mot · GE02So30 · 1990-12-13 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:58 Psykiatrisk tvångsvård, m.m. Det torde råda allmän enighet om att tvångsvård skallanvändas endast i undantagsfall. Patienten skall lida av enallvarlig psykisk störning och behovet av psykiatrisk vårdskall vara oundgängligt och inte kunna tillgodoses på annatsätt.För att värna om den enskilda människans rättssäkerhetoch integritet skall, enligt § 4 i förslaget till Lag ompsykiatrisk tvångsvård, ett särskilt vårdintyg utfärdas avlegitimerad läkare och enligt § 5 skall vederbörande läkarese till att detta kommer till den sjukvårdsinrättningdär frågan om intagning för tvångsvård skall prövas. Enligtden föreslagna § 6 skall beslutet i fråga om intagning fattasav en chefsöverläkare vid en enhet för psykiatrisk vård.Det enligt LSPV rådande förfarandet medtvåläkarprövning skall enligt propositionen ihuvudsak behållas oförändrat. Innebörden är bl.a. att enläkare kan ta ställning till patientens vårdbehov utan attpatienten behöver föras till sjukhus.Vissa remissinstanser har liksom socialberedningenpåpekat att det rådande kravet på oberoende mellanden läkare som utfärdar vårdintyget och den läkare sombeslutar om intagning har visat sig ha negativa effekter viden utveckling mot en sektoriserad psykiatrisk vård.Enligt propositionen bibehålls principen omtvåläkarprövning, vilket innebär att den läkare som harutfärdat vårdintyget inte får besluta om patientensintagning för tvångsvård. Det nuvarande kravet påoberoende mellan den läkare som utfärdar vårdintyget ochden som beslutar om intagning slopas emellertid. Självabeslutet om intagning får fattas endast av enchefsöverläkare eller annan erfaren läkare medspecialistkompetens.Undertecknad tolkar propositionen sålunda att enpatient som införs direkt till en psykiatrisk klinik utan attha kontaktat t.ex. en distriktsläkare kan bli tvångsintagengenom att ett vårdintyg utfärdas av t.ex. en underläkare vidden , medan själva beslutet fattas avchefsöverläkaren eller annan läkare medspecialistkompetens.Som skäl för en sådan tolkning vill jag anföra mångakontakter från anhöriga till svårt psykiskt sjuka, somuppgivit stora svårigheter med nuvarande krav på att en heltoberoende läkare skall skriva intyget för beredande avtvångsvård.Ett föräldrapar har i sin förtvivlan kontaktat mig fleragånger i anledning av nuvarande lagtillämpning.Föräldrarna har också i en tidningsartikel skrivit följande:I somras fick vår vuxne son ett alltmer akut återfall i sinpsykiska sjukdom -- han lider av mano-depression. Redantidigt kände vi igen de maniska symptomen och for fleragånger till psyket för att få hjälp. Sonen ville på inga villkorläggas in frivilligt. Med hänsyn till detta ansåg sig psyketspersonal inte kunna göra någonting trots att det var heltuppenbart att vår son var svårt sjuk ....Vi hade trott att det var mest naturligt att vända sig tillpsykets kompetenta personal för att få hjälp med psykiskabesvär. Så enkelt var det alltså inte! I stället fick vi ta på ossden närmast omöjliga uppgiften i att vakta vår son i hansmaniska leverne.Som väntat blev det snart så illa med honom att han blevuppmärksammad av polisen. Under en fredagkväll hannhan med att försätta sig i flera förnedrande ochuppseendeväckande situationer på stan. En polispatrull fickägna åt att försöka ta hand om vår son. I dettaskede försökte även poliserna övertyga psykets personal omatt den maniske pojken behövde omedelbar vård. Hospsyket kunde man inget göra ...Varför? Från psykets sida hänvisade man till lagen, somsäger att psykets expertläkare inte får avgöra om någon --som inte vill -- ska tas in på kliniken. Det avgörandet måsteistället göras av någon ''utomstående'' doktor.Mitt efter ytterligare dramatik fick så detålmodiga poliserna till slut tag på en distriktsläkare. Hanbehövde bara titta på pojken för att förstå atthan måste in på psyket. Distriktsläkarens enda uppgift blevatt lösa en formell knut åt psykets personal. Han skrevunder ett intyg som berättade för psykets läkare det denneredan hade klart för sig -- nämligen att vår son behövdeläggas in på psyket. Det hela stämmer med lagen. Detbetyder att den specialistutbildade läkaren inte är betroddmed att avgöra vilka åtgärder han ska vidta med en''ofrivillig'' patient utan måste fråga en vanlig distriktsläkareom lov ...Efter alla dessa turer fick vår son äntligen komma in påpsyket. Man kan dock fundera på om det måste vara så illaställt med dagens akuta psykvård att vårdpersonalen i vissafall är så bakbunden av lagen att man i praktiken måsteöverlåta vården åt polisen. Vad händer om polisen inte harnågon ledig patrull som kan avdelas att jobba ''i vit rock''?Kan det vara rimligt att psykiskt svårt sjuka människormåste remitteras till ordningsmakten?Behövs ändring i lagen -- se då till att det blir en ändring!Nu tycks alltså en ändring vara på gång i den riktningsom de förtvivlade föräldrarna efterlyser, d.v.s. möjlighetenatt vända sig till en psykiatrisk klinik eller mottagningdirekt för erhållande av tvångsvård för en svårt sjukanhörig utan att först kontakta t.ex. en distriktsläkare.Av specialmotiveringen framgår att det till skillnad frånvad som gäller enligt LSPV inte finns något formelltkrav på oberoende mellan de två läkarna. Min förhoppningär att propositionens uttalanden om att ''det särskildaoberoendekravet slopas'' kan tolkas enligt ovan.Rätt att omhänderta en patient förvårdintygsundersökning har enligt propositionen endastden ''läkare som enligt beslut av landstingskommunen harbefogenhet till det''. Detsamma gäller möjligheten attbegära polishandräckning, om den som skall undersökas förvårdintyg inte ställer sig till förfogande för undersökning.Med hänsyn till det ingrepp, som det innebär att bliläkarundersökt mot sin vilja, är det rimligt att den krets avläkare som kan komma ifråga bör vara starkt begränsad.Det är möjligt att hälso- och sjukvårdslagen tolkas så att detär landstingskommunen som har enväldig beslutanderätt idenna fråga. Utgångspunkten bör emellertid vara att det ärden enskilde läkarens kompetens och inte vederbörandesanställningsform som är avgörande. Jag förutsätter därföratt en privatpraktiserande läkare med psykiatriskspecialistkompetens kan anförtros samma rätt som enoffentligt anställd läkare vad gäller rätten att omhändertaen person för läkarundersökning samt att begärapolishandräckning i samband med undersökning. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts beträffande det s.k.tvåläkarförfarandet,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts beträffande privatpraktiserandepsykiaters rätt att föranstalta om läkarundersökning motden enskildes vilja liksom möjligheten att begärapolishandräckning i samband med undersökning förvårdintyg.