mot · GD02Jo77 · 1990-05-08 00:00:00 — Jordbruksministern anför att anpassningsåtgärderna mot en ny politik, särskilt anpassningen av spannmålsproduktionen, bör påbörjas . Detta motiverar att regleringssystem och andra åtgärder under 90/91 blir ett led i styrningen mot en ny jordbrukspolitik, även om den formella omställningspolitiken börjar först . Vi finner att jordbruksministerns argument för en snabb inriktning av åtgärderna kan vara befogade och accepterar därför resonemanget i denna del. Däremot anser vi att det finns starka skäl att hålla isär såväl hanteringssystemet som beloppen för de olika perioderna: dels regleringsåret 90/91 och dels efterföljande 4-åriga omställningsperiod, som enligt vår mening minst borde varit . Enligt det system som tillämpats under den nuvarande jordbrukspolitiken har regeringen via Konsumentdelegationen fört förhandlingar med LRF om hur mycket medel som för det enskilda året skall tillföras jordbruket och hur dessa medel skall fördelas. Att sättet att tillföra och fördela medel för året 90/91 skiljer sig från tidigare regleringsår, hindrar inte att förhandlingar borde ha förts om medelstillskottets omfattning och eventuellt även om på vilket sätt medlen skulle läggas ut. Vi anser att ett avtal borde ha förhandlats fram. Regeringen har detta år, i strid mot tidigare praxis, inte fört förhandlingar och lägger nu fram ett ensidigt förslag för att ta ställning till. Bortsett från att det är svårt för att under stor tidspress ta ställning till ett ensidigt förslag, är det inte tillfredsställande att behandla motparten efter ett halvsekels förhandlingar på detta sätt det sista egentliga regleringsåret. Om tiden hade medgivit en sådan behandling, borde besluta att återförvisa förslaget för regleringsåret 90/91 till regeringen med uppdrag att uppta förhandlingar i syfte att uppnå ett förhandlingsresultat som liksom tidigare kunde föreläggas . För att jordbruket skall få ut sin kompensation och för att man skall känna till spelreglerna för är nu en sådan hantering inte möjlig. Med hänvisning till ovan anförda kritik för ensidighet finns det ej heller anledning för oss att nu föreslå andra belopp för de olika delposterna som Mot. ingår i kompensation för 90/91. Det enda påpekande vi finner skäl att göra Jo77 i detta sammanhang är att de prisreglerade grödorna kompenseras genom inkomststödet medan animalierna endast får kompensation genom sänkt foderpris. Detta innebär att i synnerhet mjölkproduktionen sackar efter ekonomiskt. Mjölkproduktionen har redan nu bl a pga tvåprissystemets avskaffande fått vidkännas ett kraftigt prisfall. Jordbruket tillförs enligt regeringens förslag för 90/91. Näringen har krävt . Budgetåret 89/90 var kostnadsökningen och då fick jordbruket inklusive som utbetalas retroaktivt. har kostnadsstegringen varit och då tillerkänns jordbruket ett lägre belopp. Den enda hantering som är möjlig, efter regeringens försumlighet då det gäller förhandlingar med näringen, är att jordbruksutskottet i sin beredning av ärendet inhämtar så mycket fakta och synpunkter att kan besluta om en rimlig ekonomisk ram för kompensation för stigande kostnader och för inkomstförstärkning för regleringsåret 90/91. Det innebär att jordbruksutskottet måste anordna utskottsförhör med bl a företrädare för näringen. Den ersättning som fastställer anser vi ska vara nivåhöjande och därmed kvalificera till uppräkning av införselavgiften. Systemet med kobidrag m m, som fattade beslut om , ska fullföljas . Inflationen har dock varit högre än beräknat, vilket visar att systemet är ohållbart och urholkas. kommer att fatta beslut om ytterligare medel som avses tillföras jordbruket per ko eller per ha. Regeringen bör med hänvisning till ovanstående få i uppdrag att undersöka möjligheterna att tillföra jordbruket medel via regleringssystemet på ett sätt som kan accepteras i förhållande till rådande GATT-överenskommelse. OMSTÄLLNINGSPERIODEN (91/92 - 95/96) Jordbruksministern anför att ett gränsskydd i form av rörliga införselavgifter bör behållas i avvaktan på resultatet av GATT-förhandlingarna. Någon ensidig svensk neddragning av gränsskyddet skall ej ske. Resultatet av GATT-förhandlingarna kommer att bli avgörande för anpassningen av gränsskyddet. Härvid bör man - som jordbruksministern påpekar i propositionen - göra en anpassning i reala termer enligt den modell som föreslagits från och EG, varvid tidigare sänkningar får tillgodoräknas. Därigenom kommer en justering av de olika ländernas gränsskydd att ske till en nivå varifrån eventuella framtida multilaterala sänkningar skall göras. Enligt den s.k. PSE-metodiken (Producers Subsidy Equivalent) som används av för att bedöma stödet har stödet i , mätt i reala tanner, sjunkit från till eller med mer än . Det utrymme som här skapats är viktigt att notera. Detta är viktigt med hänsyn till att det sannolikt blir aktuellt att helt eller delvis omvandla det under GATT-förhandlingarna använda av- Mot. länkade men nivåhöjande stödet till jordbruket till gränsskydd. I den GATT-överenskommelse som accepterat medges också ett undantag för länder med hög inflation. Med nuvarande inflationstakt torde räknas dit. Undantaget innebär att skyddet också får justeras pga den inhemska prisnivån, i annat fall urholkas jordbrukarnas tillförhandlade ersättningsnivå. Gränsskyddsnivån måste också förbli opåverkad om internavgifterna, t ex slaktdjurs- och handelsgödselavgifter, minskar eller försvinner. Detsamma gäller också vid sänkningen av de garanterade spannmålspriserna och borttagandet av inlösengarantin. Inte heller får den aviserade förändringen av spannmålspriset /91 påverka gränsskyddet om nivån skall bibehållas. I den omfattande diskussion mellan riksdagspartierna, som föregått propositionsavlämnandet, har bred enighet nåtts om grundprinciperna att gränsskyddet skall vara kvar och att de interna marknadsregleringarna skall avskaffas. Viss oklarhet torde emellertid råda om huruvida stöd till export skall anses som en del av gränsskyddet eller om det är en del av marknadsregleringen. Propositionen föreslår att all kollektiv exportfinansiering upphör. Det kan anses riktigt att uttag av avgifter på produktionen eller insamlande av införselavgifter för exportändamål motverkar en anpassning av produktionen till den nivå som går att avsätta inom landet. Marknadssignalerna hämmas av ett sådant system. Därigenom blir produktionen för hög och kostnader för export stiger. Eftersom huvuddelen av exportkostnaderna betalas med medel som jordbruket kan betrakta som sina drabbar kostnaden främst näringen. Exportstödet kan emellertid också anses som en del av gränsskyddet. Om inte säsongs- eller årsmånsöverskott eller överskott som uppkommer på grund av utbytesimport går att exportera kan en överskottssituation uppstå inom landet. Det går då inte för jordbruket att ta ut de priser som gränsskyddet skulle ge. Enligt marknadsekonomiska principer är detta rätt, då signalen ju bör vara att produktionen är för stor. Problemet är att livsmedelsproduktionen inte låter sig helt bestämmas på förhand: Väder och vind påverkar vegetabilieproduktionen, korna vill av naturen kalva med mest mjölk , grisarna har inte fler skinkor till jul och det går inte att producera nötkreatur med bara bakdelar. Enligt vad bl a jordbruksutskottets delegation till EG i erfarit kommer man inom EG inte att upphöra med sina exportsubventioner och utgår från att detta kommer att vara förenligt med GATT-resultatet. Detta kan leda till en "envägshandel med livsmedel till med åtföljande minskat produktionsutrymme och lönsamhet för den svenske jordbrukaren jämfört med kollegorna i den nära omgivningen. Svenskt jordbruk kan väl hävda sig i en internationell konkurrens, om lika villkor finns. Produkternas kvalitet och frihet från kemiska rester talar bl.a. för det. Med hänvisning till ovanstående anser vi att visst statligt stöd till export Mot. bör utgå och kvarstå så länge motsvarande sys- Jo77 tern finns i vår omvärld, främst inom EG. Det är även av stor vikt att exportverksamhet får bedrivas inom branschvisa säljbolag utan hinder av kommande konkurrenslagstiftning. Råvarukostnadssystemet bör utformas så att svenska råvaror inte diskrimineras gentemot importerad råvara. Gränsskyddet för stärkelseprodukter bör bibehållas för att möjliggöra en inhemsk produktion motsvarande dagens nivå. Dagens rabbatsystem bör även fortsättningsvis få tillämpas. Enligt propositionen ska restitutioner av införselavgifterna kunna tillgripas när det är befogat av marknadsmässiga skäl. Så har även varit fallet. I något fall, bacon, har de tillgripits för att skydda ett utländskt varumärke. Med den nya livsmedelspolitiken ska restitutioner endast få tillgripas i undantagsfall. Målsättningen med avvecklingen av spannmålsprisregleringen är att uppnå balans på den inhemska marknaden, dvs slippa förlustbringande export. Avsikten är att golvpriset på 100 och inte skall behöva användas. Istället bör priset närma sig den gränsskyddade nivån. Samhället kommer enligt propositionen att svara för hela exportkostnaden så länge golvpriset finns kvar. Skall detta bli möjligt är det nödvändigt att omställningen av minst 500 000 ha sker så snabbt som möjligt så att inget internt överskott ska uppkomma. För att utnyttja det gränsskyddade priset är det också viktigt att aktörerna på marknaden - bönder, spannmåls- och foderhandel - ökar planeringen avseende odling och användning. Ett system med kontrakt eller avtal tar i sig inte bort överskott men kan tillse att betydande kvantiteter och kvaliteter betalas till rätt pris. Propositionens förhoppning om extensifiering av spannmålsproduktionen är inte sannolik. Med fasta kostnader enligt europeisk modell är det oftast om spannmål överhuvud skall odlas - mest lönsamt att producera intensivt. Vid rätt hantering är detta ej heller någon miljökonflikt. Snarare är det så att om jordbruksgrödor skall bli konkurrenskraftiga inom energi- eller industrisektorerna är hög produktionsnivå nödvändig. Spannmålsodlingen bedrivs effektivt med liten insats av arbetskraft. I synnerhet för större specialiserade enheter med dyrbar maskinpark kan det vara frestande att satsa på att bli ännu större. Det finns därför anledning att vara observant på en icke önskvärd fortsatt strukturrationalisering. För att slå vakt om familjejordbruket och om sambandet boende/brukande har vi under allmänna motionstiden fört fram förslag om ändringar i jordförvärvslagen. Genom växtförädling och produktionsutveckling kan en ökad andel av matfettet utgöras av svenska råvaror. Att hålla fast vid kravet på produktion som motsvarar svensk konsumtion är därför rimligt av denna anledning. kommer en omfattande ökning av användning för tekniskt bruk. Ett fortsatt utbyte - dvs export av rapsolja och import av annan olja - kostar endast prisskillnaden på världsmarknaden av dessa oljor. Mot bakgrund av det anförda anser vi att svensk oljeväxtproduktion bör motsvara den inhemska konsumtionen av vegetabiliska oljor, dvs även framgent odlas i samma omfattning som . Det av regeringen föreslagna kontrakteringssystemet synes väl byråkratiskt. Vi anser att aktörerna på marknaden väl kan klara denna uppgift t.ex. genom ett bransch- och serviceorgan. kan utöva tillsyn över verksamheten. har svensk fröodling inget gränsskydd. Näringen som omfattar ca 10 000 ha har dock erhållit ett stöd av regleringsmedel motsvarande /ha. En svensk odling är viktig för att växtförädlingen i skall kunna utvecklas samt för det svenska jordbruket, trädgårdsnäringen och för parkskötseln. Utan ett visst stöd finns risk för att vallfröodlingen slås ut. All odling sker på kontrakt med utsädesföretagen varför ett visst fortsatt stöd eventuellt kan administreras via dessa företag. Vi anser att ett belopp av av budgetmedel bör avsättas för detta ändamål. Vi har med tillfredsställelse konstaterat att propositionen innehåller förslag att det nuvarande systemet för rabattering av svensk stärkelse, som används för tekniska ändamål, föreslås behållas. Mycket talar för att spannmålens reellt sjunkande pris lett till en förbättrad konkurrens för spannmålsstärkelse, vilken ej långsiktigt kommer att kvarstå. Detta har betydelse för såväl stärkelse som sprittillverkning och bör leda till försiktighet med åtgärder som minskar en effektiv och miljövänlig fabrikspotatisproduktion. I bränneridistriktet har utvecklats en optimal näringskedja bestående av djurproduktion - stallgödsel - fabrikspotatis - biprodukter - djurproduktion. Att potatis varit prioriterad råvara för produktion av sprit har inte förhindrat uppbyggnaden av en toppmodern produktionslinje för spannmålssprit. Tvärtom har potatisodlarna varit en drivande kraft för att utveckla spannmålsspritproduktionen som är drygt dubbel så stor som potatisspritproduktionen. Det är angeläget att framhålla att förhållandet att potatis inte längre skall vara en prioriterad råvara för sprittillverkning inte får tolkas som att potatis inte skall användas. Fabrikspotatisodlarna bör därför ha rätt att leverera potatis till ett pris som motsvarar stärkelsepriset från vete. En viss övergångstid kan behövas. Detta bör ges regeringen till känna. En tillverkningslinje för potatissprit innebär en förbättrad möjlighet att Mot. utnyttja potatis av sämre kvalitet vid framställning av utsädespotatis och in- Jo77 dustripotatis (chips m m). Då regleringen avskaffas bör odlarna och industrin själva ansvara för planering och kontraktering av odlingen. Gränsskyddet bör ligga på ungefär samma nivå som i EG för att ge likvärdiga konkurrensförhållanden. Gränsskyddet bör leda till att den svenska odlingen vid normalskörd motsvarar av svenska konsumtionen. Sockerbolaget aviserar att betodlingen bör koncentreras till områden kring de större bruken. Betodlingens spridning är viktig ur miljö- och växtföljdssynpunkt och en förutsättning för upprätthållande av nuvarande produktionsvolym. En oförändrad sockerbetsareal i nordöstra , , län, och är regionalpolitisk! Om industrin genomför en centralisering bör transportbidrag utgå i ökad omfattning. Den föreslagna prissänkningen på sockerbetor kan accepteras med hänsyn till att arealbidrag utgår, men får ej leda till sänkt gränsskydd. Mjölkprodukter är baslivsmedel med högt näringsvärde. Av propositionen framgår att det vore en framgång för folkhälsan om konsumtionen minskade. Lägre fettintag är för de flesta en fördel, däremot är det inte lika säkerställt att mjölkfett är mera skadligt än annat fett. Såväl i LAG-förslaget som i propositionen framhålls att ett borttagande av regleringen skulle leda till att man fick en produktionskostnadsprissättning. Detta resonemang har inte mycket med en fri marknad att göra, ett begrepp som för övrigt omhuldas av jordbruksministern. utan prisutjämning på mejeriprodukter men med säsongvariationer är det möjligt och sannolikt även lämpligt för den enskilda mejeriföreningen att ta ut marknadsmässiga priser på olika mjölkprodukter. Priset skulle då styras, inte av en statlig reglering utan av prissättningen på alternativ på marknaden. Priset på konsumtionsmjölk kommer då i ökad omfattning att vara beroende av pris på produkter som bordsvatten, läsk, juice och öl, smörpriset av margarin och matolja och ost av andra pålägg som kött, korv, marmelad etc. Den interna mjölkregleringen har kommit till för att göra det möjligt att bedriva mjölkproduktion i hela landet. Ett borttagande skulle få allvarliga konsekvenser för framför allt glesbygderna, där det är långt till de större tätorterna där de många konsumenterna finns. Inom mejeriområdet är det därför viktigt att ett förenklat utjämningsförfarande tillämpas i enlighet med det av LRF/SMR framtagna förslaget. Systemet bör utvärderas efter omställningsperioden. Propositionen gör gällande att lönsamheten i mjölkproduktionen skulle förbättras genom sänkt foderpris. En begränsad sänkning i det korta perspekti vet är möjlig, men mot detta skall ställas ökade kostnader för miljö och djur- Mot. skydd och för den allmänna prisutvecklingen. Om det uppstår klara spelregler för den framtida produktionen och för marknaden kommer sannolikt marknadens aktörer att själva ta ett fastare grepp om volymproblemen. Även om jordbruksministern är väl optimistisk då det gäller dessa möjligheter delar vi uppfattningen att förädlingsindustrin, främst lantbrukskooperationen, har goda möjligheter att via avtal eller kontrakt och en differentiering av priset anpassa produktionen till efterfrågan. Möjligheten att öka efterfrågan och att utveckla specialiteter för export får inte heller glömmas bort. Enligt vår bedömning är en minskning av antalet kor med ca 75 000 tillräckligt . Propositionen förordar att avvecklingsersättningen till mjölkproducenter förlängs. Vi anser att detta är riktigt, men att ersättningsbeloppen bör justeras. Det högsta belopp som betalas ut är vilket motsvarar per liter på . Det innebär att en besättning med mer än 15 kor, som har denna årsproduktion, ej får full ersättning. Då avsikten med systemet dels är att ge lantbrukaren en viss inkomst, men även att göra det möjligt att pensionera investeringar, bör den övre gränsen höjas likaväl som priset per liter justeras upp. Vi föreslår att avvecklingsersättningen skall kunna utgå med per liter för maximalt eller totalt . En sådan avvecklingsersättning skulle sannolikt leda till en sådan minskning av antalet kor till 70-90 000 stycken att balans i mjölkproduktionen uppnås. Jordbruksministerns förslag att 91/92 tillföra ett belopp om i exportstöd för kött kan godtas under förutsättningen att avvecklingen av detta belopp görs avhängigt av vad som sker med exportbidragen i vår omvärld och att huvuddelen av de som avsättes för utslaktning av 75 000 kor får användas för överskottsexport . I annat fall kan resultatet bli att en önskvärd utbyggnad av den självrekryterande köttproduktionen inte kommer till stånd på grund av intern prispress. Under 90/91 behövs däremot inga särskilda medel för export av kokött då nuvarande system gäller. Jordbruksministern förutsätter att spannmålspriset skall sjunka mer än grovfoderpriset. Detta kan vara riktigt då ett större arealstöd utgår. Vi förutsätter att omställningsprogrammet lyckas och då finns det goda möjligheter för spannmålspriset att närma sig den gränsskyddade nivån. Detta kommer i så fall att gynna en betes- och grovfoderbaserad köttproduktion. Vi återkommer senare till frågan om att stimulera till ökade extensiva betes- och vallarealer för köttproduktion. Konsumtionen av får- och lammkött har minskat . Jordbruksministern föreslår att det stöd som utgår till får- och lammkött Det innebär att fårkött kommer att Mot. bli dyrare eller att producenten får lägre pris. är det en besvärlig Jo77 situation på skinnmarknaden med mycket låga priser. Detta tillsammans kan innebära en minskning av den svenska fårstammen. Får- och getproduktion är viktiga näringar i många glesbygder och har stor betydelse för att hålla markerna öppna. Vi föreslår därför att ersättningen till att hålla marker öppna blir så stor att den kan ersätta den subvention som utgått till får- och lammkött. finns ett visst överskott på ägg i . Äggproduktionen har en betydande säsongsvariation, dessutom varierar konsumtionen kraftigt över året. Skall de svenska konsumenterna kunna erbjudas svenska ägg krävs därför att den svenska äggproduktionen något överstiger den sammantagna konsumtionen . Mot denna bakgrund är en viss utbytesexport nödvändig. Som vi tidigare anfört kan stöd till sådan export behövas . Samhället skall ha ett övergripande ansvar för att den svenska åkerjorden utnyttjas på ett bra och effektivt sätt. De styrmedel som skapas måste vara sådana att de stimulerar till produktion som är långsiktigt riktig. Enligt vår uppfattning så kan behovet av mark för livsmedelsproduktion bli stort i en inte allt för avlägsen framtid. är ett utnyttjande av jordbruksmarken till odling av energi och råvaror till industrin en viktig åtgärd för att skapa en bättre miljö. I princip kan vi godta att samhällets stöd till omställning delas upp på ett omställningsstöd och ett anläggningsstöd. Det anläggningsstöd som föreslås i propositionen ger dock en för stor stimulans till skogsplantering. föreslår därför att stöd för skogsplantering ej utgår i skogs- och mellanbygder - dessa löper risk att växa igen och förmörkas utan samhällets stöd. Ej heller bör stöd utgå för barrskogsplantering i slättbygder då detta varken ger positiv landskapsbild eller miljöeffekt. Med vår inriktning borde totalbeloppet för anläggning minska med två tredjedelar, ca . Enligt vår mening skall huvuddelen av dessa sparade medel användas för att höja omställningsstödet . En höjning med per ha för 350 000 ha hostar då . Därmed ges en nödvändig för att snabbt få igång omställningen. Vi anser att omställningsstödet även ska kunna utgå till all varaktig omläggning för produktion som inte används som livsmedel, t ex jordbruksgrödor som används för energi eller i industriella processer. En kontraktsteckning med användaren ger jordbrukaren rätt att odla sådana grödor på omställd areal. Avgörande för omfattningen blir om samhället kan skapa fungerande marknader för bioenergi och biomassa. Skattepolitiken och avgifter på utsläpp kommer att ha stor betydelse för detta. Det är viktigt att vi snabbt får ett program för hur en omställning, på det Mot. sätt som vi här skisserat, ska kunna gå till. Lantbruksstyrelsen bör ges i upp- Jo77 drag att utforma ett program, i enlighet med vårt förslag. Detta program skall vara färdigt innan omställningsperioden startar . Omställningen av jordbruket med nya ersättningsformer och lägre produktpriser skapar en ny situation i förhållandet markägare och arrendator. I propositionen berörs detta endast kortfattat. Jordbruksministern lägger över hela ansvaret på parterna. Vi anser att de arealersättningar som ska utgå till jordbruksdrift är att betrakta som brukarstöd. Vi anser att även omställningsstödet i största möjliga utsträckning ska fungera som ett brukarstöd, eftersom vi vill prioritera omställning till grödor som kan ingå i normal jordbruksdrift. Om skogsplantering är alternativet kommer situationen att vara annorlunda, då är det markägaren som vidtar åtgärden och mottar stödet. Skogsplanteringen kan bli ett bekymmer för många arrendatorer i skogs- och mellanbygderna där arrendepriserna är låga. Vi anser att regeringen måste följa utvecklingen och vidta de åtgärder som behövs för att trygga arrendatorernas möjligheter att fortsätta driften. En kraft i miljöarbetet Det är viktigt att resursen utnyttjas på ett optimalt sätt. Den areal som förnärvarande inte behövs för livsmedelsproduktion ska huvudsakligen användas för produktion av energi- och industriråvaror. Med hjälp av nya kemiska metoder, kan nya industriråvaror tas fram från grödor som nyttjas på annat sätt. Det kommer att finnas ett brett spektrum av nya material att välja bland. finns möjligheter att få fram plastliknande polymerer från vegetabilier. Fossila oljor ersätts med vegetabiliska, som miljövänliga motorsågsoljor. Biotekniken kommer ytterligare att möjliggöra ett utvecklande av detta. På så vis bidrar jordbruket till att styra in samhället i ett nytt råvaruflöde och därmed förbättras naturresursutnyttjandet och miljön. Bioenergi kan man få från såväl skogs- som jordbruket. utnyttjas framförallt skogsråvaror som ved, flis och förädlade trädbränslen. Det finns en stor potential att utnyttja och vidareutveckla skogsbränslena. Dessa har också en stor betydelse för det kombinerade jord- och skogsbruket och inte minst för möjligheterna att skapa en miljövänlig och inhemsk energiförsörjning. Ca 50 000 ha kan successivt tas i anspråk för energiproduktion. I viss utsträckning kan det också bli fråga om samproduktion med t ex fiberproduktion som lucern, vissa gräs och lin. Energiskog bör i första hand planteras i intensiva jordbruksbygder. Användningen av biobränslen i kan fördubblas utan att vi kommer i konflikt med ett miljöanpassat jord- och skogsbruk eller äventyrar skogsindustrins råvaruförsörjning.