mot · GD02Jo817 · 1990-01-23 00:00:00 — Innefattar bl.a. taxa med allvarlig tillbakagång i numerär eller i geografisk utbredning och som möjligen snart kan behöva föras till kategori akut hotade. klass 3 - Sällsynta; taxa som inte är akut hotade eller sårbara men som ändå är i riskzonen på grund av att populationen totalt sett är liten, geografiskt starkt begränsad eller utglesad. klass 4 - Hansynskrävande; taxa som inte tillhör 1-3 men som ändå kräver artvis utformad hänsyn. Syftet med att använda definitioner har redovisats i allmänmotiveringen till 1 Inledande bestämmelser. 2 Kravregler 1 8 Var och en som utövar verksamhet eller på annat sätt vidtar åtgärd som kan medföra negativ påverkan på hotade växt- eller djurarters livsförutsättningar skall begränsa de skador som kan uppstå. Paragrafen är en allmän hänsynsregel och gäller för var och en som vidtar åtgärd som kan medföra negativ påverkan på växt- eller djurarters livsförutsättningar. Det som kännetecknar en allmän hänsynsregel är bl.a. att den inte ger någon rätt till ersättning samt att bevisbördan vilar på utövaren. För att paragrafen skall fylla någon funktion - förutom att fungera som tolkningsunderlag - är den i förslaget straffsanktionerad.22 Det räcker med att det finns risk för att skada kan uppstå för att lagen skall vara tillämplig. Utövaren är skyldig att i möjligaste mån begränsa de skador som kan uppstå. Här måste en proportionalitetsprincip gälla, begränsningarna skall stå i proportion till eventuella skadors omfattning. I följande naturtyper får icke sådana ingrepp göras som kan medföra att naturtypens säregna karaktär förändras. - Urskog och urskogsliknande naturskog - Orörda älvar, älvsträckningar, biflöden och åar - Naturliga källor och källpåverkad mark - Mjukbottnar i grunda kustområden - Småvatten i odlingslandskapet - Större sammanhängande i allt väsentligt orörda myrar De i första stycket nämnda naturtyperna skall definieras av senast efter lagens ikraftträdande. I undantagsfall får lägsta och högsta arealgräns anges i definitionen. Arealgränser får endast sättas då biotopens karaktär förändras på ett sådant sätt att värdet av ett skydd är starkt beroende av områdets storlek. Område som skall skyddas enligt internationella överenskommelser vilka anslutit sig till får inte påverkas på sätt som motverkar överenskommelsens syfte. Lagens utgångspunkt är att bevara arterna genom att i huvudsak skydda deras biotoper. Vissa biotoper är unika och rika på hotade arter och kräver därför ett generellt skydd. De biotoper som är föreslagna är av mycket stor vikt för naturvården.En uppräkning av vissa naturtyper redan i lagen innebär också en vägledning i arbetet med kommande naturvårdsplaner. Dessutom är det generella skyddet särskilt viktigt innan de kommunala naturvårdsplanerna hunnit träda i kraft. Endast en mycket liten del av skogsareal kan karaktäriseras som urskog eller urskogslikande naturskog, beroende på att det i har bedrivits ett intensivt skogsbruk. Till urskog räknas skog som inte bär spår av skogsbruk i form av t.ex. gamla stubbar, men även artsammansättningen kan ge värdefull information. I biotopskyddet inräknas också urskogsliknande naturskog eftersom det finns anledning att inte sätta gränsen så snävt att endast skog som inte alls är påverkad av någon typ av skogsbruk omfattas. Det finns t.ex. skogar där det bedrivits försiktig dimensionshuggning som är unika och värdefulla biotoper för många arter. finition av vad som kan inräknas i begreppet urskogsliknande naturskog bör tillämpa en för biotopskyddet generös bedömning. Naturliga källor och källpåverkad mark är mycket skyddsvärda biotoper. Med naturliga källor avses områden där grundvatten stiger till marken utan att detta är orsakat av mänskliga ingrepp. Många källor har förstörts som biotoper då de utnyttjats som vattentäkter eller har dikats ut i samband med skogsdikning. Mjukbottnar i grunda kustområden är av avgörande betydelse för många fiskarters möjligheter till reproduktion och viktiga för livet i havet genom sin höga produktionsförmåga. De hotas bl.a. av exploatering för småbåtshamnar, dumping av fyllnadsmassor och spridning av miljögifter i samband med dumpning. Med uttrycket i allt väsentligt orörda myrar, avses myrar som inte alls eller mycket skonsamt har utnyttjats av människan. Myrar där det har bedrivits slåtter anser vi vara i allt väsentligt orörda, medan exploatering av myrar som har dikats ut istället för att omfattas av ett absolut skydd kommer att vara tillståndspliktig enligt §. En tidsgräns är satt för framtagande av lämpliga definitioner eftersom det är angeläget att lagen ska kunna fungera effektivt så snabbt som möjligt. 1 vissa fall kan det vara lämpligt att ange arealgränser i anslutning till definitionen. Exempelvis kan en åkerholme sägas förlora sina karaktäristiska egenskaper som biotop om den är för stor. För att en av undertecknad konvention ska få rättsverkan nationellt krävs en implementeringsakt. Genom lagen ges områden som skyddas genom olika konventioner ett direkt skydd oavsett om implementering skett eller ej. Regeringen eller myndighet regeringen bestämmer skall, då så erfordras för denna lags syfte, meddela föreskrifter till skydd för ytterligare naturtyper. Paragrafen ger regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer möjlighet att ge ett generellt skydd för ytterligare naturtyper. Detta gör att lagen är flexibel i den riktningen att ett minimikrav på generellt biotopskydd kan kompletteras med ytterligare naturtyper. Vi har här valt att tillämpa en progressiv lagstiftningsteknik, dvs. lagens tillämpningsföreskrifter skall kunna utvecklas i takt med att kunskapen på problemområdet ökar. Paragrafen ger också möjligheter till regionala och lokala variationer vad gäller föreskrifter. Vissa biotoper kan vara mycket värdefulla i ett regionalt eller lokalt perspektiv utan att vara det nationellt. Det är angeläget att föreskrifter om skydd för olika våtmark- och sumpskogsbiotoper kommer till stånd. Dessa biotoper är inte angivna i lagtexten eftersom en mängd olika biotoper kan särskiljas och stora regionala variationer vad gäller skyddsvärde finns. Utplantering samt andra åtgärder är förbjudna om de kan medföra att djur-, växtart, underart eller genetiskt särpräglad population sprids till ett område där den inte redan naturligt finns eller i sen tid har naturligt har funnits. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan meddela ytterligare tillämpningsföreskrifter. kan, om det är uppenbart att utplanteringen inte innebär några ekologiska risker, meddela undantag från förbudet. Utplanteraren svarar fullt ut för de ekonomiska konsekvenser som kan uppstå för de fall undantag från förbudet medgivits. Utplantering av populationer som är främmande för en naturtyp kan innebära risker för det ekologiska systemet genom att livsförutsättningarna för andra organismer förändras. Är förändringarna stora verkar de sannolikt utarmande för den naturliga variationrikedomen. Men även mindre förändringar kan få dramatiska effekter på enskilda populationer och t.o.m. arter. Med sprida sig" till en naturtyp menas varaktigt etablera och reproducera sig. Paragrafen är inte enbart tillämplig på fysisk förflyttning. Den omfattar också andra åtgärder som i praktiken kan leda till samma typ av inverkan på livsförutsättningarna för olika naturliga populationer genom att främmande populationer ges möjligheter att etablera sig. Uttrycket "i sen tid ingår i paragrafen för att lagen inte skall förhindra inplantering av tidigare utrotade växt- och djurarter i miljöer som är naturliga för dessa arter. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall lämna de föreskrifter som erfordras för att paragrafen skall kunna tillämpas på ett ändamålsenligt sätt. 1 tillämpningsföreskrifterna måste bl.a. preciseras när risk kan sägas föreligga för att spridning sker till visst område. kan medge undantag från bestämmelsen om man efter noggran miljökonsekvensanalys kunnat visa att de ekologiska riskerna är försumbara. Undantagsbestämmelsen skall tillämpas mycket restriktivt. Trots att möjligheten till undantag skall tillämpas mycket restriktivt kan det inte helt uteslutas att SNV i visst fall kan göra en felbedömning och ge tillstånd till utplantering som visar sig olämplig. För dessa fall skall utplanteraren svara strikt för de skador som uppstår.Detta kan t.ex. innebära att utplanteraren får betala kostnaden för att utrota den felaktigt inplanterade arten. Den som utövar eller ämnar utöva verksamhet eller vidta åtgärd som kan medföra negativ påverkan på växt- eller djurarters livsförutsättningar skall välja plats där ändamålet kan uppnås med så små olägenheter som möjligt utan oskäliga kostnader. Bedömningen enligt första stycket skall för åkerbruk, skogsbruk och betesdrift ske med beaktande av företagarens förutsättningar att välja plats. En typisk minimerings- och lokaliseringsregel, som innebär att bara sådana platser får användas, som ger minst skada totalt sett. Principen innebär att bästa plats från miljö- och naturvårdssynpunkt23för verksamhet som kan innebära ekologiska skador skall väljas. Regeln har sin motsvarighet i ML 4§. Vad gäller paragrafens ambitionsnivå skall, i de fall stycke två inte är tillämpligt, en objektiv bedömning göras vad gäller val av bästa plats. Hänsyn tas inte till den enskilde företagarens möjligheter att välja plats. Hur stort referensområde som ska gälla blir beroende av vilken typ av verksamhet det rör sig om. För verksamhet som bara finns på enstaka ställe blir hela landet referensområde medan det för verksamhet som är vanligt förekommande över hela landet små regioner kan utgöra referensområde. Av rimlighetsskäl har vi vad gäller åkerbruk, skogsbruk och betesdrift bestämt att referensområdet skall utgöra företagarens mark. När man bedömer vad som är skäliga kostnader för lokaliseringen skall man räkna in de extra kostnader som blir en konsekvens av att lokaliseringen sker på bästa plats. Den som utövar verksamhet eller på annat sätt vidtar åtgärd som kan medföra negativ påverkan på växt- eller djurarters livsförutsättningar är skyldig att vidtaga de skyddsåtgärder och tåla den begränsning av verksamheten och iakttaga de försiktighetsmått i övrigt som fordras för att förebygga eller avhjälpa olägenheter. Skyldighet att avhjälpa olägenhet kvarstår även efter det att verksamheten upphört. Vid bedömning av vad som skäligen kan krävas skall utgångspunkt tas i vad som är tekniskt och ekonomiskt möjligt vid verksamhet av det slag som är i fråga. Paragrafen har sin motsvarighet i ML 5§ och är en dämpningsregel som kräver att störningar skall dämpas så långt som tillgänglig teknik medger. Hur stora kostnader detta skall få medföra skall bestämmas utifrån ett objektivt synsätt där man inte tar hänsyn till hur mycket den aktuelle utövaren skäligen kan klara av ekonomiskt utan istället ser till hur mycket ett normalt företag i samma bransch skulle klara. Ansvar för olägenheter, som uppstått då verksamhet bedrivits på det aktuella området, kvarstår även efter det att verksamheten upphört. Bevisbörda för att verksamhet inte kan medföra olägenhet eller negativ påverkan vilar på utövaren. Vad som är tekniskt möjligt" är en rättslig standard som varierar från tid till annan. Vad som krävs är alltså beroende av vad som är tekniskt möjligt då verksamheten startar. Med tekniskt möjligt menas teknik som används kommersiellt någonstans i världen eller befinner sig i ett utvecklat försöksstadium och är med stor sannolikhet fungerande. Skyldighet att vidta ytterligare försiktighetsmått, dvs. att använda sig av nyare teknik, som orsakar utövaren kostnader minskas i den utsträckning som uppoffringar redan gjorts från utövarens sida. Inom område som är biotop eller har väsentlig betydelse för växt- eller djurart vilken tillhör hotkategori 1 eller 2 får verksamheter inte utövas och åtgärder inte vidtas om de kan medföra förändring av naturtypens eller naturområdets säregna karaktär. Trots att markägare eller annan valt bästa plats, använt sig av bästa teknik samt i möjligaste mån sökt begränsa sina skador får tillstånd inte ges om det visar sig att det aktuella området är biotop eller har väsentlig betydelse för djur- eller växtart som tillhör hotkategori 1 eller 2 i art databanken. Ett område kan ha väsentlig betydelse för djur- eller växtart exempelvis om området ligger i nära anslutning till en för arten nödvändig biotop eller om området fungerar som en grön korridor för arten i fråga. Paragrafen innebär även att en tillståndsmyndighet måste avslå en tillståndsansökan om åtgärden eller verksamheten har väsentlig betydelse för växt- eller djurart vilken tillhör hotkategori 1 eller 2. Regeln ger uttryck för lagens direkt målrelaterade ambitionsnivå vilken är att ge ett absolut skydd för utrotningshotade arter. Tillstånd krävs av för åtgärder som kan medföra förändring av följande naturtypers säregna karaktär: Olika typer av våtmarksbiotoper Olika typer av lövsumpskogsbiotoper Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer skall utarbeta föreskrifter om generella krav på försiktighetsmått i dessa biotoper. skall utarbeta föreskrifter vilka anger hur gränsdragningarna mellan dessa typer av biotoper och övriga biotoper ska dras. Bakgrunden är densamma som i 2§ men vår bedömning är att i de här naturtyperna är ett generellt skydd inte ändamålsenligt då det är stora områden av olika karaktär och skyddsvärde. Skyddsvärdet av de olika biotoperna varierar också över landet. Andra stycket anger att det måste arbetas fram föreskrifter om generella försiktighetsmått för dessa typer av biotoper. Dessa generella föreskrifter måste tillämpas då tillstånd ges till ingrepp i biotoperna. Föreskrifterna skall också vara utformade så att de kan tillämpas vid tillståndsprövning enligt 11 §. Naturligtvis måste föreskrifterna ges inom ramen för denna lag. Regeringen eller myndighet regeringen bestämmer skall, när så erfordras för denna lags syfte, kunna lägga till ytterligare naturtyper vilka kräver tillstånd enligt denna lag. Denna paragraf ger, på samma sätt som 3§, möjlighet att utan ändring av denna lag, komplettera med ytterligare naturtyper. För ytterligare motivering hänvisas till vad som sagts under 3§. Tillståndsprövning enligt denna lag skall bland annat grundas på sådant beslutsunderlag som ställs enligt lag. Tillstånd får inte ges i strid med gällande naturvårdsplan. Här hänvisas till vad som skrivits om beslutsunderlagsregler i avsnittet om nödvändig översyn av annan lagstiftning. Om tillstånd enligt 88 berör område vilket är biotop eller har väsentlig betydelse för växt- eller djurart vilken tillhör artdatabankens hotkategori 3 eller 4 skall föreskrifter om försiktighetsmått ställas upp av . kan även utfärda föreskrifter om försiktighetsmått för pågående verksamhet inom område som avses i första stycket. Syftet med paragrafen är att föra in konkreta krav på försiktighetsmått i naturtyper som är tillståndspliktiga i de fall när tillstånd till ingrepp ges. Höga krav på försiktighetsmått kan vara ett alternativ till att totalförbjuda en verksamhet. När kraven pä försiktighetsmått ställs skall hänsyn tas till regionala förhållanden eftersom en viss naturtyp och vissa arter kan vara värdefulla regionalt även om de inte är lika unika i landet som helhet. 3 Naturvårdsplan 1 8 skall i samarbete med ansvara för att en artdatabank för hotade arter upprättas. Arterna skall indelas enligt hotkategorierna 0-4 i 1 kap 38. Artdatabankens innehåll skall anpassas till det aktuella kunskapsläget. Här hänvisas till allmänmotiveringen till 2 Kravregler. Här hänvisas till allmänmotiveringen till 2 Kravregler. Målsättningen med arbetet med artdatabanken skall vara att åstadkomma så goda livsbetingelser för arterna att deras fortlevnad inte längre hotas. Hotlistan skall ständigt hållas aktuell genom löpande arbete och översyn. Meningen är att arterna skall kunna omplaceras mellan de olika klasserna, helt avföras från listan eller tillföras listan. Hotlistan skall ständigt hållas aktuell genom löpande arbete och översyn. För arter upptagna i artdatabanken skall upprätta övergripande handlingsprogram. Handlingsprogrammen kan gälla för flera arter och skall beskriva lämpliga principer för hur arbetet med hotade arter skall bedrivas. I handlingsprogrammen skall riktlinjer utarbetas för att skydda skilda naturtyper. Målsättningen skall vara att bevara eller återskapa livskraftiga populationer. Handlingsprogrammen utgör en allmän policydel där generellt förklarar hur arbetet med de hotade arterna skall bedrivas. Det kan vara lämpligt att inrikta handlingsprogrammen på att utarbeta riktlinjer för att skydda skilda naturtyper. Handlingsprogrammen är av mer övergripande karaktär, de kommer normalt att gälla för många arter och är inte avsedda att vara lika inriktade på enskilda arter som åtgärdsprogrammen. Varje kommun skall utföra en naturvårdsinventering i enlighet med vad som föreskrivs i andra stycket. Inventeringen skall vara slutförd före . Därefter skall inventeringen revideras minst en gång . Inventeringen skall omfatta en beskrivning av landskapsbilden, förekomst av jordarter, berggrunder, vatten, vegetation, djurliv och kulturlandskap. Speciell uppmärksamhet skall ägnas de arter som är upptagna i artdatabanken, de i 2 kap. 2, 8§§ upptagna naturtyperna samt av enligt 2 kap 3, 9§§ angivna naturtyper. I redovisningen av inventeringen skall ingå en karta där olika områden klassifiserats efter sina naturvärden. utfärdar riktlinjer för inventeringensarbetets genomförande, nödvändig ambitionsnivå samt redovisningsform. Varje kommun blir skyldig att utföra en naturvårdsinventering. Vi har i lagen skrivit in en deadline då den första inventeringen senast måste vara slutförd. Det är viktigt att inventeringarna blir noggrant utförda och färdigställda eftersom de ska ligga till grund för statens naturvårdsverks arbete med åtgärdsprogram. Svårigheter kan uppstå med att få fram en god inventering lagen medger. En lägre ambitionsnivå kan därför accepteras vid första inventeringen om det finns praktiska svårigheter, exempelvis problem att få fram erforderlig personal. Sedan inventeringen färdigställts skall den revideras minst en gång . Lagen stadgar en minimitid och lämnar fritt till den kommun som vill revidera inventeringen oftare. Vid revidering av inventering skall samma förfarande ske som då inventeringen godkänns . Inom de naturtyper som anges i 2 kap 2, 8§§ samt de naturtyper som särskilt utpekats av enligt 2 kap 3, 9 §§, skall inventeringen göras extra noga om man kan misstänka att speciella arter finns inom sådant område. Det kan t.ex. krävas att extra expertis inkallas. Värdering i olika klasser skall ske av inventeringsobjekten. Naturvårdsinventeringen skall bestå av dels en textdel dels en kartdel. De klasser som tilldelats de olika inventeringsobjekten skall tydligt markeras på kartan över det inventerade området. Det är viktigt att såväl kart- som textdelen utformas klart och tydligt. Inventeringen skall kunna användas både för vetenskapligt ändamål och av allmänt intresserade människor. avgör hur klassificeringen skall utformas. Det är lämpligt om olika kommuners inventeringar utförs på ett någorlunda enhetligt sätt. Varje kommun skall ha minst en anställd kommunekolog som bland sina arbetsuppgifter skall tillse att den i 3 § avsedda inventeringen utförs på ett ändamålsenligt sätt. kan medge undantag från första stycket och tillåta att två eller flera kommuner gemensamt anställer en kommunekolog. kan meddela föreskrifter om krav på kommunekologs kompetens. Enligt 2§ Naturvårdslagen är naturvård en såväl statlig som angelägenhet. Varje kommun skall därför ha tillgång till ekologisk expertis. Kravet på en kommunekolog per kommun innebär att en minimistandard gäller. Kommunekologen skall se till att inventeringen utförs på ett ändamålsenligt sätt. Tanken är inte att ekologen själv skall utföra inventeringen utan han skall kunna delegera det arbete som skall utföras. Kommunekologen bör ha goda kunskaper i biologi, ekologi samt gärna i geologi och hydrologi. I mindre kommuner med lågt invånarantal kan undantag av medges från kravet på en kommunekolog per kommun, förutsatt bedömer att en ekolog kan klara arbetsuppgifterna i mer än en kommun. När kommunens naturvårdinventering utförts, men före det att den godkänts av enligt 8§, skall resultatet ställas ut för offentlig granskning. Utställningstiden skall vara . Den som vill skall kunna granska den av kommun utförda inventeringen. Tanken är att man skall tillvarata lokalkännedom och förbättra faktaunderlaget. Utställningen av inventeringen skall ske på plats som är lättillgängligt för kommuninnevånarna. Det skall vara möjligt att ta del av inventeringen även på kvällstid. Vi har ansett det naturligt att utställningstiden förläggs till den gröna delen av året. Kungörelse om utställning av naturvårdsinventeringen skall minst före utställningstidens början anslås på kommunens anslagstavla och införas i ortstidning. Av kungörelsen skall framgå var utställningen äger rum samt inom vilken tid, på vilket sätt och till vem synpunkter på inventeringen skall lämnas. Den som vill lämna synpunkter på naturvårdsinventeringen ska göra detta skriftligen . För kungörandet skall gälla vad som är föreskrivet i lagen (1977:654) om kungörande i mål och och ärende hos myndighet m.m. Den som berörs av naturvårdsinventeringen skall ha möjlighet att ta del av inventeringen. Det krävs att utställningen kan nås även utom arbetstid. Lämplig lokal kan exempelvis vara bibliotek eller annan lättillgänglig offentlig lokal. efter granskningstidens utgång skall ett offentligt sammanträde hållas med allmänheten och berörda myndigheter. Möjlighet skall ges att få svar på frågor och komma med synpunkter på inventeringen. Kommun skall beakta de skriftliga synpunkter som ingivits . Kungörelse om offentligt granskningssammanträde skall minst före granskningstidens utgång anslås på kommunens anslagstavla och införas i ortstidning. Av kungörelsen skall framgå eventuella ändringar från den ursprungliga inventeringen samt tid och plats för granskningssammanträdet. Vid det offentliga sammanträdet med allmänheten skall intresserade ges möjlighet att få inventeringen redovisad. Syftet med det offentliga sammanträdet är dessutom att tillvarata lokalkännedom för att möjliggöra en så heltäckande inventering som möjligt. Naturvårdsinventeringen prövas för godkännande av . kan komplettera naturvårdsinventering på kommuns bekostnad i de fall inventeringen inte uppfyller ambitionsnivån i 3 §. har rätt att föreskriva på vilket sätt naturvårdsinventeringen skall redovisas. godkänner inventeringen och får på så vis en bra översikt över samtliga kommuners naturområden inom länet. Andra stycket fungerar som en säkerhetsventil för de fall kommun i någon del inte lyckats med inventeringsarbetet. skall kunna föreskriva på vilket sätt inventeringen skall redovisas. kan tex kräva att samtliga kommuner redovisar via ADB. Det förenklar om alla naturvårdsinventeringar ligger på data. Bl.a. SNV kan ha stor nytta av det vid utförandet av åtgärdsprogrammen. skall med utgångspunkt i verkets handlingsprogram enligt 28 och med ledning av kommunernas naturvårdsinventeringar enligt 38 upprätta artinriktade åtgärsprogram för hotkategorierna 1 och 2. Åtgärdsprogram skall klargöra hotbild och status. Nödvändiga åtgärder för att uppnå önskad målsättning skall redovisas. Programmen skall innehålla tidsplan samt beräknad kostnad för programmets genomförande. För att lagen skall vara effektiv har klara handlingsregler satts upp för att på så sätt styra adressaterna. Med hjälp av olika instrument anges de olika steg och åtgärder som skall vidtas. Tillsammans bildar de olika åtgärderna en enhet. börjar med att upprätta en allmän programdel där man tar fram principer för hur man skall arbeta med hotade arter.