mot · GD02Jo315 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo315 av () m.fl. Skogspolitiken Vi anser att samhället mer måste nyttja de förnyelsebara resurserna. Skogen är en av dessa resurser. Olika beräkningar visar på att det samlade värdet av skogens resurser är en av de dominerande tillgångarna i samhällets förmögenhetskapital. Det är därför viktigt att förvalta den rätt. Skogen är en av de resurser som rymmer mer än en komponent för samhället, både råvaror till den viktiga skogsindustrin och övriga tillgångar som bär och vilt. Dessutom är skogens naturvärde oomtvistat ur rekreationssynpunkt. Det är rimligt att samhället uppställer krav för hur en sådan tillgång skall förvaltas. Skogen har drabbats hårt av försurning och andra miljöskador. räknar man med tillväxtförluster på i skogen. Det är viktigt att man påbörjar arbetet med att lösa problemen och vidtar åtgärder för att motverka denna utveckling. Skogen står inför ett större miljöhot än vad vi trott. Försurningen av skogsmarken ökar i omfattning. Mer än en femtedel av barrskogen i har barrförluster. Särskilt drabbat är , där av skogen har sådana skador. Markförsurningen ökar kraftigt i framförallt . Näringssaltsurlakningen från skogsmarken har ökat, en stor del i detta har det försurade regn som faller över marken. I räknar man med att av skogsarealen befinner sig under den avgörande försurningsnivån, pH ,4. Kalkning av skadade områden är en nödvändig åtgärd, men det är bara ett uppehållande försvar. Den enda lösningen på är att drastiskt minska utsläppen av försurande ämnen såväl inom som utom landet. förslag till en internationell luftvårdsfond kan här vara ett verksamt medel för att hjälpa till med investeringskostnaderna i t.ex. östländerna. Kalkningsbehovet är stort. sker kalkningen huvudsakligen direkt i sjöar och vattendrag. Detta kan ge chockeffekter på vattnets flora och fauna. Vi anser att mer av kalkningen bör ske i vattendragens tillrinningsområden, bl.a.i skogsmark. Den vitaliseringskalkning som prövat är värd en ytterligare satsning. föreslår i motionen om miljöfrågor att totalt 140 milj. kr. satsas på kalkning, vilket är 30 milj. kr. Dessa medel skall användas till kalkning av vattendrag, skogsmark och brunnar. Till skogsmark bör åtminstone 15 milj. kr. användas för kalkningsåtgärder. Försurningen påverkar givetvis tillväxttakten i skogen. Vi kan inte, trots akuta insatser, räkna med samma tillväxttakt för skogen . Enligt beräkningar som föreligger sker en tillväxtförlust på . Detta påverkar dimensioneringen av det framtida virkesuttaget. Det krävs insatser mot försurningen för att även erhålla den tillväxttakt som är nödvändig för att få ett virkesuttag som täcker behoven. Ett förbud mot plantering av contortatall har införts i norra . Innan vidare plantering kan medges måste klarläggande göras om riskerna för insekts- och svampangrepp. Visshet måste också skapas om att contortatallen inte sprider sig in i miljöer där den inte är önskad. Nya storskaliga brukningsmetoder inom skogbruket leder till stor miljöpåverkan. Vi anser att det bör krävas miljökonsekvensbeskrivningar för olika skogsbruksmetoder som hyggesplöjningar, stubbrytning, dikning, inplantering av främmande trädslag samt för skogsplantering på jordbruksmark. Detta är inte minst viktigt för att fastställa vilka av metoderna som medverkar till ett ökat kväveläckage så att åtgärder kan sättas in för att minska detta. har i sin utredning om jordförvärvslagen pekat på att privatskogsbruket bedrivs mer miljövänligt än storskogsbruket. Det är därför angeläget att vidare stärka det privata skogsbruket. Den fjällnära skogen är unik eftersom den rymmer stora urskogsområden. Den sammanhängande näst intill orörda miljön är en viktig förutsättning för många arters överlevnad. Till sin yta saknar de fjällnära skogarna motsvarighet i utanför . De gamla lavbärande skogarna är också av stor betydelse för rennäringen. Om dessa lavbärande skogar avverkas i för snabb takt, blir möjligheterna sämre för renarna att klara sig . upprättade domänverket en skogsodlingssgräns. Denna gräns skulle avskilja skogsmark i höglägen. Ovanför denna ekonomiska gräns kunde inte återbeskogning ske till rimliga kostnader efter kalavverkning, på grund av de svåra klimatförhållandena. Under den första började domänverket och andra bolag sitt storskaliga skogsbruk med omfattande kalhyggen i detta område. För skogsbruket i de fjällnära skogarna måste lokalt anpassade skogsbruksmetoder tillämpas. Bondeskogsbruket har traditionellt kunnat bedrivas småskaligt, utan konflikt med naturvårdsintressena. De stora markägarna, domänverket och bolagen, bedriver ett utpräglat storskaligt skogsbruk i de fjällnära skogarna. Därför bör en naturvårdsgräns på biologiska grunder upprättas. Ovanför denna får inget storskaligt skogsbruk bedrivas. Särskilt skyddsvärda områden bör avsättas som naturreservat. För att klargöra hur en sådan gräns skall utformas bör en parlamentarisk utredning tillsättas under medverkan av företrädare för naturvården och för ortsbefolk senaste utredning om den fjällnära skogen är främst en faktasammanställning, inte en handlingsplan. Förslagen från utredningen kommer inte att lösa problemen. Skydd av höjdzonen och konkreta regler för skogsbruk i fjällnära skog saknas. Domänverksmark, som skall undantas från skogsbruk, bör överföras från domänverket till naturvårdsfonden utan ersättning eftersom det gäller statligt ägd mark. Om enskilda skogsägare får inskränkningar i möjligheterna att bedriva ett rationellt skogsbruk skall de i första hand kompenseras med ersättningsmark. En viss del av den areal som förvaltas av staten, av staten kontrollerade bolag eller av kyrkan bör enligt vår mening säljas ut till lokala brukare. På detta sätt kan antalet brukningsvärda enheter öka och förutsättningarna öka för att bygderna skall överleva. Dessutom kan miljöfördelar vinnas genom en övergång från storskaligt bolagsskogsbruk till småskaligt bondeskogsbruk. förslag om ett personligt investeringskonto kan, om det införs, aktivt bidra till ett ökat enskilt sparande i bank. Detta bidrar till att öka intresset och möjligheten att starta eget företag. Det skulle också öka möjligheterna för enskilda att starta som skogsbrukare. Vårt förslag går ut på att personer får spara maximalt ett halvt basbelopp skattefritt. Uttaget får användas till investeringar i eget företag eller egen bostad. Beskattning sker först då tillgången avyttras. har prisnivån på skogsfastigheter stigit brant. Genom de förändringar som skett i jordförvärvslagen och de skatteregler som gällt, har det blivit möjligt för icke yrkesaktiva skogsbrukare att köpa skogsfastigheter till belopp som ligger långt över den prisnivå, vilken är förenlig med ett uthålligt skogsbruk och där den långsiktiga avkastningen styr prissättningen. Detta är ett av de största hindren för att bygga upp bärkraftiga enheter inom privatskogsbruket och där principen bruka-bo är vägledande. En förändring av jordförvärvslagen och införandet av personligt investeringskonto är angelägna åtgärder för att motverka dessa negativa effekter. skogsvårdslag är allmänt hållen och ger utrymme för betydande tolkningsfrihet. Med förändringarna i skogsvårdslagen 1983 tillfördes nya bestämmelser som tillsammans med av utfärdade föreskrifter har gjort lagen svårtolkad. En lag som reglerar nyttjandet av en viktig naturresurs skall vara sådan att den vanlige medborgaren kan förstå dess syften. Varje skogsägare bör kunna förstå lagens konsekvenser och om han riskerar att ej fullgöra sina ålagda skyldigheter. anser att bör besluta att en ny skogsvårdslag utar 1* 1989190. Ett sådant arbete skall utgå ifrån att i lagen klart skall anges samhällets minimikrav när det gäller skogens skötsel. Lagen skall ange de ramar som skogsägare är skyldiga att hålla sig inom. En större miljöhänsyn bör ligga till grund för utformningen av en ny lagstiftning. har frågor rörande skogsindustrins råvaruförsörjning behandlats. En vanlig mening har varit att särskilt de privata skogsägarna inte avverkat mogna bestånd i tillräcklig omfattning och inte heller i övrigt visat vilja att bidra till industrins råvaruförsörjning. I Wibes utredning om jordförvärvslagen slås fast att det inte råder någon relevant skillnad i effektivitet mellan det privata skogsbruket och storskogsbruket. Man skulle inte få en ökad virkesförsörjning genom att föra över skog från det privata till storskogsbruket. Enskilda mindre skogsägare har ifrågasatt råvarumarknaden. Från och till har det också framförts misstankar om en kartellbildning hos de stora köpargrupperna, innebärande att en viss köpare förvärvar köprätt inom en viss region. Detta förhållande sägs vara klart uttalat när det gäller massavedmarknaden. Även marknaden för rotposter utvecklas i samma riktning. Enligt vår mening finns flera anmärkningsvärda förhållanden som tyder på att dessa misstankar inte helt saknar grund. Skogsindustrin importerar betydande kvantiteter råvara till landet till ett pris som överstiger det inhemska. Den regionala fördelningen av köparna tyder på att prisbildningsmekanismerna begränsats. Dessa förhållanden innebär att dagens prisbildning är negativ för samhället och skogsägarna. Vi anser att regeringen skall göra en studie av prisbildningen på marknaden för skogsråvara, samt om den gällande lagstiftningen mot kartelloch monopolbildningar fungerar tillfredsställande på denna marknad. Träfiberlagen innebär att träflis bara får användas som råvara och inte som bränsle. Den tillkom för att skydda skogsindustrin från att förlora råvara. I hela landet skulle minst en miljon kubikmeter sågspån kunna användas till eldning utan att på något sätt konkurrera med cellulosabranschen eller spånskiveindustrin. Det finns på ett flertal platser i landet ett överskott på spån. finns 100 000 kbm spån som skulle räcka till uppvärmning av 4 000 normalvillor. Detta visar att råvarutillgången inte borde vara ett hinder som skall kunna stoppa bioenergins framtid i . Det överskott som finns på området deponeras på tippar eller eldas upp utan att energiinnehållet tillvaratas. Det lär dessutom förekomma export av spån för dumpingpriser till andra länder. Träfiberlagen behövs inte för att erbjuda industrin tillräckligt med råvara. Den hindrar istället användningen av biomassa för energiproduktion. Vi anser därför att lagen skall tas bort och ersättas med en anmälningsplikt för större förbrukningsökningar. har i motioner till de senaste årens riksmöten krävt att skogsvårdsavgiften tas bort och att de skogliga bidragen, med undantag för dem som har regionalpolitisk karaktär, avskaffas. Motionerna har dock inte vunnit majoritet. Däremot har motionerna vunnit en bred uppslutning bland skogsägare och bland människor verksamma inom skogsnäringen som i sitt praktiska arbete ser hur det nuvarande systemet verkar. Skogsvårdsavgiften har från att ha varit en betydelselös avgift kommit att framstå som en djupt orättvis och betungande skatt som alltmer fått karaktären av en oskälig punktskatt på skogsbruket. Den är också ett medel för en statlig byråkrati att transferera pengar mellan olika skogsägare på ett sätt som inte är till gagn för skogsnäringen som helhet. Uttaget av skogsvårdsavgift har ökat från 1974 till 1989. Ingen annan skatt torde ha höjts i tillnärmelsevis samma grad. Den kraftiga ökningen av avgifterna beror dels på kraftigt ökad uttagsprocent, dels på stora höjningar av taxeringsvärdena. Reglerna för användningen av skogsvårdsavgiften har successivt ändrats. Genom skogspolitiska beslut lade fast att medlen som inflyter i huvudsak bör användas för sådana ändamål som är till nytta för skogsbruket som sådant eller på sådant sätt att alla skogsägare kan få del av dem. Detta beslut fick en principiell ändring genom beslut med anledning av prop 1983/84:40, då avgiftsuttaget höjdes till . Då släpptes nämligen principen att skogsvårdsavgiften endast får användas för bidrag som är tillgängliga för alla skogsägare. används skogsvårdsavgiftsmedel för att finansiera alla bidrag inom det skogliga stödområdet, alltså även bidrag av rent regionalpolitisk karaktär. Skogsbruket är därmed den enda näringsgren som själv får betala de regionalpolitiska bidragen till näringen. En sådan särbehandling av skogsbruket är orättvis. har också reserverat sig mot det nämnda riksdagsbeslutet. Genom detta riksdagsbeslut ändrades också indirekt vissa principer för avräkning av anslaget för byggande av skogsbilvägar. Det har ansetts att skogsbruket skall ha en kollektiv restitution av drivmedelsskatt för drivmedel som förbrukas på enskilda skogsbilvägar till vilka statsbidrag icke har utgått. Anslaget till byggande av skogsbilvägar har till väsentlig del finansierats genom en sådan informell avräkning av drivmedelsskatt. Man kan därför hävda att skogsbruket får betala dessa anslag två gånger. Man får göra det dels genom drivmedelsskatt, dels genom skogsvårdsavgiften. Ett ytterligare motiv för att avskaffa skogsvårdsavgiften är den stora negativa effekt som den också får om man beräknar dess konsekvenser under en omloppstid på . har räknat fram att den sammanlagda avgiften svarar mot av nettot vid avverkningen. Avgiftens totala storlek talar om att den inte är att anse såsom bagatellartad. Den exakta användningen av skogsvårdsavgiftsmedlen redovisas inte för , men av tillgängliga uppgifter framgår att endast ca 30 milj. kr. används för sådana ändamål som kan anses vara till nytta för skogsbruket som sådant. Det är t.ex. anslag till forskning och bidrag till trygghetsförsäkring för skogsbrukare. När skogsvårdsavgiften tas bort kan näringen själv svara för finansieringen av dessa kostnader genom avtal med staten enligt den modell som tillämpas för andra liknande ändamål. Vissa anslag finansieras med skogsvårdsavgiftsmedel trots att ändamålet knappast är en skogsnäringens angelägenhet, men i huvudsak används resterande skogsvårdsavgiftsmedel för finansiering av olika skogliga bidrag och för finansiering av den omfattande byråkrati som krävs för fördelning av medlen. En inte obetydlig del av avgiftsuttaget går också som skatt direkt till statskassan. I budgetpropositionen har föreslagits att under D 5, Bidrag till skogsvård m.m., statsbidrag beviljas för följande bidragsslag: - Särskilda skogsvårdsåtgärder inom det skogliga stödområdet - Skogsodling efter avverkning av lågproducerande bestånd - Översiktliga skogsinventeringar. Regeringen föreslår att det tidigare bidraget till dikning slopas. Det är en riktig åtgärd eftersom dikningen ofta gav allvarliga effekter på flora och fauna i området. Därutöver föreslås ett förslagsanslag för byggande av skogsvägar med 60 milj. kr. Särskilda skogsvårdsåtgärder inom det skogliga stödområdet får i huvudsak anses vara ett bidrag av rent regionalpolitisk karaktär. Det skall då enligt uppfattning finansieras genom statsmedel som inte speciellt belastar näringen. Skogsodling efter avverkning av lågproducerande bestånd m.m. skall enligt departementschefens förslag räknas ned med 4 milj. kr. Vi anser att bidraget har negativ inverkan på naturvården. Det finns naturvärden som är mycket stora som kan gå förlorade med dessa bidrag. Den vinst i ökad skogsproduktion som kan erhållas uppväger inte den negativa inverkan på naturvården. Vi föreslår att bidraget helt avskaffas. Ädellövskogsbruk syftar till att bevara ett landskap som höjer det rekreativa värdet för alla medborgare. Det är inte en angelägenhet av speciellt värde för skogsbruket, och detta ändamål får därför ses som ett allmänt anslag för naturvårdande ändamål, och bör följaktligen inte räknas av mot skogsvårdsavgiften. Anslaget för översiktliga skogsinvesteringar (ÖSI) används egentligen för att finansiera planläggning på sådana fastigheter där skogsägaren inte vill eller behöver lösa ut skogsbruksplaner. Vi anser att ÖSI leder till onödigt dubbelarbete och byråkrati. Vi föreslår att bidraget helt avskaffas. Så som det skogliga bidragssystemet nu visat sig fungera är det för skogsbruket bättre att skogsvårdsavgiften och samtliga bidragsformer, med undantag av sådana som är av regionalpolitisk karaktär, avvecklas. Bidrag för byggande av skogsbilvägar har varit angeläget för att skapa förutsättningar för ett ekonomiskt bärkraftigt skogsbruk och bör därför bestå. Kostnaderna för den enskilde skogsbrukaren är dock betydande och kan verka hämmande på investeringsviljan. Ett sätt att sänka kostnaderna för skogsbilvägsbyg gande kan vara att ändra i nuvarande avskrivningsregler. Dessa bör enligt vår mening utformas så att större delen av byggkostnaderna kan direktavskrivas, dvs. kostnadsföras i redovisningen. De enskilda företagen kan t.ex. jämställas med aktiebolagen och få göra en stor direktavskrivning om . Skogsbruket inom det skogliga stödområdet behöver av regionalpolitiska skäl ett stöd, men detta stöd skall finansieras av budgetmedel som annat regionalpolitisk! stöd och inte belasta skogsägarkollektivet i andra delar av landet. Anslagen för det regionalpolitiska stödet till skogsbruket förutsättes därför i sin helhet finansieras av budgetmedel. Ett av hoten mot skogsbruket är viltskadorna, främst älgbetning. Produktionen av kvalitetsvirke av tall försvåras kraftigt med dagens viltstammar. En för stor älgstam omöjliggör ett kvalitetsinriktat skogsbruk. Framförallt drabbas täta självföryngrande plantskogar av älgbetning. Kvalitetsskogsbruk, vilket vi anser är en viktig del av framtidens svenska skogsbruk, hotas i stora delar av landet om speciellt älgstammen blir för stor. Det är därför viktigt att hålla älgstammen på en rimlig nivå. Det är av vikt att skogsägare med skog där viltskador är vanligt förekommande får en ökad möjlighet att påverka viltstammens storlek. Privata skogsägare som drabbas av omfattande viltskador bör få ersättning för skadorna. I vissa delar av landet är det en besvärande ägosplittring av skogsmarken. Skiften och brukningsdelar är små och orationella och ägogränserna ofta oklara. Lagstiftningen går knappast att tillämpa på avsett sätt. Behovet att stimulera omarrondering är uppenbar. Ett hinder för en omarronderingsprocess är de höga lantmäterikostnaderna. Kostnaderna för förrättning kan ibland bli orimligt höga i förhållande till den direkta nyttan och den areal som den berör. Därför verkar taxekostnaderna som ett hinder för det fortsatta strukturarbetet. Enligt vår mening bör dessa hinder minimeras så långt det är möjligt. Två åtgärder kan bidra till detta. Vi föreslår att lantmäterikostnaderna skall ses som en investering och få behandlas som en avdragsgill kostnad i förvärvskällan jordbruk. Vid mindre förrättningar är det viktigt att lantmäteriet kan jämka sina kostnader för förrättningen så att dessa framstår som rimliga i förhållande till nyttan. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att att hos regeringen begär en utredning om ny skogsvårdslag i enlighet med vad som i motionen anförts, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om insatser mot försurningen i skogen genom bl.a. vitaliseringskalkning, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om miljökonsekvensbeskrivningar för olika skogsbruksmetoder, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de fjällnära skogarna, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett införande av en naturvårdsgräns i de fjällnära skogarna baserad på biologiska grunder, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utförsäljning av statligt eller genom staten kontrollerat bolag ägd skogsmark samt skogsmark ägd av kyrkan [att hos regeringen begär en översyn av prisbildningen inom marknaden för skogsråvara och tillämpningen av lagen om kartell- och monopolbildning på denna marknad,1] [att beslutar avskaffa träfiberlagen (1987:588),'] [att beslutar att skogsvårdsavgiften upphör från ,2] 7. att beslutarr att bidragsformerna, 2 och 5 under D5. Bidrag till skogsvård m.m., avvecklas från , 8. att för /91 anslår 79,2 milj. kr. under anslaget D5. Bidrag till skogsvård m.m., [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om avskrivningsregler för investeringar i skogsbilvägar,2] 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om viltskador på skog, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stimulering av omarrondering. () () () () () 1 1989/90:N304 2 1989/90:Sk411