mot · GD02U221 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:U221 av och (båda s) Tekniköverföring till Från hela världen kommer rapporter om det internationella biståndets kris. Klyftan mellan jordens fattiga och rika länder vidgas. De gångna decenniernas misslyckanden med att få igång en ekonomisk tillväxt i har fokuserat diskussionen kring två huvudfrågor: Svårigheterna att med biståndet nå de fattigaste En stor del av skulder är att hänföra till satsningar på en felaktig teknik. Detta har bl.a. medfört att för många är betalningsströmmarna negativa. Pengar går från de fattiga till de rika länderna i stället för motsatsen. Det produktions- och konsumtionsmönster som utvecklats i industriländerna kan knappast tjäna som förebild för . Vi behöver bara göra tankeexperimentet att alla människor på jorden skulle förbruka lika mycket olja, papper, stål och cement per capita som vi svenskar. Mycket snabbt kommer man då fram till slutsatsen att jordens samlade resurser är helt otillräckliga, och att avfallsproblemen inom skulle bli helt ohanterliga. Den rika världen rör sig i fel riktning och de fattiga länderna skulle göra fel i att följa den. Så har dilemmat beskrivits av , chef för . Det gäller alltså för industriländerna att ändra färdriktning och förhindra att upprepar våra misstag. Det är en svår men nödvändig uppgift. Tänk om kunde bli ett föregångsland, såväl i att använda sina egna resurser på ett miljöriktigare sätt som i att överföra detta slags kunnande till . Att nå de fattigaste Vill man nå fram till de fattigaste människorna i världen, måste man anpassa flödet av information till deras behov. Teknikens språk utesluter av mänskligheten från att ta del av dess framsteg. Här kan missionen och frivilliga organisationer spela en viktig roll. Deras företrädare har kontakter på gräsrotsnivå och talar ofta de lokala språken. De kan bistå människor med att tolka teknikens språk. Biståndsprojekt sorn påbörjas och utarbetas i samråd med de människor som står som mottagare har mycket större utsikter att lyckas än projekt som är beslutade över deras huvuden. Det viktigaste vid tekniköverföring till är att finna den tekniknivå, som tillåter att det småskaliga samhället kan kombineras med en industriell kultur utan att det sociala mönstret bryts sönder. Forskningen på detta område har försummats. Den har inte tillnärmelsevis fått de resurser som skulle behövas. Svenska tekniker och företag har sedan gammalt visat stor förmåga till innovationer och skulle kunna åstadkomma goda resultat, under förutsättning att organisationen och resurserna fanns. bildades den ideella föreningen , . Bakom denna förening står företrädare för universitet och högskolor, frivilligorganisationer och näringsliv. ATS vill medverka till en bärkraftig utveckling i genom en bättre användning av resurser i som inte kan utnyttjas. Rent praktiskt går det så till att ett teknikcentrum inrättas. Genom detta centrum skapas en kontaktyta mellan forskningen på universiteten, biståndsorganisationer och individuella uppfinnare och innovatörer ute på företagen. ATS skall medverka till en tvärvetenskaplig metodikutveckling och bygga upp en kunskaps- och erfarenhetsbank på biståndsområdet. På det internationella planet har det länge funnits en sådan typ av organisation. En av de första och mest kända är , som skapades av E.F. Andra s.k. AT-organisationer är TOOL i , i , i och i . Genom sitt (), med högkvarter i , har dessa organisationer byggt upp ett internationellt nätverk, som förser AT-organisationer i tredje världen med ett viktigt tekniskt kunnande. Inom detta nätverk har man länge efterlyst aktiv medverkan från i denna kunskapsöverföring till . En av anledningarna till att står utanför denna verksamhet är det regelverk som styr det svenska biståndet. Den del som gäller enskilda organisationer har utformats med tanke på traditionella organisationer av folkrörelsekaraktär. Dessa organisationer, som redan har egna resurser, kan få av projektkostnaderna täckta genom anslag från SIDA. Men enskilda organisationer och stiftelser, vars verksamhet i huvudsak är förlagd till , är uteslutna från bidrag. Organisationer som ATS, och har alla fått avslag på sina ansökningar. Motioner med yrkanden om överföring av anpassad teknologi till avslogs under förra (se 88/89:UU18) med motiveringen att ATS som enskild organisation har möjlighet att söka bidrag från SIDA. Men i själva verket kan ju enskilda organisationer enbart söka bidrag för sina kostnader i , medan anslag till verksamheten i inte utgår. Denna rådande snäva avgränsning har medfört att resurser, som 1989/90 U221 skulle kunna få stor betydelse för utveckling, inte tagits i an- Mot. Man kan verkliga ställa frågan om vi, med tanke på ut- U221 satta situation, har råd med ett sådant resursslöseri. I andra länder, t.ex. , har man infört ett nytt begrepp, nongovernmental institutions, NGI:s. Det är hög tid att man i inför ett motsvarande begrepp. Tankegångar i den här riktningen tycks också glädjande nog vinna ökad terräng. Det framgår bl.a. av - nr. 6/89 - där en SID A-expert i en artikel Välgörenhet gör inte världen bättre ifrågasätter om det inte är dags att införa ett nytt begrepp, Enskilda institutioner som komplement till Enskilda organisationer. I ett sådant begrepp skulle man kunna inlemma flera institutioner och stiftelser som sysslar med icke vinstdrivande biståndsverksamhet, men som inte kvalificerar sig för bidrag. SIDA har ju i flera sammanhang motiverat satsningen på några få stora projekt i stället för många små med att man har för få handläggare till sitt förfogande. Denna brist skulle kunna avhjälpas om man delegerade vissa typer av projekt till de organisationer som har specialistkunnandet. Det är av största vikt att de medel som svenska skattebetalare ställer till förfogande utnyttjas på optimalt och rationellt sätt. Genom att göra det möjligt för enskilda institutioner såsom ATS att erhålla anslag via biståndsbudgeten, skulle man åstadkomma en betydande mobilisering av resurser i , resurser som inte utnyttjas. öppnar man nya kanaler för resursöverföring till , kanaler som har större möjligheter än de officiella biståndsorganen att nå fram till de fattigaste människorna. Det borde vara en självklar uppgift för svenskt bistånd att tillvarataga dessa möjligheter. ATS faller väl in i detta dynamiska perspektiv. Dels genom att man kan utgöra en kunskaps- och erfarenhetsbank i och dels genom att mobilisera resurser som inte tas i anspråk och överföra detta kunnande, bl.a. genom . Genom att ge teknikservice åt missionen, frivilligorganisationerna och biståndsorgan, kan ATS bidra till att höja den tekniska kvaliteten på svenska biståndsinsatser högst avsevärt. Årsbudgeten för ATS har i ett inledningsskede () uppskattats till 4,5 milj. kr. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om möjligheter för enskilda institutioner och ideella stiftelser att erhålla medel ur biståndsanslaget, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av startanslag ur biståndsmedel till den ideella föreningen . () ()