mot · GD02Sk625 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90: Sk625 av och (båda c) Enligt beslut (regeringens proposition 1986/87:50, SkU 10, rskr. 64) skall A-traktorer, sorn används bl.a. i jordbruket, beskattas enligt skattetabell E, traktor klass II (Jordbrukstraktorer). Därefter skall de beskattas som trafiktraktorer. Dessa A-traktorer med släpfordon används så gott som uteslutande för lantbrukarnas egna transporter av produkter i form av främst avsaluspannmål, sockerbetor och fabrikspotatis. Fordonen används inte för entreprenadverksamhet eller dylikt. Antalet A-traktorer med släpfordon som av lantbrukarna endast används för den egna gårdens transporter uppges vara i storleksordningen 1.0001.500 enheter i hela landet. Inköpspriset för en utrangerad lastbil som ombyggs till plus omändringskostnader (bl a omändring av den konstruktiva hastigheten /h /h) uppgår till 50.000-100.000 kronor. Härtill kommer inköp av släpfordon som kan uppgå till motsvarande belopp. En skälig avskrivningstid för transportutrustning inom lantbruket är . De lantbrukare som investerade i A-traktorekipage borde därför åtminstone ha fått en tioårig övergångstid som bl.a. lantbruksstyrelsen och vissa länsstyrelser har förordat. Årskostnaden för dessa specialfordon är med nuvarande beskattning i stort densamma som för jordbrukstraktorer. Efter 1990-06-30 kommer skatten för för de vanliga A-traktorkombinationerna att uppgå till 20.000-30.000 kronor. Denna ökning måste betraktas som den största skattehöjningen i historisk tid, vilken rimligtvis inte kan motsvara det vägslitage som A-traktorekipagen åsamkar det allmänna vägnätet. I genomsnitt uppgår nämligen det allmänna vägutnyttjandet för en A-traktorkombination till högst . Atraktorer som används inom jordbruket är dessutom hastighetsbegränsade /h, vilket också begränsar vägslitaget. Visserligen kan det hävdas att lantbrukarna , som övergångsreglerna har gällt, har haft tid att avveckla A-traktorerna och investerat i ny transportutrustning som kunnat hänföras till klass II (jordbrukstraktorer). Emellertid kostar ett jordbrukstraktorekipage, som dels kan utgöra en motsvarande transportdragare som en , dels har en lastförmåga av , upp emot . Med motsvarande avses i detta fall A-traktorernas höga körkomfort, lastförmåga och trafiksäkerhet. Egenskaper som är väl så viktiga med tanke på arbetsmiljö m.m. lönsamhet har dock inte varit av den omfattningen att det medgivit några nyinvesteringar av det här slaget. Det får anses uteslutet att lantbrukarna har möjlighet att erlägga den högre fordonsskatten för A-traktorerna efter . Då alternativanvändning saknas återstår endast skrotning, vilket för många innebär en avsevärd kapitalförlust. Detta är ett såväl företagsekonomiskt som nationalekonomiskt slöseri, som av A-traktorägarna uppfattas som ren konfiskering. Detta torde heller knappast ha varit lagstiftarnas mening. Problemet är dock lantbrukets pressade lönsamhet, vilket gör att lantbrukarna inte har råd att avstå från den lägre kostnad som trots allt transportarbetet i egen regi med transport av egna produkter innebär mot att leja för transporttjänsterna. Under den mest ansträngda delen av vegetationsperioden är det heller inte sannolikt att det finns åkare att tillgå. Det föreligger visserligen möjlighet till dagskatt eller att ställa av traktorn under vissa perioder för att nedbringa skattekostnaden. Alternativet dagskatt är dock svåradministrerat och inte speciellt lämpligt eftersom avställningstiden måste omfatta minst . Transporter av sockerbetor och fabrikspotatis är visserligen koncentrerade i tiden, dvs. Transporter av avsaluspannmål sker däremot mer diskontinuerligt och speciellt från företag som har egna torknings- och lagringsanläggningar. Det är då inte möjligt att avregistrera fordonen under någon större del av året. Ofta används också traktorn för inomgårdstransporter eller för transporter enbart utefter enskilda vägar. Detta medför att den i princip blir skattepliktig även om den körs mycket korta sträckor. De lantbrukare som med de bästa intentioner har valt investeringsaltemativet med kommer därför efter att drabbas på ett synnerligen orättvist sätt. Detta kan aldrig ha varit mening och bör därför rättas till. Ett sådant beslut torde inte ha någon betydelse för statens inkomster av fordonsskatter. A-traktorerna inom jordbruket kommer nämligen att försvinna därest beslutet inte ändras och genererar därmed inga skatteinkomster. Inte heller kommer ett sådant beslut i konflikt med åkerinäringens intressen, då det endast bör gälla A-traktorer som används för transporter av egna jordbruksprodukter. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar ändra 11 a §, punkt 2, vägtrafikskattelagen så att de A-traktorer som enbart används i jordbruket även efter hänförs till klass II (jordbrukstraktorer). 1989/90 Sk625