ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02N486 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:N486 Effektivare energianvändning i industrin Stort behov av effektivare energianvändning Oberoende av partifärg bör alla kunna enas om att det blir allt viktigare att alla hushållar med energi och använder den så effektivt som möjligt. Det kostar mycket att bygga nya anläggningar för att generera elström och för att förstärka ledningsnätet, ofta mer än vad det kostar att i stället SPARA motsvarande energi med hjälp av effektivare energianvändning. Därtill kommer miljöaspekten; nästan all energiproduktion har olika miljömässiga nackdelar: koldioxidutsläpp som medverkar till växthuseffekten, andra utsläpp som skadar ozonskiktet och försurar mark och vatten, skapande av radioaktivt avfall osv. Ändå anser många industriföretag i att det med nuvarande krav på vinst och ränta på det arbetande kapitalet inte är lönsamt att satsa pengar på effektivare användning av energi, trots att energikostnaderna nu kommer att gå upp. Detta betyder att industrin avstår från investeringar och andra satsningar som skulle vara samhällsekonomiskt värdefulla. Tre förslag att öka företagens intresse för el-effektivisering Jag föreslår här tre sätt att öka industrins intresse för sådana satsningar: 1. att för investeringar i el-effektiv utrustning antingen statliga lån till samma ränta som kalkylränta för investeringar i nya kraftverk eller motsvarande räntebidrag. 2. att ge att införa särskilda el-tariffer för varje industrigren som förbrukar mycket elenergi. Tariffen, dvs priset per kilowatt-imme, kWh, skulle sättas något högre än kostnaden för att spara energi inom den aktuella industrigrenen, beräknad med dess genomsnittliga kalkylränta. Det överskott som denna tariffhöjning skapar för säljaren skall återföras till de företag som satsar på att sänka sin energiförbrukning, i förhållande till deras försäljningsvärde eller volym eller motsvarande. Detta skulle göra det lönsamt för företagen att satsa på effektivare energianvändning och på mottryckskraft- och kraftvärmeanläggningar. 3. att ändra de nuvarande reglerna begränsning av den s k elintensiva industriers energiskatt. De innebär nu att dessa industrier betalar högst av sitt årliga försäljningsvärde i energiskatt. har i en partimotion föreslagit att denna skattereduktion skall avskaffas stegvis. I ett första steg Mot. 1989/90 skall procentsatsen höjas till . Mitt förslag går ut på att hela energiskatten betalas in och att den del av skatten, som enligt nuvarande eller kommande riksdagsbeslut skall återbetals, omfördelas mellan företagen inom branschen på basis av tre faktorer: a. öre per sparad kWh b. öre per kWh genererad med biobränslen c. öre per kWh genererad med mottryck Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lån med låg ränta eller räntebidrag för investeringar i el-effektiv utrustning, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om särskilda eltariffer till industrikunder, [att ger regeringen i uppdrag att utarbeta förslag till nya regler för minskning av den elintensiva industrins energiskatt enligt vad som anförts i motionen.1 1 1989/90:Sk699
mot · GD02Sf13 · 1990-01-11 00:00:00 — Motion till 1989/90: Sfi 3 av och (båda s) med anledning av prop. 1989/90:62 om insatser /90 aktiv rehabilitering och arbetslivsfondens Sfl3-27 I propositionen föreslås bl. a. att den möjlighet som finns att beviljas pension av enbart arbetsmarknadsskäl avskaffas. Bakgrunden till förslaget anges i propositionen vara dels risken för att de äldre arbetstagarnas anställningsskydd urholkas, dels att gällande regler kan innebära en press på dem att sluta . Dessutom anses det nuvarande systemet strida mot arbetslinjen, att medge pension på grund av arbetslöshet i ett läge när det råder brist på arbetskraft. Vidare har möjligheten till förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl i en del fall satts i system och använts som en del i företagens rationaliseringsarbete. Det är naturligtvis inte acceptabelt att samhället genom försäkringssystemet skall betala företagens strukturförändringar. De i propositionen föreslagna åtgärderna är bra i ett läge då stor efterfrågan på arbetskraft finns, och möjligheterna även för äldre arbetslösa att få ett nytt arbete i hemmaregionen är stora. Då skall självfallet arbetslinjen främst prövas. Ett sådant förhållande råder nu i främst storstadsregionerna men tyvärr inte i alla delar av landet. Även om arbetslösheten minskat i hela landet, så är den fortfarande jämförelsevis hög i t.ex. skogslänen. Där kommer sannolikt även de äldre arbetslösa framöver att ha tillgång till en mycket begränsad arbetsmarknad. Det är därför viktigt att huvudsyftet att komma till rätta med det s.k. missbruket av 58,3 års-pensioneringarna inte leder till en ökad utslagning av den äldre arbetskraften. Även i fortsättningen måste arbetsmarknadsskäl kunna vara ett viktigt skäl i bedömningen om rätten till förtidspension. Det vill säga att stor hänsyn tas till möjligheterna att få arbete i närregionen. Annars finns det en risk för att arbetslösa kan tvingas att flytta långt från hemorten för att få arbete. En sådan social omställning kan innebära stora problem för dem som drabbas och är inte heller ett värdigt sätt att behandla äldre löntagare som slitit ett långt arbetsliv, ofta . Det är inte heller rimligt att förvänta sig att arbetslösa i någon större utsträckning skall gå någon längre arbetsmarknadsutbildning, när endast återstår till den ordinarie pensionsåldern. I de undantagsfall den arbetslöse så önskar eller då arbetsmarknaden i den Mot. 1989/90 egna närregionen lider brist på arbetskraft skall självfallet möjligheterna till Sf 13 utbildning och andra arbetsmarknadspolitiska lösningar prövas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förtidspensioneringen av äldre löntagare. () ()
mot · GD02Sf16 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90: Sf 16 med anledning av prop. 1989/90:62 om insatser för aktiv rehabilitering och arbetslivsfondens verksamhet, m.m. I proposition 1989/90:62, bil. 2, p. 5, föreslår regeringen inrättandet av en uppdragsverksamhet inom den yrkesinriktade rehabiliteringen. Enligt förslaget skall arbetsmarknadsverket kunna sälja rehabiliteringstjänster, bl.a. från till försäkringskassorna och enskilda arbetsgivare med stöd av socialförsäkringsmedel och medel från arbetslivsfonden. Detta kan vara en bra väg att öka möjligheten för redan anställda arbetshandikappade att bibehålla sitt arbete i stället för sjukskrivning och förtidspensionering. Förslaget bör tillstyrkas i denna del. Däremot anser vi det tveksamt om denna försäljning av AMI:s tjänster skall organiseras och administreras av arbetsmarknadsverket. Arbetsförmedlingarna kommer med den föreslagna förändringen att möta två grupper med behov av AMI-resurser, dels de ordinarie sökande som ofta står utanför arbetslivet med mer eller mindre omfattande handikapp, dels sökande där försäkringskassa eller arbetsgivare betalar tjänster eller platser. Arbetsförmedlingen måste då också prioritera vem som skall få disponera lediga resurser. Vid brist på personal eller andra resurser inom arbetsförmedlingen/uppstår risken att sökande medvetet eller omedvetet ges företräde. Detta skulle i så fall än mer försvåra förutsättningarna för inträde på arbetsmarknaden för nuvarande ordinarie målgrupp för och då inte minst för resurskrävande svårt handikappade. Vi anser det inte lämpligt att man på ett nytt samhällsområde skapar en situation, där samma instans har dels monopol på beslut om vem som skall få tillgång till ifrågavarande tjänst, dels monopol på produktion av tjänsten ifråga. Vi anser vidare att det är önskvärt att arbetsmarknadsverket renodlar sin roll till platsförmedling, vägledning m.m. Vi tycker att utvecklingen av AMU, minskningen av egenregiverksamhet hos arbetsmarknadsverket visat på att detta är rätta vägen att gå. Mot denna bakgrund föreslås att regeringen tillsätter en utredning i syfte att pröva förutsättningarna för att bryta ut AMI-verksamheten från arbetsmarknadsverket. Utredningen bör pröva lämpligheten av att bilda en självständig myndighet. Utredningen bör härvid också som ett alternativ pröva möjligheterna till samordning med . arbetar både med yrkesinriktad rehabilitering och arbete för handikappade och har en länsvis uppbyggd organisation över hela landet. AMI:s roll i den nya organisationen skall i övrigt motsvara vad som anges i propositionen ovan. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utredning av AMI-verksamheten. 1* 1989190.
mot · GD02Sf20 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sf20 av och (båda s) med anledning av prop. 1989/90:62 om insatser för aktiv rehabilitering och arbetslivsfondens verksamhet, m.m. I propositionen föreslås en försöksverksamhet med förenklade rutiner för beräkning och utbetalning av sjukpenning i samband med arbetsgivarinträde. För detta ändamål föreslås en särskild lag. I samband med detta förslag nämns även att RFV överväger att genomföra försök med en sjukpenningberäkning som utgår från ett ändrat inkomstbegrepp, men med i övrigt oförändrad administration. Också denna typ av försök kräver lagändring, som dock inte föreslagits i propositionen. Det vore enligt vår mening av stort värde att låta dessa båda försöksverksamheter pågå parallellt och utvärderas sida vid sida. En förändring av lagen bör därför göras som möjliggör försöksverksamhet med beräkning av sjukpenning utifrån ett ändrat inkomstbegrepp men med i övrigt oförändrad administration. Det är angeläget att försöksverksamheterna utvärderas grundligt innan beslut fattas om ytterligare utvidgning enligt den lagstiftning som ligger till grund för försöken. Parterna på arbetsmarknaden bör ges stort inflytande i denna utvärdering. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om försöksverksamhet med beräkning av sjukpenning utifrån ett ändrat inkomstbegrepp samt med arbetsmarknadens parters inflytande.
mot · GD02Sf202 · 1990-01-11 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sf202 av () Tillfällig föräldrapenning I vårt välfärdssamhälle finns ett omfattande socialt skyddsnät. En viktig del därav är den allmänna sjukförsäkringen som även ger särskilda förmåner till barnföräldrar. Föräldrapenning kan således erhållas - förutom i samband med bamafödelse - även i form av tillfällig föräldrapenning. Sådan ersättning erhålls bl.a. om förälder behöver avstå från förvärvsarbete för vård av barn i samband med sjukdom eller smitta hos barnets ordinarie vårdare/dagmamma. Problemet är att ersättning inte utgår i de fall då vårdaren/dagmamman inte kan utföra sin arbetsuppgift därför att dennes eget barn är sjukt. Detta är en obegriplig skillnad. Den enskilde föräldern drabbas ju lika illa, nämligen av att tvingas stanna hemma från arbetet och förlora sin arbetsinkomst för att kunna vårda sitt barn, oavsett om orsaken är sjukdom hos vårdaren/dagmamman eller hos dennes barn. Med anledning härav föreslås att förälder skall tillerkännas rätt till tillfällig föräldrapenning om vårdbehov uppkommer till följd av sjukdom eller smitta hos ordinarie vårdares/dagmammas eget barn. Så bör ske genom ändring av 4 kap. 10 § lagen om allmän försäkring. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i 4 kap. 10 § lagen om allmän försäkring att möjligheten till tillfällig föräldrapenning förbättras i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · GD02Sf203 · 1990-01-12 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sf203 av m.fl. (vpk) Pensionsberedningen har genomfört en undersökning av de ekonomiska förhållandena för de s. k. undantagandepensionärerna enligt en bifallen vpkmotion. Bakgrunden till motionen och utredningsuppdraget var den diskussion som förts om att undantagandepensionärema inte borde få rätt till pensionstillskott på samma grunder som andra pensionärer bl. a. för att de redan var en ekonomiskt gynnad grupp. Pensionsberedningen skriver sammanfattningsvis i betänkandet att det visar sig svårt att dra några generella och långtgående slutsatser om dessa pensionärers ekonomi. Lika väl som det bland undantagandepensionärerna finns hushåll med god ekonomi finns det andra i gruppen som har en svag ekonomisk ställning. Vissa siffror pekar dock på att undantagandepensionärerna som grupp har en sämre ekonomisk ställning än andra pensionärer. hade undantagandepensionärema med ålderspension en genomsnittlig bruttoinkomst på . för samtliga ålderspensionärer. Om man jämför enbart männen i dessa grupper så var genomsnittsinkomsten för männen i undantagandegruppen nästan . lägre än för samtliga ålderspensionerade män, . Vpk kan inte finna att det i den genomförda utredningen finns några belägg för att undantagandepensionärema skulle vara en i förhållande till andra pensionärer särskilt ekonomiskt gynnad grupp. Deras goda ekonomi kan därmed knappast tas som argument mot deras rätt till pensionstillskott. I detta sammanhang bör det också påpekas att pensionstillskott utgår till alla pensionärer, enbart reducerat med hänsyn till tilläggspension, men dämtöver utan någon som helst inkomst- eller förmögenhetsprövning. När de ekonomiska argumenten mot dessa pensionärers rätt till pensionstillskott bortfallit kvarstår endast argument av mer känslomässig natur. Exempelvis kan nämnas argument som att undantagandepensionärema en gång själva valde att ställa sig utanför samhälleliga lösningar till förmån för privata, och att detta var en så osolidarisk handling att samhället nu inte behöver visa dem solidaritet. Vpk menar att oavsett vilka argumenten en gång var för begäran om undantagande från ATP, eller vilka politiska partier som svarade för den propagandan, bör det gamla nu kunna glömmas. Undantagandepensionärema är en minskande grupp, har det inte längre varit möjligt att begära ett sådant undantagande. Enligt pensionsberedningens beräkningar kommer årskostnaden för pensionstillskotten att öka med ca 130 milj.kr. om pensionstillskott till undantagandepensionärer skulle beräknas med hänsyn till enbart den faktiskt utgående ATP. Även vid beräkning av KBT gäller särskilda regler för undantagandepensionärer. I konsekvens med att undantagandepensionärer får rätt till pensiontillskott på samma villkor som övriga pensionärer, bör de också få samma rätt till KBT. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att undantagandepensionärer skall erhålla pensionstillskott och KBT enligt samma villkor som gäller för andra pensionärer, med ikraftträdande från . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) Margö (vpk) (vpk) 1989/90 Sf203
mot · GD02Sf204 · 1990-01-12 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sf204 av m.fl. (m) Frivillig sjukförsäkring Enligt Lagen om allmän försäkring, kap. 21, anges vissa begränsningar rörande möjligheten att teckna frivillig sjukförsäkring. Hemmamakar, studerande och andra med ingen eller låg förvärvsinkomst kan genom frivilliga avgifter försäkra sig för en sjukpenning om lägst . Man kan också välja sjukpenning utan karenstid eller med en karenstid av 3 eller . Om man har fyllt finns emellertid ingen möjlighet att inträda i den frivilliga försäkringen. Härefter kan heller ingen förkortning av karenstiden begäras. Den gällande regeln kan vara till stort men för många. Människor, som tidigare omfattats av sjukförsäkringssystemet, kan plötsligt ställas helt utan ekonomiskt försäkringsskydd vid sjukdom. Det kan gälla en tidigare hemmamakeförsäkrad kvinna, som enligt de nya reglerna faller utanför hemmamakeförsäkringen, om hon t.ex. uppbär lön för vård av sjuk make eller nära anhörig. Om den vårdade avlider står den 55-åriga kvinnan utan något som helst sjukpenningskydd. Om hon varit hemarbetande är det knappast rimligt att begära att hon nu skall ställa sig som arbetssökande utom hemmet. Någon frivillig försäkring vid sjukdom kan hon emellertid inte teckna. Det kan i ett annat fall gälla en lantbrukarhustru eller lantbrukare , som anser verksamheten på jordbruket för slitsam och arrenderar ut marken. Dessa människor har kanske erlagt sjukförsäkringsavgifter , men står de helt utan sjukpenning vid sjukdom. Någon frivillig försäkring kan de inte teckna enligt gällande regler. Dagens regler för tecknande av frivillig sjukförsäkring utesluter många människor från sjukförsäkringssystemet på ett icke önskvärt sätt, varför en ändring bör ske. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring i 21 kap.lagen om allmän försäkring, AFL, vad avser rätten att teckna frivillig sjukförsäkring i enlighet med vad i motionen anförts. () () () () 1989/90 Sf204
mot · GD02Sf205 · 1990-01-10 00:00:00 — Motion till 1989/90:S£205 av och (båda m) Läkarvårdsersättning vid användning av s.k. magnetkamera MRT (magnetresonanstomografi) har öppnat helt nya möjligheter för undersökning av en rad olika sjukdomar och är en helt överlägsen metod, när det gäller att diagnostisera vissa tumörer. MS, rygg- och ledsjukdomar samt Alzheimers sjukdom är andra sjukdomar, där magnetkameran är mycket användbar vid diagnostiseringen. En mycket viktig faktor är att undersökning med magnetkamera är helt smärtfri för patienten och att den inte ger någon röntgenstrålning. finns magnetkameror vid några större sjukhus. För privatläkare som vill anskaffa denna utrustning finns ett stort hinder i vägen, nämligen att användandet av magnetkamera inte är uppfört i läkarvårdstaxans förteckning över åtgärder som ersätts av den allmänna försäkringen. Människor bör ges ökade möjligheter att snabbt bli undersökta med hjälp av denna överlägsna medicinska teknik. Den enskilt bedrivna vården bör ges en rimlig chans att erbjuda sådana undersökningar till sina patienter och erhålla ersättning från sjukförsäkringen för utförda undersökningar. Kostnaden för patienten bör jämställas med kostnaden för patienter inom den offentliga vården. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att användandet av magnetkamera bör införas i läkarvårdstaxans förteckning över åtgärder som ersätts av den allmänna försäkringen.
mot · GD02Sf206 · 1990-01-10 00:00:00 — Motion till 1989/90: Sf206 av m.fl. (m) Mot^ Arbetsgivarbegreppet 1989/90 Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:Sk802 hemställs att hos regeringen begär förslag om ändring av arbetsgivarbegreppet i enlighet med vad i motionen anförts. land (m) () () () () Nr S/206-216
mot · GD02Sf207 · 1990-01-10 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sf207 De sociala avgifterna på vinstandelar Medhänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:Sk309 hemställs att beslutar avskaffa socialavgifter på vinstandelar.
mot · GD02Sf208 · 1990-01-15 00:00:00 — Motion till 1989/90: Sf208 av och (båda mp) Nedsatt skatteförmåga på grund av sjukdom Enligt kommunalskattelagen 50 § 2 mom. kan taxeringsnämnden eller i vissa fall länsrätten minska en skattskyldigs taxerade inkomst med högst . om det bedöms att den skattskyldige på grund av långvarig sjukdom e. dyl. haft en väsentligt nedsatt skatteförmåga. Problem vid tillämpningen av gällande regler När denna lag om avdrag för nedsatt skatteförmåga infördes innebar den ett steg i humanitär riktning. Tyvärr har det dock visat sig att proceduren har väsentliga nackdelar, så allvarliga att vi anser att en annorlunda procedur bör införas. Det största problemet är att bedömningen om nedsatt skatteförmåga görs av personal som är utbildad att handha skattefrågor snarare än sjukförsäkringsfrågor. Om en deklarant skriver att han eller hon på grund av värk äskar avdrag med . kan taxeringstjänstemannen knappast göra annat än acceptera detta. I många fall skriver deklaranten endast att högsta möjliga avdrag önskas för viss sjukdom. Några fastställda tariffer finns inte i lagrummet. Andra deklaranter gör utförliga redovisningar för sina kostnader i samband med sjukdomen, vilket också torde varit lagstiftarens intention. Ett annat problem med metoden att kompensera sjukdomskostnader med skattelättnader är att den myndighet som borde ha en total bild av den sjukes kostnader i samband med sjukdomen, nämligen , inte har en sådan. Vi menar att all kompensation för kostnader i samband med sjukdom bör göras genom socialförsäkringsinstitutet och det bör alltså utredas hur nuvarande regler kan ändras utan att de som har utgifter för långvarig sjukdom eller dylikt kommer i ett sämre läge än i dagens situation. 1* 1989/90. Nr S/206-216 Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om nya regler angående kompensation för kostnader i samband med långvarig sjukdom e.d. () () 1989/90 Sf208
mot · GD02Sf209 · 1990-01-12 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sf209 Neurosedynskadades ersättning och inkomstberäkning föddes ett antal svårt missbildade barn i . Deras mödrar hade intagit en av godkänd medicin som hette neurosedyn. träffades förlikningsavtal mellan AB och representanter för neurosedynskadade barn om viss årlig ersättning till de drabbade barnen. Genom lag om skattefrihet för ersättning till neurosedynskadade, SFS 1971:118, skall ersättningen från till neurosedynskadade vid taxering till statlig eller inkomstskatt icke utgöra skattepliktig ersättning för mottagaren. Visserligen finns ersättning enligt ovan icke nämnd såsom inkomst, som icke skall beaktas vid beräkning av inkomst enligt lag 1962:392 om hustrutilllägg och kommunalt bostadstillägg till folkpensionen eller kungörelsen med föreskrifter om tillämpningen av lagen (1962:392). I nu gällande skrift Bostadstillägg och hustrutillägg till folkpension finns icke heller något angivet angående bedömningen av ersättning till neurosedynskadade. Ersättningen är ej att bedöma som pension eller annan inkomst och det finns ej heller i gällande lagstiftning eller i med ärendet berörda bestämmelser angivet att det är fråga om pension eller annan inkomst. Det måste därför vara uppenbart att det är felaktigt att bedöma ersättningen såsom pension eller annan inkomst. Det torde förhålla sig så att lagstiftaren i med ärendet berörd lagstiftning och gällande bestämmelser förbisett att uttryckligen uttala sig i denna fråga, enär endast ett fåtal skadade personer berörs därav. När lagen om skattefri ersättning till neurosedynskadade tillkom (SFS 1971:18) var naturligtvis avsikten att så mycket som möjligt underlätta för de skadedrabbade. De neurosedynskadade i uppvisar olika grader av skador och förlikningsersättningen har naturligtvis anpassats efter dessa. Det finns skadade som kan utföra arbete medan andra har fått så grava skador att det är förenat med stora svårigheter att skaffa sig extra inkomster. De kan heller inte föra ett normalt liv eller bedriva fritidsaktiviteter utan är hänvisade till andra sysselsättningar, vilket normalt innebär större kostnader i form av allmänna olägenheter. Det händer inte så sällan att lagstiftarna förbiser saker och ting. 1989/90 Sf209 Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att ersättning till neurosedynskadade enligt förlikningsavtalet med inte skall bedömas som pension eller annan inkomst. mänskligt att inte kunna förutse alla tänkbara situationer. Men i efterhand kan man ofta rätta till detta genom särskild komplettering. Frågan har varit föremål för behandling i , men det är bara den moderata riksdagsgruppen och några ledamöter från andra partier som röstat ja till förslaget. Förslaget innebär att ersättning från inte skall räknas som inkomst vid beräkningen av kommunala bostadsbidrag. Om detta förslag vann gehör skulle det underlätta för denna lilla grupp hårt drabbade människor som det faktiskt gäller.