mot · GD02Fi204 · 1990-01-25 00:00:00 — Effekterna motverkas för hushållen genom att skattesänkningarna är större än besparingarna och för kommunerna genom att minskningen av statsbidrag kopplas samman med ett slopande av till dessa knutna villkor och föreskrifter. Med tanke på lönekostnadernas stora betydelse för kommunernas ekonomi innebär våra förslag därutöver väsentligt minskade kostnader för kommunerna, eftersom de av oss föreslagna skattesänkningarna gör det möjligt att hålla löneökningarna på en låg nominell nivå. Mot bakgrund av behovet att anpassa den svenska inflationstakten till den som råder i omvärlden måste utgiftsökningarna i nominella termer successivt begränsas till för hela den offentliga sektorn. Mot denna bakgrund beklagar vi att regeringen inte utformat sitt budgetförslag med utgångspunkt från en utgiftsram för förvaltningskostnader. Riktlinjer för en sådan ordning bör presenteras i kompletteringspropositionen. Med den reglering och detaljstyrning som följer av budgetsystemet riskerar emellertid en utgiftsram att leda till oönskade nedskärningar av offentlig verksamhet. För en smidig tillämpning av en utgiftsram krävs därför att detaljstyrningen i budgetsystemet minskar. Dessutom krävs en skattepolitik som skapar förutsättningar för en rimlig löne- och prisutveckling. Enligt vår uppfattning bör storleken på statsbidragen till kommunerna återspegla huruvida deras utgiftsökningar ligger inom ramen eller ej, vilket i sin tur förutsätter att detaljstyrningen i statsbidragsreglerna tas bort på det sätt som vi föreslår. Dessutom krävs att kommunerna inte tillåts kompensera sig med skattehöjningar, vilket med ett kommunalt skattestopp. I likhet med regeringen anser vi det vara en riktig finanspolitisk avvägning att eftersträva ungefärlig balans i statsbudgeten. Till skillnad från regeringen siktar vi emellertid inte till att efter budgetårets slut ha uppnått ett kollektivt sparande via budgeten. De hänsynstaganden vi gjort under posten Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto liksom den finansiering vi planerar för vår skattereform 1991 är så avvägda att även det slutliga budgetutfallet skall bli balanserat. Vårt förslag till statsbudget för /91 innebär - med hänsynstagande till de konkreta yrkanden som läggs i skilda motioner - en utgiftsnivå som ligger lägre än regeringens förslag. Av dessa utgiftsminskningar är av mer eller mindre engångskaraktär, även om samma slags intäkter av denna storlek torde kunna beräknas under den närmast överskådliga framtiden. Vårt förslag till statsbudget innebär vidare att skatteintäkterna kan beräknas bli mindre än vad regeringen utgått från. Eftersom regeringen valt att förelägga ett budgetförslag som i väsentliga avseenden är ofullständigt och som avses kompletteras med förslag har regeringen valt att beräkna tillkommande utgiftsförslag under en nettopost som uppförs med . Vi har mot denna bakgrund sett oss nödsakade att använda samma teknik. För att inrymma såväl de förslag om utgiftsminskningar respektive utgiftsökningar som vi räknar med att lägga fram , som de skattesänkningsförslag för som vi lägger fram i samband med de till april aviserade propositionerna på detta område har vi till Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto anslagit . Vårt kassamässiga överskott för /91 blir således större än vad regeringen föreslagit. Bortser vi från de icke permanenta besparingarna, som är ett resultat av föreslagen försäljning av statliga företag m.m., beräknas den av oss föreslagna budgeten bli i stort sett balanserad. Den uppläggning moderata samlingspartiet föreslår av budgetpolitiken är en konsekvens av de politiska strävanden som redovisats i denna motions inledning. Förslagen ansluter nära till den politik vi 1988 gick till val på. Tre mål har varit väsentliga i arbetet med det moderata budgetalternativet. För det första att minska de automatiska utgiftsökningarna. För det andra att öka valfriheten för såväl enskilda som kommuner och företag. För det tredje att avveckla onödiga subventioner. Speciell vikt har lagts vid avvägningen mellan skattesänkningar och utgiftsbegränsningar. Denna har gjorts så att hushållens ekonomiska situation förbättras genom att skattesänkningarna för individer och hushåll är större än besparingar på direkta transfereringar. Detta gäller t.ex. sjukförsäkringen. Ersättningsnivån i sjukförsäkringssystemet har tidigare på grund av ökade skatter höjts från till av den sjukpenninggrundande inkomsten. Mot bakgrund av de omfat tande skattesänkningar vi föreslår är det naturligt att ersättningsnivån nu åter sänks till . För den enskilde är det avgörande vad som blir kvar efter skatt - inte vilket belopp denne får ut före skatt. Förändringen bör därutöver leda till att missbruk av systemet i form av friskfrånvaro begränsas. bör ansvaret för de första fjorton dagarnas sjukfrånvaro dessutom åvila arbetsgivarna genom en s.k. arbetsgivarperiod. Av samma skäl föreslår vi att ersättningsnivån i föräldraförsäkringen minskas från . Skattesänkning är också ett motiv för den sänkning av ersättningsnivån i delpensionsförsäkringen från som i likhet föreslås. Inom område läggs fram förslag om ökade insatser för att värna om dem som utsätts för brott. Brottsofferjourer och kvinnojourer tillförs ytterligare 5 milj. kr. Inom område föreslås omfördelningar av medel inom såväl biståndsramen som i anslagen till olika organisationer m.m. Sammanlagt minskar anslagen inom detta område med 1 055 milj. kr. Ulandsbiståndet skall enligt vår mening främja en utveckling mot demokrati och marknadsekonomi i mottagarländerna. Nuvarande länderramartill enpartistater föreslås avvecklade . Vi upprepar dessutom kravet på en avveckling av biståndet till . Inom vår biståndspolitiska ram föreslås ökade regionala satsningar, framför allt i , som får ökade anslag med sammanlagt 225 milj. kr. Av dessa avsätts 100 milj. kr. för särskilda insatser för de baltiska republikerna. Anslagen för miljö- och markvård och demokratiutveckling föreslås också utökade. Försvarspolitiken i ett mer långsiktigt perspektiv kommer att behandlas av först . Enligt vår uppfattning kommer då att krävas väsentliga tillskott för att förhindra en ytterligare nedgång i försvarets kapacitet. Innevarande år läggs förslag som innebär att handlingsfriheten inför kommande försvarsbeslut bibehålls och en fortsatt urgröpning av försvarsförmågan förhindras. Medel anvisas för bl.a. utökad repetitionsutbildning och ammunition. Ubåtsjaktsidan förstärks genom beställning av två nya kustkorvetter. Artilleriet tillförs medel för renovering av befintlig materiel. beslut om ny organisation för armén bör rivas upp. De merkostnader för armén som ändå uppstår skall kompenseras. Anslagen till försvaret föreslås sammanlagt öka drygt 504 milj. kr. Inom socialpolitiken föreslås betydande förändringar i förhållande till regeringens förslag. Dessa har främst samband med familjepolitiken. Förslag läggs fram om ett vårdnadsbidrag på . per barn och år i förskoleåldern och avdragsrätt för styrkta barntillsynskostnader på motsvarande belopp. Denna reform innebär att småbarnsfamiljerna får en verklig valfrihet i barnomsorgen innan barnen börjar i förskolan. Fördelningen av det offentliga stödet mellan skilda delar av blir mer rättvis. Kostnaden för denna reform uppgår till netto 825 milj. kr. för /91. Regeringens förslag om förlängd föräldraförsäkring avvisas. Utöver vårdnadsbidraget och avdragsrätten föreslås ett grundavdrag för barn vid den kommunala beskattningen på . Detta är ett sätt att anpassa skatteuttaget efter familjernas försörjningsbörda och på detta sätt generellt förbättra för barnfamiljerna. Vi föreslår en höjning av garantibeloppet i föräldraförsäkringen från 60 Fi204 till . Förslag läggs också fram om pensionstillskott till de s.k. undantagandepensionärerna. Utgifterna på socialområdet påverkas dessutom av de förslag till ändrade ersättningsnivåer i bl.a. sjuk- och föräldraförsäkringssystemen som redogjorts för tidigare. Delpensionsavgiften föreslås därutöver sänkas fr.o.m. från i enlighet med förslag. Totalt minskar utgifterna på detta område med 5 330 milj. kr. Inom område kommer större konkreta förslag att läggas i anslutning till kommande propositioner. Vi kan redan nu förutskicka förslag om satsningar på underhåll och byggande av vägar. Detta är av stor betydelse för att förhindra att vägarna slits ner för mycket, att trafiksäkerheten kan ökas och att trafiken kan flyta på ett ur miljösynvinkel bättre sätt. Smärre besparingar på sammanlagt 63 milj. kr. Förslag läggs om ett svenskt internationellt register för sjöfarten och om att fritidsbåtsregistret skall avskaffas. Intäkterna för det sistnämnda täcker inte ens utgifterna. Vi föreslår minskade utgifter på område på 2 022 milj. kr. Kommunerna ges genom bl.a. avregleringar frihet att själva avgöra var tillgängliga resurser skall satsas. En rad specialdestinerade och styrande bidrag slås samman till ett klumpbidrag. Vi föreslår att skatteutjämningsavgiften och den s.k. avskaffas. Till följd av att vår politik leder till sänkt - inte omfördelad - skattebörda kan ökningen av lönekostnaderna hållas väsentligt lägre än med regeringens politik. Våra förslag gör det möjligt att minska transfereringarna till kommunerna med sammantaget för budgetåret, vilket ändå betyder att kommunerna kan bibehålla en realt oförändrad verksamhet. Med regeringens politik är detta inte möjligt. Betalningarna till och från staten effektiviseras. Eftersom löntagarfonderna avvecklas kan också den särskilda fondskatten om avskaffas fr.o.m. . Tullen tillförs ytterligare medel för att kunna öka insatserna mot narkotikasmuggling. Tio nya narkotikahundar bör inskaffas. Inom område föreslås betydande omfördelningar av anslagen till samt vissa besparingar inom vuxenutbildningen. Inom föreslås en förstärkning av resurserna för undervisningen. En större andel av statsbidragen ges direkt till kommunerna. Detta ger kommunerna frihet att förstärka undervisningens kvalitet genom att t.ex. fatta beslut om mindre klasser. Förstärkningarna motsvaras av besparingar på olika specialdestinerade och centralstyrda bidrag samt på administrationen inom skolväsendet. Vi lägger förslag om en ny - på ämnesstudier grundad - lärarutbildning. Ämnesstudierna prioriteras i lärarnas fortbildning. För dessa ändamål anvisas 130 milj. kr. utöver regeringens förslag. Förslag läggs dessutom fram om att skolstartsåldern skall sänkas till det år Mot. 1989/90 barnet fyller . Ökade medel anvisas för att stärka ämnenas ställning inom universitetsutbildningen. Antalet utbildningsplatser vid fristående kurser ökas med 4 000. För att råda bot på den akuta situation som råder inom högskolan när det gäller inredning och utrustning föreslås att staten för nästa budgetår tillskjuter 500 milj. kr. På område räknas med ökade inkomster genom försäljning av delar av markinnehav. Eftersom skogsvårdsavgiften avskaffas kan vissa av de anslag som finansieras av avgiften minskas. I enlighet med tidigare riksdagsbeslut föreslås en fortsatt neddragning av livsmedelssubventionerna med 250 milj. kr. Inom område föreslås besparingar på totalt 1 384 milj. kr. Eftersom särproposition väntas är budgeten emellertid ofullständig. Arbetsmiljöavgiften på föreslås avskaffas fr.o.m. . De medel som influtit till arbetslivsfonden skall återbetalas. Förslag läggs också fram om sänkta bidrag till kommunerna för beredskapsarbeten och minskade insatser vad gäller kontant arbetsmarknadsstöd och utbildningsbidrag. Det skall ses mot bakgrund av den låga arbetslösheten. Ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen sänks på motsvarande sätt som gäller för andra försäkringssystem. På område avvaktas kommande särproposition. Besparingar om sammanlagt 245 milj. kr. Den oroande brottsutvecklingen gör det nödvändigt att förstärka polisväsendet. Mot denna bakgrund läggs inom område fram förslag om förstärkning av polisen med 600 administrativa tjänster. Dessa gör det möjligt att frigöra poliser för egentligt polisarbete. Kostnaden beräknas till ca 100 milj. kr. Inom industridepartementets område föreslås en fortsatt avveckling av de selektiva företagssubventionerna samt en försäljning av statliga företag. Utgifterna för departementet minskar därmed med netto 2 690 milj. kr. Eftersom särproposition är aviserad är regeringens förslag även på detta område ofullständigt. Inom miljö- och område föreslås ökade insatser för vård av naturreservat och för att värna kulturlandskapet. Budgetpropositionen är, som nämnts, i många hänseenden ofullständig. Regeringen kommer i särpropositioner att lägga förslag som rör bl.a. forskningspolitiken, presstödet, näringspolitiken, regionalpolitiken, livsmedelspolitiken, flyktingpolitiken, den kommunala ekonomin och skatterna. Regeringen har beräknat anslagsposten Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto till . Någon specifikation av hur medlen avses bli använda anges inte. Anslaget skall bl.a. utnyttjas för att täcka de kostnader som blir följden av de särpropositioner som ännu inte förelagts . Vi har i våra motioner redovisat förslag över hela det politiska fältet men har mot bakgrund av budgetpropositionens magra innehåll inte ansett det meningsfullt att nu lägga konkreta förslag i sådana frågor som kommer att senare föreläggas för beslut. av de förslag sorn vi avser att förelägga och vilka har Mot. 1989/90 kostnadskonsekvenser för /91 medför ett beräknat tillkom- Fi204 mande utgiftsbehov om . Besparingarna av engångskaraktär utgörs till största delen av försäljningar av statliga företag. Detta är med andra ord besparingar som under en följd av år kan upprepas. De utgiftsminskningar som avser socialförsäkringssektorn kommer inte formellt att påverka budgetunderskottet. De leder i stället till ett större överskott inom socialförsäkringssektorn. Från samhällsekonomisk synpunkt är dock dessa förändringar att jämföra med utgiftsminskningar som får direkta budgeteffekter. Bokföringsmässiga dispositioner bör vidtas så att beparingarna formellt påverkar statsbudgeten. Inom ramen för ett oförändrat uttag av socialförsäkringsavgifter - med justering för de av oss föreslagna avgiftssänkningarna - bör storleksförhållandena mellan de olika avgifterna justeras. Sammantaget innebär det moderata budgetförslaget en viss finanspolitisk förstärkning jämfört med regeringens förslag om även effekterna av de icke permanenta besparingarna inkluderas. Detta finner vi emellertid befogat med hänsyn till den väntade efterfrågeuppgången i ekonomin. Skulle avmattningen under budgetåret bli mer markerad än vad vi nu förutser, reduceras det beräknade budgetöverskottet automatiskt. Det kan mot bakgrund av i det föregående angivna riktlinjer synas motsägelsefullt att i av betydande överskott i den samlade offentliga sektorn förorda ett visst - om än beskedligt - budgetöverskott, vilket ju ytterligare förstärker det kollektiva sparandet. Det offentliga sparandeöverskottet hänför sig emellertid i allt väsentligt till socialförsäkringssektorn, där alla prognoser pekar på snabbt växande utgiftsökningar . Den av oss åsyftade anpassningen kommer därför i första hand till stånd genom de föreslagna sänkningarna av arbetsgivaravgifterna och genom att stor återhållsamhet iakttas med kommande höjningar av socialförsäkringsavgifter. Genomförandet av statsskuldspolitiken åvilar , som är underställt . Trots detta ägnas denna del av den ekonomiska politiken ringa utrymme i finansplanen. Statsskulden uppgick /90 till ca , vilket innebar en minskning med ca 10 miljarder sedan föregående årsskifte. Denna nedgång föll helt på den del av statsskulden som är placerad i utländska valutor. Detta kan förefalla överraskande med hänsyn till det stora underskottet i bytesbalansen. Förklaringen är att den förda räntepolitiken medförde ett än större inflöde på den privata kapitalbalansen. Det framställs ibland som önskvärt att med hjälp av budgetöverskott amortera ned statsskulden. Därmed skulle ju räntekostnaden på statsbudgetens utgiftssida försvinna. Alldeles bortsett från att socialdemokraternas avsikt med budgetöverskotten är att socialisera sparandet och att statliga intäktsöverskott erfarenhetsmässigt har en tendens att framkalla nya utgiftsåtaganden, är en snabb återbetalning av statsskulden knappast nå- 39 gon attraktiv idé. Det skulle innebära att medborgarna fick underkasta sig extra höga skatter för att kunna åtnjuta desto lägre skatter. Uppläggningen kan liknas vid att en villaägare säljer sin bostad, använder en del av likviden för att betala tillbaka hypotekslånen och återstoden till att förvärva ett mindre krypin, bara för glädjen att leva skuldfri. Den rationelle medborgarens motåtgärd skulle bli att under återbetalningsåren ta upp lån för att jämna ut sin konsumtionsförmåga över tiden. Det bör observeras att balans i statsbudgeten i förening med ekonomisk tillväxt betyder att skuldtjänstkostnaderna minskar i betydelse . Statens sedan någon tid sjunkande upplåningsbehov skapar paradoxalt nog vissa problem för . Det är svårt att förse penning- och obligationsmarknaderna med erforderlig mängd statsskuldsväxlar och riksobligationer. En annan konsekvens är att statsskuldens räntebindningstid förkortas. Uppbörden av arbetsmiljöavgift och tvångssparande utgör f.n. en särskild komplikation, eftersom de ger ett slags extra upplåning av temporär natur. Därtill kommer kravet på att via bl.a. allemanssparande! suga upp likviditet från hushållen. I planeringen förutses totalt sett inte något nämnvärt behov av nettoupplåning. Därmed kan förskjutningen bort från statsskuldväxlar och riksobligationer förutses fortsätta. Detta är olyckligt, eftersom dessa upplåningsformer fungerar smidigt och är kostnadseffektiva. Vi noterar med tillfredsställelse att synes iaktta den av oss länge förordade återhållsamheten med utgivande av nya spar- och premieobligationer. Likaledes förefaller inställningen till allemanssparande! ha blivit mera reserverad. Enligt vår mening bör denna linje gälla även i fortsättningen. Statsupplåningen bör befrias från rollen som sparfrämjare och stimulansen av hushållens sparande i stället ges en mera generell utformning. Huvuddelen av hushållens bidrag till statens upplåning får då lämnas via avkastningsfonder, som i sin tur placerar i statspapper av varierande längd. Som upplåningsform för staten har allemanssparande! Bl.a. bestäms dess omfattning inom politiskt givna ramar av spararna/långivarna och står alltså utanför kontroll, vilket är särskilt allvarligt, eftersom inlåningen i princip är å vista. Denna sparform infördes i , då staten hade ett stort sparandeunderskott och näringslivet ovanligt nog ett överskott, varför hushållens sparande borde kanaliseras till statsskulden. Det var då rationellt att lyfta ut såväl inlåning som statsobligationer från bankernas balansräkningar och låta hushållen placera sina sparmedel direkt i statsskulden. Men , när det offentliga sparandet visar ett stort överskott och de icke-finansiella företagen till följd av ökade investeringar har ett negativt sparande, bör det skattegynnade sparandet i stället styras till näringslivet. Enligt vår mening bör således allemanssparande! avvecklas som statlig upplåningsform. Däremot är det angeläget att stödja sparande i allemansfond liksom att stimulera långsiktigt bundet sparande i bank och försäkring, varifrån medlen kan kanaliseras till produktiva investeringar. Statens upplåning utomlands fungerar numera smidigt, särskilt efter tillkomsten av korta faciliteter på eurodollarmarknaden och den inhemska Den fortlöpande hanteringen av utlandslånen med bl.a. förtidsinlösen och skuldbytesavtal ger betydande kostnadsreduktioner. att staten inte skall låna i utlandet bör, som framhålls i finansplanen, ligga fast. Vi har ansett att den skall tolkas i enlighet med den nu föreslagna omformuleringen att staten inte skall nettolåna i utländsk valuta. Däremot kan det inte vara rimligt att i av växande bytesunderskott skall amortera ned statens utlandsskuld. Detta skulle medföra en avsevärd höjning av statens upplåningskostnader. I stället för att låna kort utomlands till exempelvis får man betala mer för inhemsk upplåning mot statsskuldväxlar, vilka köps av svenska företag som lånar utomlands och tillgodogör sig mellanskillnaden. Med den långsiktiga, icke-interventionistiska uppläggning som moderata samlingspartiet vill ge finanspolitiken kommer uppgiften att genomföra kortsiktiga justeringar av stabiliseringspolitiken främst att åvila penningpolitiken. Inom de ramar som sätts av målet om en fast växelkurs gäller det då att påverka likviditet och räntenivå så att inflation och arbetslöshet hålls nere. Eftersom ränteutvecklingen i hög grad styrs av marknadskrafter, blir förändringar av penningmängden genom marknadsoperationer det främsta instrumentet. Penningpolitiska åtgärder får effekt betydligt snabbare än finanspolitiska ingrepp, vilket minskar risken för felaktig tidsanpassning. Men fördelen med att i stabiliseringspolitiken lägga tyngdpunkten på penningpolitiken är inte bara det snabbare genomslaget. Grundläggande är att inflation är ett monetärt fenomen, medan finanspolitiken främst rör sådana strukturella frågor som fördelningen mellan enskild och kollektiv konsumtion och mellan privat och offentligt sparande. Under förutsättning att finanspolitiken är i hygglig balans, vilket får anses vara fallet, bör den inriktas främst på långsiktiga mål, varvid konjunkturella svängningar endast tillåts påverka takten i förändringarna. På penningpolitiken faller då att med utnyttjande av marknadskonforma instrument motverka smärre uppkommande störningar av kortsiktig natur. Genom sitt ansvar för penningpolitiken har en viktig roll i kampen mot inflationen. Internationella erfarenheter visar på ett direkt samband mellan framgång i stabiliseringspolitiken och oberoende för berört lands centralbank. Det är därför angeläget att ge en mer självständig ställning i förhållande till de politiska beslutsorganen. Förslag med detta syfte läggs fram i motion 1989/90:Fi705 Ökat oberoende för av m.fl. (m). Den genomförda avregleringen av kreditpolitiken har varit positiv för den svenska ekonomin. Den inledande kreditexpansionen får ses som en naturlig anpassning till en oreglerad marknad. En normalisering inträdde , då ökningen av hushållens upplåning i olika finansinstitut dämpades högst avsevärt. Strävan bör nu vara att avlägsna sådana återstående rester av kreditregle ringen som förbudet mot realränte/indexlån. Försäkringsbolag kringgår Mot. 1989/90 denna bestämmelse genom sale-lease-back-konstruktioner, vilket visar att Fi204 vanliga tes om regleringars ineffektivitet stämmer även i detta fall. Kassakravsmedel hos bör - i likhet med vad vi tidigare framhållit - berättiga till skälig ränteersättning. Såväl penning- som obligationsmarknaderna påverkas starkt av den särskilda omsättningsskatten på värdepapper (valpskatten). Handeln har minskat kraftigt - delvis som en följd av flyttning till utländska börser. Detta är ett problem främst för låntagarna, vilka får sin finansiering avsevärt fördyrad. Inte minst gäller det staten, som drabbas av ökade kostnader för sin upplåning, när marknaden blir mindre likvid. Det torde t.o.m. vara så att skatten totalt sett medför en nettokostnad för statsverket, vilket för övrigt statsrådet har tillstått. Med hänsyn till omsättningsskattens många negativa verkningar bör den enligt vår mening avskaffas. Den snart genomförda avregleringen av valutapolitiken överensstämmer med framförda moderata krav. Det är nu angeläget att den planerade beredskapslagstiftningen verkligen får karaktären av ett instrument som förbehålls tider av krig eller krigsfara. Om man med hänvisning till skattekontroll och statistikbehov fortsätter att kräva att t.ex. utländska betalningar och aktieköp skall gå via svensk valutabank eller att livförsäkringspremier i utländska försäkringsbolag inte får överstiga , skulle valutaregleringen återinföras bakvägen.