mot · GD02Ju804 · 1990-01-16 00:00:00 — av m.fl. (fp) Brottsbekämpning och brottsoffer I denna motion behandlas vår syn på brottslighet och dess konsekvenser. Vi föreslår att straffen skall skärpas vid återfallsbrottslighet, att åtalsunderlåtelse och rapporteftergift skall användas sparsammare och att kraven skärps på dem som är villkorligt frigivna. Vidare föreslår vi skärpta krav på skötsamhet vid permissioner och möjlighet att särbehandla brottslingar som döms till långa fängelsestraff. För att markera att villkorlig dom inte är detsamma som ett frikännande föreslår vi att denna påföljd skall kallas för villkorlig fängelsedom. Det s.k. jämställdhetsbegreppet för psykiskt störda lagöverträdare bör avskaffas. måste också psykiatrin inom kriminalvården förstärkas. Vi föreslår vissa insatser mot missbruk av alkohol och narkotika. Genom att bekämpa missbruket bekämpar vi brottsligheten. Vi lägger också fram ett samlat program till stöd för brottsoffren. Våra synpunkter och förslag avseeende ungdomskriminalitet behandlas i en särskild motion till detta . Den nuvarande brottsnivån är enligt oacceptabelt hög. Men det är inte bara själva brottsligheten som är ett stort samhälleligt problem. Det senaste årets våldsskildringar har knappast lämnat någon opåverkad. Människors oro för att att bli utsatta för brott är därför mycket stor. Även om denna rädsla ofta överstiger den faktiska risken är rädslan och otryggheten nästan lika farlig som våldet självt. Om storstädernas gator överges av vanliga människor som inte vågar sig ut lämnar vi verkligen fältet fritt för våldsverkarna. Våldsbrottsligheten har blivit brutalare till sin karaktär men det är mycket svårt att hitta något belägg för att den skulle ha ökat. Den ökning av antalet anmälda fall av misshandel och våldtäkt som brottsstatistiken visar lär, enligt brottsforskarna, istället tyda på en ökad benägenhet att anmäla brott. gör också s.k. offerundersökningar. Dessa innebär att man frågor människor om de blivit utsatta för våld. Offerundersökningarna visar inte på någon ökning av dem som påstår sig ha blivit utsatta för våld. Beträffande andra vanliga brottstyper, t.ex. tillgreppsbrott, minskade dessa vilket är som det finns tillgänglig statistik för. Ett modernt samhälle som det svenska medför också automatiskt en viss brottlighet. I en marknadsekonomi med fri handel och ett stort varuutbud är tillfällena och frestelserna att begå brott oändligt många fler än i ett fattigt centraldirigerat land. Den svenska välståndsutvecklingen är således en bidragande orsak till brottsutvecklingen. Likaså torde det inte finnas något samhälle, vare sig i historisk eller i modern tid, där våld inte förekommit eller förekommer. Rörligheten inom landet och öppna gränser bidrar också till ett visst mått av brottslighet. , när alla i byn kände varandra, var det naturligtvis svårare att begå brott. Ett visst mått av brottslighet lär vi därför aldrig kunna undvika i . Det är dock helt klart att den nuvarande brottsnivån är alltför hög. politik på detta område är att på alla upptänkliga sätt förhindra och bekämpa brottsligheten utan att för den saken göra avkall på som ett öppet samhälle och en rättsstat. I det följande behandlar vi en del aspekter av brottsbekämpning, kriminalvård och brottsoffrens ställning. Det är dags för en genomgripande utvärdering av kriminalvårdsreformen som genomfördes . En sådan, som bör ske inom ramen för en parlamentarisk utredning, bör överväga om de hittillsvarande målen för kriminalvården fortfarande i alla avseenden skall gälla och om de medel som står till förfogande i så fall är de riktiga. Inom ramen för en sådan utredning bör man överväga om närhetsprincipen, dvs. att intagna skall placeras på anstalt nära hemorten, skall ha samma styrande effekt vid placeringen som . Erfarenheterna av närhetsprincipen visar att eftersom de intagna vistas i närheten av sin vanliga miljö så behåller de också kontakten med ett destruktivt socialt umgänge. Vidare bör utredningen överväga att i större utsträckning differentiera klientelet med hänsyn framförallt till missbrukssituationen. En del av de frågor som vi behandlar i det följande bör också bli föremål för närmare övervägande. Alternativa strafformer Alternativ till fängelse Fängelsestraff är ett nödvändigt inslag i svensk kriminalpolitik. Detta innebär inte att man skall avstå från ansträngningarna att söka alternativa strafformer och försöka förbättra de som finns. Det är särskilt angeläget att utnyttja andra, inte nödvändigtvis lindrigare, former av straff för unga människor och för de personer som har så många fängelsevistelser bakom sig att de i praktiken har blivit straffimmuna. Vi tror t.ex. att den beslutade försöksverksamheten med samhällstjänst och kontraktsvård, är påföljder som förhoppningsvis är effektivare för att återanpassa den kriminelle och inte bara utgör en förvaring av den dömde. Ideella organisationer i kriminalvården Som ett komplement till de rehabiliteringsinsatser som görs inom kriminalvården är det angeläget att också utnyttja de ideella organisationer och kyrkor som engagerar sig för de intagna både och därefter. Frågan hur den andliga vården inom kriminalvården skall vara organiserad har länge diskuterats. Det är angeläget att detta får en lösning som innebär att såväl som andra trossamfund skall få möjlighet att verka på ett fruktbart sätt på anstalter. Det är angeläget att detta också kommer att gälla andra organisationer. Missbruk som orsak till kriminalitet Många brott kan direkt härledas till missbruket. I av alla fall av våldsbrottsfall visar statistiken att gärningsmannen varit påverkad av alkohol. Bland offren är det något bättre beställt, är alkoholpåverkade. En betydande andel av stölderna och bedrägerierna kan härledas till narkomaners behov av pengar för att finansiera missbruket. Trafiknykterhetsbrotten har ett direkt samband med alkoholmissbruket. Bekämpa brott genom att bekämpa missbruket Sambandet mellan missbruk och kriminalitet är så tydligt att det är svårt att finna någon isolerad brottsbekämpande åtgärd som skulle ha större genomslagskraft än en framgångsrik kamp mot missbruk. Hotet om fängelse har små utsikter att få den redan etablerade missbrukaren att avhålla sig från stölder och snatterier. För den som har ett utvecklat alkoholmissbruk utgör en månads fängelse för rattfylleri inte samma avskräckning som för normalkonsumenten. Suget efter narkotika eller alkohol är så starkt att hotet om fängelse eller andra straff ofta kommer i bakgrunden. Lyckas däremot narkomanen eller alkoholisten bli fri från sitt missbruk ökar förutsättningarna kraftigt för att de skall avstå från att begå brott. Det är av dessa skäl som gör en så tydlig koppling mellan samhällets kamp mot droger och förutsättningarna att minska brottsligheten. Det är också därför som anser det angeläget att införa kontraktsvård inom ramen för villkorligt fängelsestraff. Kontraktsvården skall syfta till att få kriminella missbrukare att avstå från att begå brott genom att bota dem från deras drogberoende. Tullens insatser för narkotikabekämpningen är också av oerhört central betydelse. Genom att hindra narkotikan att komma in i landet begränsar vi utbudet och därmed möjligheterna till konsumtion. I vår motion om missbruk utvecklar vi våra förslag om hur narkotikabekämpningen bör gå till och hur alkoholmissbruk kan begränsas. finns det möjligheter att döma missbrukare och vissa andra vårdbehövande till kontraktsvård, motsatte sig emellertid den praktiska utformning som gav kontraktsvården och som innebär att den är en utvidgning av skyddstillsynen. I stället vill att kontraktsvård skall utdömas inom ramen för villkorligt fängelse. För detta talar huvudsakligen tre skäl. Det första är att påföljdens allmänpreventiva effekt stärks till följd av det konkreta straffhot som vilar över lagöverträdaren. För det andra skall den som bryter sitt vårdkontrakt och därmed skall avtjäna sitt fängelsestraff inte få avräkna något av fängelsestraffet mot den tid som har förflutit. För det tredje skall kontraktsvården på ett snabbt och enkelt sätt, efter beslut av vederbörlig instans inom frivården, kunna omvandlas till ovillkorligt fängelse. Någon prövning av åklagare eller domstol före verkställigheten behövs därmed inte. Dessa motiv utgör enligt uppfattning den riktiga utgångspunkten för hur kontraktsvård skall utformas. Det är angeläget att kontraktsvård inte uppfattas som en genväg förbi fängelsestraffet. Detta gäller särskilt sådana brott där det av allmänpreventiva skäl är angeläget att behålla en koppling mellan brott och straff, främst våldsbrott och rattfylleri. Det vårdprogram som den dömde förbinder sig att efterleva skall ha den bestämda och konsekventa ambitionen att vederbörande skall bli av med sitt drogberoende. Detta innebär att behandlingstiden i allmänhet kommer att behöva omfatta en betydligt än vad det villkorliga fängelsestraffet innebär. som vi anser att detta är en nödvändig förutsättning för att kontraktsvården skall bli meningsfull inser vi att de hårda krav som kontraktsvården kommer att innebära gör att många med drogberoende kommer att välja att i stället avtjäna fängelsestraffet. För att kontraktsvården skall fylla sin funktion krävs att de sociala myndigheterna och kriminalvården förmår att ge den dömde en adekvat vård. En meningsfull och väl fungerande kontraktsvård kräver ett omfattande förberedelsearbete från sociala myndigheter, frivård, åklagare och domstol. Redan när en person döms till kontraktsvård måste domstolen veta att en behandlingsplan finns uppgjord, och att det finns plats för den dömde på behandlingshem eller liknande. skall kontinuerlig uppföljning ske för att ge den dömde erforderligt stöd eller för att kunna besluta om behandlingens upphörande och verkställighet av fängelsestraffet. bör nu fatta sådana beslut om ändring i lagen om kontraktsvård som föranleds av vad vi här har anfört. Det finns narkotika överallt Ungefär hälften av dem som döms till fängelse bedöms vara narkotikamissbrukare. Många, oacceptabelt många, fortsätter att missbruka under själva Ändra reglerna för kontraktsvård Detta innebär att rehabiliteringsförsöken ytterligare försvåras och att de ambitioner som finns att hjälpa internerna till ett hederligt liv i frihet inte kan genomföras. Missbruket leder till att de intagna skaffar sig skulder. För att kunna återbetala dessa måste de begå brott efter frigivningen. Det är därför en angelägen uppgift att stoppa narkotikainförseln till anstalterna. finns få kriminalvårdsanstalter som kan sägas vara narkotikafria. Däremot finns vissa avdelningar där narkotikan hålls borta genom särskilt omfattande kontroll, med 3 till 4 gånger större personalresurser än normalt, eller genom intensiva behandlingsmetoder. Det är enligt vår uppfattning ett oacceptabelt förhållande att det finns narkotika på anstalterna. Intagna som inte haft kontakt med eller har mycket liten erfarenhet av narkotika måste få garantier för att de inte skall behöva utsättas för press från andra intagna att missbruka . Intagna som så begär skall därför ha en ovillkorlig rätt att bli placerade på narkotikafria avdelningar. Vad vi här har anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns exempel på att tunga missbrukare kan göras knarkfria på sluten avdelning. har exempelvis varit framgångsrik i sådant arbete. Narkotika förs in på anstalterna när intagna återkommer från permissioner eller med besökare. Således går det att skära av tillförseln av narkotika om man förbjuder permissioner och besök. Att generellt vidtaga sådana drastiska åtgärder är dock inte acceptabelt. Dels skulle det innebära ett alltför kraftigt avsteg från den humana kriminalvården, dels finns det en risk att det leder till att atmosfären på anstalterna blir så spänd att det leder till oroligheter. Däremot anser vi att man i större utsträckning bör differentiera de intagna vad gäller anstaltsplaceringen. De som vid upprepade tillfällen har låtit föra in narkotika på anstalterna kan då bli föremål för mer rigorösa kontroller när de själva återvänder från permissioner men också vid kontroll av deras besökare. De kontroller det då ofta blir fråga om, kroppsbesiktning och undersökning av kroppens håligheter, är integritetskränkande för dem som utsätts. I syfte att hålla anstalterna rena från narkotika anser vi att man ändå måste acceptera en vidgad användning av sådana åtgärder. Som vi återkommer till i det följande anser vi att misskötsamhet, bl.a. innehav av narkotika, skall kunna innebära att intagna nekas permissioner och att villkorlig frigivning uppskjuts. Skärpta straff vid återfall I en av behandlad proposition om straffmätning och påföljdsval föreslog justitieministern en viss reglering av vilken inverkan tidigare brottslighet skall ha vid påföljdsbestämningen. De tre borgerliga partierna ville i en gemensam reservation gå längre än regeringen. Man ansåg från borgerligt håll att alltför snäva avgränsningar hade gjorts kring de förutsättningar som skall gälla för att tidigare brottslighet skall beaktas vid påföljdsbestämningen. Enligt justitieministern borde nämligen en särskild straffskärpning för återfall endast komma ifråga i sådana fall där återfallssituationen framstår som särskilt anmärkningsvärd. Förutom återfall i synnerligen allvarlig brottslighet avses med detta bl.a. upprepade och vanemässigt grova tillgreppsbrott såsom exempelvis bostadsinbrott. Straffvärdet för såväl det gamla som det nya brottet skall vara minst omkring fängelse. vidhåller sin uppfattning att det fattade riksdagsbeslutet innebär att möjligheterna till straffskärpning vid återfall är alltför begränsade. Flänsyn borde kunna tas till återfall även när straffvärdet för brotten är lägre än omkring fängelse. Också upprepade återfall i tillgreppsbrottslighet som inte vanligen bedöms som grova bör kunna innebära en skärpning av straffet, och detsamma bör gälla återfall i narkotikabrott även om detta inte är grovt. Vidare bör det vara möjligt att skärpa straffet i större utsträckning än även om villkorligt medgiven frihet förklaras förverkad. Det är angeläget att betona att det vid påföljdsbestämningen klart utsägs att det skall vara en försvårande omständighet att ha återfallit i brott. bör nu besluta att ändra tillämpliga lagar i enlighet med vad vi här har anfört. Brott skall följas av straff. För den allmänna laglydnaden är det djupt beklagligt när samhället inte reagerar på brott. Vi anser att rapporteftergift och åtalsunderlåtelse nu utnyttjas alltför ofta. En bidragande orsak är beslut som innebar att åklagarna gavs en vidare befogenhet att tilllämpa åtalseftergift. Åtals- och rapporteftergift skall endast i undantagsfall användas. Vår uppfattning bör som sin mening ge regeringen till känna. bör också fatta beslut om en återgång till de regler om åtalseftergift som gällde före . De skärpningar som gjordes i reglerna om åtalsunderlåtelse för unga lagöverträdare bör dock forsättningsvis gälla. gäller att den som avtjänar fängelse skall friges när halva tiden har avtjänats. Undantag gäller för dem som dömts till fängelse i lägst för särskilt allvarlig brottslighet och där det finns risk för att han efter frigivningen fortsätter med brottslighet av samma slag. Halvtidsfrigivningen som har gällt har blivit mycket kritiserad. Kritiken inriktar sig framförallt mot att det har kommit att bli för stor skillnad mellan domens formella och reella innebörd. har också föreslagit att en återgång skall ske till villkorlig frigivning efter två tredjedelar av strafftiden. Regeringen har aviserat att den avser komma med förslag till villkorlig frigivning efter två tredjedelar av strafftiden. Av budgetpropositionen framgår att ett sådant förslag kan dröja. Vi menar att det saknas skäl för ett sådant dröjsmål. Regeringen bör därför lägga fram förslag att avskaffa halvtidsfrigivningen. Skall vi behålla villkorlig frigivning? Den villkorliga frigivningen är i dagens kriminalpolitik en viktig del av rehabiliteringen av de kriminella. Den dömde lämnar anstalten och övergår istället till kriminalvård i frihet. Under hot om att den villkorligt medgivna friheten kan förverkas ställs krav på skötsamhet . Vi anser emellertid att man kan ifrågasätta om det över huvudtaget finns anledning att behålla den villkorliga frigivningen. Kanske är det bättre att låta den reella och formella strafftiden överensstämma i sin helhet? Ett straff skall vara ett straff och när detta upphör skall också övervakningen upphöra. Att avskaffa den villkorliga frigivningen kommer dock att leda till att de åtgärder som görs inom kriminalvården för att återanpassa de intagna till ett liv i frihet måste förändras. Många frigivna kommer att ha ett behov av hjälp och stöd men om den villkorliga frigivningen avskaffas måste återanpassningen bygga på frivillighet och inte längre ske under straffhot. Vi kan inte nu ta ställning till om sådan frivillighet kommer att försvåra eller underlätta detta arbete. Vi anser därför att de för- och nackdelar med att avskaffa den villkorliga frigivningen som vi här har redovisat bör studeras närmare inom ramen för den utvärdering som vi inledningsvis föreslagit. Skall frigivningen vara obligatorisk? är den villkorliga frigivningen obligatorisk för intagna som har en strafftid . Vi anser att det finns skäl att ifrågasätta denna ordning. Det huvudsakliga skälet mot att återinföra den fakultativa frigivningen, dvs. en prövning i det enskilda fallet, anses vara att detta leder till rättsosäkerhet. Enligt vår uppfattning bör utgångspunkten, i avvaktan på den ovan föreslagna utredningen, även fortsättningsvis vara att frigivningen skall vara obligatorisk. Emellertid bör möjlighet ges att i enskilda fall besluta att villkorlig frigivning inte skall beviljas. De kriterier som skall kunna föranleda att en intagen inte friges villkorligt , två tredjedelar, skall vara tydligt angivna. Det skall framför allt gälla dem som ertappats med att hantera narkotika eller permissioner. Ställ större krav på skötsamhet För den som är villkorligt frigiven gäller en prövotid . skall den frigivne iakttaga skötsamhet. Kraven på skötsamhet som fri vården ställer i praktiken skiftar avsevärt. Särskilt gäller detta kravet på avhållsamhet från droger. Vi anser att det är angeläget att skärpa kraven på dem som är villkorligt frigivna. Om en klient inte följer de anvisningar som frivården ger bör utgångspunken vara att vederbörande återintages på anstalt. bör vara att missbruk av narkotika inte accepteras under vare sig anstaltstiden eller prövotiden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. På annat ställe i denna motion har vi framfört kravet på att kontraktsvård skall utdömas inom ramen för villkorligt fängelse. Vi är inte heller främmande för tanken att villkorlig dom byts ut mot villkorlig fängelsedom. Många har uppfattningen att villkorlig dom är detsamma som ett frikännande. Genom den föreslagna ändringen markerar samhället att den avsedda påföljden är fängelse och inte något annat. Nya permissionsregler för långtidsdömda beslöt att delvis nya regler skall gälla vad gäller placeringen på anstalt av långtidsdömda och deras permissioner. Den som har dömts till fängelse i lägst skall särbehandlas i vissa avseenden, däribland villkoren för permissioner, om det med hänsyn till arten av brottsligheten eller annars kan befaras att han är särskilt benägen att fortsätta brottslig verksamhet innan straffet har avtjänats. Samma restriktioner skall, liksom , gälla den som har dömts till fängelse i lägst för grov narkotikabrottslighet. Konsekvensen av dessa bestämmelser är att de kategorier dömda som omfattas av ovan nämnda regler de vistas på riksanstalt endast får beviljas särskild permission och bara om det finns särskilda skäl till det. Vidare skall sådan intagen i fortsättningen vara bevakad under sådan permission. I samband med att reglerna för vilka kategorier intagna som skulle särbehandlas ändrades av yrkade bl.a. att möjligheten till särbehandlingen borde gälla samtliga som dömts till fängelse i lägst oavsett brottslighetens karaktär. Enligt har en person som har erhållit ett så långt fängelsestraff som normalt sett gjort sig skyldig till mycket svår brottslighet, exempelvis allvarliga våldsbrott. I sådana lägen måste allmänhetens skyddsintresse sättas i första rummet. bör därför med komplettering av sitt tidigare beslut skärpa möjligheterna när särbehandling av intagna får göras. I större utsträckning bör beslut om permissioner också vara beroende av dels hur de intagna skött tidigare permissioner, dels hur de uppför sig . T.ex. anser vi att den som påträffas med att missbruka narkotika inte bör beviljas permissioner förrän efter en prövotid som bestäms i varje enskilt fall. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Avgörande för om en ungdomsförbrytare skall upphöra med ett kriminellt beteende är samhällets reaktion och insatser i början av brottskarriären. Det är därför helt nödvändigt att kriminalpolitiken för unga lagöverträdare är konsekvent och strikt. Samhällets signaler till unga måste vara entydiga - på brott följer straff. I en särskild motion till detta om ungdomsbrottslighet utvecklar vi närmare våra förslag på detta område. Kriminalvård och psykiatri Psykiskt störda lagöverträdare Inom straffrätten finns vissa allmänna krav för att någon skall fällas till ansvar för brott. Ett krav är att den åtalade faktiskt har begått handlingen, ett annat att handlingen omfattas av gärningsmannens uppsåt. Handlingen skall ha begåtts med vett och vilja. Psykiskt sjuka personer har undantagits från den straffrättsliga sanktionen. Särbehandlingen beror inte på att gärningsmannaskap inte föreligger och inte heller på att uppsåtet saknas utan på en moralisk uppfattning att gärningsmannen inte kan hållas ansvarig för sitt handlande, tillräknelighetsläran. Tillräknelighetsläran har i svensk rätt tagit sig uttryck i att rätten kan förordna att den som har begått brott istället för att dömas till fängelse kan överlämnas till psykiatrisk vård. Förutsättningen för detta är att en medicinsk utredning visar att han behöver sådan vård. En ytterligare förutsättning är att gärningen måste ha begåtts under inflytande av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan själslig abnormitet av så djupgående natur att den måste anses jämställd med sinnessjukdom. Det nuvarande påföljdssystemet är behäftat med brister. Ett relativt lindrigt brott kan leda till tvångsvård , medan den som har begått ett mycket svårt brott ibland släpps fri efter kort vårdtid därför att han inte längre bedöms vara i behov av vidare psykiatrisk vård. tycks det vara en tillfällighet om någon överlämnas till sluten psykiatrisk vård eller döms till fängelse. Denna kritik har framförallt framförts mot de s.k. jämställdhetsfallen. Enligt vår uppfattning måste man även fortsättningsvis vid bedömningen av en åtalads gärning utgå från tillräknelighetsläran. Sluten psykiatrisk vård bör dock förbehållas de fall då någon är allvarligt psykiskt störd, sinnessjuk i mening. En skarpare avgränsning måste därför göras av de förutsättningar som skall grunda möjligheterna att bli överlämnad till sluten psykiatrisk vård. Detta innebär en väsentlig begränsning av användningen av den s.k. jämställdhetsregeln. Vanliga påföljdsregler bör därmed i huvudsak gälla för de lagöverträdare som bedöms som jämställda. Regeringens aviserade proposition om den psykiatriska fångvården bör läggas fram och beakta vad vi nu anfört. En allt större andel av de personer som är intagna i anstalt eller föremål för frivård har olika psykiska problem. Detta är en följd av missbruksskador och ett resultat av att den psykiatriska vården numera i allt större utsträckning är organiserad som öppenvård. Enligt vår uppfattning har kriminalvården inte tillräckliga psykiatriska vårdresurser. Detta kommer att accentueras i ett läge om jämställdhetsbegreppet avskaffas. Det krävs redan nu en upprustning och förstärkning av psykiatrin inom kriminalvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.