mot · GD02Fi65 · 1990-05-10 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fi65 av m fl (vpk) med anledning av proposition 1989/90:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /91 m.m. (kompletteringsproposition) Det senaste halvårets politiska händelser har inneburit att regeringen definitivt kapitulerat för de kapitalistiska marknadskrafterna. Kompletteringspropositionen talar inte om en egen väg utan är enbart ett sätt att förhålla sig till marknadens krafter, dvs de imperialistiska koncernerna och EG-marknadens villkor. Tredje vägens politik försökte ge en illusion om en egen utveckling. Färden på den vägen slutade i ett stopp och socialdemokratin står än mer tomhänt . formar nu regeringens politik. har människorna i arbetarrörelsen anledning att själva försvara sina traditionella värderingar och vunna framgångar, inte bara mot högern, borgare och kapital, utan i lika hög grad mot den socialdemokratiska regeringens politik. Vpk håller fast vid en socialistisk arbetarpolitik. Vi delar oron som finns i arbetarrörelsens bas. De traditionella värderingarna måste försvaras och användas i strid för arbetarrörelsens intressen och mot borgarpolitik. För den skull har inte vpk undandragit sig sitt ansvar att påverka politikens utformning. Vpk har lagt en mängd förslag för att vända och åtgärda problemen i ekonomin. Däremot har Vpk bestämt sagt nej till en orättvis fördelningspolitik, felaktig åtstramning och försämringar för de arbetande. Regeringens val av som samarbetspartner är ett politiskt val, ett högerval. Hade den socialdemokratiska regeringen varit intresserad att börja bedriva arbetarpolitik i gammal god arbetarrörelseanda, var och är vpk berett till konstruktiva insatser. Högerutvecklingen av den socialdemokratiska regeringspolitiken är på kort sikt en svårighet och en tillbakagång för arbetarrörelsens styrka och politiska inflytande. finns nu möjligheten att frigöra hela den politiska kraften som finns inom rörelsen. Vpk kan trots regeringens högervridning se positivt på möjligheten att vända den politiska utvecklingen. De uppgörelser regeringen gjort med om skattepolitiken och den ekonomiska politiken strider i flera fall direkt mot arbetarrörelsens prin- Mot. 1989/90 cipiella utgångspunkter, rättvisa och jämlikhet, solidaritet och gemenskap. För vad är egentligen arbetarrörelsen? Ja, så här uttrycker sig en okänd poet i en fackförbundspublikation: Tankar, Idéer, värderingar, moral och tradition. Går att förändra och utveckla, inte alls oföränderligt. Likt en gammal fura, stammen, grenarna, lövverket, rötterna tillsammans starkt och friskt, växande. Rötterna, stammen består och tycks oföränderligt medan grenarna ständigt skjuter nya skott. Knutna till trädets rötter finns grundvärderingarna; tron på människans lika värde, demokrati och rättvisa. Stammens bark innesluter tankar om värdet av gemenskap, solidaritet och sammanhållning för gemensamma intressen. symboliserar vår organisation, vår verksamhetsidé och våra gemensamma strävanden. Allra ytterst försiggår en ständig process, där trädet tillgodogör sig solens energi och lämnar ifrån sig syre till sin omgivning. I motsats till regeringen och anser vi att en fördelningspolitik måste bedrivas även om man inte har en god tillväxt. Det som finns måste fördelas till de grupper som bäst behöver dem. En regering som slutar upp med att göra rättvisa fördelningar kan aldrig få vårt eller arbetarrörelsens stöd. Vi kan inte heller se att regeringen i sin långtidsbudget har ändrat inriktning. Det kommer att bli fem svåra år för de lägsta inkomsttagarna och de nyfattiga. Skatteomläggningen gynnar främst de rika. De lägst avlönade får det svårare och svårare att kompensera sig avtalsvägen. Vi ser att löneklyftorna ökar. I detta läge väljer regeringen att reducera eller i bästa fall ha en oförändrad nivå på transfereringarna till hushåll och kommuner. Från finns redovisat (1988) hur minskade transfereringar kraftigt slår mot ensamstående kvinnor med barn. Där har det utvecklats en klar feminisering av fattigdomen. Med den nya inriktningen 5 av den ekonomiska politiken kommer vi att få samma utveckling i . Detta innebär att hälso- och sjukvården, den sociala tryggheten och sam- Mot. hällsskyddet blir lidande och att fritidsverksamheter och kulturen drabbas. Vpk ser det som allt mer angeläget att hålla fast vid de utgångspunkter och riktlinjer för den ekonomiska politiken som vi presenterade : * Rättvis fördelningspolitik med inriktning på låginkomstagarna. * Social rättvisa med satsningar på vård, omsorg, skola och kultur. * Arbete åt alla och demokratiska maktförändringar i arbetslivet. * Nationell industripolitik med framtidsinvesteringar för att minska i första hand beroendet av EG. * Samlade åtgärder mot den ekologiska krisen. Granskning av regeringens ekonomiska politik av högkonjunktur framstår alltjämt förutsättningarna som goda för en fortsatt stark ekonomisk utveckling. dämpades visserligen tillväxten något. Uppbromsningen var mest uttalad i och . Detta innebar emellertid inget drastiskt omslag i konjunkturen. Den sammantagna produktionen i industriländerna beräknas öka med en takt på , och få bedömare tror att tillväxten kommer att reduceras nämnvärt under det närmaste året. I har industriproduktionen i stort sett legat kvar på den nivå som uppnåddes /1989. Antalet industrianställda har minskat som kapacitetsutnyttjandet reducerats. Även inom tjänstesektorn har tillväxten dämpats något, men avmattningen är inte på långt när så uttalad som inom industrin. Sammantaget har BNP-tillväxten reducerats från ner till . En inte ovanlig bedömning är att den amerikanska konjunkturen nu nått sin botten och att utvecklingen 1990 kommer att vända uppåt igen. Det höga ränteläget har haft en avkylande effekt på den brittiska ekonomin. Tillväxten sjönk från (1988) ner mot . Mycket tyder på att tillväxten dämpats ytterligare under början av det här året. Liksom i är det emellertid sannolikt att den svagaste fasen i den brittiska konjunkturen redan har passerats. Övriga präglas i hög grad av en omfattande investeringsvåg. Investeringarna har i flera länder ökat med tvåsiffriga tal. Man får gå tillbaka till 1960-talet för att finna en lika stark utveckling. Trots dessa gynnsamma förutsättningar har ändå tillväxten dämpats. Det är emellertid inte frågan om vikande efterfrågan utan snarare om en tilltagande brist på produktionskapacitet. Kapacitetsutnyttjande är i flera länder det högsta . Denna utveckling har drivit upp räntorna. Därtill har omställningen i tillkommit. Aktörerna på de finansiella marknaderna väntar sig att konsumtion och investeringar skall öka kraftigt där och att detta kommer att leda till ökad inflation. Ränteuppgången har därför fortsatt. Den ekonomiska tillväxten på den europeiska kontinenten bedöms säle- Mot. des fortsätta som konjunkturen vänder uppåt i och Storbri- Fi65 Högkonjunkturen kan därför leva kvar en bra bit in . Det bör emellertid understrykas att räntenivån stigit betydligt . I allmänhet tar det tid innan en ränteuppgång får effekt på den ekonomiska aktiviteten. Den höga investeringstillväxten och tilltagande flaskhalsproblem gör att ränteutvecklingen sannolikt förblir uppåtriktad. Även om den reala ekonomin bör betecknas som stark kommer ränteuppgången att hämma efterfrågeutvecklingen. Riskerna för en plötslig konjunkturnedgång är små, men kan för den skull inte uteslutas. Den svenska ekonomins utveckling I liksom i flera andra industriländer nådde industrikonjunkturen sin höjdpunkt . Produktion och kapacitetsutnyttjande uppnådde då sina högsta värden. Industrikonjunkturens försvagning i sammanfaller därmed med den internationella utvecklingen. Bristen på arbetskraft och produktionskapacitet har hämmat produktionens utveckling inom den svenska industrin. Efterfrågan har funnits, men det har saknats resurser för att möta denna fullt ut. Detta har resulterat i att tappat marknadsandelar på såväl hemma- som exportmarknaderna. Följden har också blivit att priser och löner ökat snabbare i vårt land än i många andra länder. Den efterfrågeförsvagning som stora delar av svensk industri nu står inför beror delvis på en svagare internationell konjunktur, men också på att de svenska företagen under en följd av år höjt sina priser mer än de utländska konkurrenterna. Följden har blivit ett jämförelsevis stort efterfrågebortfall för svenska företag. Omställningen har gått snabbt. Så sent som uppgav mer än hälften av industriföretagen att det främst var bristen på produktionsfaktorer som begränsade produktionen. angav 2/3 av företagen istället efterfrågeläget som det främsta hindret. Bilden är emellertid splittrad. Inom delar av industrin upplevs bristen på arbetskraft fortfarande som besvärande, som efterfrågeläget uppges vara gott. Det är framförallt massa- och pappersindustrin, järn- och stål-, samt transportmedelsindustrin som fått vidkännas ett försämrat efterfrågeläge. Dessa branscher väger förhållandevis tungt i den svenska industrin. Till viss del kan därför den svenska industrins jämförelsevis dåliga utveckling förklaras med en, för tillfället, oförmånlig industristruktur. Den svenska exporten utvecklades mycket svagt . Detta gäller inte bara volym- utan också prisutvecklingen. De svenska priserna förefaller t.o.m. ha sjunkit relativt konkurrenternas. Ett sätt att mäta lönsamheten är att räkna fram bruttoöverskottet. Detta mått anger hur mycket som återstår av förädlingsvärdet efter att lönekostnaderna plockats bort. Utvecklingen av bruttoöverskottets andel av förädlingsvärdet ger en bild av vinstutvecklingen. 1981 låg vinstandelen inom industrin på . Efter devalveringarna 1981 och 1982 steg bruttoöverskottet snabbt. 1984 översteg vinstandelen och 1986 var det uppe i . Kraftiga löneökningar i kombination med måttliga prisökningar och svag produktivi tetsutveckling har medfört att vinstandelen sjunkit nå- Mot. 1989/90 got. steg timlönerna med endast 6 1/. Under dessa båda år var näringslivets lönsamhet bättre och bristen på arbetskraft större än vad som kan förväntas . En annan viktig skillnad är den försämring av kommunernas finanser som inträffat. Även om bristen på arbetskraft i vissa sektorer kommer att bestå är det ändå sannolikt att löneutvecklingen 1991 kommer att bli betydligt måttligare än den varit . Det finns visserligen bedömare som räknar med att lönerna fortsätter öka med tvåsiffriga tal. Detta förefaller inte vara någon realistisk utveckling. Men inte heller regeringens uppskattning framstår som speciellt sannolik. I sitt huvudalternativ utgår man från att lönerna ökar med enbart 1991. Enligt vpk:s mening är det rimligare att räkna med en höjning på . En sådan utveckling skulle också ligga i linje med den i omvärlden. Regeringens förutsägelse om att lönerna ökar leder till att den underliggande inflationen kan nedbringas till . Detta innebär en viss försämring av reallönerna. Hushållens inkomster ökar emellertid till följd av skattereformen. Såväl sparande som konsumtion ökar. Efter en rad år med kraftig investeringstillväxt förutses en uppbromsning. Sammantaget innebär detta att tillväxttakten för den inhemska efterfrågan reduceras till 1 1/. Importutvecklingen dämpas härigenom. Regeringen räknar emellertid med en ännu lägre exporttillväxt varför handelsbalansens överskott fortsätter krympa. Kraftigt växande räntebetalningar till följd av ökad skuldsättning i samband med omfattande svenska utlandsinvesteringar och nettoimport av aktier leder till att underskotten i bytesbalansen fortsätter växa kraftigt. räknar regeringen med ett underskott på vilket motsvarar av BNP. Den svenska bytesbalansen skall avspegla förhållandet mellan sparande och investeringar i vårt land. Då investeringarna överstiger sparandet visar bytesbalansen underskott. Sparande definieras som skillnaden mellan produktion och konsumtion. Det av produktionen som inte konsumeras sparas således. Om konsumtionen ökar snabbare än produktionen minskar sparandets andel av produktionen (dvs sparkvoten sjunker). har såväl sparande som investeringar vuxit kraftigt. har emellertid investeringarna vuxit avsevärt snabbare än sparandet. Detta har resulterat i kraftigt växande bytesbalansunderskott. Det är viktigt att understryka att de växande underskotten är ett resultat av ökande investeringar och inte en följd av att sparandet sjunker (dvs att konsumtionen skulle öka snabbare än produktionen). Svenska företags investeringar växer kraftigt inte bara i utan också utomlands. Valutaregleringens avskaffande innebar att samtliga hinder för återinvesteringar och fastighetsköp utomlands togs bort. möjligt att fritt köpa utländska aktier. Det sammantagna värdet av de 8 svenska direktinvesteringarna utomlands och importen av utländska aktier Mot. uppgick till vilket innebar en ökning med Fi65 Huvuddelen av ökningen låg på aktieimporten. uppgick det svenska näringslivets bruttoinvesteringar i till en ökning med också det en kraftfull höjning. Att investeringarna överstiger sparandet behöver inte nödvändigtvis vara något problem. Att låna till investeringar är inget att oroa sig för såvida dessa ger en avkastning som överstiger lånekostnaden. Upplåning i syfte att finansiera löpande konsumtion är däremot något man helst bör undvika. Sparandet i den svenska ekonomin har emellertid vuxit . Det reala sparandet plus nettoexporten av varor och tjänster relativt BNP låg 1989 på av BNP. Detta är mer än genomsnittet för detta decennium. Den kraftiga investeringsuppgången har inte bara resulterat i växande bytesbalansunderskott utan också i en växande obalans mellan utbud och efterfrågan. Produktionen har, trots kapacitetsutbyggnaden, inte kunnat möta efterfrågetillväxten. Importen har ökat kraftigt som hemmaefterfrågan dragit resurser från exportsektorn. Detta har inte bara resulterat i en försvagad handelsbalans utan också överefterfrågan på produktionsfaktorer och insatsvaror med stigande priser och löner som följd. Det grundläggande problemet är således att efterfrågan överstiger utbudet. Regeringens förslag till lösningar har varierat. Avsikten med det senaste förslaget är att dämpa expansionen inom den offentliga sektorn och strama åt för hushållen. Med denna politik hoppas man dämpa efterfrågetillväxten och stimulera arbetsutbudet. Härigenom skulle gapet mellan efterfrågan och utbud minska vilket skulle dämpa inflationen. Vpk vänder sig emot en generell åtstramning. Det är inte hushållens eller den offentliga sektorns konsumtion som har orsakat överhettningen. ökade såväl privat som offentlig konsumtion . Detta kan jämföras med att BNP ökade med . Konsumtionens andel av BNP har med andra ord minskat vilket innebär att sparkvoten ökat. Regeringen försöker i första hand lösa de ekonomiska problemen genom att reducera efterfrågan. Den överhettning i ekonomin som vi kunnat iaktta och början av 1990 beror emellertid inte i första hand på att efterfrågan är för stor utan istället på att utbudet är för litet. En momshöjning löser därför inte de grundläggande problemen. sa när han slutade som AMS-chef att: behöver inte ha brist på anställda, varken nu eller . Det är den dåliga hushållningen med den arbetskraft som redan finns som är orsaken till dagens situation. Förbättrad arbetsmiljö samt ökade resurser till rehabilitering behövs för att förbättra hushållningen med arbetskraft. Vpk delar denna bedömning. Den öppna arbetslösheten har under den socialdemokratiska regeringen inte tillåtits växa som i andra länder. Men alltfler har trots detta hamnat vid sidan om. Antalet långtidssjukskrivna och förtidspensionerade har under den socialdemokratiska regeringen ökat med 150 000 personer så att denna grupp nu uppgår till en halv miljon människor. Det är inte konstigt att vi 9 hamnat i en situation där efterfrågan överstiger utbudet. Det är inte konstigt att det råder brist på arbetskraft när man tillåtit en sådant slöseri med mänskliga resurser. Utmed den tredje vägen har många hamnat i diket. Full sysselsättning eller låg inflation Den föregående finansplanen inleddes med orden: Arbete åt alla är den ekonomiska politikens viktigaste mål. Det var en vacker formulering. Tyvärr har den fallit bort i den reviderade versionen. Regeringen säger istället att: Arbetslösheten skall inte vara ett medel i den ekonomiska politiken. Det är möjligt att innebörden är den samma, men det är faktiskt svårt att känna sig helt övertygad. Allt fler ekonomer talar nu om en försvagad konjunktur. Det skulle med andra ord vara för sent för åtstramning. Trots detta vill regeringen höja momsen. uppgick antalet arbetslösa till i genomsnitt 61 000 personer. väntar sig regeringen att denna siffra skall stiga till 75 000. Denna utveckling beräknas fortsätta och 1991 räknar man med 90 000 arbetslösa trots att lönerna då bara, enligt regeringens uppskattning, skall öka . Regeringen bedriver åtstramningspolitik och låter antalet arbetslösa växa även om löneökningstakten väsentligt reduceras. Att denna politik syftar till arbete åt alla framstår inte som trovärdigt. Även om inte arbetslösheten bör betecknas som ett medel i regeringens politik så är den ändå en självklar följd av denna politik. Den ekonomiska politik som regeringen företräder framstår därför som oacceptabel för vpk. I allt fler länder prioriteras numera kampen mot inflationen framför kampen mot arbetslösheten. Detta i såväl hög- som lågkonjunktur. En viss arbetslöshet anses nämligen vara en förutsättning för låg inflation. Företrädarna för denna politik brukar också förespråka behovet av fasta normer i den ekonomiska politiken. Konsekvenserna av en felaktigt förd inhemsk politik anses i allmänhet vara farligare än följderna av internationella konjunkturstörningar. Stabiliseringspolitiken bör därför styras av normer som inskränker den kortsiktiga handlingsfriheten. Det är oklart i vilken utsträckning regeringen anammat dessa ideer. Möjligheterna att bedriva en självständig penningpolitik har i en rad avseenden begränsats . I viss utsträckning är detta en följd av politiskt fattade beslut. har penningpolitiken använts som ett komplement till finanspolitiken. När nu verksamhet avgränsas till att hålla kronans kurs fast borde finanspolitiken få en ökad betydelse . Frågan är emellertid om detta är regeringens avsikt. Mycket tyder på att finanspolitiken i socialdemokratisk tappning skall prioritera långsiktig inflationsbekämpning så att pris- och löneutvecklingen här hemma kan göras mer förenlig med den fasta växelkursen. Frågan är emellertid om det kommer att finnas någon politik kvar som kan tillåtas prioritera målet om full sysselsättning. Kompletteringspropositionens konkreta förslag har ingen större omfattning. I stället ligger tyngdpunkten i det tiopunktsprogram - handlingsprogram för tillväxt, sysselsättning och välfärd - som i stort är ett resultat av överenskommelsen med . Tredje vägen har blivit ett brett handlingsprogram. Handlingsprogrammet gynnar ensidigt företag och kapital, sviker vallöften, social och fördelningspolitisk rättvisa. Skattereformen skall stimulera arbete, sparande och tillväxt enligt regeringen. Av detta synes sparande vara det enda som någorlunda säkert skall kunna åstadkommas. I övrigt är skatteomläggningen ett oskrivet blad där negativa fördelningseffekter kan förta mycket av de målsättningar regeringen har. Vpk har i motion 1989/90:Sk81 redovisat ett alternativ som bygger på skatt efter bärkraft. Ett alternativ som har mer realistiska möjligheter att bidra till samhällets tillväxt. Regeringen anser löneökningarna vara huvudorsaken till den höga inflationen. Hoppet är att få ned löneökningarna utan att i övrigt föra en politik som skapar förutsättningar för låga avtal. Skatteomläggningens första och andra etapp kan knappast bidra till att de lågavlönade kommer att avstå från berättigade lönekrav när omläggningen ger höginkomsttagarna fördelar utöver de klyftor som tidigare skapats för de välbetalda . VPK förespråkar en rättvis fördelningspolitik på alla sektorer i samhället, som grund för mer normala avtal på arbetsmarknaden som kan bidra till rättvisa och jämlikhet. Det finns återigen skäl att påminna om att de flesta låginkomsttagarna är kvinnor. Regeringen bekämpar prisökningarna genom avregleringar och lönenedpressning. Inga åtgärder riktas mot dem som sätter priserna och ökar sina vinstmarginaler. Prispressen måste som vpk tidigare påpekat riktas åt rätt håll. Någon form av åtgärder mot höga vinster som tillkommit genom för hög prissättning måste vidtas. Det var fel av regeringen att avveckla prisstoppet utan att vidta någon åtgärd som bromsar prisutvecklingen. Det var fel signal till prissättarna. Regeringen vill inrätta en produktivitetsdelegation för att förbättra produktiviteten. Regeringen har uppmärksammat problemen inom den privata tjänstesektorn, men några förslag som kan sanera denna sektor finns inte. Dessutom inser inte regeringen att förnyelse av arbetslivet, engagemang och ansvar förutsätter ett demokratiskt arbetsliv med en rättvis fördelningspolitik och god arbetsmiljö som grund. Produktivitetskrav med morot och piska har sin begränsning. mer denna produktivitetsdelegation att nå samma blygsamma resultat som regeringens riksförlikningsman för lönebildningen. Vpk vill ha en effektiv och ändamålsenlig offentlig verksamhet. Produktivitetskrav på den offentliga verksamheten utan klara målsättningar, riktlinjer och resurser för att fylla målen skapar i första hand nya problem. Vi har tidigare påpekat att de utslagna ökade med 150 000 . Vpk stöder åtgärder som hindrar utslagning och som innebär rehabilitering. Arbetslinjen är en naturlig del i allas rätt till arbete. Vpk är däremot inte överens om införandet av lagfäst sjuklön , på de villkor som regeringen föreslår. Vpk har redovisat ståndpunkterna i motion till proposition 1989/90:114. Införande av sjuklön kräver grundläggande demokratiska rättigheter i arbetslivet. Regeringens uppgörelse med innbär även att den ekonomiska åtstramning av företagen som regeringen tidigare avsåg vid införandet av sjuklön tagits bort, och enligt uppgörelsen skall åtstramningen nu enbart drabba det arbetande folket genom momshöjning. Vpk delar regeringens åtgärder mot överhettningen inom storstäderna. Dessutom föreslog vpk att en särskild arbetsgivaravgift skulle tas ut på den privata tjänstesektorn i storstäderna för att öka arbetskraftsutbudet inom vård, omsorg och industri. Vpk delar inte regeringens åtsikt att kommunernas tillväxt kraftigt skall dämpas. I stället för ett kommunalskattestopp bör nya resurser tillföras sektorn. Främst skall vård, omsorg, skola, service och kultur kunna utvecklas. Krav på minskad privat konsumtion kan ställas på högavlönade men knappast på låginkomstagarna. Vpk har föreslagit höjda vin-, sprit- och tobaksskatter. Vpk avvisar en momshöjning och att den planerade barnbidragshöjningen genomförs enligt ursprungsförslaget. Detta krävs för att kompensera barnfamiljerna för följderna av SAP-FP:s skatteförslag. VPK är även kritiskt till att utbyggnaden av föräldraförsäkringen flyttas samt att egenavgiften i arbetslöshetsförsäkringen höjs. Åtgärderna drabbar dem som har lägre inkomster och ingår inte i ett rättvise- och jämlikhetsperspektiv. Vpk anser att föräldraförsäkringen bör byggas upp i den takt vallöftet innehöll. Vi menar att regeringen bör ompröva sitt beslut och överenskommelse med . Likaså bör tanken på ökad egenavgift i arbetslöshetsförsäkringen omprövas. bör som sin mening ge regeringen till känna att besluten om föräldraförsäkringens uppskjutande och egenavgiften i arbetslöshetsförsäkringen bör omprövas. Regeringens insats för sparande är att allemansparandet skall öppnas även för dem under . I övrigt förlitar sig regeringen på att skatteomläggningen skall stimulera hushållen att öka sparandet. Frågan att i någon form öka det kollektiva sparandet i syfte att öka utrymmet och viljan för nationella investeringar och därmed hävda självständigheten finns inte omnämnt i regeringens handlingsprogram.