ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02A804 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90: A804 av och (båda s) Sexuella trakasserier i arbetslivet Sexuella trakasserier i arbetslivet var ett relativt ouppmärksammat problem då den socialdemokratiska kvinnokongressen diskuterade detta 1984. Flera kvinnor började därefter berätta om vad de varit utsatta för och vilka konsekvenser det fått för dem. Det råder allvarliga missförhållanden för kvinnor på åtskilliga arbetsplatser. JämO har inom gjort en studie om sexuella trakasserier i arbetslivet. Rapporten visar att problemet är omfattande och hävdar att hundratusentals kvinnor har utsatts för sexuella trakasserier i samband med sitt arbete. Internationellt sett har debatten i kommit i gång sent. I flera länder finns redan lagstiftning som förbjuder sexuella trakasserier i arbetslivet. Naturligtvis måste dessa problem angripas på flera olika sätt. Då främst med ett aktivt jämställdhetsarbete på arbetsplatserna. Debatten har i och för sig medfört att fackliga organisationer, arbetsgivare och skyddsombud är mer observanta än tidigare.Det är helt avgörande om resultat ska uppnås, att förebyggande jämställdhetsåtgärder vidtas. Ett sådan arbete har påbörjats på sina håll men här krävs betydligt mera aktivt arbete för att motverka problemen. Trakasserierna riktar sig framför allt mot kvinnor och bidrar till att hålla kvinnor kvar i en underordnad ställning på arbetsmarknaden och på arbetsplatserna. I motion 1984/85:779 hävdade vi att det behövdes ett förtydligande eller komplement av jämställdhetslagen för att förhindra sexuella trakasserier. JämO har i ovannämnda rapport föreslagit en komplettering av lagstiftningen, både gällande jämställdhetslagen och , eftersom nuvarande lagstiftning ger ett otillräckligt skydd mot sexuella trakasserier.Förslaget har remissbehandlats, och ett flertal remissinstanser har varit positiva till en förändring av lagstiftningen. 1987/88:105 utgår statsrådet från att det bedrivs forskning på området inom att även arbetsmiljöfonden bör kunna bidra med utvecklings- och informationsinsatser. Vi anser, att förutom de insatser som görs på forsknings- och informationsområdet och den medvetenhet som debatten har väckt, krävs det en förändring av lagstiftningen för att förhindra den form av könsdiskriminering som sexuella trakasserier utgör. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att förhindra sexuella trakasserier i arbetslivet.
mot · GD02A806 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:A806 av och (båda s) Lika lön för lika arbete avskaffades i de särskilda kvinnolönerna. Vi tar för givet att likalönsprincipen är allmänt accepterad. minskade också gapet mellan mäns och kvinnors löner kraftigt. Den solidariska lönepolitiken bidrog förmodligen i hög grad till detta. har emellertid löneskillnaderna åter ökat. En orsak till detta kan man finna i att individuell lönesättning börjat tillämpas, något som gynnar män. Uppgifter om fördelning av marknadslönetillägg på den statliga sektorn visar till exempel att dessa framförallt går till män. I en undersökning om mäns och kvinnors löner har , professor i nationalekonomi, konstaterat att en teknisk utbildning ger bättre lön jämfört med annan utbildning på samma nivå. Men hon visar också att kvinnor med teknisk utbildning har betydligt mindre fördel av sin utbildning lönemässigt än vad männen har. Hon konstaterar vidare att deltidsarbete har en lönenedsättande effekt i jämförelse med heltidsarbete. Enligt undersökningen sätts lönerna lägre om det finns fler kvinnor inom en befattning även om man jämför kvinnor och män som är lika gamla, har samma utbildning och som har yrkesarbetat i lika . Löneskillnaderna mellan män och kvinnor i samma ålder, med samma utbildning, i heltidsarbete, som arbetar på samma avdelning och som tillhör samma personalkategori, uppgår i undersökningen till . Andra vetenskapliga undersökningar ger samma indikationer, dvs. att kvinnors arbete värderas lägre än mäns. Det är ytterst alarmerande att löneskillnader mellan män och kvinnor har förstärkts. Är kvinnor åter på väg att bli diskriminerade på arbetsmarknaden? För att få svar på den frågan behövs mer forskning och mer exakt statistik om kvinnors och mäns löner. Med hänvisning till det anförda hemställs A806 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behov av statistik och forskning om mäns och kvinnors löner.
mot · GD02A808 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:A808 av m.fl. (s) Kvinnors arbets- och livsvillkor i storstadsmiljö Förändringarna av våra livsvillkor går snabbt. Den tekniska och ekonomiska utvecklingen driver fram förändringar av människors vardag på gott och ont. Massmedier och andra informationsbärare gör att vi vet alltmer om omvärlden, utan att få alla sammanhang klara för oss. Vardagen tenderar att bli alltmer uppsplittrad mellan arbete, familj och fritidssysselsättningar. Allra snabbast går den här utvecklingen i storstadsområdena.Och vi har anledning att tro att den medför större förändringar i vardagslivet för kvinnor än för män. Men vi vet inte särskilt mycket hur kvinnors arbetsvillkor och livsvillkor i storstad förändras. Vi vet inte särskilt mycket om hur den snabba samhällsomvandlingen påverkar kvinnornas traditionella roll som den som har huvudansvaret för hem och barn. Vi vet inte hur nya mönster för boende och arbete påverkar kvinnors faktiska arbetsbörda. Vi vet inte hur den offentliga sektorns sätt att fungera - eller inte fungera - påverkar kvinnornas villkor. Varken som arbetstagare eller som mottagare av den service som ges. har givit en del intressant material som belyser hur en stor del av vårt lands innevånare har det. En kompletterande utredning av just kvinnornas situation i storstadsmiljö skulle vara till stor hjälp i den framtida samhällsplaneringen. En sådan utredning skulle t.ex. belysa - hur arbetsresorna påverkar kvinnors situation och villkor - hur i det sammanhanget den kollektiva trafiken fungerar - i vilken mån kvinnor själva kan påverka sina arbetstider - hur butiksetableringar och andra serviceinrättningar stämmer överens med kvinnors behov i vardagen - hur barnomsorgens organisation påverkar kvinnors möjlighet att dels välja arbete, dels vara med i samhällslivet i övrigt - hur kvinnor använder den offentliga servicen, t.ex. kommunala fritidsanläggningar - hur kvinnors deltagande i föreningslivet ser ut och deras möjligheter att ta på sig uppdrag och makt - hur kvinnors sociala nätverk ser ut i nya bostadsområden - hur den kulturella mångfalden påverkar kvinnor - både svenska och invandrade - hur kvinnornas vardag påverkas av att omflyttningen i många bostadsom- Mot. 1989/90 råden är hög. Många av alla dessa frågor gäller kvinnor över huvud taget, men rytmen är snabbare i storstäderna. De kommersiella krafterna styr hårdare och omflyttning och inflyttning är vanlig i storstäderna. Det är också så att för många som bor i storstad, är det något nytt. Man har ingen i sin närhet som har generationers erfarenheter av ett sådant liv. Därför är det extra viktigt att få det belyst på ett så allsidigt sätt som möjligt Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en samlad utredning om kvinnors arbets- och livssituation i storstad. () () () (s) () ()
mot · GD02A810 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:A810 Kvinnolönerna inom den statliga sektorn Vid varje anställningsförfarande till offentliga tjänster togs tidigare hänsyn både till skicklighet och förtjänst. Lämplighet för arbetsuppgifterna och tidigare tjänsteår vägdes samman. Inriktningen av den statliga anställningspolitiken är att skicklighetskriteriet skall väga tyngst. Senaste exemplet är förslaget att alla ordinarie domare skall tillsättas efter en skicklighetsbedömning. Vidare skall de statliga löneplanerna ersättas med marknadsanpassat, individuellt lönesystem. Därigenom skall det bli lättare att konkurrera med den privata sektorn om duktiga medarbetare. Givetvis är det viktigt att den offentliga sektorn har möjlighet rekrytera människor med de bästa förutsättningarna att göra ett bra arbete. Dock finns det anledning att följa utvecklingen mycket noggrant och vara medveten om risken för kvinnodiskriminering. Bedömningen av skicklighet görs mestadels efter referenser från tidigare arbetsgivare eller andra som känner den sökande väl. En kvinna som driver en egen uppfattning, i stället för att smälta in i det förhärskande manliga mönstret, får inte sällan ord om sig att vara besvärlig att samarbeta med. Hos en manlig sökande hade omdömet kanske varit principfast. Vi vet att flera egenskaper som hos män anses positiva bedöms negativa för en kvinna. Det ligger i farans riktning att män, som skall avgöra kvinnors lämplighet för en tjänst, gör det utifrån traditionellt manliga omdömen. Lika subjektiva värderingar kan självfallet vara vägledande då individuella, marknadsmässiga löner skall tillämpas. Unga män, som enligt mångas uppfattning inte bör ta sitt barnomsorgsansvar, är mer eftertraktade än unga kvinnor på arbetsmarknaden. Chefen avgör hur många tusenlappar extra det är värt att locka till sig eller hålla kvar en medarbetare. Risken finns att redan anställda kvinnor som ofta är mer lokalt bundna och känner solidaritet mot arbetsplatsen, blir förlorarna i lönematchen. De nyanställda blir då vinnarna. Sista ökade löneskillnaderna mellan kvinnor och män. Det visar flera forskningsresultat. kan denna trend fortsätta och förstärkas genom såväl anställningsförfarandet som den marknadsmässiga och individuella lönesättningen inom den offentliga sektorn. i någon mån förhindra att så sker bör utvecklingen av kvinnolönerna inom den statliga sektorn följas noga och analyseras. Utfallet bör på lämpligt sätt redovisas för . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär redogörelse och analys av kvinnolönernas utveckling inom den statliga sektorn. 1989/90 A810
mot · GD02A813 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:A813 av (vpk) JämO Riskerar JämO att bli en tandlös tiger? Utvecklingen talar sitt tydliga språk. När det gäller löneutveckling så har skillnaderna mellan kvinnor och män ökat. Den individuella lönesättningen som löneform förstärker de könsmässiga orättvisorna och försvårar redovisningen av löneskillnader. Jämställdhetsarbetet ses på många arbetsplatser fortfarande som ett viktigt men ej högprioriterat arbete. Jämställdhetsplanerna har också mist en stor del av sin funktion eftersom det sällan sker någon uppföljning och utvärdering av dem. När jämställdhetslagen infördes, var det mot många fackliga organisationers vilja. I många fall har dock lagen fungerat pådrivande, men utvecklingen med ökad lönediskriminering av kvinnor visar att det är dags för en översyn, framför allt om JämO:s roll och uppgifter i dagens samhälle. Trots ökade statliga satsningar, bl.a. i form av projektpengar, har jämställdhetsarbetet stagnerat i många kommuner och företag. JämO borde ha en friare ställning och fungera mer som opinionsbildare i jämställdhetsfrågor samt ha rätt att studera företagens lönebilder. Det innebär en rätt att gå in i företagens lönestatistik för att undersöka att diskriminering ej sker. Behovet av sanktionsmöjligheter för JämO borde också ses över. Med hänvisning till det anförda hemställs att ger regeringen till känna vad i motionen framförts om behovet av en översyn av JämO:s roll och uppgifter.
mot · GD02Bo202 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90: B o202 av och (båda s) Ombyggnadslånen för bostäder I syfte att skapa utrymme för en ökad nybyggnation av bostäder har regeringen beslutat om låneramar för ombyggnad av bostäder. Sådana ramar har gällt . Regeringen beslöt att ombyggandet skulle begränsas av ramar även för . För , samt för Uppsala- och Malmöområdena har ramarna fördelats. För landet i övrigt gäller en ram om . skall i samråd med till regeringen redovisa hur ombyggnadsramarna kan förväntas utnyttjas som helhet . Med anledning av en motion i frågan uttalade bostadsutskottet (bet. 1988/89:BoU7, s. 5152) att hänsyn till eventuella regionala obalanser ramar borde tas vid regeringens kommande ställningstagande. Detta gav som sin mening regeringen till känna. Den ombyggnadsram som enligt regeringsbeslutet skall gälla för ligger i stort sett på samma nivå som förra årets. Även om vissa typer av ombyggnad av bostäder inte begränsas av ramen kan det visa sig erforderligt att flytta den mellan olika län och regioner så att planerade och nödvändiga ombyggnader kan komma till stånd. Det finns anledning för att även som sin mening ge regeringen till känna vikten av att regeringen noga följer frågan och snabbt omfördelar ramen mellan olika regioner och län om behov därav finns. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om omprövning av ombyggnadslåneramarna.
mot · GD02Bo205 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90: Bo205 av och (båda s) Studentbostäder Bostadsbristen är i många av kommuner akut trots det ökade byggandet. Situationen är svår framförallt i storstäderna och på utbildningsorterna. Många grupper drabbas av den kärva bostadsmarknaden och för de studerande kan situationen i många fall vara speciellt svår. Kommunerna har ett ansvar för bostadsförsörjningen gentemot kommuninnevånarna. Olika gruppers behov och önskemål skall tas tillvara i planeringen. Tyvärr glöms ofta de inflyttade studerandes bostadsbehov bort i upprättandet av bostadsförsörjningsprogrammen. Studentbostäder finns i många kommuner men deras antal är så litet att det inte svarar upp till den mängd av studerande som sökt sig till kommunen i fråga. De studerande hänvisas i stället i de flesta fall till andrahandsmarknaden och andra osäkra kontraktsformer. En osäker bostadssituation påverkar naturligtvis de studerandes möjligheter att tillgodogöra sig utbildningen på ett bra sätt och inte sällan går mycket tid till att jaga en bostad. finns det ett stort intresse i de flesta kommuner att få högskolelinjer eller utökade högskoleplatser. Högskolan medför en stimulans till kommunerna inte minst av det faktum att många av de studerande stannar kvar på högskoleorten efter avslutad studietid. Högskolan är inte bara av regionalt eller lokalt intresse utan den är viktig för hela . Det är av avgörande betydelse att vi har tillräckligt många studerande på våra högskole- och universitetsutbildningar för att vi skall kunna upprätthålla den höga utbildnings- och kunskapsnivå vi har i landet. Därför bör också staten kunna ställa krav på de kommuner och orter där man planerar att förlägga högskoleplatser. Ett sådant rimligt krav som staten skulle ställa är att kommunerna bör kunna visa upp planer på hur man skall lösa de nytillkomna studenternas bostadssituation för att garantera att dessa får bra förutsättningar att starta sina högskolestudier i. Lyckas inte kommunerna att visa upp tillfredsställande planer bör staten överväga att förlägga utbildningslinjerna någon annanstans där förutsättningarna för en god bostadsförsörjning är bättre. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motio nen anförts om villkor för att tillgodose de studerandes bostadsbehov vid upprättande och utvidgande av högskole- och universitetsutbildning. () () 1989/90 Bo205
mot · GD02Bo208 · 1990-01-19 00:00:00 — Motion till 1989/90: B o208 av och (båda s) Översyn av de statliga bostadsfinansieringsvillkoren Gemensamma lokaler finansieras med bostadslån, i vissa fall med räntebidrag. Enligt låneförfattningarna utgår bostadslån för utrymmen för samvaro, hobby och lek som är avsedda för ett begränsat antal hushåll och som omfattas av upplåtelseavtalen för bostäderna. Enligt anvisningarna avses med ett begränsat antal hushåll ca 100. Denna begränsning beror på att det ska vara ett nära samband mellan bostad och lokal. Men även andra typer av lokaler för större grupper borde kunna få räntebidrag. Lokala förutsättningar såsom exempelvis bebyggelsens karaktär och de boendes organisationsformer måste vara det som bildar underlag för huruvida bidrag ska utgå. En viktig målsättning är att gränserna mellan verksamhet bedriven i samhällets regi, t.ex. inom barnomsorg och äldreomsorg, och den verksamhet som bedrivs ideellt i bostadsområdena skall suddas ut och att ett samarbete skall utvecklas. Bestämmelserna om räntebidrag försvårar en sådan utveckling. Eftersom bidrag bara utgår till fritidsverksamhet bedriven av de boende men inte till lokalt bedriven verksamhet uteblir ofta såväl en lokalmässig som verksamhetsmässig samordning. Samma typ av verksamhet men bedriven av olika huvudmän behandlas olika. Således är det med nuvarande bestämmelser möjligt för ett föräldrakooperativ inom ett bostadsområde att få räntebidrag till sina lokaler medan en likadan verksamhet bedriven av kommunen inte har samma möjlighet. kan räntebidrag utgå till ålderdomshem däremot inte till sjukhem. Lokala sjukhem bör likställas med ålderdomshem när det gäller möjligheten att få statlig finansiering vid ny- och ombyggnation. I många fall är det väl så lämpligt att bygga om ett lokalt sjukhem som ett ålderdomshem när man vill skapa en gruppboendeverksamhet. Om ansvaret för sjukhemsverksamheten förs över till kommunerna är det också angeläget att likställa sjukhemmen med ålderdomshemmen i detta avseende. Likaså borde det bli möjligt att ändra de statliga bostadsfinansieringsvillkoren så att en boendegrupp på åtta personer tillåts och att det blir tillåtet att samlokalisera två boendeenheter av detta slag. Ur verksamhetssynpunkt skulle detta vara bra. De bestämmelser som gäller är inte flexibla och tar inte hänsyn till lokala förutsättningar. Därför händer det ibland att de kringgås t.ex. genom att gruppboende av ovan angett slag benämns miniål derdomshem och att räntebidrag därmed utgår. De statliga bostadsfinansieringsvillkoren bör med andra ord anpassas till verkligheten och göras mer flexibla. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn av de statliga bostadsfinansieringsvillkoren. () () 1989/90 Bo208
mot · GD02Bo209 · 1990-01-19 00:00:00 — 1989/90: B o209 av m.fl. (fp) Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:So227 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de handikappades möjligheter att medverka i bostadsplaneringen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bostadsanpassningsbidrag, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om höjning av maximibeloppet för handikappanpassning av allmänna samlingslokaler, 4. att medger att beslut om bidrag för allmänna samlingslokaler under /91 meddelas inom en ram om , dvs. 2 milj. kr. mer än regeringen föreslagit, 5. att för /91 under huvudtitel till Bidrag för allmänna samlingslokaler m.m. anslår 2 milj. kr. mer än regeringen föreslagit eller således 80 milj. 6. att hos regeringen begär förslag till hur utbyggnaden av gruppboende för handikappade kan stimuleras. () () () () 1 1989/90.
mot · GD02Bo210 · 1990-01-19 00:00:00 — Motion till 1989/90:Bo210 av m.fl. (s) Upprustning av miljonprogrammets bostadsområden m.m. färdigställdes ca 1 miljon bostäder. Genom detta s.k. miljonprogram löstes den svåra brist på bostäder som då förelåg. Bostadsområden växte upp runt om i landet. Den yttre miljön glömdes emellertid inte sällan bort eller sattes på undantag delvis på grund av knappa ekonomiska resurser, delvis på grund av knapphet på arbetskraft och dålig eller ingen insikt om vikten av en samhällsplanering där hänsyn togs inte bara till lägenheterna som sådana utan också till bostadskomplement såsom t.ex. samlingslokaler, bibliotek, lokaler för annan kulturell verksamhet, lekplatser och områden för avkoppling och rekreation. I avsikt att i efterhand göra dessa bostadsområden och deras omgivning mera attraktiva har under en följd år och utgått bidrag till förbättring av boendemiljön. därefter kunde bidrag erhållas till förnyelseåtgärder i vissa bostadsområden. Boendemiljöbidrag och därefter förnyelsebidrag har beviljats i områden som berört fler än 600 000 lägenheter, främst flerbostadsområden och då främst för lägenheter som tillhör de allmännyttiga bostadsföretagen. I samband med att förnyelsebidragen avskaffades anförde bostadsutskottet (1988/89:BoU7 s. 85) att behovet av olika åtgärder i syfte att förbättra både den fysiska och sociala miljön kvarstår i många bostadsområden. Enligt utskottets mening borde formerna för samhällets fortsatta stöd till bostadsområden med bl.a. sociala problem ses över i syfte att finna lämplig ersättning för förnyelsebidragen. Vad utskottet anfört gav som sin mening regeringen till känna. I årets budgetproposition (bil. 13. s. 39) anger bostadsministern att han avser återkomma till den nu redovisade frågan . Det finns anledning för att ånyo aktualisera frågan om statligt stöd till boendemiljön i vissa av våra bostadsområden och då inte minst i de områden som finns i storstädernas förorter. Vid besök i fick ledamöterna synliga bevis på de behov som kan finnas avseende den yttre boendemiljön och de boendekomplement som naturligen bör finnas i våra bostadsområden. Det finns enligt vår mening goda skäl att hävda att staten åter igen bör ställa medel till förfogande för upprustning av bostadsområden i vilka den sociala miljön behöver förbättras. Dessa områden tillhör ofta de allmännyttiga bostadsföretagen. Det nu förordade stödet bör därför i huvudsak riktas till dessa företag. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om upprustning av vissa bostadsområden. () () 1989/90 Bo210
mot · GD02Bo211 · 1990-01-20 00:00:00 — Motion till 1989/90:Bo211 av och (båda vpk) En byggfuskavgift Problemet med sjuka hus ökar. Under framför allt har nya rön presenterats inom detta område. Vi vet mer och mer om omfattningen och om hur vi ska åtgärda problematiken. Vpk har tidigare tagit upp dessa frågor i olika sammanhang, bl.a. med krav om införande av en bomiljölag. I avvaktan på det utredningsarbete som pågår inom bl.a. och som ska resultera i en proposition kommer vi inte att upprepa det vi tidigare krävt. Det som inte kan skjutas är problemet med ansvar och finansiering vad gäller pågående sanering av sjuka hus. Den utredning som delvis presenterades aviserar lagstiftning om ansvarsfrågorna och bidrag för reparationsåtgärder. Detta är naturligtvis mycket bra, men det gäller trots allt inte de hus som redan är sjuka och under behandling. Vpk kan inte acceptera att de som hyr eller köper bostäder ska stå för byggbranschens fusk och profitjakt. Bygg- och fastighetsbranschen måste ta sitt ansvar för det som hänt - och betala saneringarna. De saneringar som krävs för att åtgärda sjuka hus är ofta mycket komplicerade och dyrbara. i är ett skrämmande exempel. Detta arbete ska varken betalas av de boende eller av dem som förvaltar husen. Ansvaret och kostnaden ska läggas på de ansvariga - byggarna och byggmaterialbranschen. Det är djupt oetiskt att samma företag som har tjänat grova pengar på att bygga sjuka hus, nu ska tjäna ännu mer pengar på att sanera dem. Vpk föreslår därför att bygg- och fastighetsbranschen får finansiera en fond som ska ha till uppgift att finansiera de misstag branschen redan begått. Vi räknar med en snar lagstiftning som kommer att omöjliggöra för branschen att smita från ansvaret för framtidens bostäder. Med tanke på de enorma vinster som bygg- och fastighetsbranschen har gjort finns det pengar att hämta. gick börsvärdet upp för bygg- och fastighetsbolag. Vpk föreslår därför att en byggfuskavgift tas ut av alla företag inom branschen som täcker utgifterna för nödvändiga saneringar fram till dess ansvars- och finansieringsfrågorna mera permanent lösts. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om uttagande av byggfuskavgift från företagen inom bygg- och fastighetsbranschen för finansiering av saneringen av sjuka hus. (vpk) (vpk) 1989/90 Bo211
mot · GD02Bo213 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:Bo213 av m.fl. (fp) atlas Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:Jo746 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en marin atlas. () ()