mot · GD02L707 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:L707 av m.fl. (c) Konsumentpolitiska frågor Konsumentpolitiken skall bidra till att skapa förutsättningar för enskilda personer att medvetet och effektivt kunna hushålla med resurserna och kritiskt kunna välja bland utbudet av varor och tjänster. Kunniga och medvetna konsumenter kan därigenom i hög grad bidra till att förbättra sin egen och sin familjs ekonomi genom rationellt utnyttjande av sina resurser. Genom att ställa krav på produkter och produktutbud påverkar de medvetna konsumenterna även tillverkare, producenter och importörer. Konsumenternas efterfrågan och krav betyder mycket för satsning på forskning och produktutveckling i riktning mot allt ändamålsenligare produkter. Genom att efterfråga miljövänligt tillverkade varor eller producerade produkter kan konsumenterna i hög grad driva på utvecklingen mot t.ex. miljövänligare tillverkningsmetoder, ur allmän hälsosynpunkt bättre produkter liksom varor och produkter som efter förbrukning medför så små miljöstörningar som möjligt. Kunniga, upplysta och medvetna konsumenter blir härigenom en viktig förutsättning också för att vi skall anpassa det moderna konsumentsamhället till de förutsättningar som naturen ger. Konsumentpolitiken blir härigenom en viktig del av miljöpolitiken. För att konsumenterna genom medvetet handlande skall kunna påverka både sin egen ekonomi, produktutveckling och bidra till miljöpolitiska framsteg, fordras att alla får tillräcklig utbildning och information. Dessutom är det nödvändigt att det finns regler om innehållsförteckning, uppgift om ursprungsland, miljöpåverkan och pris inklusive jämförelsepris för att en konsument skall få erforderlig information för att kunna fatta rationella beslut vid inköp. har i olika sammanhang krävt att utbildningen i konsumentkunskap skall vara omfattande i hela vårt utbildningssystem. Vi har också krävt bevarande av såväl konsumentteknisk linje på gymnasiet som lanthushållsskolorna. motsatte sig även indragningen av hemkonsulenterna som på länsnivå ansvarade för konsumentupplysning och andra konsumentpolitiskt värdefulla verksamheter. När det gäller konsumenternas möjligheter att hävda sina rättigheter och få ersättning för skador och förluster betyder den konsumentpolitiska lagstiftningen och de olika skadeståndsreglerna synnerligen mycket. har stött utvecklingen mot att stärka konsumenternas ställning och rättigheter. Vi har dessutom krävt att skyddet för den enskilde ur konsument 1* 1989190. rättsliga och skadeståndsrättsliga synpunkter skall vara lika starkt när mot- Mot. parten är offentlig verksamhet som privat näringsverksamhet. Konsumentpolitiken kan påverka samhällsutvecklingen, men är det väsentligt att samhället utformas så att det ger goda förutsättningar för den enskilde i egenskap av konsument. arbetar för ett decentraliserat samhälle med rättvis fördelning av resurserna både mellan olika grupper och olika delar av landet och därmed spridd service som är nödvändig inte minst ur konsumentsynpunkt. En i vidaste mening positiv konsumentpolitik främjas bäst i ett sådant samhälle med marknadsekonomiskt system med olika typer av företag som konkurrerar på lika villkor och som genom lagstiftning verkar inom ramen för sociala, miljömässiga och regionalpolitiska hänsynstaganden. Mot bakgrund av våra grundläggande krav på konsumentpolitikens inriktning vill vi i denna motion ta upp några aktuella frågor. För att konsumenterna skall ha en möjlighet att bedöma varors priser och göra jämförelser mellan varor av olika märken är klara och lättillgängliga prisuppgifter nödvändiga. En uppgift om pris och jämförelsepris på varje vara i detaljhandeln är en förutsättning för att alla konsumenter skall ha möjlighet att göra rationella prisbedömningar vid val av olika varor. Prisuppgifterna är också en nödvändighet för att den som gör inköp skall kunna beräkna hur mycket de varor tillsammans kostar som han eller hon kommer med till snabbköpskassan. Tydlig prismärkning direkt på varan är därför den ur konsumentsynpunkt bästa lösningen. För vissa varor kan det dock vara acceptabelt att märkningen i stället sker på hyllkanten. Handelns datorisering får enligt inte leda till att prisinformationen försämras. De brister som förekommer vad gäller prisinformation måste därför undanröjas genom påverkan, självsanering och frivilliga överenskommelser inom branschen. Det bör ankomma på att ta upp prismärkningsfrågorna för att försöka uppnå överenskommelser med handelns representanter om bättre prismärkning för konsumenterna. Detta bör ge regeringen till känna. Forskare bör ingå i miljömärkningsstyrelsen Ett harmoniserat nordiskt system för frivillig miljömärkning av produkter infördes . Den frivilliga miljömärkningen organiseras i vårt land inom SIS - i certifieringsverksamhet. Verksamheten leds av en särskild miljömärkningsstyrelse. När fick tillfälle att behandla dessa frågor (1988/89:LU13) gällde propositionen endast förslag om anslag för finansiering av verksamheten under initialskedet. Något riksdagsbeslut om miljömärkningen och dess organisation ansåg regeringen inte vara erforderligt. I motion 1989/90:L9 framförde vi bl.a. krav på att forskningen skulle vara representerad i miljömärkningsstyrelsen, eftersom vi ansåg det vara en allvarlig brist att forskningsintressena enligt regeringens beslut om organisationen skulle Mot. 1989/90 bli helt orepresenterade. Den utredning som låg till grund för införande av miljömärkning i föreslog en modell där styrelsen skulle bestå av tolv ledamöter, representerande de olika intressena med en fjärdedel för envar av de allmänna samhällsintressena inklusive forskningen, konsumenterna, miljörörelsen och näringslivet. Regeringen frångick i avtalet med detta förslag till sammansättning av styrelsen så att forskningen uteslöts. I en reservation av bl.a. representanter i utskottet uttalades att regeringen borde ta initiativ till förändring eller en eventuell utökning av miljömärkningsstyrelsen så att även forskningsintressena skulle bli representerade. Vi vidhåller vår uppfattning och anser att bör göra ett tillkännagivande till regeringen om detta. Deklaration om miljöskadliga ämnen På marknaden finns det en stor mängd varor som, trots att de kan misstänkas innehålla miljöskadliga ämnen, inte är försedda med någon varudeklaration. Det är viktigt med varudeklarationer både för att den som vill skall kunna undvika att utnyttja produkter som har miljöstörande effekter, och för att de allergikänsliga inte skall drabbas av för dem olämpliga produkter. Särskilt angeläget är det därför att allmänheten får tillgång till information i form av varudeklaration om miljöskadliga ämnen i bl.a. hushålls- och rengöringsartiklar och om allergiframkallande ämnen i hygienartiklar och kosmetika. Den frivilliga miljömärkning som i nordiskt samarbete just inletts är mycket värdefull men ersätter inte krav på obligatorisk innehållsdeklaration om miljöfarliga ämnen och dylikt. bör därför i form av ett tillkännagivande uttala vikten av att regeringen arbetar för införande av ett sådant varudeklarationssystem. Den ökande kreditkortsmarknaden har lett till problem för många. I vårfjolårsmotion (1988/89:L706) framhöll vi:Det råder knappast någon tvekan om att det behövs bättre kontroll och större ansvarstagande vid beviljande av kreditkort för att undvika att många människor med hänsyn till sin ekonomi får för många kreditkort och för stora kreditmöjligheter. Det är även viktigt att marknadsföring och information om krediter är sådan att alla får klara uppgifter om kreditkostnader m.m. så att de inte förleds att skaffa sig och utnyttja kreditkort på ett sätt som är oförenligt med deras ekonomi. Vi noterar därför nu med tillfredsställelse att regeringen enligt uppgift i budgetpropositionen (bil. 15 sid. 122) vidtagit vissa åtgärder för att skydda hushållen i detta fall och att regeringen förbereder åtgärder för att skärpa kraven på banker och finansieringsinstitut vid kreditgivning till hushåll samt för att underlätta skuldsanering. Men andra viktiga frågor återstår att lösa när det gäller kreditkorten och konsumentskyddet, t.ex. vad den allt ökade övergången till utnyttjande av Mot. kredit- och kontokort i handeln betyder ur konsumentsynpunkt. För konsumenterna och handeln innebär utvecklingen mot allt större utnyttjande av kredit- och kontokort både för- och nackdelar. Som fördelar för handeln anges att den genom att ha mindre kontantkassor arbetar med mindre risk för inbrott och rån. Ur konsumentsynpunkt är det väsentligt att kunderna även har rätt att betala med pengar och att det inte blir ett missgynnande av kontantkunder genom exempelvis hänvisning till en enda kassa eller att speciella priserbjudanden endast gäller kortkunderna. För vissa grupper är det av speciell betydelse att kontanthandeln finns kvar, nämligen för åldringar, handikappade och andra som måste uppdra till andra, kanske främmande personer att handla åt dem. Att i sådana fall tvingas skicka med sitt kredit- eller betalningskort och avslöja koden skulle vara otillfredsställande. Behörigheten att utnyttja ett betalkort ligger i att man har kortet i sin hand och att man känner den kod, som är ens personliga. Om en främmande person får tag i kortet och har rätt kod är han eller hon behörig enligt det formella sättet att se på frågan. Bland de största nackdelarna för konsumenterna har framhållits avsaknaden av lagstiftning som skyddar konsumenterna i fall när kortet utnyttjas av obehöriga eller när elektroniken inte fungerar med följd att inbetalningar blir oregistrerade. Bankernas och kreditbolagens regler i dessa fall är enligt stränga och till konsumenternas nackdel. En annan viktig fråga som måste beaktas vid utveckling av nya betalningssystem är vikten av att den enskildes integritet kan skyddas även inom dessa system. Enligt vår mening är det av stor betydelse att utvecklingen mot en ökad kreditkortsmarknad och övergång till elektroniska betalningssystem noga följs av samhällets organ och att erforderliga lagstiftnings- och andra åtgärder vidtas för att konsumentskyddet skall bli tillfredsställande. Vikten av att regeringen följer dessa frågor och tar erforderliga initiativ bör enligt vår mening ge regeringen till känna. , , har till uppgift att pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare rörande varor, tjänster och andra nyttigheter och därigenom vara ett enkelt, billigt och snabbt alternativ till domstolsprövning. skall dessutom stödja den medling i konsumenttvister som bedrivs lokalt i regi. I årets anslagsframställning har begärt att få resurser för att även pröva tvister rörande finansiella tjänster och för detta inrätta en ny nämndavdelning. I budgetpropositionen finner föredragande statsrådet förslaget intressant (bil. 15 sid. 132) men är inte beredd att föreslå resursförstärkningar för det ändamålet. hänvisas i stället till att inom ramen för tillgängliga resurser ta erforderliga initiativ för att få till stånd den föreslagna förändringen. Vi vill betona den stora betydelse ARN:s verksamhet har ur konsument Eftersom omfattningen av och intresset för finansiella tjänster Mot. ökat bland allmänheten är det värdefullt om får möjlighet att pröva de L707 många tvister som kan uppstå även inom detta område, alltså frågor gällande konsumenters förhållande till främst banker, finansieringsinstitut och försäkringsbolag. Vi anser det därför önskvärt att kan utvidga sin verksamhet till detta område. Det bör enligt vår mening ankomma på regeringen att följa utvecklingen och ta erforderliga ytterligare initiativ och för framtiden eventuellt föreslå resursförstärkningar för att möjliggöra för att pröva tvister rörande finansiella tjänster. Det bör ges regeringen till känna. Gränsdragning mellan egenföretagare och konsument i konsumentskyddslagstiftningen I bl.a. fjolårets konsumentpolitiska motion (1988/89:L706) tog vi upp frågan om att även enmansföretagare och eventuellt även vissa andra småföretagare skulle omfattas av den konsumentpolitiska lagstiftningen. omfattar denna lagstiftning alla som i egenskap av konsumenter har avtals- eller affärstransaktioner med näringsidkare. Vad en egenföretagare köper för sig och sin familj för privat bruk omfattas härigenom av lagstiftningen men inte det han köper för sin rörelse även om den drivs i hemmet eller i anslutning till hemmet. Detta medför i vissa fall svåra gränsdragningsproblem. En annan anledning till att vi vill att lagstiftningen som skall skydda konsumenter även bör gälla småföretagare är att dessa i många fall har en ställning och situation som motsvarar konsumenternas i ett affärsförhållande med större näringsidkare. Eftersom detta motionskrav ännu inte behandlats av avstår vi från att nu framställa något yrkande. Konsumentskyddet vid offentlig verksamhet Enligt är det viktigt att konsumentskyddet är lika starkt när det allmänna är konsumentens motpart som när konsumenten skall hävda sina intressen gentemot privat näringsverksamhet. har haft anledning att ta upp den frågan . regeringens förslag till produktsäkerhetslag som framlades 1988 undantags offentlig verksamhet, vilket föranledde oss att i motionen 1988/89:L9 begära att produktsäkerhetslagen även skulle omfatta offentlig verksamhet. Med anledning av detta och några andra motsvarande motionsyrkanden uttalade sig (1988/89:LU13) i ett tillkännagivande till regeringen för en utvidgning av lagen enligt motionskraven. Ännu har regeringen inte framlagt förslag i enlighet med beställning. Vad gäller rätten till skadestånd när skador eller förluster orsakats av offentlig verksamhet har vi under en rad av år krävt förbättringar för de skadelidande. Våra krav har gällt översyn av både det allmännas skadeståndsansvar i myndighetsutövning och i affärsmässig verksamhet. Efter de upprepade motionskraven har viss förbättring genomförts och en utredning tillsatts för att göra en större översyn av dessa frågor. Vi anser det som nämnt angeläget att all konsumentpolitisk lagstiftning Mot. 1989/90 och alla skadeståndsrättsliga regler ger konsumenterna ett fullgott skydd L707 även gentemot offentlig verksamhet. En aktuell fråga där detta krav bör tillgodoses är produktansvarslagen om vilken regeringsförslag väntas framläggas under den kommande hösten. Något undantag för den offentliga sektorn från det ansvar som i denna lag kommer att åläggas näringsverksamhet bör enligt vår mening inte göras. bör genom ett tillkännagivande till regeringen fastslå detta. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om prisinformation till konsumenterna, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om representation för forskningen i miljömärkningsstyrelsen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om varudeklaration av miljöfarliga ämnen, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om konsumentskyddet och konto- och kreditkortsmarknaden, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om verksamhet, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att den kommande lagstiftningen om produktansvar även bör omfatta offentlig verksamhet. () () () ()