mot · GD02Fi212 · 1990-01-24 00:00:00 — 1989/90:Fi212 1^, av m.fl. (vpk) Den ekonomiska politiken 1989/90 Grunden i ekonomin 2 Tredje vägen - de rika och kapitalets väg 2 Regeringens budgetförslag 1990 3 Bedömning av regeringens ekonomiska politik 3 4.1 Den internationella ekonomin 3 4.2 Den svenska ekonomin 5 4.3 Den tredje vägen 6 4.4 Problem inför 90-talet 7 4.5 En alternativ politik 8 En ny ekonomisk politik 10 5.1 Löner, priser, vinster och inflation 10 5.2 Rätt till ett meningsfullt arbete 10 5.3 Fördelningspolitik och skatteomläggningen 11 5.4 Framtidsinvesteringar - ekologisk näringspolitik 11 5.5 Bryt maktkoncentrationen - demokratisera 12 5.6 Transnationalisering och valutareglering 13 5.7 Hela världen och går före EG 13 5.8 Satsning på kommunernas socialt viktiga delar 14 5.10 Miljöpolitik - att förändra världen 15 5.11 Socialt och ekologiskt BNP-mått 15 5.12 90-talet kräver arbetslivets demokratisering 16 5.13 Kvinnopolitiskt perspektiv på ekonomin 16 5.14 Riktlinjer för en ny ekonomisk politik 17 1 1989/90. Vpk:s förslag i den ekonomiska politiken prioriterar fem områden: Rättvis fördelningspolitik med inriktning på låginkomsttagarna inom LO och TCO Social rättvisa med satsningar på vård, omsorg, skola och kultur Demokrati och maktförändringar i arbetslivet med konkreta demokratiska rättigheter för de lokala fackföreningarna och de anställda En nationell industripolitik, med satsningar på framtidsinvesteringar. Svensk politik skall inte dikteras av EG. Samlade åtgärder mot den ekologiska krisen Ekonomi är hushållning. Produktion av varor och tjänster är grunden för vårt lands ekonomi. I det arbetsliv som producerar dessa varor och tjänster, bestäms människors och klassers förhållanden till varandra. Utvecklingen i arbetslivet visar i många stycken en dyster bild. Skillnaderna i arbetslivet syns tydligt vad gäller arbetets innehåll. En grupp har utvecklande arbeten, medan det stora flertalet har hårt styrda arbeten, vilket hindrar personlig utveckling. Detta gör att förutsättningarna kraftigt minskar att aktivt delta i kultur och samhällsliv. Stora klasskillnader framträder. Arbetslivets utveckling vidgar kunskaps- och utbildningsklyftorna. Det är de långtidsutbildade som får företräde till attraktiva arbetsuppgifter. I arbetslivet framträder ohälsans klasstrappa. De med låg lön och låg status i jobbet har sämst hälsa. Dåliga arbetsmiljöer slår ut människor ur arbetslivet på grund av ensidiga och utarmade arbetsorganisationer. Ohälsan från arbetslivet sätter stora spår i hela samhällslivet och förorsakar stora sociala och ekonomiska kostnader, vilka tilltagit . Arbetslivets inriktning formar samhällets miljö. Det är från produktionens inriktning vi kan hitta orsaken till dagens tilltagande resursslöseri och miljöförstörelse. Trots en omfattande miljödebatt är det fortfarande främst vinstmotiv som styr utvecklingen, inte ekologiska och sociala grunder. Lönevärderingen i arbetslivet bestämmer människors boende, konsumtion, fritid etc. Löne- och inkomstskillnaderna har ökat och vidgat klassklyftorna. Maktkoncentrationen över produktionen har ökat . De stora ägargrupperna har stärkt sin makt, medan de arbetandes inflytande blir allt mer illusoriskt. Tredje vägen - de rika och kapitalets väg har klassklyftorna ökat i vårt land. Den socialdemokratiska regeringen har med öppna ögon medverkat till den utvecklingen. När SAP och LO-ledningen myntade den svenska modellen för 80-talet var utgångs punkten att i regeringsställning genomföra en vinstledd ekonomisk tillväxt. Detta resulterade i: - nedpressning av de arbetandes lönekrav och löner - ökade vinster till företagen - rationaliseringar och datorisering utan arbetarinflytande - avvecklad kontroll av storbanker, penning- och valutapolitiken Den tredje vägens politik är ett avståndstagande från arbetarrörelsens jämlikhets- och rättviseideal. kan en socialdemokratisk regering gynna de rika på de lägre inkomstagarnas bekostnad, social rättvisa åsidosättas och höga vinster prioriteras före solidaritet. Summeringen av den tredje vägens politik blir förödande för arbetarklass och arbetarrörelse: Den som satsade . på börsen 1980, har en förmögenhet på 1,31,4 milj. kr. medan den kommunalanställde som 1980 tjänade . har lägre reallön. Även i fasta priser går utvecklingen mot ökad ojämlikhet. Följande exempel gäller utvecklingen . Verkställande direktörer i industrin har ökat sina löner . Sjukvårdsbiträden har realt minskat sin lön . Klyftan mellan hög- och låginkomsttagarfamilj ökade . Företagens likvida medel ökade . Bankernas nettoförmögenhet steg . Hushållens aktier gick upp . Näringslivets bruttovinster höjdes . Men statsbidragen till kommunerna minskade , allt räknat i fasta priser. Den socialdemokratiska regeringens åttonde budget efter regeringsskiftet följer samma mönster som övriga. Någon omfördelning till de lågavlönade finns inte, tvärtom fortsätter den politik som gynnar kapital, rika och spekulanter. Dessutom stärks inte den sociala gemensamma sektorn. Reformerna är begränsade och dessutom, i uttalanden av finansminister' villkorade, med att de lönearbetande skall hålla tillbaka lönekraven. De brister, obalanser och den överhettning som finns i vissa delar av ekonomin, skyller regeringen i huvudsak på de arbetandes löneökningar. Bedömning av regeringens ekonomiska politik 4.1 Den internationella ekonomin Högkonjunkturen går in på sitt åttonde år i OECD-området. Efter en genomsnittlig tillväxt på förstärktes konjunkturen ytterligare och har produktionen ökat med . Man får gå tillbaka för att finna en lika av stark obruten tillväxt. Denna gynnsamma ekonomiska utveckling har inneburit ökad sysselsättning och sjunkande arbetslöshet. I och har andelen arbetslösa nästan halverats . Även om betydande framgångar uppnåtts är antalet personer utan jobb alltjämt mycket stort i många länder. Inom EG uppges t.ex. arbetslösheten vara . De två senaste årens starka internationella konjunktur är i hög grad ett resultat av en omfattande investeringsuppgång. Den långa obrutna tillväxten har medfört att behovet av nyinvesteringar ökat som tilltron till framtiden gradvis förstärkts. Valutakursernas stabilisering, låga råvarupriser och räntor, samt förväntningar om en fortsatt låg pris- och lönestegringstakt är några viktiga faktorer som bidragit till att höja investeringsnivån. De senaste årens konjunkturuppgång kan därför i mångt och mycket betecknas som investeringsledd. Ökade investeringar har inte bara bidragit till tillväxten utan är också en viktig förklaring till att produktionen kunnat fortsätta växa kraftigt utan att inflationen därmed skjutit fart. Den starka konjunkturen har emellertid fört med sig att kapacitetsutnyttjandet fortsatt uppåt, som bristen på vissa typer av yrkesutbildad arbetskraft upplevts som alltmer akut. Känslan av tilltagande överhettning har resulterat i att räntorna stigit påtagligt. Denna oro var till en början mest framträdande i där Federal Reserve förde en stram penningpolitik i syfte att åstadkomma en viss konjunkturdämpning. bedömde man uppenbarligen att denna politik lyckats och den amerikanska räntenivån har därefter fallit. I har räntorna emellertid fortsatt uppåt. I framför allt är oron stor för att den tilltagande överhettningen kan driva på inflationen. Eftersom övriga EMS-länder är inställda på att upprätthålla sina växelkurser mot D-marken höjs ränteläget även här. Denna utveckling förefaller ännu inte ha hämmat den ekonomiska tillväxten på kontinenten. I har däremot den strama penningpolitiken medfört en tydlig ekonomisk avmattning. I finansplanen förutser regeringen att den ekonomiska expansionen saktar av ytterligare i och . I väntas däremot tillväxten bli fortsatt stark trots det höga ränteläget. Detta tror regeringen är förenligt med sjunkande inflation i dessa länder. Arbetslösheten i förutses ligga kvar nivå. Regeringen utgår i sin konjunkturbedömning från att valutakurser och räntor ligger kvar på den nivå som förelåg . Man påpekar emellertid att det internationella scenariot inte helt är utan risker. Om inflationsoron tilltar kan mycket väl räntorna fortsätta uppåt med en lägre tillväxt som följd. Vi får därför hoppas att aktörerna på den internationella valuta och kapitalmarknaden läser finansplanen. Regeringen förutser nämligen att inflationen inom faller från 1989 till 4 1/1991. I där överhettningen på en rad områden framstår som alltmer akut tror man att tillväxttakten för konsumentpriserna faller från 1989 till 4 3/1991. En sådan utveckling borde leda till en räntenedgång. Det är emellertid svårt att ta dessa prognoser på allvar. Låt oss ta som exempel. Vid sidan om relativt kraftiga lönehöjningar och avtagande produktivitetstillväxt kan man där räkna med en markant höjning av den inhemska efterfrågan . Hushållens disponibla inkomster stiger kraftigt inte bara till följd av ökad sysselsättning och höjda reallöner utan också beroende på sänkta inkomstskatter. Hushållens konsumtion ökar därför kraftigt. Stark inhemsk efterfrågetillväxt i kombination med tilltagande flaskhalsproblem och accelererande kostnadstillväxt gör det emellertid svårt att tro att den västtyska inflationen som stigit från 1,1988 till 3 1/1989 skulle vara på väg ner mot 2 1/1991. Enligt vår mening underskattar regeringen den internationella prisutvecklingen. 4.2 Den svenska ekonomin Den internationella högkonjunkturen har inneburit ett mycket gott efterfrågeläge för svensk exportindustri. Regeringens förutsägelse om en bestående god internationell konjunktur innebär att marknadstillväxten för svensk export blir hög även i fortsättningen. Ett problem som alltmer kommit att poängteras, av såväl regeringen som andra ekonomiska bedömare, är bristen på produktionskapacitet. Flaskhalsar bidrar till att driva upp priserna och medför att svensk export inte kan växa i samma takt som den internationella efterfrågan. Bristen på produktionskapacitet är en viktig förklaring till att svensk industri tappar andelar på världsmarknaden. En fortsatt hög marknadstillväxt leder därför till ytterligare andelsförluster för svensk industri. 1 Förändring i procent av föregående års BNP. ">en inhemska efterfrågan i beräknas även utvecklas betydligt långsammare än i andra industriländer. En uppbromsning av investeringarnas utveckling och fortsatt låg konsumtionstillväxt ger enligt regeringen ökningstal som understiger . Trots denna måttliga utveckling förväntas bristen på arbetskraft och överhettningen bestå. Det är viktigt att notera regeringens totala tystnad kring skattereformens eventuella effekter på arbetsutbud och investeringar. I ett läge där det är ut 1* 1989190. budssidan som hämmar produktionen borde den omtalade skattereformen ha åtminstone någon liten effekt. Den som letar efter dynamiska effekter i regeringens konjunkturprognos blir emellertid besviken. Enligt regeringen kommer såväl arbetsutbud som investeringar att växa betydligt långsammare än . Slutsatsen måste bli att regeringen inte längre räknar med några dynamiska effekter i det korta perspektivet. Mot bakgrund av ovanstående förutsättningar räknar regeringen med en BNP-tillväxt runt 1 1/för såväl 1990 som 1991. Sysselsättningen väntas öka med en knapp procent vilket medför en viss höjning av arbetslösheten (från 1989 till 1991). Som vanligt kan vi i vpk konstatera att regeringens bedömning av lönernas utveckling ligger en bra bit under övriga prognosmakares. Regeringen är också ensam om att tro på en påtaglig nedgång av den underliggande inflationen . har regeringen räknat med två olika lönealternativ: respektive . Vid beräkningen av statsbudgetens inkomster utgår regeringen från det lägre alternativet. Enligt vår mening är det emellertid rimligare att räkna med löneökningar på 1991. Högre löner innebär ökade statsinkomster men också ökade utgifter. Vi räknar med en positiv nettoeffekt på för /91 vid antagande om en lönetillväxt på respektive . Med mer realistiska löneantaganden kommer således statsbudgeten att visa betydande överskott även /91. 4.3 Den tredje vägen är i hög grad beroende av sin omvärld. En stor del av de produkter som förbrukas i vårt land kommer ursprungligen från andra länder. På motsvarande sätt är flera av de varor som produceras i avsedda för världsmarknaden. Inte mindre än en fjärdedel av den sammantagna produktionen går på export. Detta utbyte skapar välfärdsvinster, men det innebär också ett mått av sårbarhet. Rätten till arbete är för oss en demokratisk rättighet. Full sysselsättning anses också av regeringen vara det övergripande målet för svensk ekonomisk politik. I jämförelse med flertalet övriga västeuropeiska ekonomier är den svenska arbetslösheten låg. är arbetslösheten 1 1/, mot inom EG. Att bevara full sysselsättning oavsett den internationella ekonomiska utvecklingen är inte helt utan problem. Försöken att brygga över den internationella lågkonjunkturen i samband med oljekrisen försenade en nödvändig strukturrationalisering. I kombination med jämförelsevis höga löneökningar samt omfattande höjningar av arbetsgivaravgifterna resulterade detta i en påtaglig försvagning av den svenska industrins konkurrenskraft. Marknadsandelarna sjönk och bytesbalansen försvagades drastiskt. De fem devalveringarna av den svenska kronan bör ses i detta ljus. Sammantaget skrevs den svenska kronan ned . Den socialdemokratiska regering som tillträdde 1982 och devalve rade förklarade att denna åtgärd innebar början till en ny ekonomisk politik som uteslöt framtida nedskrivningar. Denna den så kallade tredje vägens politik avsåg att strama åt finanspolitiken som full sysselsättning skulle bibehållas genom högre export och investeringar till följd av den förbättrade konkurrenskraft som uppnåddes genom devalveringen. En devalvering förbättrar konkurrenskraften genom att priserna sänks på svenska varor jämfört med utländska. Svensk industri får härigenom lättare att hävda sig såväl internationellt som på den egna marknaden. verkar devalveringen återhållande på den inhemska konsumtionen. Stigande importpriser innebär att hushållen inte har råd att köpa lika mycket varor och tjänster som . Reallönen sjunker således. Genom att det i första hand är importpriserna som stiger kommer den minskade köpkraften framför allt att drabba importvarorna, men en del av köpkraftsminskningen kommer också att drabba det inhemska näringslivet. Det är därför inte självklart att en devalvering leder till både förbättrad bytesbalans och höjd produktion. Det måste finnas lediga resurser i ekonomin i utgångsläget annars leder devalveringen bara till ökad inflation och en åtstramning av hushållens köpkraft. Produktionen kommer då att sjunka. Devalveringen 1982 hade stor inverkan på utvecklingen. Underskotten i bytesbalansen reducerades, arbetslösheten sjönk och inflationstakten avtog. Under de sex borgerliga åren 19761982 ökade BNP . Under de därpå följande socialdemokratiska åren ökade BNP . Motsvarande siffror för är 1976-1982 och 1982-1988. som arbetslösheten steg i från 9,1982 till 1988 har arbetslösheten i kunnat reduceras från 2,till 1,. Vi har med andra ord kunnat bibehålla en hög sysselsättning, förbättra balansen i våra affärer med omvärlden, som den ekonomiska tillväxten åter kommit i kapp den i andra länder. Den tredje vägens politik kan således i vissa avseenden betecknas som framgångsrik. Vinsterna av den förda politiken har emellertid fördelats orättvist. Löntagarna har fått betala med försämrade reallöner för sin rätt till arbete. I nominella termer har lönerna ökat med i genomsnitt , men prisutvecklingen för de varor och tjänster som hushållen konsumerar har varit än snabbare. Realt sett har därför timförtjänsten minskat . Att hushållens reala disponibelinkomst sammantaget stigit beror på ökade arbetsinsatser och ökade reala inkomster av annat slag än lön. 1980 utgjorde lönesummans andel av bruttonationalinkomsten . Enligt beräkningar har denna andel sjunkit till 1989. Skillnaden motsvarar ungefär 80 miljarder penningvärde. måste därför betecknas som ett förlorat decennium för löntagarna. 4.4 Problem inför 90-talet Regeringen anser att vi nu kommit till en kritisk punkt där "det centrala stabiliseringspolitiska problemet är inflationen. Priser och löner ökar alltför snabbt, produktivitetstillväxten är otillräcklig och bytesbalansen försvagas. För att få ned pris- och löneökningstakten måste finanspolitiken därför bli stramare annars är risken stor att sysselsättningen hotas. För att bevara den fulla sysselsättningen måste således arbetslösheten höjas något. Att detta resonemang applåderas inom SAF och högern är på intet sätt förvånande. Ej heller den vällust som framskymtar då företrädare för dessa organisationer citerar finansministerns tal om ett arbetslöshetens stålbad. Mot bakgrund av att reallönerna sjunkit är det emellertid svårt att förstå att de höga lönerna skulle vara roten till allt ont. Löneutvecklingen har varit densamma som prisutveckling för svensk produktion . har produktionen per arbetad timme enligt höjts . Löntagarna har med andra ord inte fått ta del av 80talets produktivitetstillväxt. Regeringens fixering vid problemet med löneökningar som inte har sin grund i produktivitetsförbättringar framstår därför som en aning märklig. En jämförelse med utvecklingen i andra länder understryker det faktum att de svenska löntagarna pressats tillbaka. ökade industrins arbetskostnad per producerad enhet snabbare i våra viktigaste konkurrentländer än i . Devalveringspolitiken fortsatte emellertid och förbättrades den svenska konkurrenskraften med . Den svenska industrins arbetskostnad per producerad enhet har därmed sjunkit med jämfört med våra viktigaste konkurrentländer . skriver i anslutning till dessa siffror: Även om de svenska lönekostnaderna (1989) ökar dubbelt så snabbt som genomsnittet för våra konkurrentländer kvarstår dock fortfarande en betydande del av de kostnadsfördelar för den svenska industrin som åstadkoms genom devalveringarna av den svenska kronan 1981 och 1982 på 10 resp. 16 Regeringens återkommande påstående att höga lönekrav ovillkorligen leder till ökad arbetslöshet är tvivelaktigt. långtidsutredning förutsågs att arbetslösheten skulle öka till 1990 om lönekostnaderna kom att öka med så mycket som . Enligt den senaste finansplanen ökade lönekostnaderna i själva verket med i genomsnitt . Trots denna olyckliga utveckling har arbetslösheten fortsatt sjunka. I den senaste finansplanen påstår regeringen att kommer att bli avgörande för möjligheten att få ned inflationen utan att gå den i andra länder vanliga vägen över hög arbetslöshet. Det som tidigare framställdes som en oundviklig följd av för höga löneökningar framstår alltmer, i förtäckta ordalag, som ett hot från regeringens sida. Är det möjligtvis så att även den har ändrat sig beträffande det övergripande målet om full sysselsättning och accepterar arbetslösheten som ett medel för att hålla inflationen nere? kommer att avslöja vilket pris regeringen avkräver löntagarna för att man skall vidmakthålla den låga arbetslösheten. 4.5 En alternativ politik Den svenska ekonomins stora utlandsberoende gör att vi måste ta hänsyn till efterfråge- och kostnadsutvecklingen i omvärlden. Framför allt är det frågan om huruvida vi kan bibehålla en hög sysselsättning utan att för den skull in flationen och underskottet i bytesbalansen ökar. Höga nominella löneökningar som ger små eller inga reala förbättringar för löntagarna är självklart inte bra. Inte heller höjda räntor till följd av stigande underskott i bytesbalansen. Av detta följer emellertid inte att de senaste årens snabba nominella löneutveckling har fört fram den svenska ekonomin till randen av ett stup. Åtskilliga ekonomiska bedömare var 1982 ytterligt kritiska till valet av den tredje vägens politik. Att devalvera sig till bestående kostnadsfördelar mot utlandet ansågs av många som orealistiskt. Löneökningarna förutsågs bli mycket höga varför devalveringens eventuella vinster snabbt skulle komma att ätas upp. Dessa farhågor har i efterhand visat sig vara betydligt överdrivna. Visst kom lönerna och priserna att öka snabbare i än i många andra länder, men skillnaden var inte alls av den storleken som många i förväg befarat. En stor del av devalveringsvinsterna finns, som vi har sett, fortfarande kvar. Många internationella bedömare har mot denna bakgrund uttalat sin förvåning över att den svenska inflationen är så låg. Trots en avsevärt lägre arbetslöshet är inflationen bara 1 1/högre i än i EG. Många ser detta som ett tecken på att den svenska arbetsmarknaden fungerar bättre än i omvärlden. Vid given nivå på arbetslösheten är inflationen lägre i än i andra länder. Regeringen, liksom flertalet ekonomer, är fixerade vid den fulla sysselsättningens negativa sidor som hög inflation, hög import och förlorade marknadsandelar. Låg arbetslöshet och brist på arbetskraft innebär emellertid också att många människor har en reell möjlighet att välja vad de vill arbeta med. Arbetsgivarna får överträffa varandra för att kunna skaffa folk. Härigenom faller en del arbeten bort. De tråkiga, slitsamma och dåligt avlönade arbetena ratas till förmån för mer åtråvärda uppgifter. Denna ökade valfrihet och sannolika förbättring av arbetsmiljön bör också vägas in i bilden. Tyvärr tenderar regeringen alltmer att bortse från denna väsentliga aspekt på välfärden. Arbetskraftens ökade valfrihet är emellertid inte enbart av godo. Den överhettade arbetsmarknaden i ger en bild av vilka arbetsuppgifter som väljs bort. Det är framförallt inom industrin, sjukvården, samt barnoch äldreomsorgen som rekryteringsproblemen är stora. Vi delar LO-ekonomernas uppfattning att relativlönerna för produktionsjobben inom industrin och omsorgen borde förstärkas. Vpk har en rad krav på förbättringar av den offentliga sektorn. Flera av dem innebär nyrekrytering av anställda. Inom industrin upplevs bristen på arbetskraft som den största på mycket . Marknadsandelarna beräknas ha minskat med . Det höga resursutnyttjandet är den främsta förklaringen till att handelsbalansen inte förbättrats . En förstärkning av handelsbalansen är nödvändig om de växande underskotten på tjänste- och transfereringssidan skall kunna balanseras. Det är i detta läge nödvändigt att bedriva en politik som förstärker industrins och omsorgens möjligheter att rekrytera arbetskraft. Att omfördela arbetskraften genom att beskära hushållens köpkraft anser vi vara en både ineffektiv och fördelningspolitiskt oacceptabel politik. På marginalen har hushållens efterfrågan ett högt importinnehåll. ring av hushållens efterfrågan slår därför i första hand mot importen. Man måste ta i mycket hårt för att med denna metod komma tillrätta med bristsituationen inom industri och omsorgen. En sådan politik leder oundvikligen till ökad arbetslöshet. Och en påtaglig försämring för de sämst ställda i samhället. En omfördelning av arbetskraften till industrin och omsorgen kan uppnås på bättre sätt. En differentiering av de sociala avgifterna är en möjlighet. Höjda relativa lönekostnader minskar efterfrågan på arbetskraft inom de sektorer där man anser att efterfrågetrycket bör sänkas. Därigenom underlättas rekryteringen till de sektorer som i första hand bör stödjas t.ex. industri, vård och omsorg. En ny ekonomisk politik Vpk:s ekonomiska politik syftar till att skapa bättre balans i svensk ekonomi - balans mellan arbete och kapital, mellan hög- och lågavlönad, mellan privat och offentlig verksamhet samt ekologisk balans. En sådan politik skapar förutsättningarna för ett nytt samhälle, där arbetarrörelsens traditionella värderingar om jämlikhet och rättvisa, solidaritet och gemenskap ersätter dagens nyliberala värderingar. Varje individs rätt till utveckling i en demokratisk anda kan inte baseras på egoistiska och enskilda lösningar och den rikes rätt. 5.1 Löner, priser, vinster och inflation Lönearbetarna är 80-talets förlorare. Deras andel av förädlingsvärdet i näringslivet har minskat med och inom industrin är förlusten .