mot · GD02So625 · 1990-01-16 00:00:00 — skall kontinuerligt följa och utreda barns och barnfamiljers villkor i samhället och bl.a. fylla följande funktioner: o se till att lagar, som berör barns villkor efterföljs, o föreslå åtgärder för att stärka barns rättssäkerhet, o granska befintlig och planerad lagstiftnings effekt på barns situation i samhället och föreslå erforderliga kompletteringar. Det kan gälla , arbetsmiljölagen i skolan, marknadsföringslagen, ordningsstadgan, lagar som berör våld i samhället, drog- och alkoholmissbruk, familjerätt osv., o kartlägga barns livsvillkor i kommuner och stimulera till för barn positiva åtgärder, o informera om barn och deras livsvillkor. Vid Rädda Barnens sociala avdelning finns s.k. barnombudsmän som kan utgöra ett värdefullt komplement till en statlig barnombudsman. De sysslar med opinionsbildning, informerar om barns situation både i och internationellt och initierar forskning om barn. När det gäller engagemang i enskilda ärenden har ideella organisationer, t.ex. (Barnens rätt i samhället) och RMSÖ (mot sexuella övergrepp pä barn) en viktig kompletterande funktion. Det är angeläget att finna former för metodutveckling, utbildning och utvärdering av arbetet med barn som far illa. Det kan finnas motiv att inrätta en professur i socialpediatrik i detta syfte. Denna fråga får prövas närmare i anslutning till att regeringen presenterar sin forskningsproposition. En rad åtgärder på skilda områden skulle kunna stärka barnkompetensen och vidga barnperspektivet inom ansvarsområde. Ett samlat förslag till åtgärdsprogram bör därför föreläggas . Åtgärdsprogrammet bör bl.a. innehålla förslag till åtgärder för att utveckla kompetensen och höja socialsekreteraryrkets status, så att inte de mest erfarna fortsätter flykten till tjänster inom administrationen utan finns kvar i det direkta klientarbetet. Det handlar inte bara om lönesättning utan också om metodutveckling, arbetsorganisation, politiskt förankrade målinriktade program och formaliserade modeller för samverkan. finns väl fungerande specialistteam på regional nivå, när det gäller handläggning av sexuella övergrepp mot barn. De skulle kunna tjäna som modeller vid uppbyggande av andra regionala specialistteam. Särskilt viktigt är att snabbt få fungerande specialistteam över kommungränserna inriktade på flyktingbarn, ungdomar omhändertagna för samhällsvård med vårdbehov också på grund av psykiatrisk avvikelse, tonårsflickor i riskzonen och svårt störda barn med multiproblembakgrund identifierade via skolan eller barnhälsovården. Länsstyrelserna måste få en reell möjlighet att utöva tillsyn och bidra med barnkompetens inom sitt ansvarsområde. Deras sociala funktion måste därför prioriteras. Familjesplittring i form av skilsmässa i äktenskap och separation i samboendeförhållande blir allt vanligare i vårt samhälle. Denna splittring skapar problem för alla berörda om än på olika sätt. Häri inbegrips tiotusentals barn. Detta kan i vissa fall leda till problem som kräver samhällsinsatser. Främst gäller det då inom socialpolitiken. Inom familjerätten handlar det ytterst om relationerna inom familjen. Av särskilt intresse är då mannens relationer till familjen och speciellt till barnen redan under samlevnaden. Rättspolitiken utgör naturligtvis ingen universalmedicin för lösning av familjens relationsproblem, men ett bra rättsregelsystem kan vid skilsmässosituationer underlätta lösningen av vårdnads- och umgängesfrågor i samförstånd eller i sista hand genom rättegång. Barn står i princip under vårdnad av båda föräldrarna. Denna gemensamma vårdnad fortsätter även efter skilsmässa men kan upplösas genom dom på begäran av föräldrarna eller någon av dem. Avgörande vid valet av vårdnadshavare blir barnets bästa. Den förälder som inte blir vårdnadshavare kan få umgänge med barnet efter vad som är bäst för barnet. Skilsmässa kan vara den enda utvägen när relationsproblemen är djupa och irreparabla. Men i familjer med barn måste man anstränga sig särskilt för att söka samförståndslösningar på frågor som är avgörande för barnen, alltså vårdnad och umgänge. Att samförståndslösningar kan uppnås är också betydelsefullt när det gäller att för barnet förhindra negativa följder av föräldrarnas separation och för att skapa förutsättningar för ett fortsatt samarbete mellan föräldrarna i viktigare frågor som rör barnet. Ett instrument för att uppnå sådana lösningar kan vara s.k. samarbetssamtal, där socialförvaltningarna genom kontakter med föräldrarna söker lösa separationsproblemen på bästa sätt för alla parter utan uppslitande rättegångar. Vid vårdnads- och umgängestvister borde sådana samtal normalt föregå domstolshandläggningen. Denna inställning vinner stöd i en nu redovisad utvärdering av försöksverksamhet med samarbetssamtal i många kommuner. I mångå familjemål om vårdnad och umgänge krävs s.k. interimistiska beslut, alltså förordnanden som skall gälla tills vidare och fram till dom i målet. Många problem är förknippade med dessa beslut. Till en början nöjer man sig i lagen med att beslutet är skäligt utan uttrycklig koppling till vad som är bäst för barnet. Vidare fattas dessa beslut ofta på bristfälligt beslutsunderlag utan ens ett snabbyttrande av socialnämnden och av relativt oerfarna domare. blir ett sådant förordnande ofta styrande för den slutliga domen. Självklart borde det krävas erfarenhet att handlägga sådana mål och dessutom bättre utredningsunderlag för besluten. Men framför allt är det angeläget att det skapas en möjlighet att i vårdnadstvister interimistiskt förordna om vem av föräldrarna som skall handha den faktiska vårdnaden av barnet utan att någon ändring av det rättsliga ansvaret görs beträffande föräldrarnas gemensamma vårdnad om det är bäst för barnet. Genom ett beslut som avser enbart barnets bostad skulle det gå att undvika ett mer eller mindre prejudicerande beslut i vårdnadsfrågan på ett stadium då utredningen ännu är ofullständig. Man bör inte heller bortse från att ett sådant begränsat beslut också kunde öka möjligheten för parterna att bli ense om hur vårdnaden om barnet skall ordnas. Det förflyter ofta avsevärd tid från det interimistiska beslutet till slutlig dom i vårdnadsfrågan. Den långa handläggningstiden för vårdnadsmålen medför problem av skilda slag. Det är en långvarig process som innebär stora påfrestningar för både barn och föräldrar och som riskerar att störa de angelägna framtida kontakterna. Därför måste åtgärder vidtagas för att åstadkomma en bättre handläggning av vårdnadsmålen. Särskilt önskvärt är att vårdnadsutredningarna bedrives skyndsamt, dock utan att ge avkall på kvaliteten. Som riktmärke bör gälla att utredningen bör vara klar . Detta mål skulle kunna uppnås om domstolen fick ökade möjligheter att styra vårdnadsutredningen och den tid inom vilken den skall vara slutförd. Slutresultatet i vårdnadsmålen bör i princip bli att den gemensamma vårdnaden inte upplöses i onödan. Detta ligger ju helt i linje med lagstiftarens intentioner. Därför bör en förälder inte uteslutas från vårdnaden med mindre så är förenligt med barnets bästa. En sådan inställning till gemensam vårdnad borde även vara ägnad att minska antalet vårdnadsmål till fromma för barnens bästa. I de fall då det övervägs att tillerkänna den ene föräldern vårdnaden måste denna förälders vilja att verka för en fungerande umgängesrätt bli av särskild betydelse vid vårdnadsfrågans avgörande. Lagens utgångspunkt är att barn har behov av umgänge med båda sina föräldrar, även sedan dessa separerat. Lagen ger den förälder som inte får vårdnaden en umgängesrättighet genom att vårdnadshavaren ålägges en skyldighet att tillgodose umgänget så långt som möjligt. Först vid tvist i rättegång krävs uttryckligen direkt hänsyn till barnets bästa. De nuvarande reglerna om umgänge med barn är i flera avseenden bristfälliga. Kritik kan riktas inte bara mot reglernas utformning utan även mot bestämmelsernas praktiska tillämpning. En grundläggande brist i regelsystemet är att hänsynen till vad som är bäst för barnet inte lyfts fram tillräckligt tydligt. Det har också förekommit fall där umgänge tillerkänns en förälder trots att detta uppenbarligen inte varit förenligt med barnets bästa. Även då umgänge ligger i barnets intresse kan schablonmässiga beslut av innebörd att barnet skall umgås med den inte vårdnadshavande föräldern vartannat veckoslut, viss angiven period och större orsaka svårigheter. Stereotypa beslut medger inte att umgänget anpassas till parternas och barnets växlande förhållanden. Inte heller tillgodoses barnets intresse av att någorlunda regelbundet få tillfälle till en längre tids umgänge med den förälder som barnet normalt inte bor hos. 1 de fall då, till följd av brottslig handling riktad mot barnet, eller av annan orsak, något umgänge över huvudtaget inte bör förekomma med hänsyn till barnets bästa, finns det vidare risk för att en schabloniserad bedömning av umgängesfrågorna leder till att ett för barnet skadligt umgänge trots allt kommer till stånd. Det är nödvändigt med en större flexibilitet och en bättre anpassning till förhållandena i det enskilda fallet vid avgörande av umgängesfrågor. För att få till stånd en mindre kategorisk rättstillämpning vid tillerkännande av umgänge skulle vissa ändringar kunna göras i FB. Det bör av lagen framgå att umgängesrätten skall tillgodoses efter vad som är bäst för barnet, inte som att rätten till umgänge skall tillgodoses så långt möjligt. Vidare bör lagen innehålla en precisering av vilka faktorer som skall beaktas vid bedömningen av vad som är bäst för barnet. Det skulle då främst gälla barnets ålder och mognadsgrad, känslomässig anknytning mellan barn och umgängesförälder, barnets egen inställning samt föräldrarnas inbördes förhållanden. Vidare bör umgängesrätten förstärkas till sitt innehåll. Så kan ske genom att ge umgängesrättsföräldern lagfäst rätt att få information i viktigare angelägenheter som rör barnets hälsa och framtid. Även kontakten med andra personer som står barnet särskilt nära exempelvis far/morfäräldrar är angelägen för att främja umgänget. De nu föreslagna förbättringarna av umgängesrätten torde sammantagna vara ägnade att bättre bibehålla kontakterna mellan barnet och dess anhöriga. Härigenom skulle förhoppningsvis särskilt motverkas att kontakten mellan barnet och den umgängesberättigade pappan inte upphör i den stora och oacceptabla omfattning som är fallet. För den händelse att föräldrarna inte följer rättens dom om vårdnad eller umgänge kan det bli aktuellt med tvångsvis verkställighet i form av vitesbelopp eller polishämtning. Sådana beslut, som meddelas av länsrätt, utgör mycket känsliga mål eftersom tvånget direkt eller indirekt riktas mot barn. Dessa verkställighetsprocesser är mycket beklagliga och utsätter barnen för extra risker, inte bara vid direkta polishämtningar. Situationen blir dessutom prekär genom att lagen faktiskt tillåter verkställighet även om det föreligger risk för att barnets hälsa skadas. Därför bör lagen ändras så att länsrätten skall kunna vägra verkställighet i samtliga fall då verkställighet inte är förenligt med barnets bästa. Dessa bedömningar kräver då att rätten har tillgång till bästa möjliga beslutsunderlag, bl.a. genom utnyttjande av sakkunniga. I dessa verkställighetstvister måste man också söka en metod för att om möjligt undvika fortsatta tvister. En möjlighet skulle kunna vara att länsrätten vid vägrad verkställighet med bindande verkan skulle kunna återförvisa vårdnads- och/eller umgängesfrågan till allmän domstol för omprövning. En sådan modell borde få positiva konsekvenser för att såväl minimera ett destruktivt dubbelprocessande i läns- och tingsrätter som att förebygga s.k. umgängessabotage från vårdnadshavare. I vissa fall behövs omprövning av vårdnads- och umgängesfrågorna. Det blir särskilt motiverat om en vårdnadshavare genom olika åtgärder försvårar eller omöjliggör för barnet att träffa den andra föräldern. Nuvarande regler motverkar inte tillräckligt effektivt sådant umgängessabotage. Förändringar behövs i FB främst i två avseenden. Vårdnadshavarens ansvar för umgängesrätten bör ytterligare betonas. Möjligheterna till omprövning av vårdnaden måste utvidgas och preciseras till att avse även åsidosättande av umgängesrätten. Flärigenom skulle vårdnaden övergå från den saboterande föräldern till den förälder som kan antas bäst främja ett nära och gott umgänge med barnet. I grunden handlar umgängestrassel dock ofta om sociala problem som löses bäst om föräldrarna får hjälp och stöd att bearbeta sina konflikter så att de kan samarbeta i frågor som rör barnet. I 7 kap. 4 § straffbelägges egenmäktighet med barn. Härmed skyddas främst en vårdnadshavare från brottsliga handlingar av en umgängesberättigad förälder eller annan person som innebär att den rättmätiga vårdnaden inte kan utövas. Något motsvarande skydd för den umgängesberättigade föräldern finns däremot inte, ens vid totalt sabotage av vårdnadshavaren mot umgängesrätten. Det är uppenbarligen ologiskt att barnets behov av kontakt med föräldrarna har straffrättsligt stöd beträffande vårdnadsföräldern men inte beträffande umgängesföräldern. Man straffar visserligen inte fram en god kontakt med barn men vid en total översyn av regelsystemet om vårdnad och umgänge bör ingå frågan om straffrättslig sanktion i klara fall av umgängessabotage som en form av egenmäktighet med barn. Frågorna om vårdnad och umgänge vid skilsmässa är av avgörande betydelse för barn och föräldrar. Inte sällan uppkommer problem. Flera av dessa kunde förutses redan i samband med lagstiftningsarbetet 1982-83. Därefter har problemen förstärkts alltmer. har uppmärksammats på problematiken i många omgångar och från skilda håll, senast genom . Några förbättringsförslag har äntligen framlagts och då i form av en promemoria från vari uttalas att nya regler avses träda i kraft . Regeringen får nu inte längre fördröja ärendet utan måste åläggas att avlämna en proposition i sådan tid att nämnda ikraftträdandetid kan hållas. Varje liten förändring i samhället påverkar våra barn. De fungerar i allmänhet som små varningslampor som börjar blinka först då utvecklingen fått en olycklig inriktning. Inte bara för barnen utan också för oss vuxna är det därför angeläget att en kontinuerlig forskning sker kring barns reaktion på för ändringar i samhället. Hur påverkas t.ex. barnen vid en instabil arbetsmarknad? Hur påverkas de när psykiskt sjuka föräldrar överförs från institution till hemsjukvård? Vilken effekt har det ökade alkoholbruket bland yngre kvinnor fått på barnens situation? Mycket tyder på att de mest utsatta barnen fått det sämre . Debatten om tvångsomhändertagande av barn, som startade , gav ett felaktigt intryck av att barn omhändertas utan skäl och i hänsynslösa former. En verksamhet som är väl förankrad i kunskap och erfarenhet blir okänslig för den typen av kastvindar i opinionen. organisation är ett mycket angeläget och till stor del försummat forskningsfält. Även forskning kring de socialt mest utsatta barnens levnadsförhållanden och behov bör prioriteras. Vilka faktorer är det t.ex. som gör att de s.k. "maskrosbarnen klarar sig? Skadeverkningar på barn i missbruksmiljö och förekomst och effekt av sexuella övergrepp inklusive förebyggande åtgärder behöver också allsidigt belysas i ytterligare forskning. Mycket angelägen är forskning kring flykting- och invandrarbarnens förutsättningar och behov. Arbetarskyddsstyrelsen, som är tillsynsmyndighet när det gäller arbetsmiljölagen, har tillgång till ett forskningsinstitut som sysselsätter 340 personer, varav ett fyrtiotal professorer och laboratorer. har inget forskningsprojekt varit direkt inriktat på barn och ungdomars speciella utsatthet och behov. Mycket tyder på att yngre individer är känsligare för miljögifter än äldre, något som redan finns väl belagt när det gäller tobak och alkohol. Bullernivån överskrider ofta tillåtet gränsvärde för vuxna i rastutrymmen och skolmatsalar. Ingen vet vilka gränsvärden som är motiverade när det gäller barn. Forskning angående barn och deras fysiska miljö är starkt eftersatt. Det vore rimligt att det vid forskning med speciell inriktning på hur barn och ungdomar påverkas av olika miljöfaktorer. Behovet är stort av ett centrum som samlar kunskap om barn, som initierar och samordnar forskningsprojekt och som sprider kunskap om forskningsrön till dem de berör. Det behöver utredas hur ett sådant centrum skall vara organiserat och vilka resurser som är rimliga för att det skall kunnna fungera på ett acceptabelt sätt. Verksamheten skulle t.ex. kunna byggas upp till en väl fungerande enhet i anslutning till temaforskningen i . Tänkbart är att man inom ram skulle kunna skapa ett på frivillig ideell bas enligt norsk modell. är ett annat tänkbart alternativ. Man kan också tänka sig ett organ som samordnar redan existerande forskningsresurser. Vi å srkommer i forskningsfrågor som berör barn när regeringen har lagt fram sin forskningsproposition. Det har av tradition ansetts att barn har skydd genom sin familjetillhörighet. Det var först under vårt århundrade som skydd av barn har blivit reglerat genom lagstiftning. Både i och i har deklarationer som haft till syfte att tillvarata barnens rätt utarbetats och antagits. Under det år, 1979, som av proklamerades som International Year of the Child väcktes tanken på en bindande konvention för barnens rättigheter. Detta måste givetvis hälsas med tillfredsställelse. Konventionen innebär i flera avseenden betydande framsteg beträffande barns rättigheter. Man tar t.ex. upp problem med barn i fängelse. Särskilt viktiga är också bestämmelserna om åtgärder för att förhindra ekonomiskt och sexuellt utnyttjande av barn. Konventionen är dock ingalunda så heltäckande som vore önskvärt. har under arbetet med konventionen tillsammans med flera andra länder, arbetat för att det internationella samfundet skulle skapa ett bättre skydd för barn i väpnade konflikter. Erfarenheterna av de internationella konflikter vi haft i vår värld visar alla samma skrämmande bild av mänskligt lidande. Det står också helt klart att det i allt större utsträckning är civila personer som dödas och skadas. Många av offren är barn. Att det i så stor utsträckning är civila som drabbas beror inte bara på att det moderna kriget förs utan klara frontlinjer, man använder också i vissa fall metoder som syftar till att förstöra infrastrukturen i landet. Att även minderåriga sedan inkallas till de väpnade styrkorna bidrar till att många barn återfinns bland krigets offer. För att kunna begränsa detta lidande har vid arbetet med konventionstexten kraftfullt drivit kravet att texten skall innebära en förbättring av nuvarande normer. Vårt krav har varit att åldersgränsen för barns rekrytering till väpnade styrkor skulle läggas fast till . Tyvärr innebär inte konventionen några framsteg i detta avseende. måste därför arbeta vidare att i internationella organ driva frågan om förbättrat skydd för barn i krig. I många länder har inställningen till familjen, äktenskap, barn-föräldrarelationer snabbt förändrats . Även insikten att barn är självständiga individer med egna rättigheter har fått vid spridning. lider många barn såväl fysisk som psykisk skada; de tvingas till prostitution, de tvingas utföra hårt arbete och utsätts för diskriminerande behandling. Även i pågår arbete för att kartlägga de missförhållanden som råder. Exempel på frågor som behandlats är handel med barn för illegal adoption, för prostitution, för pornografiskt utnyttjande, för barnarbete och för arbete under slavliknande förhållande. I rådets juridiska kommitté har antagits en rapport om barnens rätt som skall föreläggas den parlamentariska församlingen för beslut . I resolutionen uppmanas ministerkommmittén bl.a. att medverka tili att snabbt antas i medlemsländerna. För att åstadkomma en skärpning av kraven uppmanas ministerrådet att genom rättigheter utarbeta antingen en europeisk barnkonvention eller ett tillägg till . bör också instruera () att företa studier om barns ställning i domstolar och därigenom ge underlag för en enhetlig europeisk ståndpunkt. Det är viktigt att genom aktivt stöd bidrar till att arbetet bedrivs snabbt. Även om barns rätt redan täcks av redan existerande konventioner återstår mycket att göra. Så står fortfarande ett antal länder utanför genom att de ännu ej undertecknat gällande konventioner. Den har ett stort ansvar att i sina kontakter försöka få en förändring till stånd. uppgift måste vara att dels uppmana de länder som ännu inte ratificerat gällande konventioner att göra detta, dels att med uppmärksamhet följa och påtala om överenskommelserna inte följs. Det borde vara en självklarhet att antar gällande konventioner. Så har tyvärr inte alltid varit fallet. har ännu inte anslutit sig till ILOkonventionen om barnarbete. krävde att arbetet med att anpassa den svenska lagstiftningen så att den stod i överenskommelse med koventionen skulle påskyndas. Vi välkomnar därför det förslag som lädes fram kort . I partimotion om biståndet föreslås bl.a. ett ökat stöd till . Flyktingbarn och asylsökande barn Mångå flyktingbarn bär på svåra upplevelser, från krig och förtryck. Ofta har flyktingbarnen svåra separationer bakom sig, de kan ha upplevt våld, många har bevittnat övergrepp mot föräldrar eller andra närstående. De utsätts för ytterligare påfrestningar i och med själva flykten, och det nya livet Framförallt de ensamma flyktingbarnen är mycket sårbara. I motion om flykting- och invandrarpolitiken läggs en rad förslag fram i syfte att förbättra situationen för flyktingbarnen. Som exempel kan följande nämnas. Inte minst för barnens skull är det viktigt att asylutredningen görs av utbildad personal från istället för av polisen. Dessutom bör utredarna i samtliga fall fråga om barnens situation, och om möjligt ställa frågor direkt till barnet. Särskilt när det gäller ensamma flyktingbarn är det viktigt att utredningen görs av personal med barnpsykologisk kompetens. Vissa förläggningar bör få specialisera sig på att ta emot barnfamiljer. Så undviks de täta uppbrotten och flyttningarna för barnfamiljer, och så kan också verksamheten på de olika förläggningarna anpassas till barnens behov. Från flera undersökningar om det psykiska hälsotillståndet hos asylsökande familjers barn vet vi att en majoritet uppvisar tecken på psykisk ohälsa. Flyktingförläggningen bör därför ha tillgång till ett barnpsykiatriskt team. Vidare bör varje sjukvårdsregion därför organisera ett barnpsykiatriskt team som skall bistå både flyktingbarn med tillstånd och asylsökande familjers barn på förläggningar inom sjukvårdsregionen. Personalen på hemmen för ensamma flyktingbarn måste få möjlighet till en bra grundutbildning och till återkommande handledning och stöd. Ett förbud mot att ta barn i förvar måste införas. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om registrering och uppföljning av kroppsskador, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skyddsombud för bekämpande av barnolycksfall, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om dokumentation av skador i fall av misstänkt barnmisshandel, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att tillgodose behovet av utbildning av personal angående skador uppkomna på grund av sexuella övergrepp och misshandel av barn och kvinnor, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en samarbetsmodell för handläggning av mål och ärenden av sexuella övergrepp mot barn, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående utbildning och fortbildning inom och familjehemmen, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att skall omfattas av liknande krav på dokumentation som LVU,