mot · GD02Sk87 · 1990-05-02 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sk87 av m.fl. (c) med anledning av prop. 1989/90:110 Reformerad 1989/90 inkomst- och företagsbeskattning Sk87-95 har bl.a. lantbrukare haft möjlighet att avsätta en del av nettointäkten till allmän investeringsreserv. Ett bakomliggande motiv för denna lagstiftning har varit att ge fysiska personer som bedriver jordbruk motsvarande möjligheter som aktiebolag att göra avsättningar för framtida investeringar. Avsättningar för framtida investeringar har fått göras med /år och högst ett belopp motsvarande halva nettointäkten av förvärvskällan. Beloppet skall sättas in på ett särskilt bankkonto, s.k allmänt investeringskon to. Avdrag för avsättning medges inte om den skattskyldige gör insättning på skogs- eller skogsskadekonto för beskattningsåret för den aktuella förvärvskällan. De pengar som sätts in på kontot har fått tas i anspråk för bl.a. följande ändamål: Reparations- och underhållsarbeten på byggnader utom bostadsbyggnader och för avskrivning av ny-, till- och ombyggnad av sådana byggnader. Inventarier, dock inte begagnade. Främjande av skogsbruk eller underhåll av markanläggning eller anskaffning av markanläggning. Det belopp som sätts in på investeringskonton måste disponeras . Årsskiftet 1988-1989 fanns det ca på dessa investeringskonton. De största avsättningarna har gjorts vilket betyder att stora belopp är tillgängliga för investeringar. Inom lantbruket har en stark ambition funnits för att minska produktionsresurserna för såväl animalie- som spannmålsproduktionen. Med dessa investeringsreserver finns nu en uppenbar risk att de avsatta medlen kommer att investeras i animalieproduktionen. Systemet med investeringsreserver kan då bidra till att vi får förnyade balansproblem inom vissa produktionsgrenar. Felaktigt gjorda investeringar drabbar dock inte alltid det enskilda företaget. En med skatteregler stimulerad investering kan tvärtom vara gynnsam för det enskilda företaget men ogynnsam för näringen som helhet. Något större behov av kapacitetsutbyggnad inom animalieproduktionen finns inte. Skattereglerna kan medföra att investeringen görs trots att det företags- och sektorekonomiskt är olämpligt. Villkoren för lantbrukaren och lantbruksföretaget kännetecknas av en hög kapitalintensitet och därmed åtföljande låg nettointäkt. Enligt deklarationsundersökningen redovisar ett lantbruksföretag med en arbetsinsats av 4 000-5 599 timmar en total nettointäkt på . Denna nettoin- Mot. täkt skall delas på två makar vilket ger till vardera maken. Efter avdrag med ett basbelopp återstår ca som ATP-grundande inkomst. Det torde vara utomordentligt angeläget att för lantbruket att skapa bättre pensionsvillkor. Som framgår av de ovan redovisade statistiska uppgifterna är detta ofta inte möjligt i normala lantbruksföretag. Det är därför angeläget att på olika sätt förstärka möjligheterna till goda pensionsförhållanden för jordbrukarna. En av dessa möjligheter är att tillåta att investeringsreserverna får tas i anspråk också för tecknande av pensionsförsäkringar. I den nya livsmedelspolitik (jordbrukspolitik) som kommer att besluta om kommer det att finnas inslag som stimulerar jordbrukare att sluta med sin verksamhet. Detta för att minska en produktion som anses för hög. har dessa jordbrukare en låg pension att se fram emot. Det borde vara i allas intresse att ge en möjlighet för dessa brukare att använda de medel som finns i investeringskonton till att förbättra sin framtida pension. På detta sätt kan flera fördelar vinnas. Risken för samhälls- och/eller företagsekonomiskt felaktiga investeringar begränsas, jordbrukarna kan få bättre pensionsförhållanden och ett långsiktigt sparande uppmuntras. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om möjligheten att överföra medel från investeringskonton till pensionsförsäkringar. () ()