mot · GD02Kr349 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90: Kr349 av m.fl. (c) Länsmuseerna m.m. I internationella sammanhang talar man uppskattande om den svenska modellen för ett regionaliserat museiväsen. museiväsende utanför de statliga museerna i omvandlades , efter utredningar - och senare beslut i om en ny kulturpolitik. I varje län skapades en museistiftelse med ansvar för länets museiverksamhet. Landsting, värdkommun och hembygdsförbund var oftast stiftare. kom att bestå av politiskt valda ledamöter i dominerande grad. Ett Länsmuseernas samarbetsråd, som samordnar länsmuseerna i frågor av gemensamt intresse, bildades. är en frivillig och ideellt arbetande organisation, där mycken kompetens och erfarenhet finns samlad och som kommer hela landets länsmuseiverksamhet till godo. har vunnit i stadga och erfarenhet och visat sig vara mycket väl anpassad till statsmakternas uppfattning om ett regionaliserat kulturliv, vilket också kommit till uttryck i utredningen i hela landet, där utredaren föreslår en kraftig förstärkning av det statliga bidraget till länsmuseerna. Regeringen föreslår i årets budgetproposition en uppräkning av antalet grundbelopp till länsmuseerna /91 och 1991/92. Vad gäller stödets inriktning föreslås betydande förändringar. Enligt tidigare uttalanden och enligt de nuvarande reglerna skall stödet vara villkorslöst. Länsmuseerna skall alltså själva ha frihet att välja verksamhetsinriktning. Grundtanken har därvidlag varit att stöd skall relateras till de lokala huvudmännens insatser, räknat efter antalet årsverken vid respektive museum, och normalt endast till ett museum i varje län. är det stora olikheter i andelen statsbidrag till de olika länen. I många län har de lokala huvudmännen ökat driftsbidragen till länsmuseerna utan att erhålla statsbidrag, men under förespegling att staten senare skulle svara för motsvarande ökning av statsbidraget. Statsbidraget har blivit av särskilt stor betydelse för länsmuseernas utveckling, beroende på att det inte har varit bundet av särskilda villkor. Statsbidraget har kunnat användas för basverksamheten, som är svårfinansierad. 1987 gjordes en utredning på uppdrag av och länsmuseernas samarbetsråd. Av denna framgår att just den svårfinansierade basverksam heten alltjämt är ytterst ansträngd vid flertalet museer. Det är därför mycket angeläget att antalet grundbelopp i den hittillsvarande formen ökas. Från statens sida finns en önskan om att bana väg för nya verksamheter med statsbidragets hjälp. I budgetpropositionen föreslås dessutom också ett system med verksamhetsplaner för länsmuseerna som förutsätts ligga till grund för fördelning av nya grundbelopp. Verksamhetsplanerna skall upprättas i samverkan med , och de fem ansvarsmuseerna. Propositionen antyder att bidrag enbart eller i första hand skall ges till länsmuseer, vars huvudmän är beredda att göra ytterligare ekonomiska insatser utöver de nuvarande. Det sägs också att länsmuseerna skall uppmuntras att förmedla delar av statsbidraget vidare till andra institutioner och organisationer i länen. Det innebär ett betydande intrång i länsmuseernas frihet att forma sin verksamhet om statliga myndigheter - på sätt som det antyds - skall kunna deltaga i och ställa villkor för verksamhetsplaneringen. Ett sådant system skulle ytterligare försvåra finansiering av själva basverksamheten. Kraven på ökade satsningar från landsting och kommuner kommer att skapa betydande orättvisor mellan län, där huvudmännen redan har gjort stora ekonomiska insatser, och län där man avvaktat med utbyggnaden av länsmuseiverksamheten, och kan komma att göra detta utan koppling till ökat antal grundbelopp. De uppdämda förväntningar, som finns, kommer inte att infrias. Krav på ökade insatser från de lokala huvudmännen innebär också att man gynnar folkrika län och län där ligger i en stor värdkommun. Där har man avsevärt större möjligheter till ytterligare ekonomiska insatser från huvudmännens sida än i de till folkmängden mindre och fattigare länen. Det är ändå i de senare som statsbidraget har störst betydelse. För länsmuseernas fortsatta utveckling och sammanhållning utgör de i propositionen föreslagna förändringarna en stor fara. Enligt vår mening är det därför viktigt att man i stället behåller de nuvarande reglerna och att kraven på att lämna verksamhetsplaner till slopas. Vill man från statens sida initiera nya verksamheter kan man komplettera grundbeloppen med särskilda tilläggsbelopp, som skulle kunna erbjudas samtliga länsmuseer, där huvudmännen är beredda att medverka till den nya verksamhet, som staten önskar få till stånd. Ett sådant förfarande skulle ge mera utrymme för en aktiv politik från sida. Genom tilläggsbidrag skulle staten kunna bana väg för en ny expansiv period, ett tredje steg i länsmuseernas utveckling och sporra landsting och kommuner till nya insatser. Man skulle kunna införa nya verksamheter, t.ex. ekologi. Man skulle kunna ersätta den oupphörliga försöksverksamheten inom kulturpolitiken med ett system som skapar stadigvarande verksamhet, t.ex. inom barnverksamheten. Detta bör ges regeringen till känna. Samtliga länsmuseer, som är beredda att inrätta eller har inrättat naturvårdstjänster erbjuds tilläggsbelopp för en del av kostnaderna. Det vore en god början på det system vi ovan visat på. Genom naturvårdstjänster kan länsmuseernas verksamhetsmöjligheter med utställningar, skolverksamhet m.m. ställas i miljövårdens tjänst och naturvårdsinformationen skulle över hela landet få en väsentlig förstärkning. Behovet av naturvårdstjänster vid länsmuseerna bör ges regeringen till känna. 1989/90 Kr349 Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om reglerna för regionmuseibidraget, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av naturvårdstjänster vid länsmuseerna. () () () () () () 1989/90 Kr349