med angivande av säkerhetsskäl efter förd personalkontroll och där arbetsgivaren till och med i rättegång om uppsägningens giltighet vägrat uppge skälen för uppsägningen utöver en allmän säkerhetsbedömning. Vpk anser att sekretessen i dessa ärenden bör utformas så att parten och dennes ombud alltid får rätt att ta del av hela beslutsunderlaget och om så anses nödvändigt beläggas med tystnadsplikt. I Riks dunen 19H9/90. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ändring i sekretesslagen i enlighet med vad som i motionen anförts för att part i personalkontrollärende alltid skall kommuniceras alla omständigheter som läggs till grund för avgörandet. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1989/90 Ju805
mot · GD02Ju806 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju806 av m.fl. (fp) Forskning om invandrares kriminalitet Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:Sf610 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om invandrarforskning. () () () () () () () () () () () () 1* 1989190.
mot · GD02Ju811 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju811 av () Hjälp till våldsoffer Samhället gör mycket för att hjälpa våldsbrottslingar att rehabilitera sig och det är bra. Men det upplevs som orättvist att våldsoffren ofta glöms bort. De har ingen ersättning att vänta. Opinionen mot detta tilltar och en vanlig medborgare börjar undra hur det är ställt med vårt rättssamhälle. Det minsta man skulle kunna göra för våldsoffren är att försöka hjälpa dem att komma över sin traumatiska upplevelse för att komma tillbaka till samhället. Våldsoffren behöver hjälp av både den närmaste omgivningen, dvs. familjen/vännerna, men även hjälp av en kunnig psykolog. Det finns organiserad hjälp för kvinnor som har varit föremål för grova våldsbrott. T.ex. har en sådan verksamhet, men man har inte kunnat ta emot alla. Dessutom har verksamheten avtagit. Speciella kvinnohus har fungerat bra för att hjälpa kvinnorna med praktiska frågor. Det är bra att brottsofferjourer är i uppbyggnadsskede, men dessa åtgärder är inte tillräckliga. De som har blivit utsatta för grovt våld har ett stort behov av psykologiskt stöd, kortsiktigt och långsiktigt. Gärningsmannen får ofta detta stöd men inte våldsoffren. Regeringen har vidtagit ett antal åtgärder i syfte att stödja uppbyggnaden av verksamheten vid landets brottsofferjourer. I årets budgetproposition aviseras att en särskild kommission tillkallas. Ett av uppdragen till kommissionen är att överväga hur man kan främja och stödja framväxten av brottsofferjourer. Jag anser att utöver brottsofferjourer borde det finnas tillgång till en psykolog/socionom eller en person med specialisering i ämnet. Det är orealistiskt att kräva att alla jourer skall ha en psykolog eller motsvarande, men de skall ha överenskommelser med dessa, dit våldsoffren kan vända sig. Samhället borde ha en beredskap för att hjälpa våldsoffren. På sjukhusen, hos polisen men också i telefonkatalogen etc. skulle finnas en information till vem man kan vända sig. Kostnaden skulle vara ringa, jämfört med vad samhället skulle vinna. Den föreslagna kommissionen och skall utreda hur man på bästa möjliga sätt kan hjälpa dem som har drabbats av grövre våld eller de våldsoffer som har ett behov av psykisk vård. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om psykologhjälp till våldsoffren. 1989/90 Ju811