mot · GD02Sf32 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sf32 av och (båda s) med anledning av prop. 1989/90:62 om insatser för aktiv rehabilitering och arbetslivsfondens verksamhet, m.m. Genom beslut (FiU 30, rskr. 327) har antagit en lag (1989:484) om arbetsmiljöavgift. Lagen föreskriver att arbetsgivare skall betala en arbetsmiljöavgift om av det i lagen (1981:691) om socialavgifter angivna avgiftsunderlaget för folkpensionsavgiften. Avgiften skall avse ersättningar som betalas ut . Härigenom skapas en fond som beräknas uppgå till mer än . I beslut uttalades att fondens tillgångar skall i sin helhet användas till bidrag åt arbetsgivare för olika rehabiliteringsinsatser och arbetsmiljöförbättrande åtgärder. Det underströks att avsikten med arbetslivsfonden är att stimulera till insatser som annars inte skulle komma till stånd. De insatser som åsyftades är främst rehabiliteringsåtgärder för anställda med långvarigt nedsatt hälsa, åtgärder för att nedbringa sjukfrånvaron samt nya investeringar, vilkas syfte är att i väsentlig grad bidra till att förbättra arbetsmiljön och som berörda företag inte är skyldiga att genomföra enligt lag eller annan författning. Ändamålsbestämmelserna i utskottets lagförslag utformades så att fondens medel också skall kunna utnyttjas för åtgärder som kan bli aktuella genom arbetsmiljökommissionens arbete. Regeringen har också uppdragit åt arbetsmiljökommissionen att till regeringen lämna förslag på hur fonden skall utnyttjas som ett led i beredningen inför den nu aktuella propositionen 1989/90:62. har presenterat sitt förslag till användning i en promemoria . I denna promemoria framhåller kommissionen att avgörande för möjligheterna att nå goda resultat med rehabiliteringsinsatser är att de olika insatserna så långt som möjligt samordnas tidsmässigt och sätts in tidigt i ett sjukskrivningsskede. I kommissionens promemoria framhålls behovet av yrkesinriktad rehabilitering. Kommissionen säger också: Utöver yrkesinriktade rehabiliteringsinsatser bör fonden användas för förstärkta både medicinska och sociala rehabiliteringsinsatser som syftar till återanpassning i arbetslivet. Även inom dessa områden finns behov av att stödja utveckling av nya arbetsformer. Fonden bör således kunna utnyttjas för att stödja alla led i rehabiliteringskedjan, eftersom de olika formerna av insatser ofta har ett nära samband. Det är viktigt att insatserna planeras och samordnas så att inte onödiga störningar uppkommer i t.ex. hälso- och sjukvårdens verksamhet. Bristen på rehabiliteringsresurser kan behöva uppmärksammas särskilt. Regeringen säger dock i propositionen: De individinriktade åtgärderna som görs med stöd av medel från arbetslivsfonden bör främst vara sådana som kan ingå i en yrkesinriktad rehabilitering. Bidrag bör således inte användas för att betala medicinsk eller social rehabilitering. De olika formerna av rehabiliteringsinsatser måste ses i ett sammanhang. Man kan inte säga att yrkesinriktad rehabilitering är viktigare än social och medicinsk rehabilitering. Det är olika beroende på individens behov och vilka rehabiliteringsinsatser och möjligheter som finns tillgängliga på den aktuella orten. Förhållandena och behoven växlar sannolikt också mellan olika delar av landet. Var insatser behöver sättas in kan bäst avgöras inom länen. Det finns därför starka skäl för att arbetslivsfonden skall kunna användas för såväl yrkesinriktad rehabilitering som medicinsk och social rehabilitering. Den summa som ingår i fonden är så stor att det bör vara möjligt att vidga bidragsändamålet i förhållande till regeringens förslag. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att bidrag från arbetslivsfonden skall kunna lämnas för såväl yrkesinriktad rehabilitering som medicinsk eller social rehabilitering. () () 1989/90 Sf32