ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02Ju48 · 1990-06-06 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju48 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 1989/90:154 Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen I propositionen föreslås vissa ändringar i kriminalvårdslagstiftningen som vi i huvudsak kan acceptera. Vad gäller besvärsordningen i samband med decentraliseringen av beslutsbefogenheter har vi dock en annan uppfattning än regeringen. Vidare vill vi i detta sammanhang peka på det missnöje som förekommer i fråga om hur permissionsbestämmelserna tillämpas. Slutligen återupprepar vi vårt tidigare krav att den som dömts till fängelse i lägst skall kunna särbehandlas. Vi delar regeringens uppfattning att det är värdefullt att besluten fattas på lokal nivå. Ju närmare den operativa verksamheten som besluten fattas, desto större möjlighet borde beslutsfattaren ha att sätta sig in i den intagnes situation. I konsekvens härmed bör överprövning av lokala beslut ske på regional nivå och inte direkt i . Vi delar därför den bedömning som gjorts av vissa remissinstanser att överprövning av klientärenden skall ske på regional nivå om det ursprungliga beslutet fattats på lokal nivå. Propositionens argument att det skulle bli för många beslutsinstanser och att de regionala myndigheterna inte kan vara både stödjande och överprövande är inte övertygande. Permissioner är ett bra sätt att försöka återanpassa den dömde. Vi tror att möjligheterna ökar att den dömde inte återfaller i brottslighet om hans första kontakter med livet utanför anstalten sker under kriminalvårdens överinseende och hot om tvångsmedel. Vi delar dock den oro som många känt då det rapporterats om misskötta permisioner på anstalterna. Enligt färsk statistik från kriminalvårdsverket så missköts i genomsnitt av permissionerna från slutna lokalanstalter. Även om misskötsamhet inte är detsamma som rymningar utan inkluderar sen ankomst, alkoholpåverkan etc. så är även dessa företeelser oacceptabla. För allmänhetens tilltro till straffsystemet och rättsväsendet är det angeläget att permissioner sköts och inte betraktas som en självklarhet för de intagna. Permissionsreglerna bör därför utformas så att de ger ut- Mot. rymme för individuell prövning av behovet och lämpligheten och är flexibla Ju48 Senast under allmänna motionstiden framförde vi kravet att de som dömts till fängelse i lägst skall kunna särbehandlas. finns möjlighet att särbehandla dem som dömts till fängelse i lägst eller om det rör sig om narkotikabrott . Enligt har en person som erhållit ett så långt straff som normalt sett gjort sig skyldig till mycket svår brottslighet. I sådana lägen måste allmänheten skyddsintresse sättas i första rummet. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att med ändring av regeringens förslag beslutar att klientärenden beslutade på lokal nivå först skall prövas av regional myndighet innan de når , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om permissionsreglerna och deras tillämpning, 3. att beslutar om sådan ändring i tillämpliga lagar att förutsättningarna ökar att särbehandla intagna dömda till fängelse i lägst . () () 1* 1989/90.
mot · GD02Ju49 · 1990-06-06 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju49 med anledning av prop. 1989/90:154 Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen Propositionen innehåller förslag till vissa smärre ändringar i kriminalvårdslagstiftningen. Ändringarna torde vara angelägna att genomföra. Utvidgningen av möjligheterna att delegera beslutsbefogenheter enligt kriminalvårdslagstiftningen innebär en önskvärd ökad decentralisering av beslutsprocessen. Beträffande sjukvårdssekretessen vid utlämnande av uppgift om den som är intagen i häkte har en allmänfarlig smittsam sjukdom, föreslås en regel med innebörd att personalen vid häktena skall kunna lämna ut uppgifter om den intagnes tillstånd till chefen för häktet. Detta skall kunna ske utan hinder av den sekretess som annars gäller inom hälso- och sjukvården. Det är viktigt att tillgodose personalens behov av trygghet och säkerhet i sitt arbete. Det är vidare mycket angeläget att med olika medel komma till rätta med samhällsfarliga sjukdomar såsom aids. För att uppnå denna säkerhet är det därför riktigt att man lättar på sekretessen när det gäller häktespersonal. Samma argument som gäller för att bryta sekretessen för häktespersonal bör man även använda sig av med avseende på polisarrestpersonal. Formellt sett kommer den förordade bestämmelsen att omfatta även polisarrester. I praktiken kommer den dock inte att få någon funktion med hänvisning till att det för denna personalgrupp föreligger ett annat anställningsförhållande. Det som enligt min mening måste vara vägledande är farlighetsaspekten och inte anställningsformen. Personal vid polisarrester måste oavsett anställningsform omfattas av samma skyddsintresse som häktespersonalen. Det kan inte vara rimligt att personal vid polisarrester skall tillåtas bli utsatta för större risker än annan personal. Smittriskerna torde vara lika stora för dessa båda personalgrupper. Det finns således klart vägande skäl som talar för att uppgiftsskyldigheten skall bli tillämplig även i fråga om polisarrester. Jag anser att bör fatta beslut härom och förutsätter att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att personal vid polisarrester skall omfattas av uppgiftsskyldighet om en intagen lider av en som samhällsfarlig be- Mot. tecknad sjukdom, enligt motsvarande regler som föreslås gälla för Ju49 häktespersonal.
mot · GD02Ju50 · 1990-06-06 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju50 med anledning av prop. 1989/90:154 Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen har på förslag av regeringen fattat beslut om nya grundläggande principer för decentralisering av beslutsbefogenheter inom kriminalvården. I proposition 1989/90:154 om ändringar i kriminalvårdslagstiftningen återkommer regeringen med förslag till de lagändringar som krävs för att denna delegering av beslutsbefogenheter skall kunna genomföras. Anslaget och huvuddragen i propositionen är allmänt sett välmotiverade. Vissa av förslagen är dock sådana att man kan känna viss oro och tveksamhet inför den framtida tillämpningen av reglerna. Konstruktionen av de föreslagna reglerna om delegation är riktig. Men med långtgående lokala beslut uppstår dock en viss risk för godtycke. Visserligen är möjligheten till tidspålägg förenade med en bestämmelse om anmälan till . Det måste dock varnas för att helt göra sig beroende av tvångsvis frihetsberövade personers förmåga att själva ta tillvara sin rätt genom överklagning. Alltför många vanskliga faktorer spelar in. Vissa fångar har stor förmåga att själva hävda sin rätt medan andra har en sämre förmåga att göra detta. Av dessa skäl är det angeläget att de nya regionala organen ges ansvar att följa verksamheten. I vissa fall bör regionerna ges möjlighet att på eget initiativ ändra lokala beslut. Eventuellt bör också en regionchef ha möjlighet att i vissa fall ta över besluten från en lägre nivå (jfr 42 § Kval). En sådan reglering kan införas i kommande tillämpningsföreskrifter. Vad gäller delegation av nöjdförklaring är regleringen praktiskt lämplig. En avgiven nöjdförklaring kan emellertid inte återtas. Det är därför viktigt att det vid handläggningen av dessa känsliga ärenden finns erforderlig kompetens. Då det gäller förslaget om sysselsättningsplikt bör förtidspensionärernas situation särskilt uppmärksammas. Det är angeläget att se till att dessa verkligen kan erbjudas lämplig sysselsättning. I propositionen föreslås också att reglerna för avskildhet vid utredning i disciplinärenden utvidgas till att även gälla kontakter med andra personer genom brev, telefonsamtal eller besök. Ändringen är i och för sig godtagbar. Nuvarande tillämpning av reglerna i 50 § Kval antyder att det råder en viss slentrianmässighet. Det finns risk för att paragrafen tillgrips så snart ett disciplinärende är aktuellt. Inte sällan utnyttjas maximala 4 dagars avskild- Mot. Ett alltför flitigt användande av denna regel kan uppfattas som en typ Ju50 av isoleringsbestraffning, fast i ny form. I förslaget sägs visserligen att avskildhet får användas i den mån det är oundgängligen nödvändigt. Av ovanstående skäl finns det dock anledning att med skärpa markera att åtgärden endast skall vidtas när högst speciella skäl talar för detta. Avskildhet får inte användas som bestraffning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tillämpningen av vissa ändrade regler i kriminalvårdslagstiftningen.
mot · GD02Ju52 · 1990-06-06 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju52 med anledning av prop. 1989/90:154 Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen är berett att i huvudsak godkänna de förändringar i kriminalvårdslagstiftningen som föreslås. I ett avseende kan reglernas utformning inte accepteras eftersom grundläggande rättssäkerhetsaspekter inte beaktats. De nya reglerna av avskildhet i 26, 29 och 30 §§ i Kval och 17 a § i Häl för utredning i ett disciplinärende får inte utformas så att kontakt mellan den intagne och dennes advokat förhindras. Lagtexten måste utformas så att det klart framgår att den intagne alltid har rätt till kontakt med advokat. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att avslår föreslaget om ändringar i 26, 29 och 30 §§ i Kval och den nya 17 a § i Häl, 2. att hos regeringen begär förslag om regler som tillgodoser kravet på att den intagne alltid har rätt till kontakt med advokat. ' : / ;
mot · GE02A1 · 1990-10-03 00:00:00 — med anledning av prop. 1989/90:157 Regionala fackliga förtroendemän Vi ser med stor tillfredsställelse på attregeringen nu presenterar förslag till lag omregionala fackliga förtroendemän. Förslagetinnehåller godtagbara regler om tillträdesrätt,tystnadsplikt, jäv och skadestånd.När det gäller kostnaderna menar regeringen attde fackliga organisationerna själva skall bära dessa.Vi delar regeringens uppfattning att den fackligaverksamheten inte skall vara beroende av medelfrån det allmänna.Av propositionen framgår dock att regeringenantyder en lösning där kostnaderna i viss mån skullebelasta produktionen. Man hänvisar till attarbetsmarknadens parter kan lösafinansieringsfrågan i förhandlingar. Erfarenheternafrån många års förhandlingar om justproduktionens bärande av kostnader för fackligverksamhet är inte speciellt goda. Arbetsgivarsidanhar alltid varit stor motståndare till en sådanlösning.Enligt vår mening skulle erfarenheterna frånfinansieringen av verksamheten med regionalaskyddsombud kunna tas till vara när man iframtiden prövar frågan om finansiering avkostnaderna för regionala fackliga förtroendemän. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om finansiering förregionala fackliga förtroendemän.
mot · GE02A2 · 1990-10-03 00:00:00 — med anledning av prop. 1989/90:157 Regionala fackliga förtroendemän välkomnar förslaget omlagreglering av tillträdesrätten för s.k. regionalafackliga förtroendemän. har sedanmånga år framställt krav om detta i motioner tillriksdagen. En lösning av denna fråga ärutomordentligt viktig för att de fackligaorganisationerna skall ha reella möjligheter attföreträda de anställdas intressen på många småarbetsplatser.Tyvärr är förslaget behäftat med ett paravgörande svagheter. I motiveringen till lagenuppställs som förutsättning för tillträdesrätten delsatt det på arbetsplatsen finns ett kollektivavtalmellan parterna eller råder tillfälligtkollektivavtalslöst tillstånd, dels att den fackligaorganisationen har åtminstone en medlem påarbetsplatsen.I själva verket föreligger ofta de starkastebehoven av biträde från fackliga företrädare utifrånfrån anställda på arbetsplatser som saknarkollektivavtal. Det är nämligen just på dearbetsplatserna som den lagstiftning, som skallbereda de anställda ett grundläggande socialtskydd, oftast kränks. Dessa anställda saknar ocksådet viktiga försäkringsskydd som normalt följermed kollektivavtal.Det finns inte heller något skäl för att ställa uppsom villkor för tillträdesrätten att den fackligaorganisationen har åtminstone en medlem påarbetsplatsen. Parallellen tillmedbestämmandelagens förhandlingspliktsreglersaknar relevans eftersom det ligger i sakens intresseatt det förutsätts att den fackliga organisationenföreträder en medlem för att förhandlingsrätt skallföreligga gentemot arbetsgivaren. Tillträdesrättenavser ju att möjliggöra också annan fackligverksamhet än förhandlingar. Med hänvisning till vad som anförts hemställsatt som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om villkor förtillträdesrätten för regionala fackligaförtroendemän.
mot · GE02Bo1 · 1990-10-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:34 Ny bostadsfinansiering, m.m. I regeringens proposition 1990/91:34 Nybostadsfinansiering, m m föreslås att en särskildkreditgarantinämnd skall inrättas. Nämnden skallha till uppgift att administrera och pröva de statligakreditgarantier varom förslag framläggs ipropositionen.Det ligger i sakens natur attkreditgarantinämnden i sitt arbete måste hafortlöpande kontakt med och i storutsträckning utnyttja där tillgängliga uppgifter ochkompetens. Det förefaller också sannolikt att ensamlokalisering av nämnden med skullekunna medföra att kreditgarantinämnden skullekunna anknytas till det nya datasystem som ärunder uppbyggnad inom och därigenomuppbyggnaden av ett eget dyrbart datasystemundvikas inom kreditgarantinämnden. genom samlokaliseringen få direktkontakt med länsbostadsnämndernas kännedomom lokala och regionala förhållanden icke minstnär det gäller utvecklingen inomfastighetsmarknaden.Då lokaliseringen av kreditgarantinämnden ickeberörts i propositionen synes det erforderligt attriksdagen uttalar sig i lokaliseringsfrågan. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen tillkänna att den föreslagna kreditgarantinämnden börsamlokaliseras med i .
mot · GE02Bo4 · 1990-10-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:57 Ändring i lagen (1991:742) om byggnadsgaranti, m.m. beslutade att införa en lag ombyggnadsgaranti, att gälla från 1 januari 1992.Regeringen har föreslagit att tidpunkten flyttas till den 1 juli 1992.Motivet uppges vara att det pågår överläggningar inombranschorganisationerna om frivilliga avtal. Dessa skälframfördes även av Byggentreprenörerna.Men enligt vår bedömning har inget hänt som motiverar enframflyttning av lagens ikraftträdande.Vi är självfallet -- i likhet med vad utskottet anfördevåren 1991 -- beredda att ompröva eller revidera behovet avlagstiftning om och när det finns avtal som tillgodoserkraven på sunda och friska hus och klarlägger ansvarsfråganvid brister och fel på material och konstruktion. Med hänvisning till det anförda hemställsatt avslår proposition 1991/92:57 om lagen ombyggnadsgaranti (1991:742).
mot · GE02Bo7 · 1990-10-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:34 Ny bostadsfinansiering, m.m. Enligt förordningen 1983:974 om statligträntestöd vid förbättring av bostadshus skallallmännyttiga bostadsföretag ha enkonsolideringsfond som motsvarar minst tvåprocent av det fastighetskapital som företagetförvaltar.I vissa fall har det visat sig att företagen intekunnat genomföra ombyggnadsprojekt på grund avkonsolideringsfondskravet.Det skulle avsevärt förbättra förutsättningarnaför ombyggnader om samma regler som vidnybyggnation tillämpades. Detta skulle innebäraatt den ombyggda fastighetens värde inte skulleingå i underlaget för konsolideringsfonden efter ombyggnationen.Med tanke på den kommande lågkonjunktureni byggbranschen är det önskvärt att en sådanförändring av reglerna genomförs. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om bostadsföretagenskonsolideringsfonder.
mot · GE02Bo8 · 1990-10-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:34 Ny bostadsfinansiering, m.m. Hyran är en viktig komponent i den privataekonomin och i många fall avgörande för omhyresgästen skall vinna eller förlora påskattereformen. En av faktorerna som ligger tillgrund för hyressättningen är de avskrivningar sombostadsföretagen gör. En åtgärd för att dämpa deeffekter som skatteomläggningen innebär vore attbefria bostadsföretagen från denna avskrivning. Iförsta hand borde detta gälla allmännyttan ochunder . Detta kräver ändringar ibokföringslagen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om en temporärändring i bokföringslagen.
mot · GE02Fi1 · 1990-10-24 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:29 uppgifter inom statsskuldspolitiken och den statliga finansförvaltningen I proposition 1990/91:29 om riksgäldskontoretsuppgifter inom statsskuldspolitiken och den statligafinansförvaltningen föreslås bland annat attriksgälden skall iakttaga en norm som innebär attstaten inte skall nettolåna i utländsk valuta. Dennavalutanorm är ett uttryck för regeringens vilja attföra en stram penningpolitik och därigenomkomma till rätta med obalanserna i den svenskaekonomin.Utlandslånenormen innebär en klarinskränkning i möjligheter attminimera kostnaderna för statsupplåningen. Enomläggning innebärande en möjlighet till vissnettoupplåning i utländsk valuta skulle kunnareducera kostnaderna för statsskulden medåtminstone 10 miljarder kronor.Utlandslånenormen hindrar dock inte attbetydande delar av statens upplåning indirektfinansieras genom upplåning utomlands -- iutländsk valuta. Svenska företag kan till exempel taupp lån i utländsk valuta och sedan låna ut dettakapital till staten till en väsentligt högre ränta.Företagen gör således en räntevinst -- etträntearbitrage, som finansieras av svenskaskattebetalare.Denna verklighet står i djup kontrast tillregeringens intentioner om att ''det övergripandemålet för ochstatsskuldspolitiken skall vara att minimerakostnaderna för statens upplåning''.Vänsterpartiet anser inte att högräntepolitikenoch den indirekta överföring av pengar frånstatskassan till näringslivet som detta medför börvara en norm. Att statsskuldspolitiken måstestämmas av mot penningpolitiken är en sak, enannan att upphöja dåliga affärer till allmän lag.Vänsterpartiet delar regeringens uppfattning attstatsskuldspolitiken måste vara en del av denekonomiska politiken och att det innebär ''att denskall främja de övergripande ekonomiska målensåsom hög tillväxt, full sysselsättning, låg inflationoch en jämn fördelning av levnadsstandarden''.För att detta skall vara möjligt krävs en högflexibilitet. Detta gäller inte minst i ett läge då denexterna balansen försämras och det är av vikt attbevara förtroendet för den svenska kronan. Denstatliga utlandsupplåningen måste i ett sådant lägekunna öka för att undvika en alltför kraftigavtappning av valutareserven.Vänsterpartiet yrkar med hänvisning till detovan anförda avslag på regeringens förslag omförbud mot statlig nettoupplåning i utländsk valuta. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår proposition 1990/91:29vad avser punkt 2, statsupplåningen (avsnitt 4) omutlandslånenormen innebärande förbud motnettoupplåning i utländsk valuta,2. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts omutlandslånenormen och statlig upplåning i utländskvaluta.
mot · GE02Fi6 · 1990-10-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:9 Höjning av kvot i , m.m. Regeringen föreslår att den svenska insatsen(kvoten) höjs i Internationella utafonden med549.7 miljoner SDR eller ca till totalt12 900 Mkr.Miljöpartiet de Gröna ställer sig bakomförslaget under förutsättning att kvoten används påett ekologiskt ansvarsfullt sätt.Miljöpartiet de Gröna vill att regeringen ser tillatt Internationella valutafondens stadgar ändras såatt det ekologiska ansvaret lyfts fram som etthuvudskäl för att kvoter skall användas.Det innebär att varje användning av kvoter skallföregås av ekologiska konsekvensanalyser. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringentill känna att den föreslagna höjningen av kvotenmåste förknippas med krav på att den måsteanvändas på ett ekologiskt ansvarsfullt sätt,2. att som sin mening ger regeringentill känna att regeringen ser till att Internationellavalutafondens stadgar ändras så att det ekologiskaansvaret lyfts fram som ett huvudskäl för att kvoterskall användas,3. att som sin mening ger regeringentill känna att varje användning av kvoter skallföregås av ekologiska konsekvensanalyser.
mot · GE02Jo1 · 1990-10-17 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:3 Skogsbruket i fjällnära skogar har det pågått en utflyttning frånNorrlands inland. Utkomstmöjligheterna är intetillräckliga. De människor som bor i byarna ärofta beroende av inkomster från många olika slagsverksamhet.Skogsbruket har varit och är en viktig bas ibygdens näringsliv. Skogen ger också en ekonomisktrygghet för sina ägare. Denna trygghet hargrundats på ett långsiktigt brukande av enförnyelsebar resurs -- skogen.Nu hotas skogsägarna i det så kallade fjällnäraområdet av ytterligare detaljregleringar ochbyråkratiska bestämmelser i skogsvårdslagen.En ytterligare utarmning av landsbygdensstruktur blir följden.Skogsbruket är redan nu hårt detaljreglerat. är tillsatt för att se överskogspolitiken och skogsvårdslagstiftningen iriktning mot en avreglering.Låt de privata skogsägarna bedriva sittskogsbruk som de gjort och gör. Det gagnarbåde naturvård, mångfald och en levandelandsbygd.Inför inga speciella paragrafer om de fjällnäraskogarna nu! Med hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår proposition 1990/91:3,2. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om att geskogspolitiska utredningen i uppdrag att utarbetaförslag till en skogspolitik för hela landet.
mot · GE02Jo12 · 1990-10-17 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:4 Ändring i rennäringslagen (1971:437), m.m. Propositionen föreslår att upplåtelse av rätt tilljakt och fiske på mark ovanför odlingsgränsen ochpå renbetesfjällen bör kunna ske i betydligt störreomfattning än och att de personer som leveri utpräglad glesbygd bör få företrädesrätt till dessaupplåtelser.I propositionen sägs också attsamhällsutvecklingen har medfört att behovet avtillgång till jakt och fiske för befolkningensförsörjning är mindre . Jakt och fiske harnu sitt största värde som rekreation och som en avförutsättningarna för utveckling av ensysselsättningsskapande turism.Regering och riksdag har vid flera tillfällenbetonat att det är angeläget att bereda marklösajägare möjligheter till jakt. Enligtjordbruksministerns bedömning är ocksåsmåviltjakten ovanför odlingsgränsen en dåligtutnyttjad resurs.I propositionen redovisas en sammanfattning avett förslag från och en ny organisation av småviltjakten på sådanamarker i och och iJämtlands län. Förslaget syftar till att ge ett störreantal jägare tillgång till småviltjakt i fjällen och ifjällnära områden. Det gäller i första hand dem somär bosatta inom kommunen men också turister ochandra besökanden.Propositionen föreslår dock inte någonväsentligt utökad möjlighet för marklösa jägare attfå tillgång till småviltjakt i fjällen och i fjällnäraområden. De skäl som anförs för detta är attmöjligheterna att öka jakttrycket begränsas avbestämmelserna i rennäringslagen och att ettfrämjande av jaktintresset inte heller får leda till attandra viktiga intressen påverkas negativt. Detförslag som presenterats av och anses inte tillräckligtbeakta den i renskötselrätten ingående jakträttenför samebymedlemmarna.Erfarenheter från och samt frånjakt- och fiskevårdsföreningar i visarinte några problem eller konflikter mellanrennäring och småviltjakt med hund.Vi menar därför att en utökning avmöjligheterna till småviltjakt på statens markovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällenborde ske. De nya möjligheterna borde i förstahand tillkomma dem som är bosatta i kommunenmen möjligheter bör också öppnas för turister ochandra besökare.Avsikten med en utökad jakträtt är inte attinskränka på samernas rättigheter. Det skulledäremot ge möjlighet för fler att få del av den källatill rekreation som jakten är. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om en utökning avrätten till småviltjakt ovanför odlingsgränsen ochpå renbetesfjällen.