mot · GE02Sk34 · 1990-11-23 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:54 Kvarvarande frågor i reformeringen av inkomst- och företagsbeskattingen, m.m. Sammanfattning: Ingen lösning anvisas ipropositionen på beskattningen av sådanakulturbyggnader som inte längre avses fåavdragsrätt för reparationer. Detta kan innebäraoöverkomliga svårigheter för ägarna att ävenfortsättningsvis underhålla dessa. En skyndsamlösning är därför nödvändig. I motionen föreslåsdärför att bostadshus som i den kommunalaöversiktsplaneringen betecknats somkulturhistoriskt skyddsvärt skall kunna beskattassom näringsfastighet.Den skatteomläggning som träder i kraft 1991indelar bostadsbyggnaderna i ''näringsfastigheter''och ''privatbostäder''. Privatbostad är småhusinrättat som l- eller 2-familjsbostad och ägaresbostadshus i jordbruket om det till övervägandedelen används för ägarens eller hans närståendespermanent- eller fritidsboende. Övrigabostadsbyggnader är näringsfastigheter.Beskattningen av privatbostäder resp.näringsfastigheter sker efter två olika system. Detinnebär bl a att kostnaderna för reparation ochunderhåll av privatbostäder inte är avdragsgillamedan så är fallet för näringsfastigheterna.Skattereformens system för beskattningen avprivatbostäder tar fasta på de förutsättningar somgäller för vanliga villor. I landets skiftande beståndav småhus från olika tider finns emellertid åtskilligabostadsbyggnader som avsevärt skiljer sig frånvanliga villor men som delvis används på liknandesätt, dvs som bostad för ägaren. Dessa byggnaderåterfinns framför allt på landsbygden och utgörs bla av gamla, stora och otidsenligamangårdsbyggnader på gårdar och gods alltifrånstora gamla trähus i till medeltida borgari . De har ibland stort kulturhistoriskt värdeoch utgör ett viktigt inslag i landsskapsbilden ochkulturmiljön och ofta även ett underlag för turism ibygden. Det är ett viktigt samhällsintresse att dessabyggnader även fortsättningsvis kan bebos ochbevaras för framtiden.Driften och underhållet av slott och herrgårdaroch även andra kulturbyggnader påjordbruksfastighet utgör normalt en stor belastningför fastighetens ägare. Det är ofta fråga omavsevärt större bostadsytor än som numeraerfordras för familjens behov. För de utrymmensom kan utnyttjas är planlösningarna oftaotidsenliga och medför att boendet blir obekvämtoch svårigheterna stora att effektivt utnyttjatillgängliga utrymmen. Även om inte störreutrymme än i en normal villa disponeras förfamiljens behov, är kostnaderna långt störreeftersom hela huset måste underhållas även omendast en mindre del bebos.Riksskatteverket har i sin kompletterandeanvisning Dnr 985/80-309 till värdering av lantbrukinför föregående fastighetstaxering utfärdatanvisningar om hänsynstagande till de säregnaförhållanden som gäller för ifrågavarande slag avbyggnader. Det synes dock som om dessaanvisningar haft dålig genomslagskraft vidtaxeringen och berörda byggnader har i många fallåsatts alltför höga värden. Endast i undantagsfalltorde negativt värde ha åsatts, trots att detta ejsällan varit motiverat.Från många håll har uppmärksammats att detnya skattesystemet inte ger tillräckligt utrymme föratt beakta de speciella förhållanden som föreliggerför detta slag av äldre kulturbyggnader. Slopandetav avdragsrätten för reparation och underhållinnebär i praktiken ett förödande slag förkulturminnesvården i . Privata ägare kaninte bekosta det betydande underhållet medbeskattade medel. Det är inte realistiskt att ägarnasinsatser kan ersättas med statliga eller kommunalabidrag.Kulturbyggnader som av kulturhistoriska skälbör bevaras måste därför kunna klassificeras ochbeskattas som ''näringsfastighet'' även i de fall debebos av ägaren eller dennes närstående med däravföljande rätt att göra avdrag för kostnaderna förreparation och underhåll men skyldighet att betalaskatt för förmånen av fri bostad. Dettaöverensstämmer med vad som tidigare gällt för allaägarebostäder på jordbruksfastigheter. Attbeskattningen kan ske enligt reglerna förnäringsfastigheter är naturligt även med hänsyn tillatt det oftast är fråga om gamla, stora ochobekväma byggnader som endast till enmindre del används som bostad men utgör enintegrerad del av den näringsverksamhet sombedrivs på gården.Det är sålunda angeläget att intressantakulturhistoriska byggnader klassificeras ochbeskattas som näringsfastighet och frågauppkommer då hur en avgränsning kan ske.En lämplig lösning vore att möjliggöra förägaren att få bostadshus som i den kommunalaöversiktsplaneringen betecknas somkulturhistoriskt skyddsvärt beskattat somnäringsfastighet redan från inkomståret 199l.Det torde ankomma på utskottet att utformaerforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att bostadshus som i denkommunala översiktsplaneringen betecknas somkulturhistoriskt skyddsvärt skall kunna beskattassom näringsfastighet.