mot · GD02T504 · 1990-01-16 00:00:00 — Motion till 1989/90:T504 av och (båda c) I denna motion föreslår vi ökade resurser för en utveckling av järnvägstrafiken i län. Statens ansvar och målsättning I målsättningen med samhällets trafikpolitik ingår som en självklar del att ett framtida trafiksystem skall främja god miljö, regional balans, effektivitet, säkerhet och god tillgänglighet. Skall dessa delmål uppfyllas i alla delar av landet krävs det att alla trafikmedel används på ett effektivt sätt och att de kompletterar varandra, inte konkurrerar. Inget trafikmedel kan i det sammanhanget uteslutas, allra minst järnvägen. Skall målen om säkerhet och god miljö tillgodoses i län och ett kompletterande trafiksystem fås att fungera effektivt, krävs att de nuvarande järnvägarna behålls och utvecklas. Skall en tillfredsställande trafikförsörjning kunna tillgodoses krävs också att staten tar ett större ansvar ekonomiskt för järnvägstrafiken i de områden av landet där underlaget för trafiken att bära sina egna kostnader är svagt. Fördelaktiga utgångspunkter i län län har trots tidigare nedläggningar av järnväg i länet ett strategiskt järnvägsnät som täcker huvudreseströmmarna genom länet. Förutsättningarna att för statsmakterna på ett ekonomiskt mycket effektivt sätt nå ytterst fördelaktiga samhällsekonomiska resultat genom positiv regional utveckling och effektiva och miljövänliga kommunikationer är således mycket goda i län. Det förutsätter emellertid att de nuvarande koncentrationsinriktade trafikpolitiska satsningarna avbryts och att strävan verkligen blir att från statens sida också satsa på järnvägarna som ett konkurrenskraftigt, miljövänligt och effektivt trafikmedel i hela landet. 1 1989/90. Risken är att dessa förutsättningar kan gå förlorade genom de ändringar av järn vägspolitiken som senast beslutats i där kostnadsansvaret för länsjärnvägarna nu till stor del lagts över på de lokala länshuvudmännen. För läns del innebär det att nästan hela återstoden av järnvägsnätet, efter det att mer än järnväg lagts ner, nu lagts över på länet lokalt. Om inte staten svarar upp med statsbidrag hotas länet av ytterligare järnvägsnedläggningar. Det är enligt vår uppfattning hög tid att statsmakterna nu lever upp till målsättningen att tillgodose en tillfredsställande transportförsörjning i alla delar av landet. För det krävs offensiva satsningar också på länets järnvägar. Länets befintliga järnvägslinjer måste ges garantier och förutsättningar för att fungera som effektiva transportlinjer i länet. Enligt det senaste trafikpolitiska beslutet tillhör järnvägen Kalmar-Alvesta-Göteborg stamlinjenätet. Övriga järnvägar är klassade som länsjärnvägar. Järnvägen Kalmar-Alvesta-Göteborg eller kust-till-kustbanan går genom sex län där det sammanlagt bor 1 miljon människor och där av landets industrisysselsatta arbetar. Med detta breda underlag i botten är kust till kustbanan en stor tillgång för landet och för regionen. Banan går genom ett område som tillhör de mest försurningshotade i landet. Genom att föra över mer transporter till banan och genom en upprustad, moderniserad och väl utbyggd järnvägsled kan de försurande utsläppen minskas radikalt. Kust-till-kustbanan är ur regionalpolitisk synpunkt en förutsättning för såväl näringsliv som befolkningsutveckling i län och sydöstra . Vagnsmaterialet bör bytas ut mot modernare slag som erbjuder högre service. En upprustning av banan är nödvändig. Det får inte råda någon tvekan om viljan från statens sida att satsa på den enda järnvägslinjen med stamlinjestatus i län. Att kust-till-kustbanan tillhör stamnätet innebär att , inom de ramar som riksdag och regering anger, beslutar om underhåll och nyinvesteringar på banan. På samma sätt ankommer det på SJ att svara för trafik och service. Det kräver att statsmakterna ger berörda myndigheter direktiv och resurser så att den trafikpolitiska målsättningen även i detta fall kan uppfyllas. Tveksamhet från SJ:s sida i samband med upphandlingen av trafiken med transportrådet har emellertid visat sig. Det har skapat oro i regionen. Mot bakgrund härav är det viktigt att transportrådet och staten avsätter tillräckligt med resurser av det totala anslaget som anslagits till transportrådet för köp av trafik från SJ för att kunna fortsätta och vidareutveckla trafiken på kust-till-kustbanan. Vare sig resursbrist eller bristande vilja från SJ:s sida får vara motiv att inte satsa. Är det inte möjligt att tillgodose kust-till-kustbanans medelsbehov måste transportrådets anslag för detta ändamål ökas. Järnvägspulsen mellan och måste utvecklas och inte av- Mot. Ett utvecklingsprojekt bör startas upp i samarbete med , Ny- T504 bro och kommuner samt med länstrafikbolaget och SJ. Målet bör vara att bygga ut en effektiv pendeltrafik mellan de tre kommunerna och som kan fortsätta i de övriga länen längs banans sträckning. Investeringarna måste fortsätta på banan så att hastigheten kan öka. Detta bör ges regeringen till känna. Järnvägslinjerna , och klassas som länsjärnvägar. Fr.o.m. tog läns trafik AB över trafikeringsrätten medan statens banverk sköter banorna. läns trafik AB har därvid att ersätta för nyttjandet av banorna efter överenskommen taxa. Länshuvudmannen har också att svara för investeringar och upprustning av banorna enligt gällande riksdagsbeslut. Länshuvudmännen får statsbidrag till länstrafikanläggningar, vilket skall täcka såväl investeringar i länsjärnvägarna som vägnätet. För drift av länstrafiken utgår också ett gemensamt statsbidrag. Länshuvudmannen läns trafik AB har utrett förutsättningarna för järnvägstrafiken inför övertagandet. Den visar bl a att ett upprustningsbehov i investeringar på minimum 150 milj. kr och maximum 326 milj. kr föreligger för att få högsta banstandard - detta räknat på närmaste tioårsperiod. Staten ger därmed länshuvudmannen i detta fall de sämsta tänkbara förutsättningar för att driva trafiken vidare utan att stora övervältringar av kostnader från staten till länets kommuner och landsting sker. Detsamma gäller beträffande driften. Det driftsbidrag som fastlagts täcker endast själva trafiken på banorna. Däremot räcker inte driftsbidragen till för att täcka kringkostnader i övrigt för trafiken. Skall järnvägsstationer behållas och bemannas och personal som ansvarar för säkerheten finnas, får i så fall länshuvudmannen betala det genom förlusttäckning. Detta är ett skandalöst handlande från statens sida. Genom att ge läns trafik AB sämsta tänkbara ekonomiska villkor för att arbeta upp och göra järnvägstrafiken attraktiv för ett ökat järnvägsresande, lägger staten över det moraliska ansvaret för ett nedläggningsbeslut på länshuvudmannen som i praktiken framtvingas av staten. minskar SJ godstrafiken på dessa banor. Detta är skandalöst i ett läge då järnvägstrafik borde prioriteras framför andra trafikmedel. Det stora inflytande över hur tillgängliga investeringar som sägs har getts de regionala intressenterna är av ringa värde om resurser saknas. Staten har det övergripande ansvaret för att resurserna fördelas rättvist över landet. län har i det sammanhanget blivit styvmoderligt behandlat. läns trafik AB har beslutat att upprätthålla persontrafiken på länsjärnvägarna. Det innebär att persontrafiken åtminstone kommer att bedrivas . vudalternativ till långsiktsbedömning grundar sig på målsättningen att länsjärnvägarna i ett framtida transportsystem skall ombesörja såväl gods som persontransporter. framhåller vidare i sin långsiktsbedömning att det är angeläget att standarden på länsjärnvägarna kan upprätthållas även på . Till det är resurserna enligt nuvarande planer alltför otillräckliga. I den av upprättade objektlistan för länstrafikanläggningar 1991-2000 ingår investeringar i länsjärnvägar endast av säkerhets- och underhållskaraktär. Investeringar för höjningar av standarden på banorna har fått lägre prioritet eller helt satts åt sidan på grund av resursbrist. För att säkerställa en fortsatt trafik på länsjärnvägarna i län bedömer att investeringsbehoven i genomsnitt uppgår till 19 milj. kr på grund av den eftersläpning som finns från tiden före övertagandet. I den nu gällande flerårsplanen för länstrafikanläggningar för län uppgår investeringsvolymen i genomsnitt till 18 milj. kr . En orimligt stor differens mellan behov och anslag föreligger då de 18 miljonerna också är avsedda att täcka investeringsbehovet för inte enbart länsjärnvägarna utan också för länsvägarna, de statskommunvägar som ej är riksvägar och kollektrafikanläggningarna i länet. För län är det viktigt att de järnvägar som finns kan behållas, utvecklas och göras till attraktiva kommunikationsmedel. Det är först då de har sitt fulla och självklara berättigande. Då kan de avlasta vägtrafiken och bidraga till säkrare trafikmiljö och minskad olycksfrekvens. Med fulla tåg och utvecklade motorer blir också dieseldrivna järnvägsvagnar miljövänligare jämfört med motsvarande trafikmängd med landsvägsbuss. En fortsatt järnvägsdrift garanterar också möjligheten till utveckling och snabbare transporter , när läge ges för ökade investeringar. En ersättning av järnvägsdrift med buss låser möjligheterna till utveckling av trafiken vad gäller snabbhet och komfort i stort sett på nuvarande låga nivå. Det vore inte förutseende och allra minst framsynt. Staten måste ta sitt ansvar för att järnvägarna i länet kan utvecklas till ett konkurrenskraftigt trafikmedel. Vi föreslår därför att det verkliga investeringsbehovet läggs till grund för medelstilldelningen till läns trafik AB, dvs. att minimum 150 milj. kr tillförs länshuvudmannen i länet för investeringar i länsjärnvägarna . Vi föreslår vidare att de anslag från staten till länshuvudmännen för driften av trafiken på järnväg utgår förstärkt att användas endast för tågtrafik. Någon möjlighet att flytta medlen till busstrafik bör inte finnas. Särskilda anslag bör således utgå till busstrafik och järnvägstrafik för att garantera fortsatt järnvägsdrift och klarlägga statens ansvar även för länsjärnvägarna i linje med den trafikpolitiska målsättningen som inledningsvis berörts. För det tredje bör taxan för länshuvudmännens utnyttjande av banan sät tas till ett lågt - närmast symboliskt - belopp. Den får inte innehålla kvali- Mot. tetsklassificeringar som innebär att de sämsta bandelarna också blir de dy- T504 raste att trafikera för länshuvudmännen. Detta bör ges regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om medelsbehov för kust-till-kustbanan i län, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ett resurstillskott av . för investeringar i och utveckling av länsjärnvägarna i län, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen i övrigt anförts om behov av ökade järnvägspolitiska insatser för att behålla och utveckla läns samtliga järnvägslinjer. () ()