mot · GD02Jo839 · 1990-01-24 00:00:00 — av m.fl. (mp, fp, c, vpk) Skydd för hotade djur- och växtarters miljöer Genom att 1983 ratificera Konventionen om skydd av vilda djur och växter samt deras naturliga miljö, den s.k. , SÖ 1983:30, har åtagit sig att vidtaga lämpliga och nödvändiga lagstiftande och administrativa åtgärder för att säkerställa ett skydd för de vilda djur- och växtarternas miljöer - se publicerade Handlingsprogram för hotade arter, koncept . Våtmarker av olika slag hör till de mest artrika biotoperna i naturen. Det är således av allra största vikt att vi värnar om våtmarkerna, främst för deras biologiska, ekologiska och vetenskapliga betydelse, men också för vår trovärdighet som medveten och ansvarsfull nation. I är en mycket stor del av de ursprungliga våtmarkerna redan utdikade, eller på annat sätt negativt påverkade. Det är därför nödvändigt att åtgärder vidtages för att förhindra ytterligare utarmning av denna biotopiska resurs. Ur naturvärdessynpunkt råder det ingen tvekan om dikningens negativa effekter-se 1977, m.fl. 1986, Ehnström, 1986,m.fl. 1987 och 1987. Men även ur strikt miljösynpunkt finns det anledning att befara att dikning av våtmarker utgör ett allvarligt hot - se 1987 och i . Våtmarker fungerar som naturliga reningsverk och en utarmning av dessa medför sannolikt ökade föroreningar och en accelererad eutrofiering av sjöar, vattendrag och hav. Det pågår en omfattande dikningsverksamhet i vårt land. Framförallt användes dikning som avkastningshöjande åtgärd - se 1985. 1986 dikades 49 600 ha, varav 17 800 ha klassad som traditionell våtmarksdikning och 31 800 ha som skyddsdikning - Se 1987. är våtmarksdikning eller markavvattning tillståndspliktig enligt § 18C Naturvårdslagen, medan s.k. skyddsdikning ej är tillståndspliktig. , som är den myndighet som ger tillstånd, har varken resurser eller reell befogenhet att stoppa dikningsverksamheten om den inte sker på speciellt skyddsvärda områden, vilka dessutom bör vara dokumenterade. Denna situation medför att det pågår en snabb utarmning av våtmarker framförallt av sumpskogarna, vilka hör till våra mest artrika biotoper. Jämför gärna med tropiska regnskogar. Undersökningar som gjort - se Möllersten 1988 tyder dessutom på att många () skyddsdikningar sannolikt borde klassas som våtmarksdikning och alltså föregås av tillståndsansökan. Bilaga: Referenslista utfärdad av Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att skyddsdikning skall beläggas med tillståndsplikt, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att våtmarksdikning skall beläggas med kraftfullare restriktioner och att tillståndsgivning inte får utfärdas förrän biotopinventering är utförd, utvärderad och konsekvensbedömd, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att länsstyrelserna tilldelas erforderliga resurser för fullgörande av dessa uppgifter i enlighet med motionens anda. () () 1989/90 Jo839 Bilaga till motion om dikning av våtmarker i referenslista 1977: Faunavård. m.fl. 1986: Faunavård i skogsbruket - allmän del. Ehnström B, 1986: Faunavård i skogsbruket - den lägre faunan. m.fl. 1987: Floravård i skogsbruket - artdel, 2:a upplagan. i : Meddelande 1989:10 1987: Skogs- och myrdikningens miljökonsekvenser. 1989: Koncept . 1987: 1987. officiella statistik, . 1987: Naturmiljön i siffror. Miljöstatistisk årsbok 1986-87, . 1985: Praktisk skogshandbok. överenskommelser med främmande makter 1983:30