mot · GD02Jo730 · 1990-01-22 00:00:00 — av m.fl. (fp) Miljögifter och kemikalier Kemisamhället är en företeelse på gott och ont. Den kemiska revolution som vi genomgått har inneburit att åtskilliga tusentals kemiska ämnen används - ofta med okända miljö- och hälsoeffekter. Denna utveckling har inneburit att naturen och människan ibland utsatts för oacceptabla risker och konsekvenser. är det klart att mycket av det som vi omges av och tycker är bra finns tack vare denna kemiska revolution. Många produkter och verksamheter bygger på möjligheterna att syntetisera nya ämnen (t.ex. mediciner) samt skapa nya material (t.ex. nylon). Med kemikalier avses vanligen en substans som syntetiserats eller ett naturligt ämne som modifierats. Kemikalierna behöver inte vara avsiktligt producerade - de kan också vara biprodukter, som t.ex. klorerade organiska ämnen vilka bildas vid klorblekning av pappersmassa. Alla kemikalier är naturligtvis inte miljögifter. Utmärkande för de kemiska ämnen som betraktas som miljögifter är vanligen att de är mycket stabila - de bryts endast ned långsamt, eller knappast alls, i naturen och organismerna. Alla miljögifter är heller inte kemikalier. En del är naturligt förekommande - t.ex. tungmetaller såsom kvicksilver och kadmium - men som fått en spridning, ofta storskalig, p.g.a. mänsklig verksamhet. Vi varken kan eller skall avsäga oss kemikaliesamhället, men vi får inte blunda för de - ibland mycket allvarliga - problem det kan innebära. Kemikalierna är ett allvarligt bekymmer och kommer, enligt många forskare, att bli ett av framtidens mycket stora problem. Det är därför viktigt att tillräckliga resurser avsätts för kemikaliekontrollen. Det är uppfattning att de kemikalier och miljögifter som hotar miljön, och i förlängningen människans existens, måste prioriteras högre i regeringens politik än . måste utsläppen av ej nedbrytbara miljögifter upphöra. Innan vi når dit måste vi satsa pengar på forskning, och med miljöavgifter, i kombination med stränga krav, stimulera industrin till att utveckla nya metoder eller ersätta miljöstörande material med mindre miljöstörande. är så farliga att det inte finns någon acceptabel utsläppsmängd. I sådana fall återstår bara för statsmakterna att totalförbjuda utsläppen eller verksamheten. Så är fallet med dioxiner där /88 skärpte regeringens miljöproposition genom att fatta ett beslut om att dioxinutsläpp i princip skall upphöra. Vi kommer fortsättningsvis att redogöra för förslag avseende några av de mest uppmärksammade miljögifterna. Framställningen har inga anspråk på att vara uttömmande, men avser att peka på några av bristerna i dagens socialdemokratiska miljöpolitik. 1.1 Stabila organiska ämnen Många miljögiftproblem har sin grund i utsläpp av organiska ämnen tillverkade av människan. Utsläppen från massaindustrin är ett exempel. Massaindustrin är en stor utsläppskälla för klorerat organiskt material. Endast till beräknas utsläppen uppgå till och dessa har pågått . Kunskapen om vilka ämnen som ingår i dessa utsläpp är begränsad, och gör bedömningen att de potentiella miljöriskerna med så omfattande och komplexa utsläpp är mycket stora. Efter att länge efterlyst en skärpning sattes målet för massaindustrins utsläpp av klorerat organiskt material till bundet klor per ton massa. Målet måste dock sättas lägre - utsläppen måste i det närmaste elimineras senast , bl.a. genom slutna system. Frågan behandlas utförligare i en annan motion till detta . Trots tidigare åtgärder mot PCB verkar halterna stiga i . Det är allvarligt eftersom PCB anses vara huvudorsaken till att sälen hotar att utrotas i . Det är ingen överdrift att påstå att minskningen av gråsälar, från 100 000 till några tusen , är ett av de mest drastiska exemplen på en miljöskada förorsakad av utsläpp av ett giftigt ämne. är all nyanvändning av PCB förbjuden. Men även efter att förflutit dyker nya problem upp. Senast har PCB-innehållet i returpapper uppmärksammats då höga halter av PCB uppmätts i avloppsvatten från returpapperindustri och i närliggande sjösediment. Självkopierande papper anses vara källan och uppgifter ger vid handen att mellan 1 000 och sådant papper finns kvar i arkiv runt om i . Eftersom returpappersbruken nu vägrar ta emot äldre papper än , riskerar detta att hamna i de vanliga soporna. Det är väsentligt att problemet följs upp och att lämpliga åtgärder vidtas för att PCB från returpapper inte skall komma i omlopp. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Även om användningen av PCB i nya elektriska installationer inte är tillåten, används PCB fortfarande i äldre utrustning. Exempelvis beräknas att PCB används i ca 100 000 kraftkondensatorer och 200 transformatorer. Risken för olyckor eller för att utrangerad utrustning omhändertas på fel aktigt sätt är inte obefintlig. Den nuvarande tidsplanen för avveckling är inte tillräckligt långtgående. Ett totalförbud mot PCB måste införas så att användningen avvecklas och allra senast vid utgången av 1992 och så att alla PCB-haltiga installationer tas omhand. måste också verka för att samma åtgärder vidtas av övriga Östersjöstater. Dioxiner är ett stort antal kemiska föreningar som är stabila och därför endast långsamt bryts ned i naturen. Flera av ämnena som räknas till gruppen dioxiner är extremt giftiga. Man känner inte till någon naturlig källa till höggradigt giftiga dioxiner. Dioxiner kan transporteras över stora avstånd. Således ligger koncentrationerna hos sälar i , och på samma nivå. menar att ekosystemen i är storskaligt belastade med dioxiner. Man tror att bl.a. tillbakagången i svenska sjöar av fiskätande däggdjur, som utter, kan vara orsakad av dioxiner. beräknar att utsläppen av dioxiner i kan uppgå till (räknat som TCDD-ekvivalenter). Den samlade mängden i all fisk i beräknas till . Det kan förefalla vara en låg halt, men dioxiner är så giftiga att räcker för att fylla den tolerabla dagliga nivån för hela befolkning . Dioxinerna verkar ännu inte ha fått sådan spridning att faran är akut. Men eftersom dioxiner lätt tas upp av organismerna, är mycket giftiga, är vitt spridda i miljön och endast långsamt bryts ned, är det ändå viktigt att snabbt vidta åtgärder mot utsläppen. Att avvakta resultat från forskningen för att uppnå fullständig visshet, kan få ödesdigra konsekvenser. Vi vet tillräckligt för att kräva åtgärder. I princip all förbränning förorsakar dioxiner. Det är därför inte förvånande att sopförbränningen är en av de större källorna till dioxinutsläpp, följd av smältverk, skogsindustri och biltrafik. Kraven på sopförbränningsanläggningar har skärpts men i många fall visat sig otillräckliga. Frågan om sopförbränning behandlas i en annan motion till detta . En utveckling i riktning mot slutna system inom skogsindustrin kommer att leda till minskade dioxinutsläpp. Men även med slutna system kommer bottensedimenten även läcka dioxiner. Det är viktigt att denna utveckling och situationen vid smältverken noga följs. Biltrafiken är en stor källa till dioxiner. Förbättringen av avgasreningen medför sannolikt att utsläppen av dioxiner minskar kraftigt. Det är därför angeläget att påskynda förnyelsen av bilparken. Förslag i denna del utvecklas i en annan motion till detta . Utsläppen av stabila organiska ämnen har behandlats och behandlas inom Paris- och Flelsingforskommissionerna samt . deltar naturligtvis i dessa diskussioner, men det råder ingen tvekan om att aktiviteten från svensk sida kan ökas ytterligare. Dioxinutsläppen måste i högre grad drivas av även i andra internationella fora, exempelvis inom ramen för om långväga gränsöverskridande luftföroreningar. Några metaller, t.ex. magnesium och järn, är helt nödvändiga för vissa livsprocesser. Andra, t.ex. tungmetallerna kadmium, kvicksilver och bly, är miljögifter och klart miljöstörande redan vid låga halter. Det atmosfäriska nedfallet av tungmetaller har minskat. Detta gäller t.ex. kadmium som har minskat med hälften . Åtgärder mot kadmium har vidtagits, bl.a. av folkpartiregeringen som införde ett kadmiumförbud. Huvuddelen av nedfallet för bl.a. kvicksilver och kadmium härrör nu från utländska källor. Detta understryker vikten av att internationella miljöengagemang ökar. Höjda halter av kvicksilver har konstaterats i sjöar som aldrig varit utsatta för direkta utsläpp. Forskare uppskattar att drygt 10 300 sjöar ligger över svartlistningsgränsen avseende kvicksilverhalten i gädda. Trots detta är endast 250 sjöar svartlistade i landet. har dessutom satt gränsen för svartlistning vid kvicksilver per kilo fisk. Många andra länder-bl.a. de inom EG - har följt WHOs rekommendation om . Följde den rekommendationen skulle ca hälften av våra 83 000 sjöar behöva svartlistas. Kvicksilvret härrör till stor del från förbränning av kol, sopor och utsläpp från kloralkalifabriker i . Kvicksilvret ansamlas i marken och läcker sedan kontinuerligt till vattendrag. överstiger nedfallet till markerna de mängder som lakas ut till vattendragen. Forskare menar att risk finns för att vi nu ligger mycket nära den kritiska belastningsgräns där mikroorganismer och de biologiska processerna i marken störs. Även om kvicksilverutsläppen stoppas kommer det ansamlade kvicksilvret i marken att läcka i hundra - kanske hundratals - år. Under åtskilliga decennier framöver kommer höga kvicksilverhalter i fisk att vara ett stort och akut problem. Kvicksilverproblemets omfattning, dess hälsoeffekter och dess konsekvenser för miljön är så väl kända och utredda att hårda restriktioner mot kvicksilver och dess föreningar bör införas. I åtskilliga avseenden bör förbud kunna tillgripas. bör hos regeringen begära förslag om detta. Av de kvicksilver som uppskattas finnas i humuslagret beräknas ca en tredjedel, , härröra från utsläpp på kontinenten. Ungefär 4 000 av de 10 300 svenska sjöar med kvicksilverhalter /kg fisk beräknas svara för de utländska utsläppen. Då utsläpp av kvicksilver hänger nära samman med förbränning synes en internationell överenskommelse inom ramen för om långväga gränsöverskridande luftföroreningar vara en framkomlig väg för att internationellt nå kraftigt reducerade utsläpp. är drygt 20 000 sjöar i försurade. Försurningen upptäcktes först i sjöarna. uppvisar skogen skador som på goda grunder anses bero på bl.a. försurning av marken. I tur står grundvattnet. Hotbilden är oroande eftersom försurningen är en viktig förklaring till att tungmetaller kommer i omlopp. Surt vatten frigör i marken bundna tungmetaller och för dem till grund- eller ytvattnet och sjöarnas bottensediment. Ett viktigt led i kampen mot tungmetallerna är därför att minska utsläppen av försurande ämnen. menar att snabba åtgärder kan vidtas mot försurningen. Förslag härpå framförs i en annan motion till detta . Batterier med kvicksilver- och kadmiumhaltigt innehåll ger upphov till betydande störningar i miljön om de tillförs avfallsanläggningarna. De årliga utsläppen från batterierna beräknades kvicksilver och kadmium. Detta innebär att de bidrar med drygt hälften av samtliga kvicksilverutsläpp i landet. om den frivilliga insamlingen av miljöfarliga batterier har minskat utsläppen, är dessa fortfarande oacceptabelt höga. Panter måste därför införas. Frågan behandlas närmare i en annan motion till detta . Det amerikanska federala forskningsrådet fann att av de kemikalier som är i omlopp i är så dåligt testade att man bara mycket grovt kan uppskatta vilka risker de kan innebära för miljön och människors hälsa. Det finns således stora brister i den kunskap vi har om kemiska ämnens hälso- och miljöfarlighet, inte bara i utan också i övriga länder - även . Därför är det viktigt att det internationella samarbetet på kemikalieområdet fördjupas och utökas till att omfatta fler länder. kan spela en viktig roll trots att vi på en del områden ligger efter andra länder. 2.1 Otillräckligt undersökta kemikalier I runda tal finns det lika många kemiska ämnen som det finns svenskar. framställs ca 300 000 nya ämnen i kemiska laboratorier - huvuddelen av dem kommer inte längre. Globalt sett anses det i dagligt bruk användas ca 70 000 olika kemiska ämnen. Av de ämnen som förekommer i , i praktiskt bruk mindre än 20 000, uppskattar att ungefär 1 000 står för den helt dominerande användningen - för av förbrukningen. Många av dessa 1 000 ämnen är otillräckligt undersökta i fråga om hälsooch miljöfarlighet. Flera av dem har använts utan uppenbara olägenheter och används fortfarande i stor omfattning i vårt land, utan att vi känner till deras hälso- och miljörisker. De uppfyller inte ens tillnärmelsevis vad lagen om kemiska produkter (LKP) stadgar om tillfredsställande utredning av vilka hälso- eller miljöskador som produkterna kan orsaka. Den svenska kemikaliepolitiken måste rätta till denna brist. 2.2 Tillräckligt undersökta kemikalier Men inte alla ämnen är dåligt undersökta. De nio ämnen - utöver kvicksilver som vi berört ovan - som återfinns på kemikalieinspektionens s.k. 10-lista, är kända för att kunna skada hälsa och miljö. Avvecklingsarbetet beträffande dessa kemikalier - bl.a. tri- och tetrakloretylen, kreosot, tiram samt styren - bör påskyndas. Detta behandlas i avfallsmotion. Av största vikt är att industrin och konsumenten vägleds bort från onödigt farliga kemikalier. Här kan också ideella organisationer göra viktiga insatser. Där likvärdiga, eller i huvudsak likvärdiga, kemikalier finns, måste vi lära oss att välja de mindre farliga. Skadliga kemikalier som kan ersättas av mindre skadliga måste givetvis utmönstras. Det är angeläget med målmedvetna insatser att få fram mindre farliga alternativ till de skadliga kemikalierna. Ett viktigt sätt att informera om ämnens miljöfarlighet är att märka produkterna. På så sätt kan konsumenterna stimuleras att använda miljövänligare alternativ, att vidta försiktighetsåtgärder vid hanteringen och hantera restprodukter rätt. De vetenskapliga kriterierna för miljöfarlighet bör samordnas med dem i EG. Märkning av miljöfarliga kemikalier bör komma till stånd. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Kemikalieinspektionen säger sig inte ha en samlad överblick över kemikalieanvändningen. Man vet inte vilka vägar kemikalierna tar när de väl förts ut på marknaden, annat än att de ofta på något sätt hamnar i naturen. På vägen dit kan de också ha skadat människor som hanterar dem. har också understrukit vikten av att materialbalanser upprättas för de mest farliga och använda ämnena. På så sätt kan kemikalieflödet följas i samhället och en identifikation av problem möjliggöras. Ett sådant samarbete pågår numera mellan och kemikalieinspektionen. Det är viktigt att detta arbete ges nödvändiga resurser och påskyndas. 2.5 Förhandsgranskning av nya kemikalier Kemikalieinspektionens arbete med förhandsgranskning av, och granskning av befintliga, bekämpningsmedel måste forceras och, som tidigare föreslagit, utökas till att omfatta även andra kemikalier. För att få grepp om utvecklingen på kemikalieområdet är det nödvändigt att kemikalier undersöks och testas innan de släpps ut på marknaden, vilket bl.a. förekommer inom EG och . Ett förslag till förhandsgranskning av nya kemikalier har inspektionen förelagt regeringen. Socialdemokraterna ställde i valrörelsen ut löften om att alla sverigenya ämnen skulle förhandsgranskas. Vi noterar att regeringen ännu inte lämnat något förslag som uppfyller detta löfte. Regeringen bör föreslå förhandsgranskning av nya kemiska ämnen, liknande den som redan förekommer i och inom EG. LKP lägger huvudansvaret för kontrollen av kemiska produkter på företagen, i första hand tillverkare och importörer men också andra leverantörer liksom användare. Ansvarsfördelningen mellan myndigheter är invecklad. Företag som omfattas av kemikaliekontrollen kan behöva ha kontakt med många myndigheter - kemikalieinspektionen, , sprängämnesinspektionen, arbetarskyddsstyrelsen, och är några viktiga exempel. För att företag, särskilt då mindre, skall kunna leva upp till LKP - men också för att samordningen mellan olika myndigheter skall fungera, både mellan centrala myndigheter och mellan centrala och regionala - är det viktigt att kemikalieinspektionen har god möjlighet att ge information. Kemikalieinspektionen måste därför garanteras resurser för informationsarbete. Myndighetssamarbetet inom kemikaliekontrollen försvåras av den splittrade miljölagstiftningen. Det gäller framförallt förhållandet mellan kemikalieinspektionen och de regionala och lokala tillsynsmyndigheterna, men också mellan inspektionen och . Den övergripande översynen bör påskyndas. Det har uppmärksammats att biologiska bekämpningsmedel, vars effekter och risker kan jämföras med de kemiska bekämpningsmedlen, inte omfattas av förordningen om kemiska bekämpningsmedel. Regeringen har ingen möjlighet att utvidga denna till att omfatta biologiska bekämpningsmedel. Regeringen bör därför, som ett led i samordnandet av miljölagstiftningen, återkomma till med en lag om bekämpningsmedel som reglerar kemiska och biologiska bekämpningsmedel. Som utredningen "Kontroll av kemiska produkter och varor föreslår, kan reglerna, som finns i lagen om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark, inarbetas i en sådan lag. Internationellt samarbete inom miljöområdet är oerhört väsentligt. Inte bara av det skälet att därmed kan ge - men också få - uppslag till problemlösningar, utan också för att internationellt samarbete är en förutsättning för en tillfredsställande granskning av kemiska ämnen och produkter. Kemikaliemarknaden är utpräglat internationell. Av de kemiska produkter som används i är tre fjärdedelar importerade. Det finns inom såväl myndigheter som industrier i relativt blygsamma resurser för forskning och utredning om kemiska ämnens och produkters farlighet. Förutsättningen för att kunna bygga upp den kunskap som saknas beträffande hälso- och miljörisker är internationellt samarbete. Internationell samordning innebär bl.a. att kemikalieinspektionen använder sina resurser på bästa sätt och drar nytta av utländska erfarenheter. Det finns ingen anledning att i upprepa vad som gjorts i väldokumenterade utländska studier. Förbud mot tennhaltiga bottenfärger och restriktioner mot formaldehyd är exempel på åtgärder som inte borde ha krävt ytterligare utredningar utan kunde gått snabbare. måste ta ansvar för utforskning av några ämnens och produkters farlighet och i internationella sammanhang ställa krav på att andra länder tar sitt ansvar. Målet måste vara att alla högfrekvent använda ämnen skall vara tillfredsställande undersökta . projekt som syftar till att i första hand få bättre grepp om de ca 1 000 ämnen som står för av användningen. skall självklart delta aktivt och pådrivande i detta arbete. För att kunna fullfölja det mycket viktiga arbete som delvis beskrivits ovan, måste kemikalieinspektionen förstärkas utöver vad regeringen föreslagit. Kemikalieinspektionens verksamhet är finansierad med avgifter. Som utredningen om kemikaliekontrollen finner, finns det skäl för ali finansiera delar av inspektionens verksamhet över statsbudgeten. Ambitionerna med kemikaliekontrollen behöver utan tvekan höjas. Relationerna mellan inspektionen och företagen kan då snabbt försämras om företagen upplever att inspektionens verksamhet är för långtgående. Utarbetande av föreskrifter, inspektionsverksamhet och förberedelser för rättsliga förfaranden, är inspektionens kontrollverksamhet. Detta arbete styrs i stor utsträckning av myndighetens egna ambitioner och bör därför delvis finansieras över statsbudgeten. Däremot kan inspektionens övriga verksamhet, såsom förhandsgranskning, viss utredningsverksamhet och produktregistret, finansieras med avgifter. Det är verksamheter som företagen i stort själva kan påverka och en avgiftsfinansiering bidrar därmed till att hålla nere kostnaderna. I avvaktan på ett nytt finansieringssystem bör den förstärkning, utöver regeringens förslag, av inspektionen för bl.a. begränsning av användning av miljö- och hälsofarliga kemikalier, OECD-samarbete, särskilda undersökningar, information, resor vid internationellt arbete - som föreslår - delvis finansieras över statsbudgeten. I en särskild motion föreslås att Kemikalieinspektionen får ett anslag på 10 milj.kr. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om PCB i returpapper, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om totalförbud mot PCB, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om Östersjösamarbete för totalförbud av PCB, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om internationellt samarbete för att stoppa dioxinutsläpp, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om hårda restriktioner mot kvicksilver och dess föreningar, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om internationellt förbud mot kvicksilver och dess föreningar, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om märkning av miljöfarliga kemikalier, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om materialbalanser, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förhandsgranskning av nya kemiska ämnen, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om översyn av miljölagstiftningen för att förbättra myndighetssamarbetet inom kemikaliekontrollen, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om biologiska bekämpningsmedel, 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om internationellt samarbete på kemikalieområdet, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förstärkning av kemikalieinspektionen. () ()