mot · GD02Bo423 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90: B o423 av m.fl. (fp) Bostadspolitiken I motionen föreslås en rad åtgärder i syfte att öka de boendes valfrihet och åstadkomma en bättre fungerande bostadsmarknad. Krissymptomen på bostadsmarknaden är många bl.a. växande köer, brist på smålägenheter, låg rörlighet och växande bostadssubventioner. På en genomreglerad marknad har den lättast att ta sig fram som har goda kontakter och är beredd att betala svarta pengar. Rörligheten på bostadsmarknaden måste öka. Det gör det lättare att tillgodose fler människors bostadsönskemål. Det bör bli lättare att bilda bostadsrätter. En rad regleringar som begränsar dessa möjligheter bör tas bort. De hinder som socialdemokraterna satt upp för boende i allmännyttigt ägda fastigheter att bilda bostadsrättsföreningar bör tas bort. Alla förslag om hembud och priskontroll måste avvisas. Regelsystemet bör kraftigt förenklas bl.a. genom avskaffande av lagen om bostadsanvisning samt mark- och konkurrensvillkoren. Länsbostadsnämndernas kostnadskontroll bör avskaffas. Tendenserna att ge intresseorganisationer myndighetsliknande uppgifter bör upphöra. Avgifter för fritidsverksamhet och boinflytande bör inte längre betraktas som hyra. Det bör bli lättare för fristående hyresgästföreningar att få förhandlingsrätt. Skattereformen kommer bl.a. att medföra att bostadssubventionerna minskar. Härigenom bryts en utveckling mot allt högre bostadssubventioner som bl.a. har utgjort en statsfinansiell belastning. har problemen på bostadsmarknaden blivit alltmer påtagliga: - Bostadsköerna växer, särskilt i storstadsområdena. - Bristen på smålägenheter skapar särskilda problem bl.a. för ungdomar som vill skaffa sig en egen bostad. 1* 1989190. - Den låga rörligheten på bostadsmarknaden bl.a. till följd av regleringarna förstärker människors svårigheter att finna en bostad som passar deras önskemål och behov. - Ett ombyggnads- och reparationsprogram, , byggt på omfattande subventioner har startat och dragit med sig ombyggnader som ofta blivit mer ingripande än hyresgästerna önskat, vilket bl.a. har medfört att antalet smålägenheter har minskat. Samma program har senare panikbromsats kraftigt först med administrativa styrmedel och sedan med ekonomiska i förhoppningen att detta skulle öka nyproduktionen. - Möjligheterna att bilda bostadsrättsföreningar har på olika sätt försämrats - senast genom beslut att stoppa räntebidragen om allmännyttiga fastigheter säljs till hyresgästerna. - Hyressättningen, som i alltför liten utsträckning påverkas av om bostaden har ett centralt och attraktivt läge, har bidragit till framväxten av svarta marknader och en betydande handel med hyresrätter. Bruksvärdessystemets intentioner följs inte, vilket medfört en stark hyressplittring. - Kostnadskrävande bostadssubventioner bidrar till att hålla skattetrycket uppe och medverkar till att driva upp byggkostnaderna. De når heller inte de grupper som bäst behöver stöd. - Nyproduktionens kostnader har stigit starkt . Många nybyggnadsprojekt kan inte startas därför att kostnaderna är så höga att länsbostadsnämnderna inte beviljar några lån. Alla krissymptom som uppträder på bostadsmarknaden kan inte regeringen lastas för. Även kommunerna spelar en viktig roll i bostadspolitiken. Vidare kan t.ex. snabba förändringar i efterfrågan och flyttningsmönster skapa problem som i varje fall på kort sikt inte kan påverkas på politisk väg. Men det råder ändå ingen tvekan om att socialdemokraterna bär ett betydande ansvar för den situation som har uppstått. Bristen på smålägenheter är t.ex. i hög grad en följd av en medveten socialdemokratisk politik, såväl ute i kommunerna som på riksplanet där ROT-programmet och lagändringar har drivit fram lägenhetssammanslagningar. Den låga rörligheten beror bl.a. på regleringar som socialdemokraterna drivit igenom och försvarar. Ingreppen mot bostadsrättsboendet är uttryck för en ideologiskt betingad skepsis mot en boendeform där människor själva får ta ansvar och äga sin bostad. Det finns starka skäl för att ompröva bostadspolitiken. Den har fastnat i ett föråldrat mönster och bygger i allt väsentligt på regleringar, subventioner och inskränkningar i människors valfrihet. Vi lever fortfarande med de kristidsregleringar som vi har samlat på oss och som i många fall tillkom när vi skulle bygga bort bostadsnöden. när trångboddhet och ohygieniska bostäder är ovanliga har vi en ny situation. Problemen ligger nu på ett annat plan: att regleringarna hämmar framväxten av en fungerande bostadsmarknad där människors önskemål står i centrum. Tecknen på att ett omfattande bruk av administrativa regleringar har någon gynnsam effekt t.ex. på rättvisan i boendet är få. Tvärtom vet vi att på en genomreglerad marknad har den lättast att ta sig fram som har goda kontakter och inte drar sig för att betala svarta pengar. Det går att se klara paralleller mellan situationen på den genomreglerade bostadsmarknaden och den situation som rått och fortfarande delvis råder i . Brist, köer, svarta affärer och byteshandel blir alltid resultatet av reglering och planhushållning. Regeringen har visat en anmärkningsvärd bostadspolitisk passivitet. Redan före valet meddelade socialdemokraterna att bostadspolitiken snabbt skulle ses över. Först kom resultatet av denna skyndsamma översyn, som inte medförde att något väsentligt bostadspolitiskt problem fördes närmare sin lösning. Det enda konkreta resultatet var en rad nya subventionsformer. Under valrörelsen kritiserade socialdemokraterna de förslag som lagt fram om något ändrade principer för hyressättningen och minskade bostadssubventioner. Effekterna av våra förslag utmålades som dramatiska. Den som inte har råd måste flytta..., fattiglapparna får maka på sig, dråpslag är några omdömen från den dåvarande bostadsministern. efter valet lade regeringen dock fram ett förslag om sänkta bostadssubventioner. Den skattereform som ska genomföras innebär en viss minskning av bostadssubventionerna. Den innebär också enklare och enhetligare skatteregler för bostäder. I t.ex. direktiven till finns också en ökad medvetenhet från regeringen om de problem som regleringar medför. Några konkreta förslag har dock inte lagts fram. I budgetpropositionen föreslås alla regleringar fortsätta att gälla även . Liberal bostadspolitik, riktlinjer för en fungerande bostadsmarknad De boendes önskemål måste enligt uppfattning vara utgångspunkten för bostadspolitiken. Valfriheten måste öka. Staten ska inte genom ekonomiska styrmedel eller administrativa regleringar gynna eller missgynna vissa upplåtelseformer, bostadstyper eller fastighetsägare. Bostadspolitiken måste nu läggas om så att användningen av kristidsregleringar - med förebilder helt annorlunda bostadssituation - minskar, behovet av subventioner begränsas och valfriheten för de boende ökar. Detta innebär att marknadsmekanismerna, som bättre än centrala regleringar avspeglar människors önskemål, bör ges ökat spelrum inom bostadspolitiken. Vi anger i det följande de riktlinjer som enligt mening bör gälla för bostadspolitiken. - Det är ett viktigt bostadssocialt mål att alla ska ha tillgång till en bra bo Vi har en hög bostadsstandard i även om det fortfarande finns undantag. Institutionsboendet bör minskas i ordnade former och i den takt alternativ kan ordnas. De som bor på institution bör ges en så hemlik miljö som möjligt och de som så önskar ska ha rätt till eget rum. Vi lägger i andra motioner förslag om gruppboende och eget rum. Stora ansträngningar bör göras så att småhushåll lättare kan hitta en passande bostad. De svårigheter som möter bl.a. flyktingar, ungdomar och ensamstående från splittrade familjer kan inte accepteras. Utslagningen av smålägenheter måste stoppas. - De byråkratiska och reglerande inslagen i bostadspolitiken måste minska. Byggnormerna måste begränsas. Åtgärder måste vidtas som skapar mer av direktkontakt mellan byggare och konsument, så att kreativiteten i byggandet stimuleras och bostäderna i högre grad utformas i enlighet med människors önskemål. - Bostadssubventionerna måste kraftigt reduceras och stödet riktas direkt till de grupper som har särskilda behov, främst barnfamiljerna. - Den enskilda människan måste ges förutsättningar att själv ta ansvar för sitt boende. Därför bör ökade möjligheter skapas för dem som önskar äga sin bostad. Det bör bli lättare att ombilda hyreshus till bostadsrättsföreningar. En omfattande satsning på bostadsrätter skulle bidra till att lösa en rad bostadspolitiska problem, bl.a. de snabbt stigande bostadsrättspriserna i vissa områden, de ökande förvaltningskostnaderna och behovet av ett ökat boendeinflytande. - På en bostadsmarknad som skall kunna tillgodose de boendes önskemål måste det vara relativt lätt att byta bostad t.ex. när familjens storlek förändras. En ökad rörlighet gör att alla - även ungdomar och andra småhushåll - lättare kan hitta en bostad som passar deras behov. En ökad rörlighet är därför fundamental även från bostadssocial utgångspunkt. - Ombyggnader bör ske varsamt. De boende bör ges ökat inflytande bl.a. genom att de boende själva får avgöra om ombyggnadsåtgärder inne i deras lägenheter skall genomföras. Läget på bostadsmarknaden har förändrats kraftigt . Det rekordhöga byggandet och ledde till en mättning av marknaden och många kommuner fick problem med outhyrda lägenheter. redovisade de flesta kommunerna ett överskott på bostäder eller en bostadsmarknad i balans. 1984 redovisade 44 kommuner brist på bostäder. 1989 redovisar 234 kommuner brist på lägenheter. Överskott finns endast i tre kommuner. Bostadsköerna blir allt längre. Av de 620 000 personer som beräknas stå i bostadskö saknar 292 000 egen bostad i bemärkelsen att de inte har bostad med eget kontrakt. De flesta av dessa är ungdomar som bor hemma och vill ha små lägenheter. De flesta av dem har således inte akuta problem. Men det råder ändå ingen tvekan om att bostadsbristen på många orter är ett allvarligt problem. Särskilt tydligt har det blivit för flyktingarna. Detta problem har sedan använts för att snäva in den generösa flyktingmottagningen. har antalet enpersonshushåll fördubblats. Vart femte hushåll bestod av en person 1960. (1985) består vart tredje hushåll av en person. som antalet småhushåll ökat kraftigt har antalet smålägenheter minskat. har antalet lägenheter om högst ett rum och kök minskat med 100 000. 1 en bilaga till har analyserat behovet av bostäder med hänsyn till de förändringar som skattereformen innebär. Utifrån antaganden om en inkomstökning och ökade relativpriser på som en följd av minskade bostadssubventioner beräknas antalet hushåll öka med 255 000 2000. Prognosen pekar på en stark ökning av antalet enpersonshushåll, en viss ökning av antalet hushåll med två personer medan antalet hushåll med tre personer eller fler minskar. I prognosen beräknas nyproduktionsbehovet till 590 000 lägenheter varav 280 000 är enrumslägenheter, 248 000 lägenheter med 2-3 rum och endast 57 000 lägenheter med fyra eller flera rum. Behovet kan antas minska något om avgången av lägenheter minskar liksom av en ökad rörlighet i beståndet. Å andra sidan bygger prognosen på låga antaganden om nettoinvandring. Om denna ligger kvar på den nuvarande nivån blir antalet hushåll 25 000 högre än i prognosen ovan. Det finns enligt prognosen således ett relativt stort behov av nyproduktion men byggandet kommer att vara ensidigt inriktad på mycket små lägenheter. Detta beror givetvis på att vi har byggt så få smålägenheter och slagit ihop så många av dem som funnits tidigare. Det är ofrånkomligt i den nuvarande situationen att byggandet i så hög grad inriktas på små lägenheter men det hade självfallet varit önskvärt att vi hade kunnat bygga bostadsområden som skapar förutsättningar för en mer allsidig hushållssammansättning. Det kommer t ex att finnas mycket få barnfamiljer i nya hyreshus där det praktiskt taget enbart finns smålägenheter. har endast av de nyproducerade lägenheterna bestått av ett rum och kök. bör enrumslägenheterna, enligt prognosen ovan, utgöra av alla nybyggda lägenheter. Detta problem är resultatet av en medveten socialdemokratisk politik. De har på alla sätt försökt minska antalet smålägenheter. Genom statligt stöd har omfattande ombyggnader genomförts som lett till färre och större lägenheter. De övervägde att införa nya trångboddhetsnormer för att döma ut enrumslägenheten som boendeform. Genom omfattande bostadssubventioner har kostnadsmedvetenheten trubbats av och lägenheterna blivit allt större. Det är främst de nytillträdande på bostadsmarknaden, i allmänhet ungdomar, som ofta efterfrågar små lägenheter som kanske i första hand får lida 1** 1989190. för den förda socialdemokratiska bostadspolitiken. Det snällaste man kan säga om den socialdemokratiska bostadspolitiken är att de har menat väl i strävandena att höja bostadsstandarden. Detta är en dock en klen tröst för dem som saknar bostad men får vara med och betala bostadssubventionerna. Bostadsbristen kan angripas dels genom nyproduktion, dels genom ett effektivare utnyttjade av de befintliga bostäderna. Även om en stor del av intresset just nu måste riktas mot nyproduktionen bör man ändå minnas att den bara motsvarar ungefär en procent av det befintliga bostadsbeståndet. Ett bättre utnyttjande av det äldre beståndet genom ökad rörlighet är en viktig och alltför ofta bortglömd metod att tillgodose människors bostadsönskemål. I prognoserna som redovisas ovan har man utgått från att bostadsmarknaden även fungerar som . Trögheter på marknaden som skapats av politiska beslut leder till ett ineffektivt utnyttjande av bostäderna. Hyror som avviker kraftigt från marknadsnivåerna skapar främst i storstäderna en trögrörlighet på marknaden. Reavinstskattereglerna för bostadsrätter innebär att det ofta är lönsamt att vänta med försäljningen. vill många bostadsrättsföreningar minska andrahandsuthyrningen, vilket innebär att det i allmänhet är lönsamt att låta bostadsrättslägenheten stå tom i avvaktan på en lägre beskattning. Bruksvärdessystemets tillämpning innebär att hyrorna särskilt i storstadsregionernas centrala delar ligger långt under vad som ursprungligen avsågs med bruksvärde. Detta gör det lönsamt att använda lägenheter som övernattningslägenheter därför att hyran kanske endast motsvarar kostnaden för en eller ett pär nätter på hotell. Följden av detta reglerade system blir bl.a. överskottsefterfrågan. Bristande överensstämmelse mellan det pris som människor är beredda att betala och det pris som medför ett ineffektivt utnyttjande av bostadsbeståndet. Det blir t.ex. svårt att flytta från en äldre, stor och billig lägenhet till en ny och mindre om hyran för den nybyggda lägenheten inte är väsentligt lägre. Den rådande hyressättningen har också skapat en omfattande svart marknad. Även om denna marknad tenderar att fungera allt mer friktionsfritt så finns det givetvis betydande svårigheter med en marknad där många omvägar måste gås för att marknadsvärden ska kunna realiseras och vissa vägar är kriminaliserade. De moraliska problem som en starkt reglerad bostadsmarknad medför skall inte underskattas. Ombyggnadsverksamheten har inneburit att tusentals smålägenheter har slagits ut. Avgången av lägenheter vid de ombyggnader som sker nu är dock väsentligt lägre särskilt sedan reglerna ändrades av . Reglerna skärptes då så att det inte är möjligt att erhålla ombyggnadslån till sammanslagningar av lägenheter såvida det inte finns ett påvisbart överskott på smålägenheter på orten. Bostadsbyggandet behöver öka särskilt i storstadsområdena. Trots en snabbare folkökning i dessa svarar de inte för en högre andel av bostadsbyggandet än vad deras andel av befolkningen motsvarar. Det låga bostadsbyggandet beror bl.a. på att länsbostadsnämnderna inte beviljar bidrag till bostäder om byggkostnaderna anses för höga. Motivet för detta är att denna priskontroll anses medverka till att kostnaderna hålls nere. Vi tror inte att det med administrativa regleringar är möjligt, annat än möjligen på mycket kort sikt, att hålla byggkostnaderna nere. Den främsta effekten av kostnadskontrollen är sannolikt att bostadsbyggandet blir lägre än vad det annars skulle ha blivit. Kostnadskontrollen tvingar också fram ändrade planer vilket är fördyrande. Kostnadskontrollen är stelbent och förhindrar lösningar som kan vara billigare . Sannolikt hindras också kreativa och spännande lösningar samt kvaliteten. Kostnadskontrollen bör därför avskaffas. Räntebidragen skall dock även framgent vara begränsade genom att de utgår från ett schablonmässigt framräknat belopp. Det finns ingen anledning att bygga särskilda lägenheter för ungdomar med undantag för studentbostäder där behovet av små och tillfälliga rum och lägenheter talar för en särlösning. Behovet av bostad ändras inte enbart därför att man uppnår en viss ålder. Vi avvisar särskilda bostadsbidrag till ungdomar av detta skäl men givetvis också på grund av de problem som bostadsbidrag generellt skapar. Det kan dock finnas anledning att bygga tillfälliga bostäder för att underlätta flyktingmottagningen. En ökad nyproduktion medverkar till lägre priser eller lägre prisökningar på bostadsrätter. Fler bostadsrätter men också fler hyreslägenheter skulle påverka prisutvecklingen. är bostadsrättslägenheten ofta det enda tillgängliga alternativet för den som vill ha en lägenhet. Nyproduktionen medverkar också till en högre rörlighet på bostadsmarknaden. Det uppstår ofta kedjeeffekter som leder till att flera hushåll kan tillgodose sitt bostadsbehov. Ökad satsning på bostadsrätter Mångå människor önskar bo med bostadsrätt. Många uppskattar den förening av enskilt ägande och gemensamt ansvarstagande i demokratiska former för fastigheten som bostadsrättsboende erbjuder. Detta medför också lägre boendekostnader. Nära förknippat med det enskilda ägandet är den fria överlåtelserätten av bostadsrättslägenheter. Även om antalet bostadsrättslägenheter har ökat kraftigt är det fortfarande endast var sjätte bostad som upplåts med bostadsrätt. Ett ökat boende med bostadsrätt medverkar också till ett ökat individuellt sparande. För att tillfredsställa valfriheten och människors önskemål behövs en massiv omvandling av hyresrätter till bostadsrätter. Kommunerna borde ta initiativ till en försäljning till hyresgästerna. Intäkterna från sådana försäljningar skulle dessutom kunna undanröja skattehöjningar i kommunerna. Hyresgästernas företrädesrätt vid försäljning hade ansvar för bostadspolitiken beslutade bl.a. att underlätta ombildningar från hyresrätt till bostadsrätt. Hyresgäster som bildade en bostadsrättsförening fick förköpsrätt till en fastighet när den såldes. Bostadsrättslagen kompletterades med en bestämmelse där det klargjordes att bostadsrätter får överlåtas fritt. beslut innebar att hyresgästerna fick rätt att inlämna en intresseanmälan gällande förvärv av fastigheten. Om två tredjedelar av de boende förklarade sig intresserade av en ombildning erhöll de företräde vid en försäljning av fastigheten. Fastigheten fick således inte säljas utan att först ha erbjudits till de boende. Denna rätt gavs till alla hyresgäster, oberoende av ägare. majoritet ändrade emellertid propositionen så att bostadsrättsförening ansluten till rikskooperativ organisation undantogs från kravet på två tredjedels majoritet av hyresgästerna för att förköpsrätt skulle inträda. anser fortfarande att propositionens ursprungliga förslag är att föredra. Kravet på kvalificerad majoritet bör dock mildras så att det räcker med enkel majoritet. Det bör vidare räcka med tre lägenheter för att denna rätt att bilda en bostadsrättsförening ska gälla. bör besluta om ändringar i bostadsrättslagen i enlighet med dessa riktlinjer. På förslag av den socialdemokratiska regeringen beslutade att ytterligare inskränka hyresgästernas förköpsrätt så att hyresgäster i fastigheter som ägs av bl.a. stat, landsting, kommun eller allmännyttigt bostadsföretag inte har denna rätt. Genom en lagändring har det också slagits fast att kommunens förköpsrätt går före de boendes. anser att de boende, som så önskar, ska ha företräde vid försäljning oavsett vem som äger fastigheten och oavsett vem som är köpare. De kommunala bostadsföretagen bör vara lyhörda inför önskemål från de boende om att överta fastigheten, även om det i mindre attraktiva områden blir för ett marknadslågt pris. Det kan dock ibland vara en bra metod för att komma tillrätta med problem i ett bostadsområde att de boende får överta fastigheten och därmed ges möjlighet att ta ett större ansvar. majoritet beslutade på förslag av regeringen att räntebidrag skall dras in om en allmännyttigt ägd fastighet säljs till en av de boende bildad bostadsrättsförening. Beslutet hade sin udd riktad mot de kommuner som vill öka andelen bostadsrätter och på detta sätt främja ett utökat inflytande och ansvarstagande från de boendes sida. Dess orättvisa karaktär underströks ytterligare av att HSB och vid riksdagsbehandlingen undantogs från den nya regeln. Denna tendens att gynna två organisationer framför andra är ett direkt stötande inslag i regeringens bostadspolitik. bör besluta om en återgång till de regler som tidigare gällde. Socialdemokraternas negativa inställning till bostadsrättsboende märks också genom den lagändring som trädde i kraft . Efter valet lovade den då nye bostadsministern att lägga fram en proposition om hembud och priskontroll. Sedan detta kritiserats kraftigt tillsattes istället bostadsrättskommitté. Medan utredningen arbetade började dock HSB att tillämpa en treårig hembudsskyldighet i en del nybildade föreningar. Detta innebar att man inte hade rätt att fritt överlåta sin bostadsrätt utan endast fick sälja tillbaka den till HSB för i princip den ursprungliga insatsen. Detta var uppenbart ett kringgående av förbudet i lagen mot hembudsskyldighet. HSB undvek nämligen att ta in kravet på hembud i föreningens stadgar. Istället träffade den regionala ett avtal med den bostadssökande om hembudsskyldighet. Trots att detta avtal var lagstridigt erhöll man ingen lägenhet om man inte skrev på avtalet. Detta kringgående av lagen ledde till att förbjöd HSB att fortsätta med hembudsskyldigheten. Den socialistiska riksdagsmajoriteten ändrade lagen så att HSB:s och hembudsskyldighet blev tillåten. Detta skedde på förslag av majoriteten i bostadsutskottet och utan någon beredning av ärendet. De förslag som bostadsrättskommitté lade fram 1985 var mycket långtgående. Kommunen föreslogs bl.a. få vidsträckta möjligheter att, över huvudet på de boende, tvinga på bostadsrättsföreningar regler om hembud och priskontroll. Ett genomförande av utredningens förslag skulle ha fått mycket negativa effekter. De skulle ha lett till två sorters bostadsrätter, en med priskontroll och en utan, vilket skulle pressat upp priserna ytterligare på de bostadsrätter som inte omfattas av priskontrollen. De innebär också ett angrepp mot bostadsrätten som boendeform. Hembud skapar rättsosäkerhet och medför svarta pengar. Regeringen tvingades, bl.a. efter en mycket negativ remissopinion, att säga nej till bostadsrättskommitténs förslag. Det bör dock noteras att bostadsministern i proposition 1986/87:37 framhållit att han inte är främmande för att införa hembudsskyldighet i alla bostadsrättsföreningar. På den senaste socialdemokratiska partikongressen har han också uttalat att en rad motioner - bl.a. med krav på hembud är känslomässigt bifallna. har nya restriktioner och regleringar aviserats. vill gå i motsatt riktning. Enligt vår uppfattning talar de skäl som anförts mot bostadsrättskommitténs förslag även för att den nu gällande hembudsskyldigheten avskaffas. Efter en lagändring undantogs s.k. folkrörelsekooperativ från kravet på att söka förvärvstillstånd vid köp av fastighet. Med detta begrepp skulle förstås att endast HSB och men inte SBC () var befriade från kravet att söka tillstånd. Den kritik som riktades mot begreppet folkrörelsekooperativ föranledde dock regeringen att föreslå en skrivning i lagtexten som inte innehåller detta begrepp.