mot · GD02L603 · 1990-01-11 00:00:00 — Motion till 1989/90:L603 av m.fl. (c) Skadeståndsansvaret vid kärnkraftsolyckor Kärnkraftsindustrins ägare behöver endast ansvara för 800 milj. kr. I förhållande till de kostnader en sådan olycka kan förorsaka är ansvarsbeloppet synnerligen lågt. föranledde exempelvis skador som uppskattats till , vilket innebär att i gällande ansvarsbelopp motsvarar endast en procent av skadekostnaden. Inom anser vi att kärnkraftsindustrin - liksom all annan verksamhet - skall stå för sina kostnader även när det gäller de risker som verksamheten kan medföra. Vi återkommer därför i denna motion med kravet på att åtgärder vidtas för att kärnkraftsindustrin skall ta fullt ekonomiskt ansvar för de olyckor som kan inträffa. Nuvarande förhållande med lågt ansvar för ägarna innebär att samhället i mycket hög grad subventionerar kärnkraftsindustrin, vilket vi anser oacceptabelt. Det ekonomiska ansvaret för atomolyckor är reglerat enligt internationella överenskommelser, som liksom flertalet övriga västeuropeiska stater har ratificerat. Det gäller om skadeståndsansvar på atomenergins område och Brysselkonventionen om supplerande statsan-x svar. Ersättningssystemet verkar enligt konventionerna i flera steg. Anläggningsinnehavarens ansvar utgör första steget och är i vårt land enligt atomansvarighetslagen . I andra steget skall stat där anläggningen är belägen ansvara upp till en viss nivå och i tredje steget ansvarar den nämnda staten tillsammans med övriga konventionsstater för skador upp till . I den svenska lagstiftningen har man dessutom infört ett fjärde steg enligt vilket svenska staten har ett ansvar som gör att den sammanlagda ersättningen kan uppgå till per atomolycka. Det är en viktig princip att alla verksamheter skall bära sina kostnader, inte bara för den direkta produktionen utan också för de risker som verksamheten kan innebära. Det gäller t.ex. för industrier och transporter. Företagen i dessa branscher måste genom försäkringar eller på annat sätt svara för de kostnader som deras produktionsprocesser genom olyckor eller skador Deras produktionskostnader och därmed priset på deras pro- Mot. dukter belastas med försäkringspremier för att företaget skall kunna svara L603 mot de ersättningsanspråk som kan komma att ställas. Kärnkraftsindustrin är alltså ett anmärkningsvärt undantag från denna regel att olika verksamheter skall kunna svara mot eventuella ersättningsanspråk och därigenom stå för den verkliga kostnaden för sin produktion. Som nämnts svarar ägarna av kärnkraftverken endast för en ringa bråkdel av de skador som verksamheten kan förorsaka. Härigenom skjuter kärnkraftsindustrin över kostnaderna för eventuella olyckor och därav följande skadestånd på samhället eller på de enskilda personer och företag som drabbas. Systemet innebär alltså att kärnkraftsindustrin subventioneras av samhället. Anledningen till att kärnkraftsindustrins ansvar är så ringa är att kapaciteten på återförsäkringsmarknaden inte anses medge att försäkringar för en atomolycka kan tecknas på belopp överstigande . Eftersom försäkringen skall motsvara av ansvarsbeloppet har detta satts till 800 milj. kr. Det är dock uppenbart att man i vissa länder, som har tillträtt de nämnda konventionerna, försäkrat eller garanterat högre belopp. I uppgår exempelvis ägarnas ansvar till ca och i till ca . Eftersom vi finner det principiellt felaktigt att kärnkraftsindustrin inte svarar för kostnaderna för sina risker anser vi det angeläget att regeringen utan dröjsmål prövar förutsättningarna för att öka kärnkraftsindustrins ansvar. Målsättningen bör vara att även denna industri tar fullt ansvar. Om detta inte är möjligt bör i vart fall avsevärda höjningar av ansvaret genomföras. och metoder att lösa frågan så att ägaransvaret är betydligt högre än det svenska bör därvid bl.a. beaktas. Om det bedöms erforderligt bör verka för tillägg till gällande konventioner i syfte att uppnå utökat ägaransvar för atomolyckor och för att garantera skadelidande full ersättning. Det är vidare synnerligare angeläget att de av oss förordade ersättningsprinciperna får en sådan internationell spridning att kärnkraftsindustrins fulla ansvar kommer att gälla inom och mellan länderna. Skulle det visa sig att det inte blir möjligt att ålägga kärnkraftsindustrin ett obegränsat eller radikalt utökat ansvar, utgör detta enligt vår mening ytterligare ett skäl - utöver de stora riskerna - för att kärnkraftsindustrin måste avvecklas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utökning av kärnkraftsindustrins ansvar för atomolyckor. 1989/90 L603