ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02Ju626 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju626 av och (båda m) Skärpt straff för misshandel av kvinnor m.m. Åtal för kvinnomisshandel blir allt vanligare mål i våra domstolar. Kvinnomisshandel har förekommit och har i de flesta fall skett inom hemmets väggar. Kvinnans beroendeställning till mannen har medfört att hon varken vågat eller kunnat åtala mannen vid misshandel. Den allra svåraste situationen för kvinnan är ändå att åse när mannen misshandlar barnen. Kvinnornas ställning har stärkts väsentligt . Genom bättre utbildning, egna inkomster och en förändrad lagstiftning har självständigheten gentemot mannen och jämställdheten med mannen gjort kvinnorna mera självständiga. Trots dessa förbättringar finns det fortfarande kvinnor som far illa och som lever i otrygga förhållanden. Inrättandet av kvinnojourer och rätten till juridiskt biträde i samband med förhör och rättegång har lett till att att fler kvinnor vågar gå till domstol vid sexuella övergrepp och misshandel. förekommer det dock att kvinnor återtar anmälan om misshandel på grund av repressalier från mannen. En uppmärksammad tingsrättsdom som avkunnades , där en man åtalad för kvinnomisshandel ådömdes villkorlig dom, bl.a på grund av annan kulturell och etnisk bakgrund. Domen visar att nuvarande rättsskipning inte är tillfyllest vad gäller skyddet för kvinnorna. Domen upprörde många människor och står i strid med det allmänna rättsmedvetandet, som domen ger en felaktig signal till omgivningen. För misshandel av kvinnor och barn finns inga förmildrande omständigheter. Begreppet att inför lagen är vi alla lika måste gälla. Erfarenheterna visar att det är helt nödvändigt med en straffskärpning och en strängare rättstillämpning för misshandel av kvinnor och barn. Villkorlig dom skall i princip inte kunna utdömas vid kvinnomisshandel. En annan viktig del i skyddet för misshandlade kvinnor är att kvinnan delges tid för permission och frisläppande när mannen är intagen på kriminalvårdsanstalt. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till höjt straff och skärpt rättstillämpning vid misshandel av kvinnor, i enlighet med vad som anförts i motionen. 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kvinnors rätt till information om permissioner och tid för frisläppande när mannen är intagen på kriminalvårdsanstalt. () () 1989/90 Ju626
mot · GD02Ju627 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju627 Påföljden för våldsbrott mot kvinnor Våldet mot kvinnor är ett stort problem i samhället . dör en kvinna på grund av misshandel. Antalet våldtäkter minskar inte. Allt måste göras för att bryta detta mönster. På kriminalvårdsanstalt utanför har man bedrivit en framgångsrik terapeutisk behandling av intagna, som gjort sig skyldiga till våldsbrott mot kvinnor. När projektet startade möttes det av stor skepsis, men är många imponerade över de resultat som man uppnår. Enligt har av dem som behandlats återfallit i våldsbrott. Normalt brukar t.ex. av straffade våldtäktsmän få återfall. Den kritik som framfördes vid starten gick bland annat ut på att våldtäktsmän inte är påverkbara, och att behandlingen som är frivillig, skulle ta mycket och därmed vara kostsam. De siffror som läggs fram visar att den kan vara värd sitt pris. bör därför få möjlighet att utvidga den psykoterapeutiska behandlingen till andra anstalter i landet. Det vore också värt att pröva idén om kontraktsvård, som finns för narkotikamissbrukare, även skulle kunna gälla män som våldför sig på kvinnor. De som döms för kvinnovåld skulle kunna få byta ut delar av sitt straff mot att de genomgår psykoterapeutisk behandling. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utvidgat försök med psykoterapeutisk behandling för män som våldfört sig på kvinnor, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kontraktsvård för män som våldfört sig på kvinnor. gotab 96030, 1990
mot · GD02Ju628 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju628 av och (båda c) Straffet för eget bruk av narkotika 1989/90 Ju628638 Vid beslut att straffbelägga även olovlig konsumtion av narkotika inskränktes påföljden för eget bruk till enbart böter. Därigenom blev det ej möjligt för polis och åklagare att använda urinprov eller liknande bevisning. Under arbete med denna ändring i narkotikastrafflagen noterade en rad kritiker med vetenskaplig, social eller polisiär erfarenhet att inskränkningarna i fråga om tvångsmedel skulle göra den föreslagna bestämmelsen närmast omöjlig att tillämpa. Här anförde man bl.a. diagnostiska svårigheter att entydigt styrka att en misstänkt person är påverkad av viss narkotika om man ej får använda kroppsvätskeprov. Erfarenheterna under de 18 månaderna som bestämmelsen nu varit i kraft verkar tyda på att få personer verkligen ställs till ansvar för olovligt bruk av narkotika. Någon systematisk undersökning synes inte ha gjorts, men förfrågningar hos olika myndigheter ger vid handen att bestämmelsen icke tilllämpats i nämnvärd omfattning. föreligger inte heller något prejudikat från högsta domstolen i frågan om hur bevisning, t.ex. vittnesmål, skall värderas. Narkotikamissbruket har fortsatt i oroväckande omfattning i vårt land. Särskilt allvarligt är att nya narkotika som crack och ectasy fått tilltagande spridning. Dessa nya missbrukstyper sprids i kretsar som polisen har svårt att spana mot. Som bevismedel vid ingripande mot de nya formerna narkotikamissbruk vore urinprov och liknande undersökningar av stort värde. Tiden är nu kommen att förstärka narkotikastrafflagen som instrument mot olovligt bruk av narkotika. Om den nominella påföljden Fängelse införes i straffskalan för eget bruk av narkotika, så som den finns för olovligt innehav av narkotika, finge de rättsvårdande myndigheterna rätt att nyttja urin- eller blodprov, husrannsakan, personundersökning, allt åtgärder som rätt utnyttjade kunde göra att samhället får en allsidigare bild av missbrukarens drogintag och därmed kan anpassa påföljder eller andra åtgärder. Det blev i sådant fall även möjligt att utdöma mer konstruktiva påföljder än endast böter. Här kunde man nyttja villkorliga fängelsedomar med skyddstillsyn och föreskrifter om att fullgöra behandling och undergå fortlöpande kontroll av Jrogfrihet. Samhällsingripandet vid uppdagat missbruk skulle därmed kunna tjäna som en insats för att återbörda missbrukaren till en drogfri tillvaro. Särbestämmelsen om att begränsa påföljden för eget bruk av narkotika till enbart böter bör därför tas bort. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att påföljden för eget bruk av narkotika skall vara böter eller fängelse . 1989/90 Ju628
mot · GD02Ju629 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju629 av () Påföljden för olovlig körning Riksåklagaren genomförde en undersökning beträffande tilllämpningen av den nya bestämmelsen om förverkande av fordon i 7 § trafikbrottslagen (1951:649). Undersökningen visade att minst 405 fordon har förverkats sedan nämnda bestämmelse trädde i kraft . Förverkandeyrkanden har ogillats i 29 fall. Flest förverkanden har skett i (regionåklagarmyndigheten i ) med 70 fordon. Umeåregionen har haft minst antal förverkade fordon, endast 4 fall. Vidare visade undersökningen att de personer från vilka förverkande skett dömts för trafikbrott vid ett flertal tillfällen. Varje lagföring har avsett flera trafikbrott. Enligt min mening har effekten av det nya förverkandestadgandet i många fall minskat genom att de förverkade fordonen lätt kunnat ersättas genom förvärv av nya, billiga fordon. Även om antalet olovliga körningar sjunkit sedan den nya lagen trädde i kraft begås ett mycket stort antal sådana brott i vårt land. De personer som gör sig skyldiga till olovlig körning utgör i de allra flesta fall en trafikfara. Det står klart att respekten för stadgandet om olovlig körning i 3 § trafikbrottslagen är påfallande dålig. Det händer ofta att personer som blivit stoppade av polisen och rapporterade för olovlig körning sätter sig i bilen direkt därefter och fortsätter färden. Inte sällan inträffar det också att personer som åtalats för olovlig körning helt ogenerat själva kör bil till och från rättegången. Maximistraffet för olovlig körning är fängelse . För att öka respekten för stadgandet i 3 § trafikbrottslagen bör straffet för detta brott höjas till fängelse . Genom en sådan höjning blir det också möjligt att tillgripa exempelvis anhållande och häktning om det visar sig att den misstänkte trots förverkande inte kan hindras från att fortsätta sin brottsliga verksamhet. 1* 1989/90. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att höja straffsatsen för olovlig körning i enlighet med vad som anförts i motionen. inger (m) 1989/90 Ju629
mot · GD02Ju631 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju631 av m.fl (c) Bekämpningen av prostitution Runt omkring oss i samhället pågår en verksamhet som för den ena parten leder till social misär, drogmissbruk och självförakt. I prostitutionsträsket offras unga kvinnor helt lagligt. De flesta människor anser, åtminstone i ord, att det är rätt och riktigt att värna om de svaga, ge dem hjälp och stöd. Visst säger man sig ogilla prostitution och nog är det bra med sociala insatser, men att göra något åt kunderna, något som begränsar efterfrågan, det är tydligen otänkbart. Vårt svenska samhälle, som vill framstå som ett välfärdssamhälle, sviker på ett grymt sätt de utnyttjade, de utstötta och de utslagna som tvingats in i prostitution. Enligt gällande rätt är det helt lagligt att både köpa och sälja sexuella tjänster. Det finns dock ett undantag. I de fall då den prostituerade är kan det vara en straffbar handling för kunden. Det finns flera starka skäl att utvidga denna lag till att gälla alla prostituerade: - det är genom våra lagar vi ger till känna vad vi anser vara rätt och orätt i mänsklig samlevnad - genom en kundkriminalisering minskas efterfrågan och därmed blir det färre prostituerade - en lagstiftning ger poliser och socialarbetare ett verktyg - något som de efterlyst . Optimisterna trodde att prostitutionen skulle försvinna när kunderna blev informerade om hur lätt ett samlag kunde leda till HIV-smitta. Förhoppningarna infriades dock inte. Kundernas beteende har inte ändrats. Efterfrågan på samlag utan kondom sägs till och med ha ökat. Genom risken för HIV-smitta har vårt förslag om en kundkriminalisering fått än större tyngd. För de unga flickor som är prostituerade måste givetvis sociala insatser sättas in för att ge hjälp och stöd. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i 1989/90 Ju631 () () att prostitutionskontakter kriminaliseras i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GD02Ju634 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju634 av och (båda m) Påföljd för innehav av narkotika för eget bruk I narkotikastrafflagen straffbeläggs nu under sex särskilda punkter olika förfaranden som utgör narkotikabrott. För narkotikabrott skall den dömas under förutsättning att gärningen sker uppsåtligen - som olovligen - överlåter narkotika, - framställer narkotika som är avsedd för missbruk, - förvärvar narkotika i överlåtelsesyfte, - anskaffar, bearbetar, förpackar, transporterar, förvarar eller tar annan sådan befattning med narkotika som inte är avsedd för eget bruk, - bjuder ut narkotika till försäljning, förvarar eller befordrar vederlag för narkotika, förmedlar kontakter mellan säljare och köpare eller företar någon annan sådan åtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel, - innehar, brukar eller tar annan befattning med narkotika. Straffet för narkotikabrott är fängelse i högst (1 §) eller, om brottet är att anse som ringa, böter eller fängelse (2 §). Består gärningen endast i eget bruk av narkotika är straffet böter. Under förra årets allmänna motionstid väckte vi en motion med hemställan att som sin mening skulle ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om straff för brott mot narkotikalagstiftningen. Vi kunde i den slå fast att en stark press bl.a. från borgerliga politiker inte minst från moderata samlingspartiet - och representanter för föräldrar och polismyndigheten hade fått socialdemokraterna att släppa sitt motstånd mot att innehav av narkotika för eget bruk skulle kriminaliseras. Redan då varnade moderata samlingspartiet för att den nya lagen skulle bli utan verkan. Genom att möjlig påföljd enbart blev böter - och ej fängelse - hindras polisen från att kunna påvisa bruk av narkotikapreparat med hjälp av urinoch/eller blodprov. Härigenom försvåras också möjligheterna till adekvata hjälpåtgärder. Vi hävdar att lagen måste fungera så att även konsumtionsledet kan kommas åt. - Ju fler missbrukare - ju fler langare! - Ju färre missbrukare - ju färre langare! I justitieutskottets betänkande 1989/90:JuU16 anför utskottets majoritet att ifråga om önskemålen om införandet av fängelse i straffskalan vid eget bruk av narkotika har utskottets uttalanden i saken alltjämt bärighet, Med dessa korta ord avfärdar majoriteten således ett krav som reses från allt flera håll för att ge polisen och de sociala myndigheterna vapen i hand att bekämpa narkotikans härjningar framför allt bland unga människor. I reservation tio i nämnda betänkande återfinns dock en gemensam reservation från , , och . I denna erinrar reservanterna om att det är viktigt att straff för ett brott speglar dess straffvärde. Straffskalan för eget innehav bör, säger man, sammanfalla med den för innehav. För innehav gäller straffskalan såväl böter som fängelse. Detta bör också gälla för eget bruk av narkotika. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fängelse som möjlig påföljd för innehav av narkotika för eget bruk. () () 1989/90 Ju634
mot · GD02Ju636 · 1990-01-16 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju636 av m.fl. (fp) Straff för eget bruk av narkotika Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:So317 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förbudet mot befattning med och bruk av narkotika. () () () () () () () () ()
mot · GD02Ju637 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju637 av m.fl. (c) Skärpta straff för varusmuggling, m.m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:So321 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skärpning av bötesstraffet för smuggling och om införandet av ordningsbot för ringa varusmuggling. () () ()
mot · GD02Ju638 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju638 av och (båda c) Överlämnande av brottsling till psykiatrisk vård Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:So539 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av tydligare kriterier för att döma brottslingar till tvångsvård enligt lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall. gotmb 99658, 1990
mot · GD02Ju702 · 1990-01-11 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju702 Brottsdrabbade personer, speciellt de sorn utsatts för grova brott, känner sig ofta kränkta och upplever sin situation som otrygg. För att särskilt värna om dem som blivit utsatta för brott, har s.k. brottsofferjourer byggts upp på olika håll i landet. Deras huvuduppgift är att lyssna och finnas till hands när den brottsdrabbade behöver någon att tala med. består hjälpen ifrån stödpersonerna enbart av att slussa brottsoffret till olika företrädare i samhället, t.ex. . Det är viktigt att påpeka att all hjälp sker på brottsoffrets villkor. är en relativt nystartad organisation som har som huvuduppgift att stödja och initiera nya föreningar. Förbundets övergripande målsättning är att skapa förutsättningar för bildandet av brottsofferjourer i de flesta av landets 118 polisdistrikt. har ett särskilt ansvar för den övergripande utbildningen i syfte att öka kompetensen i de enskilda föreningarna. En sådan utbildninganordnad i - var av stor betydelse för att skapa gemenskap och inspiration mellan föreningarna och förbundet. bör också verka för att forskning kommer till stånd omkring brottsoffrens reaktioner för att kunna förebygga framtida vårdinsatser. Föreningarna inom har haft många fall där enskilda människor har haft svårt att ta vara på sina rättigheter i en brottsmålsprocess. Då försöker de s.k. stödpersonerna att hjälpa till. Eftersom de arbetar helt ideellt och inte har någon juridisk kunskap, så har de svårt att räcka till i frågor av denna art. För att öka möjligheten att kunna hjälpa till i frågor med juridisk innebörd och därmed ytterligare höja kvaliteten i de enskilda brottsofferjourerna, är det lämpligt att under i första hand en försöksperiod ge möjlighet att anställa en person på halvtid med lämplig juridisk utbildning. Denna person kan då utnyttjas för rådgivning till de olika föreningarna men även i enskilda ärenden samt även medverka vid utbildning av framförallt stödpersoner och öka deras kompetens. Härigenom ökas kompetensen i föreningarna och därmed även möjligheterna att hjälpa brottsdrabbade människor i vårt samhälle. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behov av juridiskt biträde till . 1989/90 Ju702
mot · GD02Ju705 · 1990-01-17 00:00:00 — Med hänvisning till vad sorn anförts i motion 1989/90:Bo403 hemställs att hos regeringen begär förslag innebärande att hyresnämnd och bostadsdomstol avskaffas och ärendena överförs till allmän domstol. () () () () Motion till 1989/90:Ju705 av m.fl. (m) Avskaffande av hyresnämnderna och bostadsdomstolen
mot · GD02Ju707 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju707 av och (båda c) Under hänvisning till vad~som i motion 1989/90:Sk807 anförts om ersättning för rättegångskostnader i skattemål hemställs att begär att regeringen skyndsamt lägger fram förslag till lagstiftning om ersättning för rättegångskostnader i förvaltningsprocessen (utom skattemål) i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · GD02Ju708 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju708 av och (båda fp) Jävsregler för åklagarens sakkunniga i brottmål I ett rättssamhälle grundas domstolarnas domar på ett rättssäkert bevismaterial. Det är särskilt viktigt i brottmål för att undvika att oskyldiga döms. Av central betydelse är brottsutredningen. En avgörande del i brottmålet är ofta utlåtanden från sakkunniga. Det är då ett grundläggande rättssäkerhetskrav att dessa personer kan anses ojäviga, dvs. inte stå i sådant förhållande till saken eller till någondera parten att tillförlitligheten kan anses förringad. 1 gällande rätt (40 kap 2 §) stadgas också förbud för domstol att utse sådan jävig sakkunnig. Däremot saknas motsvarande regel för undersökningsledaren. Åklagaren kan jämlikt (23 kap 13 § 1 st 1 p) inhämta yttrande av sakkunniga men någon jävsbegränsning föreskrives ej. Detta är en omotiverad skillnad som aktualiserades i målet om den svåra dialysolyckan på lasarettet i . Samma grundläggande rättssäkerhetskrav motiverar att en motsvarande jävsregel införs beträffande åklagarens sakkunniga och då lämpligen som ett tillägg till RB 23 kap 14 §. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att 23 kap. skall ha följande Ej må den vara sakkunnig, som till saken eller till någondera parten står i sådant föhållande, att hans tillförlitlighet därigenom kan anses förringad. Finnes redan förundersökningen.
mot · GD02Ju709 · 1990-01-18 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju709 av m.fl. (s) Vittnesersättningen Det är allas skyldighet att ställa upp som vittne om man sett något brottsligt. Vid inställelse i rätten för att vittna erhåller man en ersättning om /dag som ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Ersättningen är lika för alla och skattefri. För resor erhålls en ersättning om /km. Vi vet att det finns många som underlåter att vittna. En orsak är att den ekonomiska ersättningen inte alltid täcker de kostnader vittnet har. Det finns skäl att tro att benägenheten att vittna skulle öka om vittnet erhöll full ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Bilersättningen om är för låg för att täcka de kostnader ett vittne kan ha, särskilt om resorna är långa. Med ett högre bensinpris och för att jämställa vittnesresor med andra förrättningsresor borde den statliga bilersättningen gälla. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ersättning för förlorad arbetsförtjänst samt bilersättning enligt statliga normer för vittnen.
mot · GD02Ju710 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju710 av och (vpk) Brytande av brevhemlighet Telefonavlyssning innebär alltid en allvarlig kränkning av den enskildes integritet. Restriktiva bestämmelser finns därför om när telefonavlyssning skall tillåtas. begärde dessutom (JuU 1981/82:54) att få en årlig redovisning från regeringen om tillämpningen av reglerna om telefonavlyssning. En sådan redovisning lämnas numera . Brytande av brevhemlighet är en minst lika integritetskränkande åtgärd som telefonavlyssning. Denna fråga har dock inte varit föremål för en lika omfattande debatt som telefonavlyssningen. I vilken omfattning brev öppnas i hemlighet i brottsförebyggande syfte är okänt. Det är angeläget att regeringen ger fyllig information om i vilken utsträckning brevhemligheten bryts. Frågan om rätten att öppna post i brottsförebyggande syfte blev föremål för debatt i samband med att det framkom att tidningen fått sin post öppnad och kontrollerad av polis och åklagare. Bakgrunden var att Brand publicerat meddelanden från grupper som utfört attentat mot i protest mot oljebolagets verksamhet i . Ur tryckfrihetsrättslig synpunkt och utifrån de bestämmelser som gäller i fråga om meddelarskydd är det naturligtvis ytterst allvarligt om en tidning får sin post kontrollerad och genomgången av polismyndigheter och åklagare. En del jurister hävdar att tingsrättens beslut i fallet Brand strider både mot tryckfrihetens anda och bokstav. Grundlagsexperten gör en annan tolkning. Han menar att källskyddet i grundlagen upphävs även när ganska triviala brott utreds. Utredning av en simpel bilstöld kan i princip - vara skäl nog för att åklaga:e och polis ska få tingsrättens tillstånd att öppna redaktionspost. Skärpta regler tycks därför behövas då det gäller möjligheten att bryta brevhemlighet hos tidningar och andra massmedier. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen ger en redovisning av i vilken utsträckning brevhemligheten bryts, [att hos regeringen begär förslag till sådan lagstiftning att brevhemligheten hos tidningsredaktioner och andra massmedier får ett förstärkt skydd.1] (vpk) (vpk) 1989/90 Ju710 1 1989/90:K407