mot · GD02Jo804 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo804 av och (båda s) S.k. dikväveoxider (N20) har en uppehållstid i atmosfären . Sedan har emissionerna och därmed halterna i atmosfären ökat väsentligt. Ökningstakten är 0,. De globala emissionerna av N20 är ca 15 milj ton/år, uttryckt som N (kväve). uppskattas uttunningen av ozonskiktet globalt till 1,på grund av N20 och beroende på utsläpp av freoner (CFC). Ökningen av atmosfärens N20-halt uppskattas vidare ge en temperaturhöjning på ca. 0,C. N20-budgetarna är osäkra. En uppskattning av de globala emissionerna ger dock följande resultat: Förbränning av fossila bränslen 2±1 Mton N/år Förbränning av biomassa 1,5±0,5 Mton N/år Hav 2±1 Mton N/år Emission orsakad av gödselmedel 1,5 ±1 Mton N/år Naturlig nitrifikation och denitrifikation i jord 6±3 Mton N/år När åkermarken brukas är omsättningen snabb och förlusterna stora. De största N20-avgångarna uppstår vid en sekvens av kraftig denitrifikation och ett efterföljande kraftigt regn. Den senaste uppskattningen visar att den globala N20-produktionen från jord kan vara 2 Mton N/år högre än vad som anges i tabellen ovan. Gödsling av mark och nedhuggning av regnskog bidrar förmodligen med en större andel än vad som tidigare antagits. Växtnäringsförluster till luft omfattar främst ammoniakavgång vid hantering av stallgödsel och urin samt i viss mån i handelsgödsel. Detta är den helt dominerande källan till ammoniakemission i (ca. Avgången kan ske dels inne i stallet, dels vid lagring och spridning. En minskad uppehållstid i stall och nedmyllning av stallgödsel på åkrar, kan minska avdunstningen högst avsevärt. Höga ammoniakhalter i luft orsakar skador på växter och träd. Ökad ammoniakdeposition bidrar också starkt till försurning av mark och vatten. Ammoniakavdunstningen från det svenska jordbruket utgör ca en tredjedel av den samlade kväveemission till luft från inhemska källor. Ungefär hälften av kvävedepositionen över landet utgörs av ammonium. En stor del (ca 1/3) av emitterad ammoniak deponeras som gas nära källan, ofta mindre än därifrån. Resten omvandlas till små partiklar, vilka diffunderas i höjd- och sidled och tvättas ut i molnen eller deponeras på marken. Mer än hälften av den ammoniak som emitteras i kommer därför att deponeras inom landet. På flera håll i landet har man konstaterat att det sker en överoptimal gödsling, med ökat växtnäringsläckage som följd. Detta sker huvudsakligen på gårdar med animalieproduktion, d.v.s. vid utnyttjande av stallgödsel som växtnäringskälla. Undersökningar utförda vid () visar att kvävehushållningen är sämst på mjölkkogårdar. Här utnyttjas bara en tredjedel av tillfört kväve till gården. Dålig kvävehushållning till följd av dålig stallgödselhantering är ett av våra största miljöproblem. Foder, levande djur 10 Di Dl" 'i i.im» i-ifiif Kvävemin*» KvAvemraliScnng lagring Å wi veis viii* till. inom och fran gärden. Källa: Jord och skog nr. fattade efter förslag i prop. 1987/88:128 beslut om vissa miljöförbättrande åtgärder inom jordbruket. Stor enighet rådde om behovet av att begränsa jordbrukets negativa miljöpåverkan vid utformningen av den framtida produktionsinriktningen. Besluten innebär minskad djurtäthet, begränsade möjligheter att sprida stallgödsel och krav på utvidgad lagringskapacitet av sådan gödsel. Ett generellt spridningsförbud skall gälla i hela landet - om inte nedbrukning kan ske . Därutöver gäller för att spridning endast skall få ske i växande gröda eller Reglerna rörande vinterspridning trädde i kraft , medan övriga restriktioner gäller först när företagens lagringskapacitet är utbyggd, dock . Denna lagringskapacitet skall då motsvara 8-10 månaders gödselproduktion, varav den lägre gränsen avser grovfoderbaserad nötkreaturshållning. Bidrag utgår för investeringar i lagerbyggnader av kostnaden, dock max. Det kan redan konstateras att ovannämnda restriktioner på flera håll i landet, särskilt i , inte lett till några påtagliga resultat till förmån för en bättre miljö. Många lantbrukare - vissa områden av gårdarna - saknar fullgoda gödselvårdsanläggningar och på grund av den i flera fall klart otillräckliga lagringskapaciteten lämnas dispenser, innebärande tillstånd att sprida flytgödsel . Dispensgivningen har varit ytterst generös särskilt i M- och L-län. Såväl denna dispensgivning som det faktum att restriktionerna för höstspridning träder i kraft först gör att lagen blivit tämligen verkningslös. Detta betyder att varken den yttre miljön eller arbetsmiljön vid spridning av stallgödsel har förbättrats i enlighet med riksdagsbeslutens intentioner. Avdunstningen av kväve är synnerligen omfattande både från omrörningen i brunnen, spridningen av gödseln och den uteblivna nedmyllningen. Detta gäller inte minst gödselspridning på betesmark och klövervallar, som inte skall plöjas upp . Spridning på tjälad mark förekommer också fortfarande i inte obetydlig utsträckning. I många fall har detta lett till att djururin runnit ut i vattendrag och därifrån till havsmiljön med åtföljande svåra miljöskador. För att komma till rätta med de stora miljöproblem som uppstår i samband med hanteringen av stallgödsel krävs en skärpning av nuvarande regler. Det generella spridningsförbudet måste utsträckas i tiden. Restriktionerna för höstspridning föreslås träda i kraft . I konsekvens härmed skall företagens lagringskapacitet vara fullt utbyggd . Ingen spridning skall få ske, om inte gödseln myllas ner undersamma dygn. Befintliga spridningssystem måste bli föremål för hårdare kontroll ur arbetsmiljösynpunkt. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om restriktioner vid spridning av naturgödsel. () ()