mot · GE02Ub35 · 1990-10-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:18 Ansvaret för skolan SammanfattningPropositionens förslag går i rätt riktning. Densvenska skolan behöver decentralisering.Folkpartiet har länge efterlyst de förslag som nukommer om avbyråkratisering och schabloniseringav statsbidrag.Men viktiga inslag i en liberal skolpolitik saknas.Vår avgörande invändning är att decentraliseringeninte går tillräckligt långt. kommerfortfarande att ha en politikerstyrd skola. Vi anseratt det är dags att pröva en skola som mer formasav de verksamma: konsumenterna -- i första handelever och föräldrar -- och de professionellapedagogerna, alltså lärarna.Folkpartiet förespråkar det vi kallarsjälvstyrande skolor. Vi ser positivt på profilskolor.Vi vill också ha en rätt för elever och föräldrar attvälja skola.Statsrättsligt är det visserligen kommunerna,som staten kan ålägga skyldigheten att anordna denundervisning, som krävs för att barn och ungdomarskall kunna fullgöra sin skolplikt. Men det innebärinte att det måste vara kommunerna som fårmakten i skolan. Det är viktigt att staten, samtidigtsom denna överföring av skyldigheter ochrättigheter till kommunerna äger rum, stärker deverksammas ställning gentemot kommunerna.Skollagen skall vara inte bara enpliktlagstiftning utan också enrättighetslagstiftning. Vi ser ett antal rättigheter förmedborgarna på skolområdet som sågrundläggande att de inte skall kunna inskränkas aven kommun utan mycket starka skäl. Derättigheterna är t.ex.:-- Rätten att välja skola.-- Rätten att starta friskolor.-- Rätten för de verksamma vid en kommunalskola att få ett visst självstyre, om det finnsuppslutning kring sådana krav bland elever,föräldrar och personal.-- Rätten för skolor, som tar emot elever boendeutanför upptagningsområdet, att få ekonomisktäckning för de tillkommande eleverna.-- Rätten för godkända friskolor att fåmotsvarande ekonomiska förutsättningar somkommunala skolor.Våra andra förslag i korthet:Q De begränsningar som föreslås ipropositionen i kommunernas rätt att fatta beslutom gymnasieskolan bör slopas. Det innebär t.ex.att en kommun som saknar gymnasieutbildningarfår starta sådana.Q Kommunernas skyldigheter påfortbildningsområdet skall omfatta också s.k. syo-konsulenter.Q Besvärsrätten vid lärartillsättningarbibehålls.Q Det särskilda statsbidraget tilllokalupprustning bör bakas in i det generellastatsbidraget -- anvisningen att dessa resurser bl.a.skall användas till kontorisering av skolornaavvisas.Q bör i ett tillkännagivandepåminna regeringen om löftet frånkommunaliseringsdebatten attstatsbidraget skall vara sådant att klasstorlekarnaminskar till högst ca 25 elever.Q Nedskärningen av den statligaskoladministrationen tillstyrks men namnbytet påskolöverstyrelsen avstyrks.Q Den regionala skoladministrationen böradministreras av och inte vara endel av sex styrelser.Q Möjligheten att ha friståendeutbildningsanordnare i skolan skall vidgas.1. InledningFolkpartiet har efterlyst ett nytt ochstarkt schabloniserat statsbidragssystem, i förstahand för , men också för andra delar avskolväsendet. När ett förslag nu kommer är detvälkommet. Vi kan konstatera att det till stora delaröverensstämmer med den politik folkpartietförespråkat i program och motioner. Det framgårav följande uppställning:Förslag i prop.FolkpartietDecentralisering inom skolväsendetSkolprogrammet 1987, p. 1: ''Kraven pålikformighet och central styrning bör alltså tonasned till förmån för variationsrikedom och lokalbeslutsrätt.'' Skolprogrammet 1987, p. 2: ''...en radbeslut jämfört med dagens läge bör decentraliserastill föräldrar och elever, lärare och skolor. ''Nytt statsbidragssystem för grundskola,gymnasieskola och komvuxSkolprogrammet 1987, p. 22: ''Statsbidragetbör i stort sett vara elevbaserat, dvs. utgå med ettfastställt belopp för varje elev, till den skola däreleven är inskriven. ''Ökad samverkan gymnasieskola--komvuxRapporten 2000, s. 31: ''En samordningmellan ungdomsgymnasiet och komvux kan bådespara pengar och ge bättre service till eleverna. ''Avskaffande av länsskolnämndernaSkolprogrammet 1987 p. 36: ''I en situation närstörre beslutsrätt ligger hos varje skola -- därbesluten kan fattas utan en omfattande byråkrati --måste resurser på länsskolnämnderna och dekommunala skolförvaltningarna kunna minskasoch bör den regionala nivån kunnaavskaffas. ''Tydligare läroplanSkolprogrammet 1987, p. 2: ''Dessa läroplanerbör framför allt ange den kärna av kunskaper(baskunskaper) i varje ämne som eleverna bör hanär de lämnar skolan. ''Friskolebidrag från första åretRapporten 2000, s. 24: ''Självklart skallockså statsbidrag utgå redan från det att skolan hargodkänts. ''Av detta följer inte att vi är helt nöjda medpropositionen. En rad förslag saknas, som hadebehövts för att åstadkomma en skolpolitisk helhet.På vissa punkter har skolministern aviserat att hanavser att återkomma till . I några fallgäller det punkter som är så viktiga, att vi anser attriksdagen bör föregripa regeringens vidarebehandling och fatta principbeslut redan i dettasammanhang.2. Beslut i fel ordningPriset för det olyckliga beslutet den 8 december1989 att kommunalisera lärartjänsterna blevmycket högt. Arbetsklimatet bland lärarnaförsämrades kraftigt och effekterna kvarståralltjämt. Till det kommer att lönekompensationentill lärarna smittade av sig till andra grupper, vilketbidrog till de ekonomiska problemen för iår.Vid genomläsning av den nu aktuellapropositionen ter det sig uppenbart att endiskussion om reglering avlärartjänsterna naturligen borde fått anstå till dettasammanhang. En rad faktorer som påverkade detbeslutet kan bedömas först i ljuset av förslag i dennu föreliggande propositionen. Ett exempel ärformerna för utvärdering. Inför beslutet underströkskolministern länsskolnämndernas roll. Nuavskaffas samma länsskolnämnder!Den nu föreliggande propositionen innebär attnågra löften som gavs -- i första hand till dåvarandevänsterpartiet kommunisterna, men i andra handtill lärare och elever -- sviks. löftet om högst ca 25 elever i varje klass.Propositionens linje är att kommunerna är fria attgöra klasserna hur små eller stora som helst. Detgäller vidare löftet om 300 milj.kr. I vpk-motionen ochriksdagsbeslutet talades främst om den dåligafysiska arbetsmiljön för eleverna -- bl.a. fannsallergiutredningens betänkande i färskt minne. nu föreliggande propositionen nämns somförsta användningsområde behovet avarbetsplatser för lärarna. Att det skulle bliresultatet av det olyckliga beslutet att tvinga lärarnakvar i skolan på eftermiddagarna förnekades idiskussioner inför kommunaliseringen. Men det ärtydligen glömt nu.Det är också svårt att finna att löftet om ettutbyggt fortbildningssystem infrias.Skolministerns ofta upprepade påstående att detsom nu sker inte hade varit möjligt utankommunalisering av lärartjänsterna är felaktigt.Det hade inte varit orimligt att balansera denkraftiga decentraliseringen av beslutsrätt med enfortsatt statlig reglering av lärartjänsterna. Vårdeklaration i partimotionen att vi gärnamedverkade till att riva upp beslutet om det fannsutsikter till majoritet förklingade emellertid ohörd.Det återstår att se om de svikna löftena fårvänsterpartiet att ändra uppfattning denna gång.3. Statens ansvar i den kommunaliserade skolanDen grundläggande fråga som måsteställa sig vid behandlingen av det föreligganderegeringsförslaget är: Innebär en så långtgåendedecentralisering inom skolan för stora risker?Kommer en sådan t.ex. att resultera i orimligt storaskillnader mellan skolor i olika delar av landet elleri att vissa skolor flagrant struntar i de statligaintentionerna på skolområdet?Vi bedömer för vår del dessa risker som ganskasmå. Problem kommer givetvis att uppstå, mendessa blir sannolikt inte större än att de kanhanteras i den takt de uppkommer.Ändå är det naturligtvis intressant att diskuteravilka statliga styrnings- och korrigeringsinstrumentsom kommer att stå till buds. Alla partier menar juatt någon statlig styrning skall finnas kvar.Propositionen talar mycket om utvärdering, menresonemanget känns inte särskilt konkret. Kommerstaten att ha instrument att upptäcka problem?Kommer staten att ha möjligheter att ingripa vidproblem? De frågorna får inte någratillfredsställande svar i propositionen.Frågan har komplicerats genom det negativaremissutfallet över kommunalansvarsutredningensbetänkande Kommunalbot (SOU 1989:64). Det äri dagsläget synnerligen oklart vilkasanktionsmöjligheter statsmakterna har gentemotkommuner som negligerar statliga bestämmelser.Det är självfallet angeläget att dessa frågeteckensnarast rätas ut.En punkt är av särskilt intresse i dettasammanhang. Det gäller efterlevnaden av demeritvärderingsbestämmelser som regeringenbegär bemyndigande att få utfärda. Vifinner det rimligt att den besvärsrätt som hittillsfunnits vid lärartillsättningar bibehålles.Bestämmelser om detta bör intas i förordningen ommeritvärdering. Vad här anförts bör geregeringen till känna.4. Självstyrande skolorTrots talet om decentralisering menar vi attregeringen i propositionen i för hög grad slår vaktom en politikerstyrd skola. Det är beklagligt därföratt de stora dynamiska effekterna i skolansförändringsarbete nås inte genom att sprida maktenbland politiker utan genom att släppa in nyaaktörer, nämligen hundratusentals lärare, eleveroch föräldrar.En invändning är givetvis att det ärkommunalpolitikernas sak att i nästa led spridamakten vidare. Men vi menar att elevers, föräldrarsoch lärares rättigheter gentemot systemet är en såviktig fråga att den, åtminstone i viss utsträckning,måste regleras i skollagen. Rätten att välja skola,rätten att på rimliga ekonomiska villkor starta nyaskolor, rätten till elev- och föräldrainflytande iskolan och rätten för en skola att inom läroplanensram pröva egna pedagogiska metoder utanpolitikeringripande bör betraktas som så viktigamedborgerliga rättigheter, att de bör slås fast i lag.Vi har med andra ord kraftiga invändningar motskolministerns passiva attityd på s. 23 ipropositionen: ''Ansvaret för att sådanaförändringar kommer till stånd ligger hoskommunerna. I en skola med decentraliseratverksamhetsansvar kan föräldra- ochelevinflytandet inte garanteras av centralabestämmelser. ''En stor undersökning bekräftade bildenatt lärarna uppfattar den politiska ochadministrativa ledningen som det största problemeti jobbet. Regeringens hantering av lärarna ochderas arbetstider vidgade naturligtvisklyftan mellan lärarna och politikerna.Undersökningens resultat understryker behovet avförändringar av det slag vi här talar om.Det är också fler och fler som i skoldebattentalat för en radikalare decentralisering än vadregeringen nu föreslår. Så här skrev t ex professorTorsten Husén i en artikel i (4/1989):''Om det offentliga systemet inte skall stelna iallt dyrare, mera personalkrävande och ineffektivarutiner måste man diskutera hur man på basplanetskall åstadkomma öppningar för förnyelse. Det ärden enskilda skolan och inte främst denkommunala politisk-administrativa byråkratin sommåste ges större manöverutrymme. ''En annan forskare, professor ,verksam vid , har nyligendiskuterat samma ämne och kommit till en liknandeslutsats. Enligt Kommun-Aktuellt (14/1990) tyckerhan att ''den demokratiska decentraliserade skolanär möjlig att genomföra bara om SÖ,länsskolnämnden och kommuner håller tassarnaborta''. Artikeln som refererar Lanes åsikterfortsätter: ''Han föreslår en radikal omändring.Varje skola utgör en självstyrande enhet somförvaltas av en oberoende stiftelse, i vars styrelselärare, föräldrar, skolledning och kommun ärrepresenterade. som inte tar emotorder från kommunen eller byråkratiska organutser och anställer själva skolledning och lärare. ''har också synpunkter på den aktuellafrågan om utvärdering av skolan: ''Utvärderingenblir konkurrensen mellan olika skolor. ''Lanes argumentation överensstämmer i fleraavseenden med vad hävdat. Det sistacitatet innehåller en synpunkt som vi framfört ipolemik mot socialdemokraternas s.k. 90-talsprogram. Där skiljs skolområdet ut från andraoffentliga serviceområden, med motiveringen valfrihet skulle skapa segregation. Vikten avatt politiska organ skall lägga ner större intresse påutvärdering av skolan betonas. Att föräldrar ochelever själva svarar för en slags utvärdering tycksfrämmande. Arbetsgruppen skriver: ''Detta ärviktigt. Det är skolstyrelsen som ska vara barnensoch föräldrarnas företrädare. ''Det synsättet innebär en nedvärdering aveleverna och föräldrarna som vi definitivt inte kanställa upp på. Tyvärr finns det inslag i propositionensom ger vid handen att regeringens inställningligger 90-talsgruppens nära.I åtskilliga kommuner i prövas nu mereller mindre långtgående självförvaltning. Detgäller bl.a. , , , ,och . Försöken har sinsemellan olikainriktning. har decentraliseringen gjorts tillrektorsområdesnivå, ibland till skolnivå. Vilkabeslut som delegeras varierar, men hela eller delarav budgetansvaret för skolenheten hör vanligen dit.Erfarenheterna är så här långt genomgående goda.Gemensamt för alla försök vi hört talas om ellersett beskrivna är emellertid att de inte går så långtsom vi tror är möjligt.Bland det vi menar är realistiskt att överlåta tillvarje skola att bestämma kan följande punkternämnas som exempel:-- Budgetfrågor, dvs. prioriteringar ochresultatansvar inom en given ekonomisk ram.-- Klasstorlekar, t.ex. avvägning mellanspecialundervisning och mindre klasser.-- Skoldagens förläggning.-- Ämnesprofil och särskild tillvalsprofil.-- Årskurslös undervisning eller traditionellårskursindelning.-- Ämnesvis eller ämnesövergripandeundervisning.5. Rätt att välja skola -- elevpengsprincipenFolkpartiet presenterade rapporten''Den självstyrande skolan''. I den utvecklasfolkpartiets krav på vidgade möjligheter för eleveroch föräldrar att välja skola. Rapportensammanfattade sin syn i följande konkreta förslag:Q att det i lag skall slås fast att det ärkommunens skyldighet att så långt det är praktisktmöjligt tillmötesgå föräldrars val av skola för sinabarn,Q att kommunerna bör införa system sominnebär att föräldrar får informationen om sin rättatt välja skola och därefter, t.ex. före den 1 marsvarje år, får ange vilken skola de föredrar för sinabarn ,Q att skolplaneringen inriktas på att i störstamöjliga utsträckning tillgodose önskemålen,Q att skolor får ekonomiska resurser iproportion till hur många elever som tas emot(''elevpeng''),Q att, i de fall det är fler sökande till en vissskola än det finns platser, olika metoder prövas föratt avgöra vilka elever som ska tas emot (betyg,syskon i skolan, närhetsprincipen, betyg i ev.profilämnen etc.),Q att skolor som år får många sökandebör överväga om platsantalet kan utökas något,Q att skolor som på motsvarande sätt år efter århar få sökande och inte tycks kunna vända trenden,läggs ner,Q att kommunen, där det finns ekonomiskamöjligheter, hjälper också elever, som väljer längreresvägar med skolskjuts, men att rätten att väljaskall gälla också i de fall då kommunen inte kanställa upp med skolskjuts,Q att rätten att välja skola också omfattarskolor med enskild huvudman liksom skolor i andrakommuner och län,Q att skolor med enskild huvudman får sammastatliga och kommunala bidrag per elev somallmänna skolor,Q att det som här sagts om rätt att välja mellanskolor -- särskilt i kommuner med få skolor -- kantillämpas också på arbetsenheter, så att alternativmedvetet skapas inom en och samma skolbyggnadoch eleverna får möjlighet att välja mellan dessa.Från socialdemokrater har hävdatsfyra svårförenliga ståndpunkter i frågan om rättenatt välja skola: 1) Vi har redan rätt att välja skola iSverige. 2) Rätten att välja skola bör införas. 3)Rätten att välja skola bör inte införas därför att detskulle innebära ett återinförande av urvalsskolan,vilket vore förkastligt. 4) Oavsett vad man tycker ärrätt i sak ger det nya, avregleradestatsbidragssystemet kommuner som så önskarmöjligheter att införa rätten att välja skola.Faktum är att det sedangenomfördes ett tillägg till reglerna om hur eleverskall fördelas på olika skolenheter, med innebördatt också elevers och föräldrars önskemål skallpåverka placeringen. Det är igrundskoleförordningens 2 kap. 2 §, som dettanumera står.Skolminister har därefterbidragit till en kraftig förvirring om varsocialdemokraterna står genom ett antal olyckligauttalanden, bl.a. i interpellations- ochfrågedebatter i riksdagen.Företrädaren som skolminister, , pendlade mellan åsikt ett och tvåmedan , sedan han blivitskolminister, hävdade åsikt tre. Propositionen ärinte helt lätt att tolka på denna punkt. Där finnsspår av alla åsikterna utom trean.I flera kommuner har frågan om en vidgad rättatt välja skola tagits upp. På några håll harförslagen avslagits -- det gäller t.ex. Norrköpingoch . Men på andra håll har det gått bättre.Två förortskommuner till -- ochSollentuna -- har infört intressanta system.Också beslut att släppa framkooperativa skolor är intressant i detta perspektiv.I fick de föräldrar vilkas barn börjadeskolan möjlighet att ange vilken avkommunens skolor de föredrog för sina barn. 14 %angav en annan skola än den närmaste. I praktiskttaget samtliga fall kunde önskemålen tillgodoses.I har kommunen infört en skolpeng iden meningen att elever som flyttar till friskolor''får med sig'' en summa som i princip motsvararvad eleven kostat i den kommunala skolan.I har socialdemokraterna,och varit positiva tillönskan att starta kooperativa skolor. Viåterkommer något till den idén i avsnittet omprofilskolor. I detta sammanhang räcker det attkonstatera att kooperativa skolor givetvis måstekombineras med en rätt att välja. Det strider heltmot den kooperativa idén att någon skulle tvingas ini ett kooperativ. Med andra ord måste de eleversom inte vill gå i den kooperativa skolan, även omden ligger närmast, ha rätt att gå i någon annanskola.Den enda lagstiftning propositionen aviserar pådenna punkt är en med motsatt innebörd: Ingetvalfrihetssystem skall kunna utestänga en elev frånden skola som ligger närmast.Denna ''närhetsprincip'' har mycket som talarför sig. De flesta föredrar kort skolväg. Som redanframgått framfördes närhetsprincipen också i vårskolrapport , som en av de principersom kommunerna bör vägledas av vidintagningarna. Vi förordar dock en mer generellutformning av en lagbestämmelse. Om kommunenges en skyldighet att i största möjliga utsträckningtillgodose föräldrars och elevers önskemål,inkluderar det en skyldighet att söka tillfredsställaockså dem som föredrar den närmaste skolan.Med vårt alternativ kan närhetsprincipen iblandkomma att stå emot någon annan princip.Undantagsvis kan något annat intresse alltså ta övernärhetsprincipen. Det blir tydligt i detta exempel:Om två skolor ligger relativt nära och den ena haren musikprofil, kan det vara rimligt att låta en ringamusikintresserad elev få något längre skolväg omen mycket musikintresserad elev därigenom fårmöjlighet att gå i profilskolan.För oss är en lagstiftning med denna innebörd avstor betydelse för synen på heladecentraliseringsreformen. Vi anser att riksdagenpå denna punkt bör föregripa regeringens aviseradeförslag och fatta beslut om en paragraf iskollagens grundskolekapitel med angiveninnebörd. Motsvarande princip bör för övrigt gällaockså gymnasieskolan.Vi föreslår följande tillägg till skollagen:Föräldrarna skall efter samråd med sina barnange vid vilken skolenhet de önskar att barnensskolgång skall fullgöras. Kommunen är skyldig attinformera föräldrarna om rättigheten att väljaskola. Sådant önskemål kan innehålla fleraalternativ i prioritetsordning. Kommunen är vidareskyldig att vid fördelning av eleverna påskolenheter ta största möjliga hänsyn tillföräldrarnas önskemål. Elever för vilka ingetsärskilt önskemål angivits, placeras i görligaste måni den skolenhet som ligger närmast hemmet.Vi vill sist i detta avsnitt göra ett påpekande somär viktigt i samband med frågan om vidgad rätt attvälja skola. Det är inte omöjligt att öka valfrihetenockså i glesbygd och på små orter. Ofta hör man atträtten att välja skola inte är aktuell i bygder där detbara finns en skola inom rimligt avstånd. Det ärnaturligtvis sant i strikt mening. Men där det barafinns en skola kan man söka skapa ökad valfrihetinom den skolbyggnadens väggar. Man kan låtaarbetsenheterna utveckla profiler och tillåta valmellan dem. På det sättet kan den ökadevalfriheten bli en realitet också i glesbygd.6. Om profilering av skolorDet finns anledning att något uppehålla sig vidfrågan om profilering av skolor. Vår syn påpropositionens ämne, ''Ansvaret för skolan'', är attdetta ansvar i stor utsträckning skall axlas av demsom är verksamma i skolan. En konsekvens av enförändring i den riktningen kommer att bli att endel skolor utvecklar särskilda profiler. Vi serhuvudsakligen fördelar i en sådan utveckling.I den tidigare nämnda fp-rapporten ''Densjälvstyrande skolan'' föreslog författarna bl.a. attskolor bör uppmuntras att diskutera sig fram till enviss pedagogisk, organisatorisk och/ellerverksamhetsmässig profil inom ramen förläroplanens grundläggande värderingar ochbestämmelser. Vidare föreslogs att en generell rättatt jämka timplanen upp till fem veckotimmarinförs.Skolor med en särskild profil når bättre resultatän traditionella skolor. Det påståendet stöds avbåde svensk och internationell forskning.Men det är inte det enda motivet för att varapositiv till profilskolor.Ett annat starkt skäl är att det är experimentsom för utvecklingen framåt. Det är befrämjandeför den pedagogiska utvecklingen i hela systemetatt olika metoder accepteras och får existera sidavid sida.Ett ytterligare, nog så viktigt, skäl är att det ökarmöjligheterna att tillgodose individuella önskemålfrån eleverna.Ett argument för profilskolor kan formuleras såhär: Ingen vet vilken den bästa pedagogiken är. Isjälva verket finns det ingen ''bästa pedagogik'',därför att det varierar från elev till elev. I hardet visat sig att profilskolorna når bättre resultat,oavsett profil. Vi tror inte att det behöver varanågon nackdel om skolor i blir något meraolika varandra . I ett internationelltperspektiv är svenska skolor mycket lika. Så längeman ser till att de har någorlunda lika ekonomiskaförutsättningar och i stort sett följer sammaläroplan ter sig risken för att de negativakonsekvenserna skall överväga som liten.Antalet profilskolor i har ökat . De utgörs främst av skolor med särskildinriktning på idrott eller musik/dramatik.Matematikgymnasiet i är ett av defåtaliga exemplen på profilering och riksintagning iett teoretiskt ämne.Erfarenheterna av profilskolorna är överlaggoda. Från m-fp-håll har det ställts fråganvarför man från socialdemokraternas sida ärberedd att acceptera särskilda skolor för idrotts-och musikintresserade, men inte för t.ex. språk-och dataintresserade. Något tillfredsställande svarhar inte givits på den frågan.Högstadiet på kan tas som ett intressantexempel på hur en profilering av helt annat slag kante sig i praktiken. Där konstaterade några lärare förnågra år sedan att de flesta eleverna, eftersom de ärskärgårdsbor, har ett särskilt intresse för havet.Tack vare att dessa lärare kände ett särskilt intresseför saken har skolan nu en havs- ochskärgårdsprofil. På schemat finns sådant somhavsteknik och vattenbruk och man försöker påolika sätt knyta an till havet i undervisningen.Resultaten av denna profilering rapporteras varagoda.7. FriskolorMed uttrycket fristående skolor avser manskolor med enskild huvudman. I går ca 0,5procent av eleverna i fristående skolor. Det kanjämföras med där så många som ca 10procent av alla barn går i skolor med enskildhuvudman. I kallas dessa skolorfriskolor.I slutet av 1986 fick 31 fristående skolor i Sverigestatsbidrag för sin verksamhet. Ungefär lika mångabedrev verksamhet utan statsbidrag. Ett antalskolor har också kommunala bidrag. Statsbidragför en elev i en fristående skola är perår. Statsbidraget för en elev i den vanligagrundskolan är om året.Skolplikten får enligt skollagen fullgöras ienskild skola.