mot · GD02Ub807 · 1990-01-22 00:00:00 — Möjligheterna till tillval på högstadiet och gymnasiet bör bli större. finns ingen möjlighet att som tillval läsa två språk på högstadiet. Vi anser att behovet av bättre språkkunskaper är så angeläget, att alla elever på högstadiet bör ges möjlighet att förutom engelska studera två främmande språk. Regeringen bör uppdra åt SÖ att ta initiativ till en försöksverksamhet med utökat språktillval på högstadium. Det bör också vara möjligt att läsa ett ordinarie ämne som fördjupningskurs inom ramen för tillvalstiden. Genom utvecklingen i är behovet av goda kunskaper i såväl tyska som slaviska språk stort. Gymnasieskolans språkprogram måste byg Det vore värdefullt om möjlighet fanns att studera andra slaviska språk än ryska. Regeringen bör uppdra åt SÖ att se över gymnasieskolans språkprogram. 3.8 Skolstart för de flesta En förlängning av skolplikten genom införande av skolstart skulle få till effekt att det totalt blir mer tid för undervisning i . Det skulle både kunna minska stoffträngseln och ge mer tid för inlärning av baskunskaper. En tidigarelagd skolstart har även andra aspekter. En sänkt skolstartsålder skulle innebära en anpassning till internationella förhållanden. I de flesta utvecklade länder inträder skolplikten då barnen är fem eller . Det är endast de nordiska länderna utom och ett fåtal andra länder som låter barnen börja det kalenderår då de fyller . Förutsättningar skapas för en mjukare övergång från förskola till skola. Skolstart från innebär inte att den pedagogik och det kunskapsstoff som ges i första klass skall gälla även för sexåringarna. En tidigarelagd skolstart skall i stället innebära en blandning av förskolans och skolans pedagogik, där sexåringarna förutom att lära sig grunderna i att läsa-räkna-skriva på ett mjukt sätt kan komma in i skolarbetet. De problem som finns vid övergången mellan förskola och skola borde kunna minskas om man slussas in i skolan på detta sätt. Om barnen börjar skolan kan man bättre utnyttja den kreativitet och nyfikenhet som barnen har i denna ålder. En tidigarelagd skolstart har föreslagits av många andra. Men ofta menar dessa att skolpliktens längd skall bibehållas. Vi tror att det skulle föra med sig betydande nackdelar och de fördelar med en tidigare skolstart som vi har berört ovan skulle inte kunna utnyttjas. Ungdomar skulle sluta skolan vilket innebär . För det fåtal elever som inte fortsätter gymnasieskolan skulle det vara olyckligt att komma ut på arbetsmarknaden vid så tidig ålder. Om den tidigare skolstarten inte innebär en förlängning av skolplikten måste det första skolåret för sexåringarna vara identiskt med det för dagens sjuåringar. Därmed skulle man förlora den mjukstart som nämndes ovan som en av fördelarna med start . Vid ett införande av tidigare skolstart anser vi att sexåringarna organisatoriskt skall tillhöra skolan och inte förskolan. Det innebär att lågstadielärarna skall ha ansvar för sexåringarnas undervisning. Den överkapacitet som uppstår inom förskolan skall i första hand utnyttjas för att åstadkomma full behovstäckning inom barnomsorgen. Bytet av nuvarande förskoleår för sexåringar mot ett motsvarande lågstadieår kan göras utan någon kostnad. Stat och kommun har kostnader för sexåringars förskola genom att alla erbjuds deltidsförskola och många finns på daghem och hos dagmammor. Vi menar att man kan ersätta statsbidraget till förskolan för sexåringar med ett statsbidrag för en inledande årskurs på lågstadiet. De kommunala kostnaderna för sexåringarnas förskola omvandlas till kommunala skolkostnader samt tillsyn efter skolans slut för dem vilkas föräldrar önskar det. 3.9 Rättvis behandling av fristående skolor Med uttrycket fristående skolor avser man skolor med enskild huvudman. I går av eleverna i fristående skolor. Det kan jämföras med där så många som av alla barn går i skolor med enskild huvudman. I kallas dessa skolor friskolor. fick 31 fristående skolor statsbidrag för sin verksamhet. Ungefär lika många bedrev verksamhet utan statsbidrag. Ett antal skolor har också kommunala bidrag. Statsbidrag för en elev i en fristående skola är . Statsbidraget för en elev i den vanliga är . Skolplikten får enligt skollagen fullgöras i enskild skola. Av § 10 i skollagen framgår att skolstyrelsen i kommunen ska godkänna skolan. Enligt § 34 ska skolan bli godkänd, om den förmedlar en undervisning som "ger kunskaper och färdigheter som till art och nivå väsentligen svarar mot de kunskaper och färdigheter som förmedlar och skolan även i övrigt väsentligen svarar mot allmänna mål. Med godkännande följer dock inte rätt till statsbidrag. För att en fristående skola ska få statsbidrag krävs att den tillämpar en alternativ pedagogik. Den skall också följa en läroplan som har godkänts av SÖ. Skolan måste ha bedrivit undervisning innan statsbidrag kan utgå. Förutsättningen för att få statsbidrag till fristående gymnasieskola är i huvudsak densamma, dvs. skolans undervisning ska i någon form utgöra ett komplement till utbildningen inom det allmänna skolväsendet. Vi anser att det ska stå föräldrar fritt att starta skolor som bygger på för det svenska samhället grundläggande värderingar som demokrati, tolerans och alla människors lika värde. Skolor som inte delar dessa värderingar ska inte tillåtas. En sådan rätt att starta skolor måste också följas av ekonomiska möjligheter. Det finns ingen anledning att fristående skolor ska leva under sämre villkor än andra. De har ändå speciella förhållanden som kräver ett särskilt engagemang från både lärare och elever. T.ex. är de fristående skolorna ofta mindre än andra och kan därmed inte utnyttja de stordriftsfördelar som ofta finns inom det allmänna skolväsendet. Vi ser inte i första hand fristående skolor som en idéstimulans för den vanliga grund- och gymnasieskolan utan som en självklar rättighet. har också skrivit på flera internationella deklarationer där denna frihet slås fast. Vi anser också att fristående skolor främjar mångfalden och erbjuder en välgörande konkurrens till det allmänna skolorna. Det är positivt att regeringen i budgetpropositionen föreslår att friskolornas elever ska inräknas i underlaget för statsbidrag till hemspråksundervisning. Statsbidragen för de fristående skolorna ska motsvara de statsbidrag som gäller inom det ordinarie skolväsendet och knytas till varje elev. Alla skolor som har minst 12 elever och uppfyller kraven för godkännande enligt skollagen skall ges statsbidrag. Självklart ska också statsbidrag utgå redan från det att skolan har godkänts. Statens stöd till fortbildning är omfattande. Men de fristående skolornas lärare har inte tillgång till dessa resurser. Vi anser att ett förändrat system för statsbidrag till fristående skolor måste ge de fristående skolornas lärare möjlighet till fortbildning på samma villkor som andra inom yrket. 3.10 Satsa på baskunskaper Det skulle vara önskvärt att det gjordes tydligare i läroplanen vilka kunskaper som är oundgängligen nödvändiga för alla elever. Det är uppenbart att allt i läroplanen för inte är lika viktigt. För denna kärna av kunskap använder vi begreppet baskunskaper. Vi menar alltså att det finns baskunskaper i alla ämnen, inte bara i svenska och matematik. Det är baskunskaperna som skall prioriteras. Är det nödvändigt med en ännu hårdare prioritering bör baskunskaperna i svenska och matematik - alltså läsning, skrivning och räkning - komma i första rummet. Baskunskaperna bör ges ännu mera tid i . Allra viktigast är läsningen eftersom god läsförmåga underlättar inlärningen i de andra ämnena. Det sägs ibland att ett stort antal elever går ut utan att kunna läsa, skriva och räkna. Grunden för sådana påståenden är undersökningar där de tillräckliga kunskaperna definierats relativt högt. Den som inte kan läsa motsvarande kraven i årskurs sex definieras t ex som funktionell analfabet. Även om det rimliga i just det uttryckssättet kan diskuteras kvarstår att många elever går ut med för dåliga baskunskaper. I de fall där lärarna på högstadiet märker att bristerna är betydande när det gäller läsning, skrivning och räkning bör en fullständig prioritering av svenska och matematik kunna göras i den elevens studieprogram. I första hand skall resurser till en omfattande specialundervisning mobiliseras, i sista hand får alla andra ämnen på schemat tas bort för den eleven, för att ge tillräcklig tid för träning i skrivning, läsning och räkning. SÖ har av regeringen fått i uppdrag att ta fram förslag till kursplaner enligt den modell vi här förespråkat, alltså där de mest nödvändiga kunskaperna anges. SÖ har erinrat om de stora svårigheter som är förknippade med ett sådant uppdrag, men enligt besked till är verket nu ändå i färd med att försöka förverkliga uppdraget. Vi kan se svårigheterna, men tror att det är viktigt att arbetet fullföljs. För de lärare som finner det nödvändigt att prioritera inlärning av baskunskaper framför olika fördjupningsmoment kan t vara av värde att statsmakterna angivit vilket stoff som bör ha prioritet. 3.11 Slapp in föräldrarna! Föräldrarna har mer eller mindre tänkts bort i skolpolitiken. Skolminister har tyvärr uppmuntrat den synen genom sitt uttalande att föräldrarna sällan tillhör de progressiva krafterna i skolan. Socialdemokraternas skolsyn är - som det brukar heta - kompensatorisk: brister i vissa hemmiljöer ska kompenseras av skolan. Därför är man nästan definitionsmässigt emot att lägga ökat ansvar på hemmet. Det är beklagligt. Vi bör gå i motsatt riktning. har föreslagit att varje skola skall få en egen styrelse med föräldrarepresentation. Detta har regeringen motsatt sig. I vår skolpolitik spe lar föräldrarna en central roll. Ett ökat engagemang från deras sida är, som vi ser det, en av de viktigaste förutsättningarna för att lösa skolans problem. Vi har tidigare föreslagit att ett skolråd ska inrättas på varje skola. Eftersom vi anser att betydligt fler beslut bör fattas på den enskilda skolans nivå tror vi att det behövs ett beslutsorgan på den nivån. Det bör bestå av rektor som ordförande och representanter för lärare, elever och föräldrar. På detta sätt skulle föräldrarna få möjlighet att medverka i och påverka de enskilda skolornas arbete och planering. Föräldrarna bör dessutom få chans till mer kontakt med sina barns lärare än vad som ofta är fallet . En tanke är att utveckla det som kallas kvartssamtal till ett samarbete mellan lärare, elever och föräldrar där diskussion om indviduella studieplaner för varje elev kunde föras. Det är naturligtvis viktigt att varje förälder, efter egen förmåga, visar intresse för sitt barns skolgång. Det räcker med att föräldern vet och intresserar sig för vad som händer i skolan, stimulerar sitt barn inför skrivningar och intresserar sig för resultaten. Allt detta kan synas banalt, men föräldrarna måste känna att även de har en roll i skolarbetet. I boken en kvart för lärarna fram tesen att det är föräldrarnas intresse för barnens skolgång och inte deras klasstillhörighet som påverkar barnens prestationer mest. I en ledare om detta skriver Föräldrarna måste informeras om att det viktiga är att de som föräldrar uppmuntrar sina barn att läsa läxor; inte att själva göra det. Man behöver inte kunna franska för att förmå sin 13-åriga dotter att läsa franska glosor istället för VeckoRevyn. För det krävs snarare en smula föräldrapondus än en akademisk examen. 3.12 En flexiblare gymnasieskola Ett omfattande utredningsmaterial om framtidens gymnasieskola remissbehandlas . Regeringens uttalade avsikt är att förelägga ett förslag under nästa budgetår. En ganska intensiv debatt har kommit igång, bl.a. med utgångspunkt från historieämnets behandling. Folkpartister i olika organ avger nu sina remissynpunkter på materialet. ställningstaganden i alla dessa frågor kommer i anslutning till propositionen, men inför det fortsatta beredningsarbetet vill vi här ange vissa utgångspunkter för vår gymnasiepolitik. Gymnasiet är någonting annat än . De nödvändiga baskunskaperna måste finnas som en grund att stå på. Det är inte gymnasiets uppgift att kompensera brister i . I ÖGY-debatten har funnits en tydlig tendens att se gymnasiet bara som en förlängning av med växande ansvar att ge eleverna allmän medborgarkompetens. Vi tror att den väg vi förordar, att förbättra och förlänga och behålla gymnasiets yrkes- eller högskoleförberedande karaktär, är bättre. Gymnasiet ska ge yrkesförberedelse åt dem som inte tror sig behöva högskolestudier och förbereda mer teoretiskt inriktade elever för högskolan. För vissa gymnasielinjer kan särskilda förkunskapskrav gälla. skolans uppgift att tillhandahålla den undervisning och eventuellt extra undervisning som krävs för att eleverna skall kunna komma in på och klara de linjer de önskar. 3.12.1 Valfrihet - också att inte läsa vidare Gymnasieskolan bör organiseras på ett sätt som innebär valfrihet att välja utbildning eller linje. Men valfriheten måste också innebära möjlighet att för avstå från gymnasieutbildning. Gymnasiet får inte uppfattas eller utnyttjas som en förvaringsplats för ungdomar i avvaktan på att de får arbete eller annan meningsfull sysselsättning. Det viktigaste dimensionerings- och planeringsunderlaget är naturligtvis ungdomarnas egna val. Så länge det finns ungdomar som vill läsa på gymnasiet men inte får göra det, finns det anledning att utöka antalet platser och se till att det är de mest efterfrågade linjerna som byggs ut snabbast. Eftersom vi vill minska betygens betydelse som urvalskriterium vid högre utbildning, bör andra kompletterande antagningssystem införas. I första hand syftar vi då på antagningsprov. I vissa speciella fall kan anlags- och lämplighetstest komma ifråga. 3.12.2 Öka flexibiliteten! Det faktum att gymnasieskolan har kommit att bli en skola som omfattar praktiskt taget alla ungdomar i åldern /innebär att det ställs andra krav på gymnasiet än då det huvudsakligen var en förberedelse för fortsatta studier på fackhögskolor eller universitet. Det krävs att gymnasiet har ett utbildningsutbud som ger verklig valfrihet och har möjlighet att tillfredsställa elevernas ofta mycket skiftande önskemål som det måste vara utformat för att tillgodose näringslivets och den offentliga sektorns behov av utbildad arbetskraft. Men eftersom gymnasiet har övergått från att vara en utbildningsform för ett fåtal till att istället omfatta praktiskt taget alla ungdomar måste gymnasieskolan också vara beredd att ta ansvar för alla elever på ett annat sätt än tidigare och ge alla en likvärdig utbildning. Gymnasieskolan har ett ansvar för att elever med skilda begåvningsresurser kan få stöd. Ingen elev får vare sig understimuleras eller tillåtas halka efter på grund av bristande hjälp och stöd. Varje elev måste ges möjlighet och resurser att utvecklas utifrån sina förutsättningar. Men den ambition som statsmakterna har, att hålla samman all utbildning efter i en enda skolform, får inte innebära att man också strävar efter att likrikta allt som ryms i gymnasieskolan. Det finns då en uppenbar risk för att gymnasiet bara blir en förlängning av och att eleverna inte i tillräcklig grad kan få den specialisering och träning som de behöver för att på bästa sätt förbereda sig för högskolestudier eller arbete. För att gymnasieskolan ska kunna tillgodose alla de krav som ställs måste den vara flexibel. Det finns möjligheter till särskilda insatser för svaga eller omotiverade elever inom gymnasieskolan. Det är angeläget att detta stöd kan bibehållas och utvecklas. Det är också angeläget att teoretiskt begåvade elever eller elever med skilda teoretiska specialtalanger får chans att utvecklas. Detta lyckas gymnasieskolan inte alla gånger med . Vi anser att elever sorn har speciella förutsättningar för t ex matematik, fysik eller språk skall få chans att utveckla dem inom ramen för specialgymnasier. Dessa kan förmodligen inte bli så många, utan på samma sätt som de särskilda gymnasierna för idrott, bör de ha större rekryteringsområden. Vi har tidigare, när vi har resonerat om , understrukit vikten av att motverka likriktningen av skolan. Även inom gymnasieskolan är det självfallet angeläget att man ger större utrymme för alternativ både vad gäller organisation och pedagogik. Man måste också starkare markera att skolorna har rätt att själva söka lösningar. En samordning mellan ungdomsgymnasiet och Komvux kan spara pengar och ge bättre service till eleverna - särskilt när nu ungdomskullarna minskar. Vi tror t.ex. att det vöre en fördel om gymnasieskolan på vissa av de teoretiska linjerna prövade det tillvals- och modulssystem som är allmänt i amerikanska skolor. Det innebär i korthet att eleverna ganska fritt efter intresse och yrkes- och studieinriktning får välja ämnen och delämnen - moduler utöver en fast kärna av några obligatoriska ämnen. Systemet medför en betydande flexibilitet och valfrihet. Eleverna erbjuds att välja delämnen varje termin eller år. Det ger också möjlighet till etappavgång och kombinationer av studier och praktik. Det förutsätter inte heller någon fast linjeindelning. Det ger med andra ord möjlighet till den flexibilitet och valfrihet vi anser det finns för litet av . Flexibiliteten i gymnasieskolan måste också syfta till att avlägsna alla återvändsgränder. För många elever i är det svårt att känna sig säker på vilket utbildningsval de skall göra inför övergången till gymnasiet. Det är inte ovanligt att de upptäcker att de har valt fel. Utbildningsväsendet i sin helhet måste då ha en beredskap att låta eleverna göra nya val. Det kräver tillgång till kompletteringsmöjligheter, i vissa fall redan under gymnasiet men kanske oftare vid övergången mellan gymnasiet och högskolan. Det finns i detta sammanhang också anledning att påminna om att har förordat ett reformerat antagningssystem till högskolan som bl.a. innebär att sökande utan formell behörighet från gymnasiet efter ett godkänt högskoleprov skall ges tillträde till högre studier. Ett sådant prov kan bli aktuellt för t.ex. sökande som har gått på gymnasiets yrkesförberedande linjer. Visar de genom högskoleprovet att de har tillräckliga förkunskaper för att kunna läsa vid högskolan skall i allmänhet behörighet för högskolestudier därmed anses föreligga utan krav på kompletterande gymnasieutbildning. 3.12.3 Höj kvaliteten! Ett sätt att höja kvaliteten i gymnasieskolan är att se till att det finns tillräckligt med lektorstjänster och att de är besatta med behöriga innehavare, gärna med doktorsexamen. Svårigheterna att besätta lektoraten måste mötas med olika åtgärder. Den lönehöjning som förhandlades fram kan möjligen hjälpa till, även om skillnaden gentemot andra lärarkategorier med kortare utbildningar inte är särskilt stor. Det initiativ regeringen tog på detta område kan säkert också ha sin betydelse. Vi tror emellertid att en annan uppläggning av den praktiskt-pedagogiska utbildningen av lektorer skulle ge större resultat. Vi föreslår att den utbildningen för blivande lektorer bör omfatta två utbildningsmodeller. En sådan lösning är mindre kostsam för staten än den nu fungerande utbildningen, som den gör det möjligt att öka antalet utbildningsplatser. De två utbildningsvägarna är för det första en två terminers kurs på halvfart kombinerad med två tredjedels tjänstgöring med anställning och lön . Denna utbildning skall i första hand vara avsedd för lärare i tekniska och ekonomiska ämnen där det råder lärarbrist. För det andra anser vi att bör det finnas en annan praktisk-pedagogisk utbildning om 20 poäng med ersättning till de studerande motsvarande utbildningsbidrag för doktorander. Denna utbildning bör i första hand vara avsedd för blivande lektorer i allmänna ämnen. Några av de kunskapsbrister som en del elever som lämnar gymnasiet uppvisar tror vi kan härledas till brister redan i . Som vi har framhållit tidigare är det en förutsättning för allt kunskapsinhämtande att eleven förstår och kan tillgodogöra sig varje enskilt steg. Det är alltså inte bara genom att sätta in kvalitetshöjande åtgärder i gymnasiet som de högskolestuderande kan förbättra sina förkunskaper. Men det är vår uppfattning att genom att göra gymnasieskolan mer flexibel i enlighet med vad vi har skissat kommer det att finnas större möjligheter att genomföra kvalitetshöjande åtgärder av utbildningen. 3.12.4 Yrkeslinjer och lärlingsplatser På inte obetydliga delar av den svenska arbetsmarknaden är den yrkesutbildning som står till buds underlägsen den som erbjuds i andra jämförbara länder. har därför betonat vikten av en reformerad yrkesutbildning. Vi accepterade den s.k. förslag som en utgångspunkt för ett sådant reformarbete även om vi på ett antal punkter har åsikter som avviker från ÖGY:s och den proposition regeringen sent omsider presenterade i ämnet. Vi anser att yrkesutbildningen kan vara mer flexibel än ÖGY-modellen. Systemet bör i högre grad medge etappavgångar. Det är viktigt att det vid sidan av gymnasiets yrkeslinjer också finns lärlingsutbildningar. På yrkesområden där en tvåårig utbildning visar sig vara tillräcklig är det inget självändamål att förlänga den. Förutom dessa påpekanden stödde vi ÖGY:s inriktning att de flesta yrkesinriktade gymnasieutbildningar borde förlängas med och innehålla ett större inslag av arbetsplatsförlagd utbildning. Vi anser att introduktionen av den nya utbildningen har skötts illa. De största problemen har uppbarligen uppstått i samband med den arbetsplatsförlagda utbildningen. För det första dröjde det alltför länge innan avtal träffades mellan parterna på arbetsmarknaden. För det andra har samarbetet mellan skolan och arbetsplatserna inte fungerat tillfredsställande. Vi föreslog redan från början att de treåriga yrkeslinjerna skulle ges betydligt fler platser när verksamheten väl drogs igång, men föreslog att starten skulle skjutas till , för att förberedelserna skulle kunna . Vi föreslår att antalet intagningsplatser i gymnasieskolan ökas till den nivå SÖ föreslagit, dvs. med 4 000 nya intagningsplatser, vilket är 2 800 fler än regeringen föreslagit. Det bör finansieras genom överföring av medel från anslaget för s.k. ungdomsuppföljning. Det råder stor brist på yrkesutbildad arbetskraft inom näringslivet. För småföretagen är detta särskilt bekymmersamt, eftersom de har små resurser för att aktivt rekrytera personal. För småindustrin och det svenska hantverket spelar lärlingsutbildning en stor roll. Inte sällan får lärlingen fast anställning i det företag som svarat för lärlingsutbildningen. Vi anser att att åtgärder bör vidtas för att öka intresset för gymnasial lärlingsutbildning. Den bör vara ett alternativ till linjer i gymnasieskolan. Statsbidraget till den gymnasiala lärlingsutbildningen bör förbättras. Statsbidraget bör utgå första året, andra året och tredje året. Ett av de största hindren från företagens sida för att anställa är anställningsskyddet. Vi föreslår att möjlighet bör ges att i större utsträckning provanställa lärlingar eller träffa avtal om tidsbegränsad anställning. Det är väsentligt att lärare, syokonsulenter och andra yrkesrådgivare inom skolan har goda kunskaper om småföretagens förutsättningar och roll i näringslivet. 1992 fyller den svenska folkskolan och därmed också den svenska . Det är ett jubileum att fira. Folkskolereformen, framdriven av de liberala i ståndsriksdagen, lade grunden till den svenska demokratin och bidrog starkt till den välfärdsutveckling som ägt rum i vårt land. Vi föreslår att regeringen får i uppdrag att genomföra vissa jubileumsaktiviteter för att celebrera denna viktiga milstolpe i svensk utbildningshistoria. Jubileet och jubileumsförberedelserna blir särskilt viktiga om de bidrar till att förlänga och fördjupa perspektivet i utbildningspolitiken. Den tilltro till kunskapens och folkbildningens kraft som präglade folkskolereformen behövs också i utbildningsdebatten inför 2000-talet, men står vi inför uppgiften att utforma skolan utifrån nya krav och nya förutsättningar. Det var med stor förvåning vi noterade att det inte var möjligt att få en bred uppslutning bakom detta krav.