mot · GD02Jo218 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo218 av m.fl. ( s, m, fp, c) Sockerbetsodlingen Sockerbetsodling och förädling i län är av sådan betydelse ur regionalpolitisk, miljömässig samt beredskapsmässig synpunkt att verksamheten måste säkerställas för framtiden. I såväl särskild utredning av statens jordbruksnämnd som utredningen om den nya livsmedelspolitiken har frågan om sockerproduktionens och sockerbetsodlingens framtid i diskuterats. Vi vill redovisa de mycket stora regionalpolitiska och miljömässiga konsekvenser som en ev. nedläggning av sockerbruk skulle föra med sig. En nedläggning av såväl bruk som odling skulle föra med sig ett direkt bortfall av ca 400 årssysselsatta inom näringslivet i län, främst på . Ett så betydande bortfall av primärsysselsättning kan leda till än svårare verkningar. är, bortsett från och området närmast brofästet samt och tätorter, en utpräglad avfolkningsbygd. Flera församlingar har av invånarna i pensionsåldrarna. Söder om centralorten finns vid sidan av jordbruket mycket få arbetstillfällen. Mot bakgrund av den svaga industriella strukturen kommer en total nedläggning av sockerproduktionen att medföra betydande reducering av servicestrukturen på särskilt de sydligaste delarna av . Detta skulle allvarligt försvåra för samhällsorganen att erbjuda den kvarvarande befolkningen en tillfredsställande serviceförsörjning. Den totala sysselsättningseffekten kan inklusive multiplikatorverkan innebära en reducering av ca 600-700 arbetstillfällen. Med tanke på sockerbetornas goda lönsamhet i förhållande till alternativa grödor kan nedläggning av sockerbetsodlingen innebära en betydande minskning av den odlade åkerarealen på . Dess betydelse för animalieproduktionen verkar i samma riktning. är ett säreget och särpräglat landskap med många områden av riksintresse. Det öppna jordbrukslandskapet har karaktäriserat den öländska naturmiljön. har utvecklats att bli ett av de största svenska turistlandskapen. Ett igenbuskat skulle mista mycket av sin särprägel och innebära en försämrad natur-, kultur- och turistmiljö. Vi vill därför att frågan om sockerproduktionen på skall ses utifrån en helhetssyn på ön. En nedläggning skulle innebära stora konsekvenser för sysselsättning, social service, turism och naturmiljö och eventuella samhällsekonomiska vinster av sådana åtgärder skulle inte stå i rimlig proportion till skadorna. Vi vill därför kräva att den av statsmakterna vid ett flertal tillfällen fastslagna målsättningen, att en minskning av sockerbetsodling och sockerproduktion inte fick drabba eller där odlingens betydelse för sysselsättning och samhällsutveckling är störst, lägges som grund för ett lång siktigt beslut att sockerbetsodling och sockerproduktion på skall bibehållas. Vi vill redovisa följande synpunkter på olika frågeställningar som diskuterats i de olika utredningarna. Enligt vår uppfattning ger materialet i utredningen från statens jordbruksnämnd vid handen att det är på som sockerbetsodlingen har den högsta relativa lönsamheten. Växtodlingskalkyler visar att sockerbetsodlingen på har en lönsamhet som överslagsmässigt överskrider alternativa grödor med ca per hektar. Det innebär för Mörbylångabrukets cirka 15 milj .kr. i ökade intäkter mot om alternativa grödor som höstvete, raps, råg eller korn hade odlats. Det torde inte vara orealistiskt att beräkna att det öländska jordbruket i förlorat täckningsbidrag, i minskat arbetskraftsutnyttjande och i omställningskostnader för maskiner skulle förlora cirka 30 milj.kr. på en övergång från sockerbetor till alternativ produktion på lika stor åkerareal. visar jordbruksnämndens kalkyler att i delar av rapsen är överlägsen sockerbetorna. Även höstvete och råg visar i god konkurrenskraft gentemot sockerbetorna. Sockerbetornas särställning på beror helt på alternativgrödornas väsentligt lägre avkastning än i de andra odlingsområdena. Vi vill vidare uppmärksamma tre andra faktorer av betydelse nämligen växtföljdsfrågan, sambandet sockerbetsodling och animalieproduktion samt kväveläckaget. Sockerbolaget rekommenderar att betor ej bör förekomma oftare än på ett och samma skifte men att när oljeväxter ingår i växtföljden odlingen bör ske med ännu längre mellanrum. Trots detta synes sockerbolaget anse att det är fullt möjligt att rymma hela betarealen under de tre sydligaste brukens odlingsområden (, och Örtofta). Vi vill understryka vad anfört om att en sådan koncentration av odlingen ökar risken för växtföljdssjukdomar eftersom det kan innebära att vissa företag odlade sockerbetor . Skulle odlingsintresset minska skulle dessa problem ytterligare kunna förvärras. Ett bibehållande av sockerbetsodlingen på och reducerar starkt riskerna för ökade växtföljdssjukdomar till följd av en för stark koncentration. Ur miljösynpunkt är det en fördel om sockerbetsblasten kan tillvaratas och användas som foder. Andelen sockerbetsodlare med utfodring av biprodukter i odlingsområde är mot i genomsnitt, och andelen sockerbetsodlare med animalieproduktion och utfodring är i mot för det totala antalet sockerbetsodlare. Utifrån dessa utgångspunkter är odlingsområde gynnsamt ur miljösynpunkt. En koncentration av odlingen till sydvästra skulle givetvis ytterligare reducera utfodringen med biprodukter. I län, fram för allt på , är djurhållningen intensiv. Sockerbetsodlingen bidrar i dessa bygder till att skapa en sund balans mellan tillgång på stallgödsel och sockerbetornas höga krav på tillgänglig växtnäring. För att förbruka kväveinnehållet i flytgödsel fordras väsentligt större arealer vårsäd än sockerbetor. Minskar sockerbetsarealerna måste vårbruket ske . Tvingas man sprida stora mängder stallgödsel tidigt ökar risken för att spridningen sker med läckage och stora körskador som följd. Sockerbetor har lång vegetationsperiod och tar upp växtnäring långt in . Kväveläckaget blir därför minimalt. En ökad odling av spannmål på motsvarande areal skulle leda till betydande försämring ur miljösynpunkt. Med de speciella miljöförhållanden som råder på skulle därför en nedläggning av sockerbetsodlingen orsaka stora skador. Kostnaderna för transporter av sockerbetorna från Mörbylångadistriktet till de skånska sockerbruken blir mycket stora, oavsett om det sker på lastbil eller som sjöfrakt. Vid så kraftiga kostnadsökningar torde all sockerbetsodling i Mörbylångadistriktet bli olönsam. Om sockerbruket i läggs ner innebär det därför en överhängande risk för att hela sockerbetsodlingen i län upphör. Utredningen hävdar att sockerbruk intar en särställning vad gäller utsläpp i vatten. Också vi anser att utsläppen från sockerbruk i är för höga och därför bör minskas. Utsläppsfrågorna är dock hanterbara. Kraven på reducering av utsläpp av syreförbrukande substans måste dock ställas lägre när det är frågan om utsläpp till än till en mindre recipient i . Det borde därför gå att få till stånd en tillräckling reducering av utsläppen utan att genomföra en fullständig slutning av svärn- och tvättvattensystemet. har beslutat om en utredning för att utröna om det inom befintliga dammsystem går att anordna längre gående resning genom utökad luftning. Investeringskostnaderna för ett sådant alternativ torde bli betydligt lägre än för en fullständig slutning av vattensystemet. Vi anser att målet därvid bör vara att nå reduktion av nuvarande mängder och i vart fall, som riktvärde, komma ner under en utsläppsnivå av BOD (Biological Oxygen Demand) 7 per kampanj. Viss reduktion av närsaltsutsläppen kommer därvid även att ske. är ur naturvårdssynpunkt ett säreget och särpräglat landskap av stort naturvärde ur rikssynpunkt. Hit hör bland annat Stora alvaret och strandängarna. För att alvaret och ängarna skall kunna bibehålla sin särprägel och stora naturvärden krävs att avbetning sker med boskap. Mer än hälften av de djurhållande sockerbetsodlarna inom Mörbylångaområdet har enbart storboskap i sin djurhållning. Det finns därför ett direkt samband mellan de storboskapshållande betodlarna och förutsättningarna för att bibehålla det öppna öländska landskapet. En avveckling av be todlingen inom Mörbylångaområdet skulle få konsekvenser ur naturvårdssynpunkt. Utan boskapsbetning kan värdefulla naturområden snabbt växa igen. Endast i ett avseende har Mörbylångabruket en nackdel ur miljösynpunkt i förhållande till de övriga bruken nämligen vad gäller utsläpp i vatten av syreförbrukande substans. Det är helt logiskt att kraven på de skånska bruken, som alla ligger i inlandet, ställts mycket hårdare eftersom redan små utsläpp av syreförbrukande organisk substans i de små recipienterna skulle vålla mycket stor skada. Mörbylångabrukets utsläpp långt ut i är dock för höga men förslag har lagts hur utsläppen skall kunna halveras utan krav på slutet vattensystem. Även om de slutligt fastställda miljökraven skulle komma att bli strängare och därmed investeringskostnaderna högre bör det vara sockerbolagets skyldighet att genomföra erforderliga upprustningar av Mörbylångabruket. Sockerbolaget har nämligen verkat på en genomreglerad marknad som ett renodlat monopolföretag. Särredovisning för de olika bruken har skett utan såväl tidigare vinstmedel från produktionen i liksom statsmakternas regionalpolitisk! betingade stöd för detta bruk har gått in i bolagets totala resultaträkning. Sockerbolaget har genomfört betydande investeringar men dessa medel har tillförts de återstående sockerbruken i där genomgripande strukturomvandling har vidtagits. Mot denna bakgrund borde sockerbolaget med sin monopolställning ha skyldighet att iaktta regionalpolitisk! ansvar även utan strikt kostnadstäckning vid smärre avsteg från ur företagsekonomisk synpunkt optimal allokering. Alternativet till nedläggning av sockerbruket i är en nedläggning av bruk i . En sådan nedläggning eventuellt kombinerad med viss arealreduktion kommer knappast att få märkbara sysselsättningseffekter i det folktäta landskapet. Några konsekvenser för serviceförsörjningen behöver ej befaras. Det är därför uppenbart att de regionalpolitiska konsekvenserna av en sysselsättningsreducering är väsentligt lättare att hantera i än på . Statsmakterna har vid ett flertal tillfällen fastslagit att en minskning av sockerbetsodling och sockerproduktion ej får drabba och , där odlingens betydelse för sysselsättning och samhällsutveckling är störst. Det har inte inträffat någonting som ger anledning till att ändra denna grundläggande målsättning. Vi får därför bestämt kräva att sockerbruket i skall bevaras och att sockerbetsodlingen i län skall bestå i nuvarande omfattning. Det är också nödvändigt att statsmakternas och sockerbolagets grundsyn på sockerbetsodlingens roll för materialiseras i ett långsiktigt beslut som icke ideligen kan ifrågasättas utan skapar betingelser för en långsiktig planering för samhällsorgan, odlare, anställda och Sockerbolaget. Även beredskapssynpunkter talar starkt mot en koncentration av hela den svenska sockerproduktionen till . Redan nu försvåras planläggningen av försörjning av livsmedel vid krigsläge av den mycket starka koncentrationen till av sockerbetsodlingen som även kan få konsekvenser för viss animalieproduktion, vilket skulle mycket starkt förstärka dessa tendenser. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att sockerbruket i med tillhörande od lingsområde av regionalpolitiska skäl skall vara kvar i nuvarande omfattning, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen i övrigt anförts om sockernäringens framtid.