mot · GD02Fi213 · 1990-01-25 00:00:00 — Fortsatt brist på arbetskraft råder. Arbetslösheten blev endast ca 1,. Också under innevarande år väntas arbetslösheten bli låg. Minskad orderingång till industrin, lägre tillväxt och högre räntor verkar dock för en viss dämpning av arbetskraftsbristen. Detta motverkas dock av den svaga produktivitetsutvecklingen. Endast en måttlig ökning av arbetslöshetstalen torde därför bli följden . Regeringen anser att arbetslösheten stannar vid 1990. Enligt vår bedömning blir den förmodligen något högre. Räntorna fortsatte uppåt och steg med . Detta var en följd dels av höjda räntor internationellt, dels en reaktion på de dystra prognoser för svensk ekonomi som publicerades , och av vilka regeringsskrivelsen var en. har bekräftat ränteuppgången genom att höja diskontot . Penningmarknadens reaktion är ett klart uttryck för misstro mot svensk ekonomi och osäkerhet om regeringens förmåga att sköta den ekonomiska politiken. Det höga ränteläget väntas fortsätta, inte minst för att skydda den svenska kronan mot spekulation. Regeringen räknar med att den privata konsumtionen stiger och . väntas kapitalbildningens bidrag till BNP-tillväxten nästan avstanna. Tillväxten sjunker till internationellt mycket svaga enligt regeringens bedömning. Tillväxten blir således nästan helt konsumtionsledd. Orsakerna till konsumtionsutvecklingen är väntade höga nominella lönelyft. Den privata konsumtionen hålls dock tillbaka tack vare gynnsamma effekter bland annat från det tillfälliga sparandet. En diskonterad anpassning till minskade avdragsmöjligheter, en viss mättnad i investeringsbehoven, räntebetalningar och amorteringar på tidigare engagemang samt en allmän osäkerhet inför genomförandet av skattereformen har också gjort hushållen mindre lånebenägna och bidragit till att sparkvoten förbättras unr'er innevarande år, även om den är negativ. Ett kritiskt moment för samhällsekonomin är genomför- Mot. andet av skattereformen. Genomförandet av skattereformen måste så långt Fi213 möjligt integreras i den övriga ekonomiska politiken. Skattereformens utformning måste beakta den rådande ekonomiska konjunkturen. Den utformning som skattereformens första steg 1990 fått ökar kompensationskraven i avtalsrörelserna och bidrar till pris- och lönespiralen. Det är en följd dels av den metod man valt för att finansiera sänkningen av inkomstskatterna, vilket driver upp priserna med , dels en följd av en otillfredsställande fördelningspolitisk profil. Detta kan innebära att de goda effekterna av reformen på samhällsekonomin uteblir eller blir avsevärt mindre än beräknat. Finansplanen betonar att den svenska ekonomin nu kommit till en kritisk punkt. Enligt förmenande har vi passerat flera sådana kritiska punkter - utan att regeringen vidtagit åtgärder. Det är tvärtom en regelbundet återkommande process från regeringens sida att understryka situationens allvar i budgetpropositionen för att därmed öka den psykologiska beredskapen och inskärpa samhällsansvar i avtalsmarknadens parter. Den här gången verkar regeringen ha insett situationens allvar. Regeringen anger att den ekonomiska politiken bör inriktas mot följande: 1. en fortsatt stram finans- och penningpolitik för att dämpa inflationen 2. överläggningar med arbetsmarknadens parter i syfte att bryta den alltför höga löneökningstakten 3. åtgärder som ökar arbetskraftsutbudet, främjar produktiviteten och stimulerar sparandet. Även om regeringen således skulle vara medveten om problemen, avspeglar detta sig inte i form av konkreta förslag och besked. Budgetpropositionen innehåller mycket få förslag för att komma till rätta med de grundläggande strukturproblemen i ekonomin som berörs i punkten 3. Regeringens budgetförslag är relativt stramt, men på det passiva sätt som kännetecknat också tidigare budgetar . Regeringens centrala grepp den här gången är istället punkten 2 - överläggningar med arbetsmarknadens parter. Överläggningarna skall behandla lönerna 1990 och 1991. Syftet är enligt finansplanen att skyndsamt nå fram till centrala avtal som bryter den alltför höga löneökningstakten. Regeringen anger också vad som kommer att ske om löneökningarna överstiger det samhällsekonomiska utrymmet. Regeringen hotar då med: - åtgärder riktade mot både arbetsgivare och löntagare - att reglerna för framtida avtalsförhandlingar och lönebildning ses över i syfte att strama upp dessa regler - att reformer kommer att uppskjutas eller omprövas. har i princip inget att invända mot överläggningar med arbets- Mot. 1989/90 marknadens parter om det samhällsekonomiska utrymmet. Enligt vår upp- Fi213 fattning är det utomordentligt svårt att påverka avtalsförhandlingarna under pågående avtalsrörelse. Därför är det realistiska perspektivet snarare 199192 än 1990-91. Vi ställer oss bl a därför tvivlande inför möjligheterna att nå det uttalade resultatet. Det är visserligen ett framsteg att regeringen den här gången i finansplanen inte anger det samhällsekonomiska utrymmet. Detta brukar nämligen snabbt förvandlas till ett golv i förhandlingarna. Det borde således vara en utgångspunkt för överläggningarna att också nå en gemensam bedömning om det samhällsekonomiska utrymmets storlek. Därutöver krävs bl.a. gemensamma utgångspunkter för avtals- och förhandlingsperioder samt att kompensationskrav desarmeras. Detta måste till som grund för en trovärdig ekonomisk politik, eftersom det avgör avtalens reala innehåll. vill på arbetsmarknaden se förhandlingar mellan fria parter som tar sitt ansvar för samhällsekonomin. Därför avvisar varje form av inkomstpolitik. Ansvaret hos arbetsmarknadens parter och det politiska ansvaret bör inte sammanblandas. Finansplanens riktlinjer ger oss anledning att också kommentera följande: - Vi noterar att regeringen hotar med ökad arbetslöshet. Trots upprepade deklarationer om den fulla sysselsättningens betydelse kan man t.o.m. tolka det så att regeringen är beredd att låta arbetslösheten stiga för att få ner inflationen och dämpa kostnadsutvecklingen. Man anför sålunda att regeringen "har avvisat arbetslöshet som medel osv. stigande underskott i bytesbalansen kan emellertid inte längre accepteras (våra understrykningar). - Regeringen skriver att den svenska handelsbalansen ännu inte försämrats. Som vi tidigare anfört har handelsbalansen visat klart mindre överskott än vad man tidigare räknat med. Det är oroväckande om regeringen ignorerar dessa fakta. - Regeringen skriver att man fört en aktiv regionalpolitik. Detta är en grov överdrift. De regionala obalanserna har ökat. Turbulensen kring glesbygdsdelegationen och den dåvarande arbetsmarknadsministern ger den rätta belysningen åt regeringens regionalpolitik. - Regeringen meddelar sin avsikt att tillsätta en utredning om hur miljöaspekterna bättre skall kunna komma till uttryck i nationalräkenskaperna. hälsar detta med tillfredsställelse. Vi kommer senare i denna motion att återkomma till detta och våra egna förslag på området. - Enligt regeringen finns det tendenser till ökade klyftor i samhället. Det är dock lätt att hänvisa till en rad undersökningar som visar att det inte bara handlar om tendenser utan om fakta. Vi har tidigare i motionen redovisat några av dessa. Till detta kommer skattereformens fördelningseffekter som kräver en omedelbar analys. Regeringens allmänna inriktning av budgetpolitiken har bland annat innefattat en tendens att hänskjuta allt fler delar av statsbudge ten till presentation och avgörande i samband med kompletteringsproposi- Mot. 1989/90 tionen. Regeringen ger sålunda i årets budgetproposition inga besked om Fi213 vilka anslag som man tänker anvisa för bland annat följande propositioner vilka samtliga avses att läggas inför vårriksdagen: Medel för dessa propositioner anvisas istället, ospecificerat och som en klumpsumma, som tillkommande utgiftsbehov. Detta tillvägagångssätt försvårar såväl som de enskilda oppositionspartiernas hantering av statsbudgeten. Regeringens budgetpolitik har också kommit att innebära stora skillnader mellan statsbudgetens förväntade budgetsaldo och det faktiska utfallet. har detta inneburit budgetöverskott. I praktiken har det alltså varit fråga om kraftiga överfinansieringar av statsbudgeten. har sålunda statsbudgeten gått med överskott på drygt 18 miljarder båda åren. Detta har delvis varit en följd av de nominella löneökningarna som alltså stigit betydligt mer än vad regeringen räknat med. Detta har i sin tur ökat statsinkomsterna via ökad skatt. Långsiktigt hotar denna utveckling en statsbudget i balans. Den totala skattekvoten har därtill successivt höjts och beräknas nu uppgå till av BNP - den högsta nivån . Med de beräkningsförutsättningar beträffande konsumentprisutveckling och lönesumma som statsbudgeten /91 nu bygger på, anser vi att en klar risk för överfinansiering föreligger också för kommande budgetår. Detta trots att regeringen anger att budgeten för 90/91 är balanserad och till och med förutsätter ett litet underskott på . Inkomstsidan i statsbudgeten /91 torde alltså enligt vår mening vara för lågt räknad. Som vi tidigare anfört i motionen har den internationella högkonjunkturen gått in i ett lugnare skede. Den ackumulerade effekten av försvagad konkurrenkraft slår nu igenom på den svenska ekonomin. Följden blir försämringar av såväl handels- som bytesbalansen. För svenskt vidkommande kan man tala om att konjunkturen nu börjat vända nedåt. Detta innebär emellertid inte att det nu är dags att lätta på finans- och penningpolitiken. Tvärtom måste såväl finans- som penningpolitiken vara fortsatt stram. Det konjunkturanpassade åtstramningspaket som medverkade får en gynnsamt återhållande effekt på ekonomin, framförallt den privata konsumtionen, motsvarande ca . Detta åtgärdspaket bör nu följas upp med en ekonomisk politik med följande inriktning: 15 - En stram finanspolitik och statsbudget. Det totala skattetrycket måste Mot. 1989/90 hållas nere. En konjunkturavmattning kan också medföra tendenser till Fi213 ökad offentlig utgiftsandel. Detta måste undvikas. - Nuläget medger, såvida man inte kan bryta de nuvarande tendenserna till kraftigt stigande pris- och lönekostnader, inte nya reformåtaganden från statens sida. Kostnadskrävande reformförslag kan behöva skjutas . Vi avvaktar dessutom utvecklingen av regeringens överläggningar med arbetsmarknadens parter för att bedöma vilka statsfinansiella åtaganden som är möjliga. - Insatser måste göras för att öka arbetsutbudet och komma till rätta med strukturella problem i ekonomin. - Skattereformen bör fullföljas med beaktande av en fördelningspolitisk rättviseprofil och med mindre inflatoriska och kompensationsdrivande sidoeffekte Låg- och medelinkomsttagare skall inte betala höginkomsttagarnas marginalskattesänkningar. Inkomst- och förmögenhetsskillnaderna får inte öka som en följd av reformen. En rättvis fördelning minskar spänningarna och kompensationskraven på arbetsmarknaden, lättar trycket på transfereringssystemet och motverkar kommunala skattehöjningar. Detta är en förutsättning för att skattereformens stabilitet skall medverka till en nedväxling av kostnadsutvecklingen. Den kommunala skatteutjämningen måste kraftigt förbättras. - Staten bör ingripa mot den kraftiga utgiftsexpansionen inom socialförsäkringssystemet. Ökningen av statens utgifter i form av transfereringar måste bromsas. Utvecklingen inom sjukförsäkringssystemet, arbetsskadeförsäkringen och bostadssubventionerna måste ses över särskilt. Förändringar får dock inte innebära en fördelnings- eller socialpolitisk ambitionssänkning. föreslår omedelbar försöksverksamhet med fjorton dagars arbetsgivarperioder i sjukförsäkringen i två län. Detta förutsätter att arbetsgivaren kompenseras via sänkta arbetsgivareavgifter. Slår detta försök väl ut bör arbetsgivareperiod skyndsamt kunna införas över hela landet. - Vi föreslår vidare att omsättningsskatten på värdepapper avskaffas. Denna åtgärd kan medföra att en del av värdepappershandeln kan återföras inom landets gränser. Därmed nås en mer effektiv kapitalmarknad och minskat valutautflöde med minskat tryck på penningpolitiken. Genom att handeln och därmed realisationsvinstbeskattningen ökar kommer statens intäkter netto att öka som en följd av omsättningsskattens avskaffande. - Vi anser vidare att man bör satsa på arbetslinjen. En del av arbetslöshetsförsäkringens överskott bör användas till offensiva åtgärder för att öka arbetskraftsutbudet i de delar av landet som ej är överhettade. Arbetslivsfonden medverkar för att öka arbetsutbudet i ej överhettade delar av landet. Fonden medverkar därmed till ett ökat arbetsutbud och mindre kostnader i socialförsäkringssystemet. - En rad statliga företag bör säljas ut. Löntagarfonderna bör avskaffas och dess tillgångar skiftas ut. Vi har behandlat dessa förslag utförligt i partimotioner tillsammans med och moderata samlingspartiet. - Det frivilliga hushållssparande! Detta gäller särskilt det lång- Mot. 1989/90 siktiga sparandet. Stimulanser måste syfta till ett ökat nysparande. tern förordar ett skyndsamt införande av personliga investeringskonton. Vi beskriver detta förslag utförligt under avsnitt 5.4.3 Ett sparmål beträffande hushållssparande måste sättas upp för hela folkhushållet. Målsättningen bör vara att hushållssparande!, mätt som sparkvot skall uppgå till . - Penningpolitiken måste vara fortsatt stram. Detta framförallt i syfte att hindra spekulation mot den svenska kronan och för att balansera valutaflödena. En stram penningpolitk har dock ogynnsamma effekter på investeringar och fördelningspolitik. Målet måste därför vara en sänkt ränta och att finanspolitiken bär en större del av bördan för stabiliseringspolitiken. - En rad åtgärder bör genomföras för att ytterligare förbättra ekonomins funktionssätt och öka möjligheterna att nå målet om en hållbar utveckling med ekologisk balans och hushållning med naturresurser. Dessa åtgärder bör bl a syfta till: - Energi- och resurssparande - Satsning på styrande punktskatter på energi - Ökad användning av miljöavgifter - Införande av en miljöavgift på klor. Intäkterna från denna skall användas för miljöförbättrande åtgärder - Införande och användning av ett nationalinkomstbegrepp som tar hänsyn till miljö och naturresurser, samt naturresursräkenskaper i nationalräkenskaperna. - En kraftfull satsning på små- och egenföretagen. I budgeten förslår bl a avskaffande av skogsvårdsavgiften och förmögenhetsskatten på arbetande kaptial. - Infrastrukturell satsning för decentralisering. Alla högskolor bör ges fasta forskningsresurser. En stor satsning på järnvägen som framtidens kommunikationsmedel samt förbättring av de mindre vägarnas standard - Satsning på strukturomvandling inom näringslivet mot mer högteknologi och kunskapsintensiv produktion. Detta kan ske bl.a. genom en reformerad företagsbeskattning, satsning på högteknologisk forskning, en politik för sänkt ränta och ökad tillgång på riskvilligt kapital samt spridning av kapitalanvändningen. - En enhetlig och höjd grundpension för pensionärer. Marginaleffekterna för pensionärer som vill arbeta extra minskar radikalt som inkomstnivån för de sämst ställda pensionärerna höjs. Ökade arbetsinsatser stimuleras. Nationalräkenskaperna har varit till ovärderlig hjälp för att följa och analysera ländernas ekonomiska utveckling. Ett begrepp, bruttonationalprodukten (BNP) har därvid haft en nyckelroll. BNP per capita har under decenniernas gång varit den helt dominerande bedömningsgrunden för hur rikt ett land är. BNP har kommit att användas i många sammanhang där begreppets bris- Mot. ter blivit alltför uppenbara. Den tilltagande miljöförstöringen och överut- Fi213 nyttjandet av vissa naturresurser har lett till en allt starkare insikt om nödvändigheten av ett nytt synsätt på välfärden. Frågan om sambandet mellan tillväxt och miljö har allt som oftast förts i form av en hård debatt mellan de som är för tillväxt och de som är emot. Detta förhållande har snarare kvävt debatten än stimulerat den. börjar dock en mer nyanserad diskussion att spira. De flesta sakkunniga på området är överens om att det är tillväxtens innehåll som är det centrala och det är detta som bör diskuteras. Det är alltså istället tillväxtens innehåll som måste vara i fokus. 1 den mån man vill ha tillväxt för att nå andra mål än en förbättrad miljö, måste den formas så att den blir miljövänlig. Miljöförstöringen kostar också mycket stora summor för samhällena. Den västtyske professorn i nationalekonomi har beräknat att för del kostar miljöförstöringen motsvarande av BNP . har då enbart räknat med materiella skador, produktivitetsminskningar, ökade kostnader för att rena vatten etc. Han har avstått från att bedöma psykosociala kostnader, minskade mänskliga värden och ekologiska risker. Hans bedömning utgör således endast en undre gräns för miljöförstöringens kostnader, beräknad på de direkt mätbara kostnaderna. Det finns ingen anledning att tro att miljöförstöringen skulle vara mindre kostsam i . Det skulle innebära att miljöförstöringen i kostar 1990. var först ut bland de politiska partierna med att ta upp dessa frågor. Redan i en centermotion 1966 kritiserades t ex det faktum att nationalproduktens ökning alltmer möjliggöres på bekostnad av naturförstöringar, till vilka hänsyn inte tages i nationalprodukten. Motionen bar namn. Krav ställdes på ett välfärdsmått med miljö- och naturresurs värden. har också i en lång följd av år föreslagit att god miljö skall betraktas som ett mål för den ekonomiska politiken. Som ett resultat av ett yrkande från gick detta krav igenom i våren 1989.1 samband med detta krävde också dels att alternativa BNP-mått som tar hänsyn till miljön måste komplettera traditionella ekonomiska politiska mått, dels att naturresursräkenskaper skall ingå i framtida statsbudgetar. antog vårt förslag angående god miljö som ett mål i den ekonomiska politiken, däremot inte övriga yrkanden. Regeringen har nu i dagarna meddelat att man avser att ge långtidsutredningen i uppdrag att ta fram vissa nationalräkenskaper som tar hänsyn till naturresurserna. Vi hälsar detta med tillfredsställelse. Vi betraktar det som en framgång för miljörörelsens, forskarnas och mångåriga arbete. Många andra länder har kommit betydligt längre än gjort. Det är nu hög tid att ta fram gröna nationalräkenskaper för . Det är alldeles nödvändigt för att åstadkomma den hållbara utveckling som bl.a. FN:s världskommission för miljö och utveckling pläderat för. Kommissionen inför begreppet en hållbar utveckling. Man definierar detta som "en utveckling som tillfredsställer dagens behov utan att äventyra kommande generationers möjligheter att tillfredsställa sina behov. Målen för ekonomisk och social utveckling i alla länder måste definieras i termer av hållbarhet. Vi vill förorda följande inriktning av det svenska arbetet med gröna natio- Mot. 1989/90 nalräkenskaper: Fi213 - Det gröna tillväxtbegreppet bör enligt vår mening utformas så att BNP kompletteras med värdering i monetära termer av förändringar i naturresurserna och förändringar i miljön. Man kan därvid utgå från ett miljövårdsprogram som talar om hur mycket det kostar att återställa naturen. Det kan utgöra underlag för en avskrivningskalkyl. Därmed kan en grön nettonationalprodukt (NNP) räknas fram. Den konventionella BNP bör tills vidare finnas kvar eftersom de gröna nationalräkenskaperna inte har en tillräckligt bred internationell användning. Tolkningen av BNP måste dock revideras avsevärt. BNP måste ses enbart som ett mått på ekonomins produktionsförmåga, inte som ett allmänt välfärdsmått. - Arbetet med att ta fram naturresursräkenskaper bör lämpligen ske med det norska systemet som modell. De svenska naturresursräkenskaperna bör i inledningsskedet omfatta energi, vatten, luft, malm och skog. - Arbetet med att ta fram ett grönt BNP-begrepp och naturresursräkenskaper i enlighet med vad som ovan sagts, bör utföras av . - Vad som sagts under denna rubrik bör som sin mening ge regeringen till känna. Årets statsbudget måste vara stram. En ökad likviditet i ekonomin är ej önskvärd. Det är dock inte heller lämpligt med omfattande åtstramningsåtgärder. Statsmakterna måste emellertid visa återhållsamhet och försiktighet beträffande nya offentliga utgiftsåtaganden. Reformer kan behöva skjutas eller avvisas om inte pris- och lönekostnadsutvecklingen dämpas. budgetpolitik består av tre komponenter. Stramheten i budgeten bör i första hand åstadkommas genom återhållsamhet med de offentliga utgifterna. Med det åtstramningspaket som antogs avvisades skattehöjningar som aktuellt finanspolitiskt medel. Istället byggde åtstramningen bl.a. på personligt sparande. Indragningar skall också återgå till medborgarna och inte medverka till en högre skattenivå. förordar därutöver en satsning på målsparande i personliga investeringskonton. Åtgärder för att öka arbetsutbudet och komma tillrätta med strukturella problem i ekonomin. Det innefattar bland annat en skattereform med rättvise profil, en reformerad sjukförsäkring, översyn av övriga delar av socialförsäkringssystemet, avskaffad omsättningsskatt på värdepapper, en satsning på arbetslinjen i arbetsmarknadspolitken innefattande en aktivare användning av arbetslöshetsförsäkringen samt användning av den nyinrättade arbetslivsfonden. Skattekvoten måste enligt uppfattning successivt sänkas. 1989/90 med beaktande av samhällsekonomisk balans och med bibehållna ambitio- Fi213 ner för välfärds- och fördelningspolitiken. Nedanstående tabell visar skattekvotens utveckling . Tabell 1 Skattekvoten Procentandel av BNP 23,9, Anm: Engångsskatten 1987 på livförsäkringsbolagens förmögenheter ingår inte i skattekvoten. Regeringen anger skattekvoten till . Det är den högsta noteringen . Med alternativ blir skattekvoten lägre. Det är också av vikt att hålla tillbaka den offentliga utgiftsandelen. har denna planat ut på nivån av den totala BNP. Fördelningen av den konsoliderade offentliga sektorns sparande har visat ökande obalanser. Staten och socialförsäkringssektorn har haft betydande finansiella sparandeöverskott medan kommunsektorn har haft underskott. räknar finansplanen med ett sparandeöverskott i staten på . För socialförsäkringssektorn räknar man med ett sparandeöverskott på . För kommunsektorn däremot balanseras ett underskott på . Rörelsekapitalet i många kommuner är nu helt borta. Denna utveckling kan enligt uppfattning inte fortgå. Det totala sparandet i samhället måste öka, huvudsakligen via hushållen. förslag till statsbudget för /91 är utformat i enlighet med vår syn på det totala samhällsekonomiska läget. De områden vi prioriterar i budgeten anknyter till politiskt prioriterade områden i valet : - likvärdiga levnadsvillkor i hela landet - utbildning och utveckling - grundtrygghet i vård och omsorg. I nedanstående tabell redovisar vi vårt budgetalternativ i relation till rege- Mot. 1989/90 ringens budget. Förändringarna redovisas för varje enskilt departement. Vi Fi213 har undantagit förslag som innebär omfördelningar inom samma system. Observera att plustecken avser budgetförsvagning och minustecken avser budgetförstärkning. Budgetförändringar (c), netto () Inkomster av statens verksamhet Skatter och avgifter, netto starkare än regeringens budget räknat på /91. Detta åstadkommer vi framförallt genom en noggrann utgiftsprövning, genom viss omföring mellan socialförsäkringssystemet och statsbudgeten och genom att vi inte tillstyrker föräldraförsäkringens utbyggnad. Därutöver har vi bl.a. ökade intäktskrav på statlig verksamhet, ränteeffekten vid utförsäljning av statliga företag och ett nej till ändrat huvudmannaskap för folkbokföringen. Regeringen väntar som tidigare nämnts med att presentera budgetförslag på en rad områden. Dessa placeras istället i särpropositioner som regeringen avser att återkomma till med. Medel avsätts ospecificerat och som en klumpsumma under rubriken tillkommande utgiftsbehov. Regeringen anslår 8 000 milj. kr. under denna rubrik.