mot · GD02Sf610 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90: Sf610 av m.fl. (fp) Solidaritet med flyktingar och invandrare bör ta initiativ till en gemensam och mer generös europeisk flyktingpolitik som bl.a. skall ge människor som flyr från väpnade konflikter bättre skydd. Det svenska stödet till FN:s flyktingkommissarie bör höjas med 100 milj.kr. utöver regeringens förslag. Den svenska flyktingkvoten bör höjas med 750 kvotflyktingar. Rättssäkerheten för asylsökande och flyktingar måste förbättras. Regeringens beslut från innebär att brutit upp från en generös flyktingpolitik. De lagregler som gav utrymme för detta beslut måste skärpas. Ett totalt förbud mot att ta barn i förvar måste införas. Systemfelen i flyktingmottagandet måste avhjälpas. Det nuvarande mottagningsmonopolet måste luckras upp. Flyktingar som fått uppehållstillstånd bör uppmuntras att skaffa sig jobb och bostad själva. Asylsökande måste få möjlighet att arbeta under beredskapsliknande former . Större ansträngningar måste göras för att slussa ut flyktingar och invandrare på arbetsmarknaden. Direktrekrytering av företag på förläggningar är en modell som bör prövas. Människor blir flyktingar när mänskliga rättigheter förtrycks. Den insikten är en för förståelsen av världens flyktingproblem. Trots de segrar som demokratin och freden vunnit kommer människor världen över under överskådlig framtid att utsättas för brott mot de mänskliga rättigheterna. De kommer att berövas sin frihet av politiska, etniska eller religiösa skäl. Tortyr kommer att tillgripas mot såväl vuxna som barn. Brott mot de mänskliga rättigheterna kommer att begås både av regeringar och av väpnade grupper, som krigar mot varandra eller för krig mot värnlösa enskilda i områden där den lagliga regeringen inte kan ge något skydd. Människor kommer att tvingas på flykt. Ofta är dessutom de som tvingas söka asyl i ett främmande land just de människor som mest intensivt sökt bekämpa brotten mot de mänskliga rättigheterna. En generös flyktingpolitik är därför en oumbärlig del av globala arbete för de mänskliga rättigheterna. Regeringens och invandrarverkets främsta uppgift på flyktingpolitikens område bör därför vara att försvara en generös flyktingpolitik, både i internationella sammanhang och i . De allra flesta av världens ca 16 miljoner flyktingar har beretts en i fattiga länder i tredje världen. Bara en liten del av dem har kommit till . Det innebär att måste göra kraftfulla insatser för flyktingarna i de fattiga länderna, främst via FN:s flyktingkommissarie. Dess värre har regeringen nu övergivit principerna om en generös flyktingpolitik i och med beslutet om att inte längre bevilja krigsvägrare och asylsökande med s.k. flyktingliknande skäl uppehållstillstånd i . gav invandrarverket och regeringen enligt egen utsago upp inför svårigheterna i flyktingmottagningen, som framförallt orsakats av den plötsliga strömmen av bulgarien-turkiska flyktingar. Framförallt hösten har bjudit på många svårigheter för flyktingmottagningssystemet. Antalet asylsökande har ökat kraftigt och oförutsett. Omläggningen av mottagningssystemet var då ännu inte genomförd till fullo, vilket komplicerade situationen. Förläggningarna har fyllts till bristningsgränsen, kommunerna har inte lyckats hålla jämna steg i sin flyktingmottagning mycket beroende på bostadsbristen, och personalen hos polisen och invandrarverket har varit mycket ansträngda. finns det ingen grund att anta annat än att de asylsökande till helt övervägande del har haft synnerligen goda skäl att fly och söka skydd i en demokrati. I flyktingstatistiken finns inte särskilt stort utrymme för tesen om missbruk av asylrätten. De flyktinggrupper som står för den väsentliga ökningen är framförallt bulgarienturkarna, som flytt undan en våldsam assimilationskampanj i . Även kosovo-albaner och libaneser hör till de grupper som ökat i antal. Vi vet att det hänger ihop med ökade oroligheter i deras hemländer. Vi vet också att antalet asylsökande till i stort ökat kraftigt. Mot den bakgrunden bör fortsätta verka för internationalism och humanism i flyktingpolitiken, som en självklar och ofrånkomlig följd av vår kamp för mänskliga rättigheter. Flyktingpolitiken måste vara generös och rättssäker och bjuda humanitet i mottagandet. Det är dessa principer som ligger till grund för en liberal flyktingpolitik. Krisen i mottagningssystemet måste därför lösas på andra sätt än genom att visa de skyddsbehövande på porten. Vi återkommer till detta nedan. Krisen i flyktingmottagandet handlar inte bara om materiella brister som förläggningsträngsel och bostadsköer. Den handlar framförallt om det systemfel som tvingar asylsökande och flyktingar till en ofta utdragen tillvaro av sysslolöshet och bidragsberoende. Detta skadar flyktingarna själva, likaväl som det skapar främlingsfientlighet i den allmänna opinionen. Det är ett felaktigt synsätt när flyktingar betraktas som en materiell belastning istället för en tillgång, som passiva och vårdbehövande planeringsobjekt. Ofta är det i själva verket de mest initiativkraftiga som tar sig hit. Både de som fått asyl i och de som kommit hit av andra skäl har rätt till såväl jämlikhet som respekt för sin särart. svenska samhället ställa krav, inte minst på respekt för svenska rättsregler och på att människor som bor i också lär sig svenska. Öppna gränser är en förutsättning för ett framåtskridande samhälle. Utan nya impulser stagnerar utvecklingen. Tack vare denna stimulans uppstår däremot en dynamik som skapar nya ideer och i förlängningen ett ökat välstånd. Invandrarna har alltid varit en tillgång för det svenska samhället. Tyska invandrare spelade en stor roll för utveckling , för handel och köpenskap. Invandrare från , , och byggde då och senare upp hantverk, industri och näringsliv. Finländarna spelade en viktig roll i fråga om skogsbrukets utveckling. Utländska vetenskapsmän och konstnärer har bidragit till forskningens och kulturens blomstring. Också på de mänskliga relationernas område har invandrarna bidragit genom att föra in nya dimensioner på vår syn på medmänniskor, på släkt och vänner. Där har vi mycket att lära från andra kulturer. Invandrarna har fört världen utanför in i . Denna utveckling kan vi även se . Invandrare och flyktingar har vitaliserat det ekonomiska och kulturella klimatet i . Initiativkraft, småföretagaranda och uppfinningsrikedom har resulterat i att hantverksyrkena och servicenäringen har fått ett uppsving. Närbutiker gör det möjligt för oss att få service en stor del av dygnet, skomakerier och andra hantverksyrken har fått nytt liv, utbudet av restauranger har ökat dramatiskt och vi har fått uppleva en förnyelse av våra matvanor. Inom vårdyrkena är invandrare och flyktingar väl representerade, alltifrån ledande forskare och klinikchefer till biträden på sjukhus och i långvård och kök. Samhället mår bra av många internationella kontakter. Invandrar- och flyktingbarnens deltagande i skolan och vardagslivet är i sig en ren fredsfostran, där svenskfödda barn får förmånen att skaffa vänner från andra kulturer och en praktisk kunskap om världen. Det minskar rädslan för det avlägsna och främmande, och ger oss en ny generation svenskar med än större internationell förståelse. Vår långvariga invandringshistoria har lärt oss hur mycket invandrare och flyktingar har att ge oss. För det svenska samhället är invandrarna ingen belastning utan en nationell tillgång. Vår flyktingpolitik måste bygga på internationell solidaritet, inte på nationell egoism och inhumanitet. Det innebär att vi måste söka internationella lösningar på dessa problem. FN:s flyktingkommissarie () och för Palestinaflyktingar (UNRWA) utför ett mycket värdefullt arbete för att bistå världens flyktingar. Deras arbete bedrivs i de många mycket fattiga länder där det övervägande flertalet flyktingar finns och kommer att förbli. UNCHR befinner sig nu i akuta ekonomiska svårigheter. En fortsatt ökning av det svenska stödet är minst lika angeläget sorn krävt detta. I vår motion om biståndspolitiken föreslås en ökning av anslaget till UNHCR med ytterligare 100 milj.kr. och till UNRWA med 10 milj.kr. Det bör noteras att de flyktingar som befinner sig i världens flyktingläger i hög grad tillhör den kategori som regeringen nu inte vill ta emot i , bl.a. människor som flytt från krigssituationer. Förutom internationella överläggningar bör ta initiativ till ett nordiskt samordnat agerande för att skapa beredskap för akuta flyktingproblem. Diskussioner om detta bör tas upp inom berört ministerråd. Ett generöst mottagande av asylsökande, s.k. spontanflyktingar, står inte i någon som helst motsatsställning till en ökning av antalet kvotflyktingar. Tvärtom är det, förutom bidragen till UNHCR, det enda sätt vi har att underlätta för de fattiga länder, som bär större delen av världens flyktingbörda. Spontanflyktingarna till kommer endast undantagsvis från något av dessa fattiga länder. Det bör understrykas att överföring av kvotflyktingar inte lättar på spontanflyktingströmmen. föreslår att flyktingkvoten ökas med 750 kvotflyktingar till sammanlagt 2000 under 90/91. har i runda tal 200 000 människor sökt asyl i . Det rör sig om någon procent av världens totala antal flyktingar, som söker en i ett knappt 20-tal av världens mest välmående stater. Trots detta har asylpolitiken fortsatt att skärpas betänkligt i land efter land. De olika europeiska regeringarna vidtar åtgärder för att begränsa asylinvandringen till just deras land. Ensidiga åtgärder som sanktioner mot transportbolag, utökat viseringstvång och skärpt lagstiftning skapar en ond spiral, där åtstramningen i ett land ökar trycket på grannlandet, som i sin tur genast inför liknande åtgärder. Ett gemensamt europeiskt ansvarstagande skulle istället underlätta för varje land att föra en generös flyktingpolitik i vetskap om att detta ansvar delas mellan länder. Därför vore det särskilt motiverat att driver en aktiv flyktingpolitik i . måste ställa krav på en ny europeisk flyktingpolitik, grundad på idén om gemensamt ansvarstagande. måste därför, om möjligt i samarbete med likasinnade stater, i väsentligt högre grad utnyttja internationella fora för att påverka övriga västeuropeiska stater att åter föra en mer generös asyl- och flyktingpolitik, som står i bättre överensstämmelse med intentioner. En sådan ny europeisk flyktingpolitik bör inrymma följande: Ett enhetligt och utvidgat flyktingbegrepp Flyktingkonventionen är föråldrad, och täcker inte dem som tvingas på flykt undan en väpnad konflikt. De har genom olika rekommendationer hamnat inom UNHCR:s mandat men något juridiskt skydd har dessa s.k. de facto-flyktingar inte i mer än i enstaka länder. 1** 1989/90. Upphäv den geografiska begränsningen Flera länder i håller fortfarande fast vid den begränsning till europeiska flyktingar som fanns i den ursprungliga konventionen . Därför saknar vissa grupper flyktingar rättsligt skydd i bl.a. och . Inom ramen för bör verka för att denna geografiska begränsning upphävs. om rätten att söka asyl har genom olika åtgärder sökt hindra människor från att överhuvudtaget komma fram till gränsen och söka asyl. Därigenom har den konventionsskyddade rätten att söka asyl hindrats. Verka för en enhetlig första asyllandsprincip För att undvika att flyktingar skickas fram och tillbaka mellan olika länder som inte vill ta emot dem, måste de europeiska länderna uppnå en överenskommelse om en enhetlig tillämpning av första asyllandsprincipen. Den måste dock tillämpas så att möjligheterna att söka asyl inte på något sätt blir sämre. Verka för en höjd europeisk flyktingkvot Den sammanlagda flyktingkvoten dvs. det antal flyktingar från som bereds plats är i mycket låg. Dessutom behöver UNHCR många fler kvotplatser för att kunna hjälpa de flyktingar som befinner sig i flyktingläger i eller nära . Initiativ till europeiska överläggningar När större flyktingströmmar till uppstår bör , inte minst om vi anser oss ta emot en oproportionerligt stor andel av dem, ta initiativ till europeiska överläggningar om en fördelning av de skyddsbehövande asylsökande mellan de europeiska demokratierna. Rättssäkerheten måste vara omutlig. Svensk lagstiftning och praxis måste garantera varje asylsökande en human och värdig behandling. Enligt utlänningslagen kan en människa som flyr från krigsskådeplats, eller som kan åberopa flyktingliknande skäl inte avvisas om inte särskilda skäl föreligger. Det förutsattes kunna användas i ett läge då materiella försörjningsmöjligheter var allvarligt ansträngda. Mot bakgrund av att regeringen nu använt denna möjlighet för att strypa flyktingströmmen trots att en sådan drastisk åtgärd inte står i proportion till de problem som finns i mottagningen, bör uttrycket särskilda skäl ersättas av det mer restriktiva synnerliga skäl. 3.2 Rätten till asyl och viseringstvånget har fastslagit att asylpolitiken skall vara human och generös och att lagen skall tillämpas i överensstämmelse med internationella förpliktelser. En sådan förpliktelse är art 14 i FN:s allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna. Där står: har rätt att i andra länder söka och åtnjuta från förföljelse. Visum är ett tillstånd som ibland krävs för besök i ett främmande land. Det kan gälla en affärsresa, en semester eller ett annat besök. Den som vill stanna eller bosätta sig i ett främmande land begär inte visum utan uppehållstillstånd. En flykting må hoppas att vistelsen i det nya landet inte skall behöva bli definitiv men har ändå inte tänkt sig ett helt tillfälligt besök. Han/hon behöver uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd beviljat på grund av flyktingskap eller flyktingliknande skäl är asyl. För ansökan om asyl behövs enligt vad beslutat inte visum. När regeringen genom överenskommelser med först och sedan har hindrat flyktingar som saknar inresevisum att komma till kringgår regeringen de riktlinjer för flyktingpolitiken som fastslagit. När regeringen inför visumtvång för människor från och är det helt uppenbart för att försvåra för människor från dessa länder att söka asyl. Men ett viseringstvång som införs i syfte att försvåra för asylsökande kan inte godtas. Inte heller kan det accepteras ali dst åt flyg ( ag oc 1 rederier uppdras att kor :rollera hur i a passagerarna har pass och inresetillstånd. Varje sådant försök att hindra människor från att fly bort från förtryck och förföljelse leder ofelbart till att dessa söker hjälp hos s.k. smugglare. Viseringstvånget för flyktingar är oförenligt med själva flyktingbegreppet. Enligt och svensk lag är det omöjligt att kalla sig flykting i sitt hemland. Först när man är på flykt kan man begära asyl. En asylansökan skall alltid först prövas av invandrarverket. Den kan aldrig prövas av en svensk beskickning i utlandet. saknar lagliga möjligheter att bevilja politisk asyl åt en person som ännu ej lämnat sitt hemland. kan överhuvudtaget inte bevilja asyl åt människor som befinner sig utanför om det inte rör sig om överföringar av flyktingar inom ramen för den s k flyktingkvoten. För att komma ifråga för en sådan överföring måste en flykting vända sig till FN:s flyktingkommissarie, . UNHCR har inte till uppgift att ta sig an flyktingar som inte lämnat sitt hemland. Den som vill efterkomma svenska krav på visum och ansöker om visum från hemlandet, kommer att automatiskt få avslag på visumansökan om det kan hållas för troligt att vederbörande har för avsikt att söka politisk asyl i . Dessa riktlinjer får också till effekt att anhöriga till flyktingar i som regel får avslag på ansökan om visum för tillfälligt besök. Tillämpningen av dessa riktlinjer blir i alltför många fall rent inhuman och rimmar inte alltid med ansträngningar att i anda verka för familjeåterföreningar. Visumkrav kan inte och får inte användas i syfte att hindra asylsökande att komma in i landet. Detta bör ges regeringen tillkänna. Människor som flyr undan dikaturstater har ofta inte förtroende för polisen. De vet inte att den polis de möter vid gränsen är en representant för en rättsstat, inte en korrupt regims hantlangare. Därför är ofta den första skildringen ofullständig eller inkorrekt. Ändå blir detta första förhör helt avgörande för flyktingens framtid. har begärt att få upprätta advokatjour för att flyktingar vid den första avgörande kontakten ska ha advokatstöd. Inte minst för dem som riskerar avvisning med stöd av första asyllandsprincipen finns ett starkt behov av ett kunnigt offentligt biträde. Den viktigaste reformen för en större rättssäkerhet vid gränsen är därför att den asylsökande får tillgång till ett offentligt biträde. Tillgången på asylrättskunniga jurister är begränsad. Därför måste utbildningen av jurister på asylrättsområdet intensifieras. En advokatjour bör enligt förslag inrättas. Flyktingen bör dessutom vid detta första förhör underrättas om den svenska utlänningslagen. Ansvaret för utredningarna bör flyttas från polisen till invandrarverket. Detta blir en naturlig följd av invandrarverkets regionalisering. Detta bör ges regeringen tillkänna. 3.4 Stämpla uppehållstillstånd i resedokumenten Regeringen bör inleda en försöksverksamhet med att låta polisen stämpla uppehållstillståndet i flyktingdokumenten, istället för i passet. De som kommit till med svaga skäl kommer i så fall inte att vara lika intresserade av att stanna i . En sådan försöksverksamhet kan på så sätt bidra till att göra det mindre attraktivt att utnyttja flyktinglagstiftningen för egen skull. Detta bör ges regeringen tillkänna. tillämpar ett system med förtroendeläkare, som skall uttala sig om andra läkares intyg, d.v.s. överpröva dem. Detta yttrande från förtroendeläkaren görs ofta utan att någon kontakt, än mindre undersökning, har ägt rum med den asylsökande, och blir ofta avgörande för utgången av ansökan. Detta är inte tillfredsställande. bör därför ses över. 3.6 Publicering av praxis beslutade i samband med den invandrarpolitiska propositionen att invandrarverket systematiskt skulle dokumentera och sprida den praxis som finns i fråga om att ge uppehållstillstånd åt asylsökande. Dåvarande statsrådet underströk vikten av beslutet. I flera omgångar har invandrarverket påmints härom. Det är stötande att riksdagsbeslut ignoreras . Detta beslut kan inte heller anses effektuerat genom regeringens skrivelse om flyktingpolitiken. Skrivelsen om flyktingpolitiken och en dokumentation om praxis är två helt olika instrument för att möjliggöra politisk debatt och demokratisk kontroll av hur flyktingpolitiken utformas i praktiken. Det är nu hög tid att regeringen påminner invandrarverket om dess uppdrag att dokumentera praxis vid behandling av ansökningar om uppehållstillstånd. 3.7 Tagande i förvar I strid med utlänningslagen och förarbetena till den har förvarstagande av asylsökande blivit allmänt förekommande i stället för att - som det var avsett - tillgripas i undantagsfall. De som av polisen bedöms få avslag på asylansökan tas på vissa håll i landet regelmässigt i förvar i väntan på beslut. Detta gäller även exempelvis barnfamiljer. Tagande i förvar är ett frihetsberövande och måste således tillämpas ytterst restriktivt. För utlänningar som tagits i förvar gäller de lagar som är tillämpliga på häktade och anhållna. har dock uppmärksammat att det förekommer klagomål på att dessa regler inte följs. Han hävdar att en lagstridig praxis har utvecklats på detta område. Ett exempel som DO nämner är att det hör till undantagen att förvarstagen utlänning överförs från polisarrest eller häkte till kriminalvårdsanstalt, vilket lagen förutsätter vara det normala vid förvar som inte endast är av kort karaktär. I strid med gällande lag hindras också rättsliga biträden, vänner och anhöriga att komma i kontakt med de förvarstagna. Det är mycket svårt för personalen på häktena att skilja mellan förvarstagna asylsökande och vanliga kriminella i sin behandling av de intagna. Asylsökande som inte är brottsmisstänkta bör därför inte tas i förvar i polisarrest eller häkte. Detta bör ges regeringen tillkänna. Regeringen bör i väntan på att detta åtgärdas få i uppdrag att genom kontakter med berörda myndigheter åtgärda missförhållandena. 3.8 Verkställighet av avvisningar/utvisningar När beslut har fattats om avslag på asylansökan är det polisens uppgift att verkställa beslutet om avvisning. Alltför ofta har beslutet verkställts på ett för den asylsökande kränkande sätt. I huvuddelen av alla av- och utvisningsärenden torde den asylsökande självmant och frivilligt lämna landet, om han bara får möjlighet till det. Utvisningarna måste ske under betydligt mer humana och mindre kostnadskrävande former än . transporterades tusentals asylsökande tillbaka till hemlandet. Bara biljettkostnaden uppgick till . Till detta kommer arbetstimmar för medföljande personal, övertidsersättning, traktamente och hotellkostnader. Det finns, utom i yttersta undantagsfall, strängt taget inget behov av en hemresa med tvångseskort. Lagligheten i att med våld hindra den asylsökande från att avvika från resrutten efter det man har lämnat kan för övrigt starkt ifrågasättas. talar om en flyktings rätt till skäligt rådrum. Man skall bland annat få tid att förbereda resa till annat asylland, om man inte vill återvända till hemlandet. Ingen skall enligt kunna tvingas återvända till sitt hemland. De ytterst knappa tidsmarginaler som ofta förekommer vid verkställighet av utvisningsbeslut medför att myndigheterna inte kan leva upp till denna princip. Den asylsökande måste därför ges tid och möjlighet att lämna landet under värdiga former. De tvångsmässiga och extremt dyra transporterna måste i största möjliga utsträckning undvikas. Föräldrar ska inte få utvisas om det innebär att de skiljs från minderåriga barn. 3.9 Uppföljning av avvisade flyktingar finns bristfälliga uppgifter om vad som sker med dem som mot sin vilja tvingas återvända hem. Det är en mycket angelägen uppgift att undersöka detta framförallt i sådana fall där den asylsökande har haft stora farhågor inför ett återvändande, inte minst för att slippa upprepa en missbedömning . bör åläggas att följa upp, t.ex. genom stickprovskontroller, vad som händer med utvisade asylsökande efter hemkomsten. De flesta flyktingar vill naturligtvis återvända hem så snart de kan. kan man göra det efter enbart landsflykt, oftast dröjer det längre. Många flyktingar tvingas ställa in sig på att aldrig återvända till hemlandet. Flyktingars önskan att återvända bör uppmärksammas och stödjas mer än . Det är väsentligt att stödja frivilligorganisationernas arbete på detta område. För att ge ytterligare stadga och framgång för arbetet med att underlätta återvändandet, bör på nytt söka medlemsskap i IOM (for Migration). IOM har bland annat medverkat vid transporter av vietnameser till västerländska stater och judar från . arbetar IOM, i samarbete med , framförallt med att bistå dem som kan och vill återvända från landsflykten. har länge haft observatörsstatus, men bör ta steget fullt ut och bli medlem i organisationen. Svenska frivilligorganisationers projekt på plats för återvändande flyktingar bör få ökat ekonomiskt stöd. Barns situation i flyktingärenden Hälften av världens flyktingar beräknas vara barn. I är uppskattningsvis av de asylsökande barn. Många flyktingbarn bär på svåra upplevelser, från krig och förtryck. Ofta har flyktingbarnen svåra separationer bakom sig, de kan ha upplevt våld, många har bevittnat övergrepp mot föräldrar eller andra närstående. De utsätts för ytterligare påfrestningar i och med själva flykten, och det nya livet i . Framförallt de ensamma flyktingbarnen är mycket sårbara. Barn kan ha väl så starka skäl att söka politisk asyl som föräldrarna, kanske de ibland har starkare behov av skydd än föräldrarna. Ändå får de ytterst sällan egna utredningar, och det är inte alltid som asylutredaren begär in uppgifter om barnens situation. Risken är därför stor att dessa barn blir osynliga, skriver i en rapport . Det kan ibland leda till att familjer med barn som verkligen varit i starkt behov av att få stanna i inte får göra det. 1989/90 SfölO