mot · GD02K206 · 1990-01-11 00:00:00 — Motion till 1989/90:K206 av m.fl. (m) Fördjupad demokrati och ökad 1989/90 Rättssamhället kan värnas endast i en livskraftig, frihetlig demokrati. Demokratin kan fungera endast i ett marknadsekonomiskt system. Det demokratiska systemet måste vara uppbyggt så att medborgarna får goda möjligheter att påverka de beslut som fattas. Annars förlorar demokratin sin livskraft. Varje människa är unik och har rätt att i största möjliga utsträckning forma sin tillvaro utan inskränkningar från det allmänna. Den enskildes frihet förenas med krav på ansvar för egna handlingar och respekt för andra människor. En stor offentlig sektor förutsätter omfattande reglering av människors villkor. Begränsas den sektor det allmänna beslutar över ökar de enskildas frihet. Lagar som stiftas måste stå i överensstämmelse med grundlagar och stadgar. Utgångspunkten vid lagstiftning skall vara att lagar behövs för att öka medborgarnas säkerhet och välbefinnande i samhället, inte för att stärka det allmännas makt över de enskilda. All utövning av offentlig makt skall ske under ansvar. Den enskilde skall stå stark gentemot myndigheter. I denna motion redovisar förändringar som är nödvändiga för att öka medborgarnas inflytande och rättssäkerhet. Några av de viktigaste kraven är: Öka möjligheterna till personval. Då ökar kontakten mellan väljare och politiker. Fler folkomröstningar kan stärka demokratin. En minoritet i bör kunna kräva folkomröstning. Även ett visst antal väljare skall kunna göra detta. Minska antalet riksdagsmän. Det motverkar politikernas anonymitet. Förläng mandatperioderna och skilj kommun- och riksdagsval. En sådan förändring kommer att stärka väljarnas inflytande i de lokala valen. Färre lagar och regler leder till ökad frihet för de enskilda. Människor måste få bestämma mer över sina egna angelägenheter. Hänsynen till medborgarnas rättssäkerhet och integritet måste sättas i 1 1989/90. 1989/90 K206 Rättssäkerheten och demokratin har brister Väljarens möjlighet att påverka valet i sin egen kommun har i praktiken inskränkts genom att val till riksdag och kommun hålls . Utrymmet för folkomröstningar är begränsat. Därmed kan en riksdagsmajoritet genomdriva beslut trots att en folkomröstning skulle kunna visa att folkets flertal är emot beslutet. Personer som väljs till politiska uppdrag är anonyma p.g.a. att väljaren mer röstar på parti än person. Sfären för enskilt beslutsfattande har krympt. I takt med den offentliga sektorns tillväxt har allt fler regler tillkommit som medborgaren måste rätta sig efter. Lagarnas tillämpning kan vara svår att förutse. Det allmänna gynnas, både genom reglernas utformning och genom bättre resurser än vad den enskilde förfogar över, då regler tillämpas. En majoritet i kan genomdriva en lag trots att den är grundlagsstridig. Kontrollen av lagstiftningen är bristfällig. Det allmänna undandrar sig sitt ansvar då regler tillämpas fel mot enskilda. Möjligheterna till skadestånd är otillräckliga. Äganderätten är hotad genom såväl högt skatteuttag som missgynnande lagstiftning. Näringsfriheten är inskränkt, bl.a. genom monopol, särskilda bidragsbestämmelser m.m. Förvaltningen är utsatt för en politisering. Partipolitiska förbindelser favoriseras framför kompetens. Medborgarnas integritet har bristfälligt skydd mot bl.a. samköming av dataregister. Socialdemokratisk politik motverkar enskilt inflytande Socialdemokratisk politik bygger på en misstro mot enskildas rätt - och förmåga - att lösa problem och att samarbeta med andra. Det socialdemokratiska tänkandet är baserat på en socialistisk modell av hur ett samhälle bör fungera. Denna modell förutsätter att människors villkor skall vara likformigt ordnade i viktiga hänseenden. Inkomster utjämnas, boende i enskilt ägda bostäder missgynnas, barnen första rummet vid lagstiftning. Det allmänna får inte ensidigt gynnas på de enskildas bekostnad. Ge den enskilde tolkningsföreträde vid tvist med det allmänna, då ramlag tillämpas. Ramlagar är ofta oklara och därför måste den enskildes ställning stärkas i sådana tvister. Grundlagsskydda äganderätten, avtalsfriheten samt näringsfriheten. Ge enskilda ökad rätt till skadestånd från det allmänna vid felaktig myndighetsutövning. Grundlagsskydda rätten att stå utanför en organisation, d.v.s. den negativa föreningsrätten. Reglera ideella föreningars verksamhet i lag i syfte att stärka den enskildes ställning. vårdas och fostras av det allmänna, undervisning och sjukvård är den offent- Mot. liga sektorns monopol, pensionssparande sker i stor utsträckning kollektivt, K206 Det är slående hur dogmatiskt den nuvarande socialdemokratiska regeringen slår vakt om eller till och med försöker utvidga redan förlegade socialistiska och kollektiva system och företeelser. Detta sker trots de - för allt fler - uppenbara felslut och misslyckanden som är en sådan politiks kännetecken. Dessutom kräver den socialdemokratiska politiken för det första stora skatteuttag för att den offentliga verksamheten skall kunna finansieras. För det andra kräver verksamheten ett omfattande regelverk, som skall tillämpas av tjänstemän i myndigheter. Den socialdemokratiska samhällsmodellen får konsekvenser för medborgarnas rättssäkerhet. Då kollektiva lösningar prioriteras kan enskildas intressen bli satta i andra hand. Om en enskild drabbas av att myndigheter fattar fel beslut är det sålunda svårt för honom eller henne att få upprättelse p.g.a. den snäva utformningen av reglerna beträffande det allmännas skadeståndsansvar. Samma tendens till bristande sinne för den enskildes rättssäkerhet finns exempelvis inom skatteområdet. Myndigheter har med hjälp av den s.k. bevissäkringslagen vittgående befogenheter att genomföra husrannsakan och beslagta egendom. Socialdemokratiskt tänkande sätter det allmännas intresse före de enskildas. Socialdemokraterna visar ringa intresse för att värna det enskilda ägandet. Detta är i och för sig inte märkligt. I socialistisk doktrin ses enskilt ägande som något negativt. Från socialdemokratisk sida tycks man anse att det inte finns någon gräns för i vilken mån det allmänna kan ianspråkta enskild egendom eller på vilket sätt detta kan ske. Ett tydligt exempel är pensionsskattens genomförande. Detta synsätt, att det allmännas intressen går före den enskildes, slår också igenom i frågor som rör medborgarens integritet. Anser sig myndigheter för sin verksamhet ha behov av skiftande uppgifter om en person anses myndigheten också ha rätt att införskaffa dessa uppgifter. Även då det är fråga om demokratins funktion finns hos socialdemokraterna ett bristande intresse för den enskilde medborgarens inflytande. Genom att riksdags- och kommunalval hålls minskar det sistnämndas betydelse. På motsvarande sätt finns hos socialdemokraterna en stor misstro gentemot vidgat utrymme för medborgarna att genom folkomröstning påverka direkt i vissa frågor. Det finns från socialdemokratisk sida inte sällan en ovilja att strikt reglera formerna för offentlig maktutövning i grundlag och annan lagstiftning. Detta synsätt är grundat bl.a. på ett långt maktinnehav, men också på den allmänna inställningen att en politisk majoritet inte alltid skall bindas av några egentliga gränser. Man synes från socialdemokratiskt håll ha bortsett ifrån att grundlagar och andra regler som skall styra maktutövning inte endast är någon form av ordningsregler. Reglerna existerar just för att skapa kontroll av vad maktens företrädare tar sig för. Makt som utövas vid sidan av lagen är regelmässigt svår att kontrollera. Makt som utövas utan kontroll kan i bokstavlig mening leda vart som helst. Det är ingen slump att diktaturer saknar effektiva kontrollorgan beträffande K206 Tvärtom är detta en av de viktigaste förutsättningarna för en totalitär stats uppkomst eller bestånd. Det är illavarslande när det parti som innehar regeringsmakten visar så ringa intresse för dessa aspekter. Mångå väljare känner främlingsskap inför den politiska processen och upplever de politiskt valda företrädarna som anonyma. Dessa tendenser har stärkts under senare val. Detta är självfallet olyckligt i en demokrati. Fenomenet är desto allvarligare då det inträffar då politiska beslut omfattar allt större områden i samhället och påverkar de enskilda medborgarnas alltmer ingripande. Medborgarnas inflytande över de politiska beslut som formar vårt samhälle måste, enligt vår mening, stärkas. Därmed ökar möjligheterna för att de lagar som stiftas tar större hänsyn till de enskildas önskemål. Allt fler upplever det politiska systemet som fjärran, ogripbart och svårt att påverka. Det finns många anledningar till detta. En är att de politiska partierna har kommit att upplevas som allt mer förstelnade och fjärran från möjlighet till inflytande. Partierna uppfattas av många mer som konkurrerande politiska maktapparater än som sammanslutningar av individer med engagemang för vissa idéer. Framtidens politiska arbete måste vara annorlunda än dagens om den skall förmå att engagera medborgarna i de stora samhällsfrågorna. Men det räcker inte med detta. Även vårt politiska system måste förändras för att ge större öppenhet och större möjligheter för medborgarnas engagemang och inflytande. bör införa ett nytt valsystem som ger väljarna möjlighet att faktiskt välja vilka personer de vill ha till sina representanter. Det svenska valsystemet är extremt. I motsats till så gott som varje annat demokratiskt land ges väljaren i så gott som inget inflytande alls över vilken person som skall representera honom eller henne i riksdag, landsting eller kommunfullmäktige. Väljaren har att välja mellan de olika "personpaket som partierna presenterar. Möjligheten att stryka ett namn finns teoretiskt, men valsystemet är så konstruerat att strykningar i praktiken saknar betydelse. Partierna själva beslutar om formerna för hur det paket som skall presenteras för väljarna skall bestämmas. Olika partier tillämpar olika modeller. Inom ramen för dagens valsystem borde det vara självklart att det är partiets medlemmar som i öppna val fick avgöra hur det "personpaket som skall presenteras för väljarna skall se ut, vilket är utgångspunkten för det system använder. Men det räcker inte med att bara ge partimedlemmarna inflytande. Valsystemet bör ändras så att inte 4 bara ett partis medlemmar, utan samtliga dess väljare, får avgöra vilka per- Mot. 1989/90 söner som skall vara deras representanter. Starka skäl talar för att bibehålla det proportionella valsystemet. Varje röst bör vara lika mycket värd. Det enda acceptabla undantaget är en viss småpartispärr. Det är emellertid fullt möjligt att kombinera ett system med enmansvalkretsar med strikt proportionella val och personval. På det sättet är varje röst lika mycket värd, en direktkontakt etableras mellan väljare och valda och väljarna ges direkt inflytande över vem som skall bli deras representant i t.ex. . I tillämpas ett proportionellt valsystem med de länsvisa valkretsarna som grund för den proportionella fördelningen. tillämpades emellertid ett valsystem med majoritetsval i enmansvalkretsar. tillämpas i svenska val en proportionell fördelning efter den jämkade uddatalsmetoden med division 1,4. Vid övergången till enkammarriksdag 1970 skapades ett valsystem som var riksproportionellt, men som behöll länsvalkretsarna som grund för fördelningen. Det tillämpade svenska valsystemet tillgodoser mycket högt ställda krav på proportionalitet för de partier som klarat den uppställda spärren på av rösterna. Däremot saknas nästan helt möjlighet till personval. De i svenska val tillåtna strykningarna av en eller flera kandidater på partiernas vallistor kan i riksdagsvalen i stort sett aldrig påverka mandatfördelningen. Det går att inom ramen för ett proportionellt system öka personvalsinslaget. Exempel på detta är med sin kumulering, vilket innebär att en viss kandidat kan få dubbla personröster av en väljare. Länder med majoritetsval i enmansvalkretsar får personvalsinslaget tillgodosett men tappar möjlighet till proportionalitet. majoritetsval genomförs i två omgångar, där den andra omgången endast genomförs om ingen kandidat fått i den första omgången. har ett valsystem som förenar principerna om proportionella val och direkt personval. Vid valet röstar väljarna inte på partierna utan på enskilda kandidater. På valdagen finns i vallokalen en förteckning över alla kandidater som anmälts i valkretsen. Kandidaterna är upptagna listvis i sådan ordning som partierna bestämt. Varje kandidat har tilldelats ett nummer. Valsedeln utgörs av en vit sedel med en rund ring och i denna ring skall väljaren skriva numret på den kandidat som väljaren vill stödja. En valsedel som saknar nummer blir ogiltig. Personvalet är således obligatoriskt. I genomförs valet i två omgångar, vilket innebär att varje väljare har en röst för en majoritetsvalsomgång i enmansvalkretsen och en röst för en proportionell omgång med regionala valsedlar. Det är givetvis möjligt att skapa ett nytt svenskt valsystem som bygger på proportionalitet och personval. Av det ovan anförda framgår att det finns flera tänkbara modeller. Ett nytt valsystem måste dock garantera såväl riksproportionalitet som påtagligt inslag av personval. Det senare skulle t.ex. kunna åstadkommas genom att varje väljare har två röster, varvid den ena rösten används vid majoritetsval i enmansvalkretsar och den andra vid proportionellt val i regioner. Ett sådant valsystem skulle kunna spela en viktig roll när det gäller att för- 5 nya svensk demokrati. Väljarna skulle ges möjlighet att även välja person, Mot. närheten mellan riksdagsmännen och väljarna skulle öka högst väsentligt K206 och det skulle med all sannolikhet bli högre i tak i partierna i takt med att de framtid direkt avgjordes av väljarna i stället för av partiorganisationerna. Var och en av dessa förändringar är betydelsefulla. Tillsammans kunde de bli något av en kulturrevolution för ett partisystem som annars riskerar att stelna allt mer och att förlora väljarnas aktiva stöd. Frågan om ökade möjligheter till personval bör utredas . Ökat inslag av personval i de allmänna valen kommer att minska avståndet mellan väljare och de valda. Ännu en förändring för att förbättra väljarnas kunskap om de valda företrädarna bör dock genomföras. Om antalet riksdagsmän minskar ökar medborgarnas möjlighet att känna igen riksdagsmännen. Den anonymitet som ofta råder skulle motverkas. riksdag omfattar 349 ledamöter. Mot bakgrund av vårt lands folkmängd är detta i ett internationellt perspektiv ett alltför stort antal. Om antalet riksdagsmän minskade skulle detta inte endast medverka till att riksdagsmän blev bättre kända av medborgarna. Det skulle också leda till en "arbetsdugligare" riksdag. Antalet riksdagsmän bör således minska. 249 ledamöter är, enligt vår mening, ett lämpligt antal. Å andra sidan kan intresset för att alla delar av vårt land får en god representation tala för fler ledamöter. Då en minskning av antalet riksdagsmän även medför andra nödvändiga ändringar i valsystemet bör frågan bli föremål för utredning. Det finns möjligheter att anordna rådgivande - och beträffande grundlagsfrågor beslutande - folkomröstning. Vi menar att folkomröstningar används i alltför liten utsträckning i vårt land. Emot folkomröstningar brukar ibland anföras att de kan fördröja lagstiftningsproceduren. Detta är inte ett bärkraftigt skäl att motsätta sig folkomröstningar. Finns det skäl att anta att en majoritet av befolkningen inte önskar ha en viss lag skall självfallet inte proceduren som sådan vara ett argument för att förhindra att majoritetens vilja respekteras. bestämmer en majoritet om en folkomröstning skall ske. Något minoritetsskydd finns inte utom beträffande vilande grundlagsförslag. Starka skäl talar för att låta en del av ledamöter, exempelvis en tredjedel, kunna kräva att rådgivande folkomröstning anordnas. Självfallet skall sådan omröstning inte kunna ske i alla frågor. Exempelvis bör renodlade budgetfrågor vara uteslutna. Det finns också anledning att öppna möjlighet till folkomröstning på initiativ från medborgarna. En tänkbar lösning är att om etthundratusen väljare kräver folkomröstning skall rådgivande sådan anordnas. Frågor gällande ökad användning av folkomröstningsinstitutet bör utredas Mot. bör motsvarande möjligheter till folkomröstning på det K206 kommunala planet övervägas. Enligt gällande lag har så gott som alla utlandssvenskar rösträtt, men den är inte grundlagsreglerad. Detta är otillfredsställande. Genom ett enda riksdagsbeslut med enkel majoritet kan svenska medborgare som vistas utomlands berövas möjligheten att utöva sin rösträtt. Det är därför av stor betydelse att skyddet för rösträtten förstärks. Detta bör ske genom att nuvarande bestämmelser om utlandssvenskarnas rösträtt skrivs in i 3 kap. 2 § regeringsformen. Skilj kommun- och riksdagsval och förläng mandatperioderna Till skillnad från vad som gäller i andra demokratier sker riksdags- och kommunalval i . De primärkommunala och landstingskommunal frågorna ges därför litet utrymme i den allmänna debatten inför valen. Rikspolitiska frågor dominerar. Beslut som fattas i kommuner och landsting har blivit alltmer väsentliga för medborgarna. Huvuddelen av den offentliga verksamheten bedrivs i regi. Att det hos väljarna finns ett intresse för kommunala frågor visar analyser av föregående val. Antalet väljare som lägger sina röster för olika partier i riksdags- och kommunalvalen har successivt ökat under senare val. Med skilda valdagar skulle de kommunala frågorna - och de kommunala politikerna - komma i förgrunden. Väljarnas möjligheter att ta ställning till den framtida politiken i kommunen skulle öka. års reform tillämpades fyraåriga mandatperioder för valda församlingar i vårt land. Därefter förkortades mandatperioden till . Detta har fört in en ryckighet och hetsighet i det politiska arbetet. Den treåriga mandattiden är alltför kort. Planeringen i såväl kommunerna som på riksplanet försvåras påtagligt. Det bör ske en övergång till fyraåriga mandatperioder för valda församlingar. Av särskild betydelse är att valen inte förrättas . bör förrättas till och vartannat till kommunfullmäktige och landsting. Annars kommer rikspolitiken att fortsätta att dominera över de kommunalpolitiska frågorna. En kyrkans valdag bör införas Genom de kyrkliga valens förläggning som de allmänna valen har sämsta tänkbara förutsättning för en kyrklig valdebatt skapats. Valdeltagandet är som regel mycket lågt. En förklaring till det svaga intresset för de kyrkliga valen är med stor sannolikhet deras placering efter de allmänna valen till riksdag, landsting och kommun. All kraft och energi har i partiorganisationer och media ägnats valen . Alla kyrkliga val bör samlas till en ny kyrkans valdag. Denna valdag bör Mot. 1989/90 placeras i oktober året före kommunfullmäktigevalen. Förändringen skulle K206 innebära att ökad uppmärksamhet från väljare, partiorganisationer och media skulle kunna riktas mot de kyrkliga valen. Kyrkofullmäktige bör ha lika lång mandatperiod som kommunfullmäktige. De enskildas villkor bör i sä liten utsträckning som möjligt regleras av det allmänna. När behov av reglering finns skall medborgarnas krav på rättssäkerhet och integritet tillmätas största betydelse. Det måste finnas en balans mellan offentliga och enskilda intressen. Det allmänna får inte ensidigt gynnas på medborgarnas bekostnad. Lagar skall stiftas i överensstämmelse med grundlagar och . Det får inte finnas någon tveksamhet i dessa avseenden. Tillkomsten av en ny lag eller ändring i en bestående bör vara väl förberedd. Detta för att garantera att lagarna är av sådan kvalitet att snara ändringar inte blir nödvändiga. Men även för att låta medborgare - och rättstilllämpande organ - sätta sig in i vad den nya regleringen innebär. Då lagar ändras hastigt blir resultaten ofta att de är illa förberedda och fungerar dåligt, att de skapar stora praktiska problem i samhället och slutligen att de skadar respekten hos medborgarna för lagar, myndigheter och ytterst lagstiftaren. Under alla förhållanden får lagändringar till de enskildas nackdel aldrig genomföras så hastigt att enskilda drabbas av rättsförluster. Användningen av ramlagstiftning och generalklausuler måste begränsas. Denna lagstiftningsteknik har medfört att det är svårt för allmänhet och myndigheter att förutse tillämpningen. I ett modernt, snabbt föränderligt samhälle är det inte möjligt för en lagstiftare att helt klara sig utan ramlagstiftning och generalklausuler. bör dock det allmänna ta på sig ett särskilt ansvar för hur sådan lagstiftning tillämpas i mål eller ärenden mellan enskilda och det allmänna. Uppstår tvekan om hur lagen skall tillämpas skall den tolkas till den enskildes förmån. I den svenska regeringsformen behandlas egendomsskyddet i 2 kap. 18 § regeringsformen. Där stadgas: "Varje medborgare vilkens egendom tagits i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten enligt grunder som bestämmes i lag. Det bör observeras att lagrummet inte föreskriver full ersättning. Utan hinder av grundlag kan alltså i vanlig lag föreskrivas att endast en del av förlusten skall ersättas. Bestämmelsen omfattar inte det fallet att egendom avhändes genom skatteuttag. 1 vår grundlag finns inte något tak för det samlade skatteuttaget. Skatter på är alltså fullt genomförbara. I har - som bekant - t.o.m. skatteuttag på mer än hela det beskattningsbara beloppet förekommit. Regeln omfattar inte heller det fall då det är fråga om s.k. rådighetsbe- 8 gränsningar för en ägare. Det finns således inget grundlagsskydd som hind- Mot. rar staten att exempelvis förbjuda bebyggelserätt på all mark i landet. Slutsatsen av det anförda är att nuvarande skydd för äganderätten är mycket bristfälligt i regeringsformen. En riksdagsmajoritet har möjlighet att genom vanlig lag besluta om olika begränsningar i enskilt ägande. Personlig äganderätt är en viktig förutsättning i ett samhälle vars ekonomiska system är marknadsekonomin. När äganderätten begränsas eller störs, störs också marknadsekonomin. En utredning bör därför göras i syfte att klarlägga hur äganderättens ställning kan förstärkas i regeringsformen. Detta arbete bör påbörjas och bedrivas skyndsamt. Mellan äganderätten och avtalsfriheten råder ett starkt samband. Om ägaren inte har rätt att disponera över sin egendom, exempelvis genom försäljning eller uthyrning, förlorar äganderätten mycket av sitt värde. Rätten att fritt sluta avtal spelar en väsentlig roll inom många områden i vårt samhälle. Det finns dock tendenser till inskränkningar i avtalsfriheten. T.ex. kan enligt förköpslagen ett avtal mellan två personer om köp av fastighet förlora sin giltighet. På motsvarande sätt finns inskränkningar av avtalsfriheten inom hyreslagstiftningen och i arbetsrättsliga lagar. Då avtalsfriheten har sådan stor betydelse för vårt samhällsskick bör den ges uttryckligt grundlagsskydd. Vissa inskränkningar i friheten att ingå avtal måste finnas även . Avtalsfriheten kan inte vara helt utan begränsningar. I grundlag skall anges vilka begränsningar som får ske. Grundlagsskydd för den negativa föreningsrätten Den positiva föreningsrätten, d.v.s. rätten att fritt ansluta sig till och tillhöra en förening, finns inskriven i grundlagen och i medbestämmandelagen. Det borde vara en självklarhet att med rätten att tillhöra en förening också följer rätten att slippa tillhöra en förening. I är dock rätten att stå utanför en förening - den s.k. negativa föreningsrätten - ingen självklarhet. Fackliga organisationer ser sig oförhindrade att genom mycket långtgående åtgärder försöka tvinga in arbetstagare som medlemmar. Det förekommer att fackliga organisationer nekar eller ställer upp hinder om en medlem önskar utträda eller skapar svårigheter för arbetsgivare som önskar anställa någon som inte är fackligt ansluten.