mot · GD02K434 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:K434 av m.fl. (m) Personlig integritet i datasamhället framstår allt mera som den totala dataregistreringens förlovade land. Ständigt växer antalet dataregister och oupphörligt ställer myndigheter krav på att få samla in uppgifter och information om medborgarna. ansågs vara ett föregångsland när det gällde att upprätthålla rimlig hulans mellan personlig integritet och dataregistrering. har mycket hänt. Inget annat land har så mycket information om enskilda individer samlade på dataregister. Inget annat land tillåter samkörning mellan olika register i samma omfattning. Inget annat land har ett registersystem som är så tillgängligt för vem som helst som det svenska. I vårt land säljer myndigheter information som i andra länder betraktas som ytterst personlig och i behov av integritetsskydd. Visst kan det uppfattas som positivt att slippa sitta med den krångliga allmänna självdeklarationen, som också har blivit allt mera invecklad. Många människor känner säkert en stor lättnad över att få använda den förenklade deklarationsblanketten. Det gäller miljoner svenskar. Hur många tänker på att detta blivit möjligt tack vare myndigheters allt större insyn i människors privatliv? Datorer tar över, och i centrala och regionala register finns sedan uppgifter lagrade. Hur mycket insyn i sitt privata liv och i sina personliga förhållanden tål egentligen det svenska folket? Moderata samlingspartiet har starkt varnat för utvecklingen som lett fram till den situation där medborgarnas integritet allt mer urholkas. Vi har föreslagit åtgärder avsedda att stärka den enskilda människans position. Våra förslag har syftat till att människor skall få disponera en större personlig sfär, att utrymmet för den personliga integriteten skall öka. Våra förslag i denna motion har samma syfte. Vi redovisar här våra principiella ståndpunkter i ett antal frågor av stor betydelse för medborgarnas integritet och för deras situation i förhållande till myndigheter. I bilaga 4 till budgetpropositionen 1990 har regeringen genom justitieministern aviserat en proposition på grundval av data- och offentlighetskommitténs olika betänkanden. Den beräknas komma att överlämnas till riksda 1* 1989/90. gen under våren 1990.1 det sammanhanget avser vi att föra fram våra ytterli- Mot. gare förslag om hur medborgarna kan få en starkare och mera integritets- K434 skyddad ställning i samhället. Ny teknik väcker oro Ny teknik väcker alltid oro hos en del människor. Fruktan för förändringens eventuella negativa sidor ställer ibland krav på kontroll som kan leda till att utvecklingens möjligheter försummas. I ett land som med västvärldens mest omfattande offentliga sektor är risken för detta betydande. Datatekniken ses av vissa snarare som ett medel för kollektivets kontroll och planering av samhället, än som ett medel för att stärka medborgarnas möjligheter att både kunna kontrollera den offentliga makten och utnyttja ett ökat växande utrymme för den egna kreativiteten. Detta har gett en i vissa delar bakvänd politik i frågor som rört datateknikens användning. I stället för att stifta lagar till skydd för den enskildes rättssäkerhet och integritet, har statsmakterna inte bara utnyttjat datatekniken till att ytterligare utvidga ett redan omfattande uppgiftsinsamlande och registrerande utan också till att underblåsa en föreställning om att det åvilar statsmakterna att planera för datoranvändandet i det svenska samhället. Datatekniken har snarare använts för centralisering än för det decentraliserade och öppna samhälle den ger möjlighet till. Det finns betydande skäl att vända sig emot en sådan utveckling. Statsmakternas uppgift bör primärt vara att tillse att ny teknik - det må vara såväl datorteknik som annan ny teknik - inte inkräktar på medborgarnas rätt till liv, egendom eller integritet. Det är huvudsakligen inom dessa områden som vi i denna motion för fram konkreta krav på förändringar. Det är angeläget att skapa en ökad förutsebarhet vad gäller innehållet i ADB-baserade offentliga handlingar genom att hårdare än knyta myndigheternas ADB-hantering till ändamålet för de insamlade uppgifterna. Detta kan ske på följande sätt: - genom registerlagar kan de enskilda myndigheternas ADB-register och ADB-hantering regleras. Genom att myndighetens ADB-hantering i lag preciseras till myndighetsutövningen begränsas myndighetens möjlighet att sammanställa nya handlingar. Denna begränsning gäller givetvis mot den enskilde om den också gäller gentemot myndigheten. - datainspektionen bör genom föreskrifter reglera vilka handlingar och samkörningar som en myndighet får göra. Dessa föreskrifter kan komplettera registerlagar, eller i vissa fall ersätta dem. - insamlade uppgifter skall användas av den myndighet som insamlat dem. Ändamålsknytningen bör leda till att utbytet av information mellan myndigheter begränsas. Sekretesslagen bör skärpas i detta avseende. Myndigheter bör som princip själva samla in de uppgifter de behöver för sin myndighetsutövning i stället för att använda sig av den offentlighetsprincip som skall vara medborgarnas möjlighet att kontrollera myndigheterna. Det finns enligt vår mening starka skäl för att en myndighet skall inhämta Mot. personuppgifter direkt från den enskilde och inte från andra myndigheter. Detta bör framgå i berörda myndigheters instruktioner. Vad som här anförts angående en mer precis knytning av myndigheters dataanvändning till den egna myndighetsutövningen och ändamålet med insamlade personuppgifter bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Det finns utöver detta anledning att diskutera formerna för hur sekretessbelagd information på data skyddas samt under vilka former sekretessbelagd information lämnas ut. De tekniska möjligheterna till intrång ger anledning till oro. Vid ett antal olika fall har det funnits anledning att rikta kritik mot vissa myndigheters sätt att hantera sekretesslagen, när de lämnar ut sekretessbelagda uppgifter till olika register. Hälso- och sjukvårdssekretessen ställer krav på en menbedömning för varje person som man lämnar ut uppgifter om. Detta sker uppenbarligen inte i de fall då stora informationsmängder överföres från ett register till ett annat. Den mest uppseendeväckande nonchalansen av de krav som sekretesslagen ställer är delar av den uppgiftslämning som sker till forskning- och statistikregister från landstingen. Sedan data- och offentlighetskommittén i sitt betänkande SOU 1986:24 påtalat att den uppgiftsöverföring det här gäller inte är förenlig med sekretesslagen, har inget påtagligt skett från vare sig regeringens eller myndigheternas sida. Dock förs ej längre nya uppgifter till det slutenvårdsregister vid till vilket uppgifter tidigare insamlades från landstingen. Uppgiftsinsamlingen upphörde sedan först och därefter ytterligare landsting protesterat mot förfarandet. Uppgiftslämnandet inom och mellan hälso- och sjukvårdens olika myndigheter måste följa gällande sekretesslag. Regeringen bör därför omgående ta initiativ till nya informationsrutiner mellan och sjukvårdens olika myndigheter. En förutsättning för centrala register av det slag det här gäller bör vara att de har stöd i en särskild registerlag. Enligt budgetpropositionen 1990 avses den proposition om sekretessfrågor som aviseras bland annat innehålla en översyn av möjligheterna att lämna sekretessbelagda uppgifter mellan myndigheterna inom hälso- och sjukvården. P.g.a. den tid som förflutit sedan det klargjordes att delar av landstingens uppgiftslämnande till inte är förenligt med sekretesslagen, är det nu nödvändigt att detta arbete sker skyndsamt och att människors berättigade intresse av personlig integritet tillvaratages. bör ge regeringen till känna vad som här anförts. Den bristande överensstämmelsen mellan sekretesslag och tillämpning i detta fall - där verksamheten är organiserad och noga planlagd och utredd ger anledning att misstänka att en bristande överensstämmelse föreligger även i andra fall, där bedömningen görs från fall till fall i en betydligt svårare beslutssituation i det vardagliga arbetet. I detta sammanhang skall noteras att det kan finnas vissa nödvändiga sekretessgenombrottskrav inom hälso- och sjukvården. gälla när sekretessen skyddar läkemedelsmissbrukare från att få avbrott i sin Mot. 1989/90 läkemedelsförsörjning. Regeringen bör ta initiativ till en översyn av hur svenska myndigheter tilllämpar sekretesslagstiftningen. Det finns två viktiga skäl till detta. Dels skulle en sådan översyn leda till en bättre tillämpning, dels skulle regering och riksdag få en bättre bild av hur den sekretess fungerar som ibland är en förutsättning för inrättandet av vissa datasystem. Vad som här sagts om en översyn av myndigheternas tillämpning av sekretesslagstiftningen bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Det finns emellertid ytterligare ett annat problem som följer av kommunikationen i stora datasystem och sekretessbelagda informationer. Risken för att hemliga uppgifter kan tappas ur olika dataregister kommer troligtvis aldrig att kunna förebyggas helt som vissa register måste finnas till. Frågan om kryptering av sådan känslig information är därvid av stort intresse. Inom har man arbetat med att utveckla olika säkra krypteringsmetoder. Enligt vår mening är emellertid säker och trovärdig kryptering endast en metod för bättre säkerhet. Kryptering kan därför inte användas som argument för inrättandet av fler register och insamlande av fler uppgifter. Däremot bör sådana metoder användas när de kan ge större säkerhet åt information som finns insamlad i befintliga register. Det bör inte nödvändigtvis gälla enbart forsknings- och statistikregister. Ett alternativ till kryptering ärutgallring av känsliga uppgifter eller när myndigheten inte längre behöver uppgiften i sådana verksamheter som inte främst rör traditionell myndighetsutövning utan där den enskilde snarare står i ett slags kundförhållande till myndigheten. Den typen av register bör i görligaste mån avidentifieras när så är möjligt. Ett exempel på denna typ av register är biblioteksverksamheten. Utlåningsregister bör sekretessbeläggas och gallras kontinuerligt. Ytterligare ett alternativ för att skydda känsliga personuppgifter är att den enskilde bär dem med sig. Inte minst inom sjukvården skulle detta kunna vara ett alternativ med hjälp av s.k. smärt cards. Ett förfarande där sådana elektroniska kort blir bärare av vissa patientuppgifter skulle kunna kombineras med datasystem som är decentraliserade för varje sjukvårdsklinik. Genom ett sådant system skulle de som är närmast berörda i vården av en patient - patienten och den aktuella kliniken - ha en kontroll över patientjournalens uppgifter. skulle man genom ett system med elektronisk post - men med beaktande av sekretesslagens krav möjliggöra överföring av information till och från kliniker. Formerna för uppgiftslämnandet enligt sekretesslagen lämnar ur den enskildes perspektiv mycket i övrigt att önska. Beslut om uppgiftslämnande fattas av myndigheten utan möjlighet för den registrerade - som lämnat uppgifter i tron att dessa skall stanna hos myndigheten - att reagera. Det finns därför anledning att överväga dels en underrättelse till den registrerande, dels en besvärsrätt, så att prövning kan ske av annan instans än den utläm- Mot. Vad sorn i frågan om underrättelse till enskild och be- K434 svärsrätt anförts bör ges regeringen till känna. Datalagen räcker inte! Den nuvarande datalagen trädde i kraft . Den är avsedd att vara ett skydd gentemot otillbörliga intrång i den enskildes integritet vad avser ADB-baserade personregister. Lagen slår bl.a. fast vad gäller begreppet otillbörligt intrång att inställningen som föreligger, eller kan antas föreligga, hos dem som kan registreras skall beaktas vid bedömningen av vad som är otillbörligt intrång. Den svenska datalagstiftningen bygger i grunden på att det allmänna anses ha en rätt att insamla information om den enskilde och lagra samt sprida denna information på det sätt som det allmänna anser vara i den enskildes eller i det allmännas intresse. Den enskildes integritetsskydd bygger på principen att ett offentligt organ - datainspektionen - slår vakt om den enskildes intresse och uttolkar vad som är att betrakta som otillbörligt intrång. Denna lagstiftning skiljer sig från en lagstiftningssyn som bygger på att den enskilde ges en rätt att själv avgöra hur personliga uppgifter skall hanteras. Denna syn har i stället kommit att dominera internationell debatt om t.ex. forskningens tillgång till känslig information. Informerat samtycke har som begrepp sina rötter i en rättighetsbaserad integritetssyn som skiljer sig från den i dominerande. Den oro och den debatt som präglat diskussionen om dataanvändning har inte bara sin grund i att det i finns många centrala datasystem utan också i att den enskilde faktiskt inte har någon annan rätt som han själv kan utöva annat än rätten till sk §10-utdrag. Det skydd datalagen ger den enskildes integritet har i praktiken genom utvecklingen mot allt fler stora register och en alltmer omfattande offentlig registrering försvagats i sådan omfattning att den inte fungerar som ett skydd för den enskildes integritet längre. Datalagens bristande förmåga att ge ett skydd för den enskildes integritet leder till att utrymmet för den enskildes integritet och personliga sfär steg för steg blir allt mindre. Myndigheternas kunskaper om den enskildes privatliv är större i än i något annat land. Orsaken till detta är att den normale medborgaren för den större och den viktigare delen av sin välfärd är beroende av den offentliga sektorns utformning och dess fördelning av välfärden. Enligt datainspektionens bedömningar uppgick det totala antalet personregister i regi till 8 000. Dessa register innehåller till en mycket stor del integritetskänsliga uppgifter. Landets socialnämnder har t.ex. 1 500 register, skolstyrelserna 1 200. Det handlar om inkomster, förmögenheter, sociala problem, flyktingars förhållanden, elevers betyg och mycket mer. Landstingen har register för sjukvården, omsorgsverksamheten och tandvården. Syftena är administration, den medicinska vården eller omsorgen som sådan samt forskning, planering och statistik. Av allt att döma kommer personregistreringen på bara det landstingskommunal och kommunala området att expandera kraftigt. 1987 till fick datainspektionen 170 ansökningar om tillståndspliktiga register. Det gäller alltså här register som innehåller uppgifter som enligt datalagen är att anse som integritetskänsliga. Datainspektionen konstaterar i sin redovisning av tillsynsprojektet i kommuner och landstingskommuner 1987 att detta motsvarar en årlig tillväxt av 210 integritetskänsliga register i landet. Detta är dock bara en del av den offentliga registeruppbyggnaden. En lång rad olika centrala register är under uppbyggnad eller drift. - lagstiftades om kronfogdemyndigheternas utsökningsregister, som ger terminalåtgång över hela landet med ett delat registeransvar mellan och de enskilda kronofogdemyndigheterna - fritidsbåtsregistret har till dyra kostnader - som överstiger intäkterna - tagits i drift - centrala slutenvårdsregister för hela riket väntar på ett klartecken - inom driver man på för att få ta i bruk ett yrkesregister över hela befolkningen - starka krafter är i gång för att tillskapa ett lägenhetsregister över befolkningen inom ramen för . Avsikten är att folkbokföringen i fortsättningen ska kunna föras på lägenhet - inom landstingssidan är en uppbyggnad av patientadministrativa register under gång, vilka i många fall medför att journaluppgifter inte längre står under den enskilda klinikens kontroll Inom i stort sett varje samhällssektor är centrala register under fortsatt uppbyggnad. Det sker utifrån en situation där vi i torde ha världens mest omfattande personregistrering. - rättsväsendet har ett omfattande rättsinformationssystem, som bland annat innefattar databehandling av domar och beslut i brottmål, uppgifter om misstänkta för brott - polisväsendet har numera bland annat polisens förspaningsregister - inom försvaret finns register för inskrivning och redovisning av värnpliktig personal - vid våra universitet och högskolor finns bland annat ett system för studiedokumentation, statistik och lokal antagning, STUDOK, som liksom STIS (studiestödets informationssystem) innehåller uppgifter i betydande uppfattning om de studerande - statens person- och adressregister (SPAR) innehåller 22 olika uppgifter förutom namn och innefattar i princip landets alla medborgare. Registret har som ändamål att så mycket som möjligt sprida personuppgifter som kommit in som en följd av olika myndigheters verksamhet. Registret finns nämligen enbart för kommersiella syften. - inom den allmänna försäkringen finns hos register för bidrag, pensioner och sjukförsäkring. På grund av de olika bidragssystemens komplexitet finns en betydande mängd uppgifter registrerade. Från dessa register lämnas kontinuerligt uppgifter genom ADB bl.a. till: - - Bankgirocentralen - - cen trala - civilförvarsstyrelsen - DAFA - Kommun-Data Mot. Aktiebolag - kommuner och landsting - Kommunernas pensionsanstalt - K434 - skattemyndigheter, socialförvaltningar och ett 20tal andra myndigheter och organisationer. Det finns förutom de här angivna registren ett ytterligare stort antal andra. I mycket stor utsträckning bygger de på att uppgifter förs från ett register till ett annat. De bildar därmed ett nästintill oöverskådligt nätverk som för den enskilde är i det närmaste ogenomträngligt. Statens försäljning av personuppgifter ökar spridningen av dessa uppgifter, som ursprungligen insamlats för helt andra ändamål. Registrens syfte är framförallt kontroll Syftet med alla dessa register, och de informationssystem som de i olika konstellationer skapar, är i huvudsak kontroll och administration. I betydande utsträckning används de också för att bygga upp forsknings- och statistikregister. Inom SCB finns till exempel många olika personregister för statistik och forskning. Det gäller undersökningen om levnadsförhållanden (), register om skatter och inkomster, förmögenheter eller utbildningsnivåer. De regelbundna folk- och bostadsräkningarna finns också med som en viktig del i uppbyggnaden av statistikregister. Listan på register kan göras betydligt längre. Det finns emellertid inget ont uppsåt i alla dessa register som definitionsmässigt skadar den enskildes integritet. I de allra flesta fall leder de till att en nödvändig hantering av information görs på ett effektivt och säkert sätt. De bygger däremot på den i grunden principiellt felaktiga föreställningen om att medborgarna skall kontrolleras och att deras välfärd skall administreras. De bidrar därmed till framväxten av ett välfärdssystem som bygger på planering och politisk hushållning under former som i grunden ingen längre tror på - inte ens vad gäller effektiviteten - och som ytterligt få vill ha. Medborgarnas inställning till den ständiga utbyggnaden av stora register är enkel och klar. En mycket stor majoritet uppger vid olika opinionsundersökningar att de känner en olust eller känner sig skrämda inför myndigheternas register. - som datalagen uppenbarligen inte förmår skydda den enskilde mot ständigt nya krav leder den också till absurda effekter som står i en motsats till en förnuftig och rimlig databehandling. Diskussionen om huruvida skulle få lov att ha ett sändningsregister på data är ett sådant exempel. - Den moderna text- och ordbehandlingen leder i praktiken till att ständigt nya personregister uppstår utan att detta rimligtvis kan skapa intrång i enskildas integritet. Problemet är att datalagen hanterar den omöjliga uppgiften att reglera hur en viss teknik skall användas. - I stället för att precisera och skydda den enskildes rätt anger datalagen snarare under vilka former som tillstånd skall beviljas eller avslås. En annan betydande svaghet är att datalagen inte skiljer mellan den information som sprids som ett naturligt och självklart led i det öppna samhället och de uppgifter som vi i förtroende, för särskilda ändamål eller under tvång, lämnar ifrån oss. - Datalagen ger inte den enskilde en rättslig ställning i skyddet av sitt privatliv utan ger istället ett beroende till datainspektionens, och i besvärsfall regeringens, avvägningar mellan den enskildes och andras intressen. Långsiktigt leder detta till att information om den enskilde insamlas, behandlas och används för ett ständigt växande antal ändamål. Datalagen fungerar inte längre. Den ger inte det skydd som den enskildes rätt och integritet kräver. Ett tämligen färskt exempel av annat slag som visar att datalagen inte fungerar - och dessutom står i motsatsställning till annan lagstiftning - utgör datainspektionens beslut att ej medge tillstånd att använda registret Data-klipp som en databas för allmänhetens bruk. Detta drabbar den enskilde medborgarens möjligheter att orientera sig i samhällsdebatten på villkor som är likvärdiga med journalisters och politiska makthavares motsvarande möjligheter. Eftersom datalagen här står i motsats till tryckfrihets- och yttrandefrihetsprincipen så måste datalagen ändras. I det här fallet är det datatekniken som sådan och lagens utgångspunkt just i denna teknik som förorsakar konflikten. Lagen måste i mindre utsträckning baseras på tekniken och i högre grad inriktas på att ge enskilda människor möjlighet att få tillgång till sådan information som yttrande- och tryckfrihetslagstiftningen föreskriver. Konsekvenserna av datainspektionens beslut är att den enskilde får en sämre ställning i det framväxande informationssamhället än vad massmedia och det politiska etablissemanget kommer att ha. I praktiken kommer beslutet att medföra att informationsdatabaser med modern datateknologi inte kommer att vara möjliga i . Detta anser vi vara till ett betydande men för svensk samhällsdebatt och för svenska medborgares tillgång till information. Enligt vår mening strider datainspektionens beslut mot ett betydande allmänintresse som i andra sammanhang kommer till uttryck genom tryckfrihetens och yttrandefrihetens principer. Datainspektionens beslut innebär nämligen inte bara en begränsning av nya medias möjligheter att med tryckfriheten och yttrandefriheten som grund förmedla information. Beslutet kommer att försvåra för den enskilde i informationssamhället utan att det för den skull ger något egentligt integritetsskydd. Det finns två skäl för varför datainspektionens beslut inte kommer att medföra något egentligt integritetsskydd. För det första innebär beslutet ingen begränsning vad gäller tillgången till textdatabaser för den grupp som yrkesmässigt kan ha anledning att samla information och i vissa fall inhämta känsliga personuppgifter om enskilda medborgare, och som har möjlighet Mot. att ge information vid spridning. Beslutet berör inte den yrkesmässige publi- K434 , bara den enskilde medborgaren. För det andra är innehållet i tidningarnas textdatabaser material som har publicerats inom ramen för tryckfrihetslagstiftningen. Det innebär att det är offentliggjort och allmänt känt. Till skillnad från offentliga personregister bygger uppgifterna inte på personuppgifter som den enskilde obligatoriskt haft att lämna ifrån sig, under laglig tvång eller under vissa förutsättningar. De uppgifter som publicerats är till den allra största delen uppgifter, som över huvud taget inte har med den enskildes integritet att göra. Tvärtom handlar det till den största delen om uppgifter som naturligen eller frivilligt blivit offentliga, t.ex. genom intervjuer, artiklar, anföranden eller referat från offentliga arrangemang. Det är en paradox att sådana uppgifter, som den enskilde tvingas lämna ifrån sig, kan komma att bli offentligt tillgängliga - inom ramen för offentlighetsprincipen - t.ex. i statens person- och addressregister (SPAR) medan statsministerns offentliga löften om skattetryck och momshöjningar kan komma att skyddas av datalagen från enskilda medborgares insyn.