mot · GD02T37 · 1990-03-26 00:00:00 — Motion till 1989/90:T37 med anledning av prop. 1989/90:88 Vissa näringspolitiska frågor Det enskilda vägnätet är i särklass landets längsta vägnät. Huvuddelen av detta vägnät är beläget på landsbygden. I stort påbörjas alla uttransporter av hela skogs- och jordbrukets produktion, respektive avslutas alla intransporter av insatsvaror och förnödenheter på dessa vägar. Inte bara för sysselsättningen på landsbygden är dessa vägar av avgörande betydelse, utan även för sysselsättning och vällevnad i hela landet. Skogsråvaror ger t.ex. en avsevärd sysselsättning och dessutom ett betydande exportnetto. Även jordbrukets produkter genererar många arbetstillfällen inom livsmedelsindustrin och transportnäringen. Det tryggar också konsumenternas behov av livsmedel. De enskilda vägarna har även en mycket stor betydelse för allmänheten i form av turism, rekreation, fritids- och friluftsliv samt för bär- och svampplockning. Visserligen kan enskilda väghållare utan statsbidrag stänga av vägen för obehörig motorfordonstrafik, men detta sker sällan beroende på landsbygdsbornas medfödda känsla för frihet och öppenhet. Sammantaget måste de enskilda vägarna ses som en mycket viktig och integrerad del av landets totala vägnät. Då de flesta resor och transporter börjar och slutar vid enskild väg, är de av ett oerhört samhällsekonomiskt värde. Trots detta utgår statsbidrag för endast en fjärdedel, eller , av dessa vägar. Många enskilda vägsamfälligheter som söker bidrag, och som i och för sig uppfyller de formella kraven för statsbidrag, kan inte tas in i bidragssystemet. Tyvärr räcker inte medelstilldelningen, ens till de vägar som beviljats statsbidrag, för nödvändiga underhållsåtgärder. De får således reducerat bidrag i förhållande till godkänd procentsats. Detta har medfört ett eftersläpande upprustningsbehov som beräknat till totalt . Till följd av otillfredsställande bärighet drabbas framför allt skogsbruket av omlastningskostnader på hundratals miljoner . Till detta kommer att på sina håll överväger att överföra stora delar av det allmänna vägnätet på enskild väghållning. Detta är en mycket oroande utveckling som måste motverkas. En annan mycket oroande faktor är att , i sina kompletterande direktiv till länsstyrelserna för upprättande av femårsplan för byggande 199195 av enskilda vägar, anger en sänkning av bidragsprocenten till årlig Mot. 1989/90 drift . I och för sig är tanken - när inte får den begärda anslagsökningen - att detta skall öka utrymmet för vidmakthållande och förbättringsåtgärder samt att ta in nya vägar i bidragssystemet. Emellertid innebär en sådan sänkning av bidragsprocenten en katastrof för enskilda vägar på landsbygden. Dessa är oftast långa med ett fåtal andelsägare varför en sänkning av bidragsprocenten kan innebära en kostnadsökning med 15 000 - /år och lantbruk. För de enskilda väghållarna innebär detta att de, förutom fordonsskatter, vägtrafikskatter m.m. har en betydande väghållningskostnad som toppar övriga transportkostnader. Den negativa utvecklingen för det enskilda vägnätet utgör, om det tillåts fortsätta, ett allvarligt hot inte bara mot landsbygdens utveckling utan även mot hela landets välfärd. Det är därför utomordentligt viktigt att med kraftfulla åtgärder förhindrar denna utveckling. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att i enlighet med anslagsäskande till drift och byggande av enskilda vägar för /91 anvisa ett reservationsanslag på , 2. att som sin mening ger regeringen till känna att endast i undantagsfall bör få överföra allmän väg till enskild väghållning samt att, då så sker, skall anslagsbeloppet till drift och byggande av enskilda vägar höjas i motsvarande grad.