ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02Ju602 · 1990-01-15 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju602 av förste vice talman () I regeringens proposition 1989/90: 2 föreslogs att gränsen för straffbar alkoholpåverkan i trafiken skulle sänkas från en blodalkoholhalt på till . skulle begreppet rattfylleri gälla redan från denna lägre gräns i stället för som tidigare från en alkoholhalt av . Vid en promillehalt överstigande skulle i stället begreppet grovt rattfylleri användas. Propositionen har ännu inte slutbehandlats av . Det är, enligt min mening, orimligt att använda beteckningen rattfylleri redan vid den föreslagna gränsen på , där alkoholhalten inte torde påverka förmågan att föra fordonet på ett ur trafiksäkerhetssynpunkt betryggande sätt. Propositionens förslag innebär också att körkortet i princip skall återkallas om alkoholhalten överstiger . Dock kan varning i stället meddelas om alkoholkoncentrationen i blodet under eller efter färden inte uppgår till , om varningen av särskilda skäl kan anses vara en tillräcklig åtgärd. Överstiger alkoholhalten skall körkortet återkallas såvida inte synnerliga skäl föreligger. Detta innebär att en person med en alkoholhalt på skall dömas till böter eller fängelse i upp till och dessutom - om inte synnerliga skäl föreligger - få sitt körkort återkallat med de allvarliga sociala konsekvenser detta kan medföra, även om förmågan att föra fordonet på ett betryggande sätt överhuvudtaget inte ifrågasatts. Det är utomordentligt viktigt att komma till rätta med det verkliga rattfylleriet. Som anförts i motion 1989/90:Ju4 bör påföljden för grovt rattfylleri tvärtom skärpas. Det är också angeläget med täta trafikkontroller i detta syfte. Men det kan inte vara rimligt att åtgärderna främst skall inriktas mot människor som, trots ett visst alkoholintag, förmår föra fordonet på ett betryggande sätt. Rapporteftergift eller åtalsunderlåtelse är normalt sett ej heller möjliga i dessa fall. Skulle förslagen i propositionen bifallas (eller t o m skärpas genom att gränsen sänks ytterligare) riskerar detta därför att medföra sådan påfrestning på polis, åklagare och domstolar att de nödvändiga trafikkontrollerna kan behöva starkt begränsas i stället för att utökas. 1989/90 Ju602 Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att begreppet rattonykterhet behålls vid blodalkoholhalter understigande 1,5 %c, 2. att beslutar att körkort inte skall kunna återkallas vid så låga alkoholhalter att förmågan att föra fordonet på ett betryggande sätt inte påverkats. Vad jag ovan anfört gäller givetvis också dem som för maskindrivet spårfordon på järnväg, spårväg eller tunnelbana. På vederbörande utskott måtte ankomma att utforma erforderlig författningstext.
mot · GD02Ju605 · 1990-01-16 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju605 av () Besöksförbudslagen I ett rättssamhälle upprätthålles även den s.k. kvinnofriden. Här kan besöksförbudslagen vara ett verksamt hjälpmedel. Denna lag ger nämligen möjlighet att exempelvis ålägga en man som trakasserar sin förra hustru eller sambo förbud att besöka eller på annat sätt kontakta henne . Om mannen överträder förbudet utdömes straff av domstolen. Besöksförbudslagens tillkomst var ett steg framåt men dess utformning var tyvärr tvivelaktig. Lagen blev inte så effektiv som man rimligen kunde begära. Kritik framfördes också nästan av bl.a. undertecknad. Kraven på lagändring tilltog alltmer och framfördes i av samtliga oppositionspartier. Lagen borde skärpas framförallt vid överträdelser av ålagt besöksförbud. På särskilt initiativ av justitieutskottet kom lagändring till stånd. Lagändringens syfte var att skapa möjlighet att frihetsberöva den person som överträder ett besöksförbud. För att nå detta mål valde en rättslig omväg. Man höjde maximistraffet från sex månaders till fängelse för att skapa möjlighet att anhålla och häkta enligt allmänna regler i . Därigenom blir resultatet otillfredsställande. Frihetsberövande torde nämligen regelmässigt inte kunna komma ifråga, eftersom straffet vid överträdelse av besöksförbud i normalfallet blir böter. Härigenom kvarstår den rättsliga ineffektivitet som lagändringen skulle bota. En mera effektiv besöksförbudslag uppnås bäst på en mera direkt väg. Till denna lag bör fogas en extra paragraf av följande innehåll: Den som bryter mot ett besöksförbud skall anhållas eller häktas, om det ej är uppenbart att skäl därtill ej förekommer. Resultatet blir då att frihetsberövande kan ske i normalfallet. Denna modell bygger då på en rättsteknik som står i samklang med rättsinstitutet reseförbud, där överträdelse får motsvarande konsekvenser enligt gällande regler. För övrigt bör den nu föreslagna förbättringen beslutas i för att kunna träda ikraft med andra redan beslutade förändringar. Med den nu föreslagna förbättringen skulle besöksförbudslagen inte längre behöva karaktäriseras som tandlös utan istället kunna bli ett verksamt bidrag till en moderniserad kvinnofrid i vårt land. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att i lagen (1988:688) om besöksförbud införa en paragraf med följande lydelse: 25 § Den som bryter mot ett besöksförbud skall anhållas eller häktas, om det ej är uppenbart att skäl därtill ej förekommer. 1989/90 Ju605
mot · GD02Ju606 · 1990-01-16 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju606 av () Utlänningars brottslighet i I ett rättssamhälle finns oftast ett omfattande rättsregelsystem. De straffrättsliga reglerna ska åtlydas av alla, oavsett den enskildes egen vilja. uppkommer problem som då någon är okunnig om reglernas existens eller innehåll. Men detta friar inte från straffansvar eftersom lagstiftningen presumerar att alla har full vetskap om hela lagen. Detta gäller även vid berusning. Även om gärningsmannen varit kraftigt påverkad så friar detta inte från ansvar. Inte ens om han då saknade egentlig vetskap både om sin handling och även om lagens regler. Lagstiftaren behandlar honom som om han varit helt nykter. I en alltmer internationaliserad värld är det naturligt att det även till vårt land kommer utlänningar som turister, invandrare eller flyktingar. Ett antal av dessa stannar kvar och blir kanske även svenska medborgare. Några gör sig här skyldiga till brott av skilda slag. Dessa personer skall enligt gällande rätt (2 kap 1 §) dömas enligt svensk lag. Lagen medger inte straffrihet vid okunnighet om lagen eller ovilja att följa lagen ens vid berusning. Dessutom saknar det här betydelse vilken lagstiftning som gäller i gärningsmannens hemland. Inte heller finns några uttryckliga regler om straffmildring i dessa fall. har domstolarnas rättstillämpning uppmärksammats i media. Det gäller fall där utländsk gärningsman bedömts annorlunda än svensk gärningsman. Därvid har åberopats att mildrare regler eller normer anses gälla i gärningsmannens hemland. Resultatet av domsluten har visserligen inte främst blivit frihet från straff men i stället uppenbart mildare straff. Denna rättstilllämpning har framkallat kraftig kritik från många håll. Mot denna bakgrund är det motiverat att grundregeln om tillämpligheten av svensk lag på utlännings brott i kompletteras med en uttrycklig regel av innehåll att så skall gälla både straffbarhet och straffvärde. Avslutningsvis bör tilläggas följande om etnisk diskriminering. Negativ sådan är förkastlig och även straffbar som olaga diskriminering. Positiv diskriminering, som alltså innebär att en etnisk grupp får förmåner som inte tillkommer andra grupper, är en felaktig väg och metod som här i stället skapar etniska motsättningar. En nationalitetsneutral rättstillämpning i dessa fall rättsfall utgör ett viktigt bidrag till internationell tolerans. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i om utlännings brottslighet i som anförts i motionen. 1989/90 Ju606
mot · GD02Ju611 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90: Ju611 av m.fl. (c) Lagen om företagsbot Redan när förslaget till lag om företagsbot lagrådsgranskades utsattes detta för mycket stark kritik. Främst gällde kritiken lagtextens oklara och alltför öppna formuleringar. Eftersom majoriteten i tog alltför liten hänsyn till den kritik som riktades mot lagförslaget kom lagen att få alltför mycket karaktär av ramlag. Detta är inte godtagbart när det gäller en lag inom straffrättens område. Lagens utformning är vidare sådan att betydande svårigheter kan förutses när den skall tillämpas. Detta gäller både i fråga om gränserna för tillämpningsområdet och de skönsmässiga bedömningar som domstolen i varje enskilt fall måste göra. Lagen ger inte heller den enskilde tillräcklig vägledning för bedömningen av om hans beteende kommer att anses vara laglydigt eller ej. Enligt vår mening tillgodoser lagen om företagsbot inte ens elementära rättssäkerhetskrav. Givetvis är det angeläget att näringsidkare som sätter sig upp mot samhällets regler drabbas av sanktioner som är kännbara. Lösningar som bör övervägas i stället för lagen om företagsbot kan avse strängare straff mot näringsidkaren som fysisk person, skärpningar i fråga om förverkande, skadestånd, vite och sanktionsavgifter. Ett utvidgat skadeståndsansvar i förening med särskild talerätt för det allmänna hör också hit. Grundläggande för rättssäkerheten är emellertid att eventuella skärpningar sker i vedertagen straffrättsordning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om upphävande av lagen om företagsbot. Nr Juöl 1 -616 1989/90 Juöll
mot · GD02Ju614 · 1990-01-18 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju614 av och (båda fp) Straffrättslig reglering av psykiskt våld I vårt samhälle finns en omfattande våldsbrottslighet, varav en del är synlig på gator och torg. Den allmänna debatten gäller oftast detta våld. Men intresset har också fokuserats på kvinnomisshandel, som mestadels sker i hemmet. ägnas uppmärksamhet åt den s.k. dolda brottsligheten som existerar men aldrig kommer till polisens kännedom. Men gäller diskussionen den fysiska misshandeln. Det psykiska våldet är "det glömda våldet i vårt samhälle. Sådant våld har inte rönt tillräcklig uppmärksamhet trots att detta kanske har större utbredning i såväl öppen som dold form. Det handlar då framförallt om mobbning i skilda former, främst i skolor och på arbetsplatser men även i hemmen. kan psykiskt våld skada mer än fysiskt våld. I gällande rätt är vissa former av psykiskt våld straffbart i såsom ofredande, olaga hot eller misshandel. Men tillämpningsproblem föreligger och samtliga straffvärda fall torde inte omfattas av lagstiftningen. De allvarliga problem som är förknippade med psykiskt våld i samhället måste åtgärdas på bred front. Som en del därav borde ingå en översyn av gällande straffrättslig reglering. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en översyn av den straffrättsliga regleringen av psykiskt våld. () ()
mot · GD02Ju616 · 1990-01-19 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju616 Skärpt straff för olovlig körning, m.m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:T408 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en skärpning av påföljdssystemet inom TBL, vad avser brottet olovlig körning, 2. att beslutar införa en tilläggsregel i 5 § TBL om nytt brott, s.k. grov smitning enligt följande: Om en vägtrafikant, som med eller utan skuld haft del i uppkomsten av en trafikolycka, genom att avlägsna sig från olycksplatsen undandrar sig att i mån av förmåga medverka till de åtgärder, vartill olyckan skäligen bör föranleda, eller om han undandrar sig att uppge namn och hemvist eller att lämna upplys-ningar om händelsen, döms till böter eller fängelse . Är brottet med hänsyn till omständigheterna att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Bestämmelserna i första och andra styckena gäller även den som för spårvagn och den som annorstädes än på väg för motordrivet fordon. Om en vägtrafikant, som med eller utan skuld haft del i uppkomsten av en trafikolycka, genom att avlägsna sig från olycksplatsen undandrar sig att i mån av förmåga medverka till de åtgärder, vartill olyckan skäligen bör föranleda, eller om han undandrar sig att uppge namn och hemvist eller att lämna upplysningar om händelsen, döms för smitning till böter eller fängelse . Är brottet med hänsyn till omständigheterna att anse som grovt, skall för grov smitning dömas till fängelse lägst och högst . Bestämmelserna i första och andra styckena gäller även den som för spårvagn och den som annorstädes än på väg för motordrivet fordon. gotab 99537, 1990
mot · GD02Ju618 · 1990-01-18 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju618 av () Häleri I bilaga 4 till budgetpropositionen 1990 anför statsrådet beträffande den departementspromemoria med förslag till ändringar av bestämmelserna om häleri (Ds 1988:27) som utarbetats bl.a. mot bakgrund av arbetet inom FN på den nya konventionen mot illegal narkotikahandel att det nu blir aktuellt att ta ställning till förslagen i promemorian i samband med de andra lagstiftningsfrågor som kan aktualiseras till följd av konventionen (sid. 33). Med anledning härav vill jag framföra följande. Enligt kan grov stöld straffas med fängelse i högst och grovt häleri i högst . Gränsen mellan stöld och häleri kan emellertid i vissa fall vara högst flytande. Sålunda förekommer att personer engagerar ungdomar i systematisk stöldverksamhet, tar hand om stöldgodset och sedan säljer det. I sådana fall är hälaren den verklige brottslingen och den som i realiteten gör sig skyldig till stöld. Häleri som bygger på systematisk organiserad stöld genom mellanhänder, framför allt när dessa utgörs av ungdomar eller minderåriga, bör följaktligen kunna likställas med stöld. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring av bestämmelserna för häleri i enlighet med vad som i motionen anförts.
mot · GD02Ju619 · 1990-01-19 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju619 av m.fl. (c) Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:So436 hemställs att hos regeringen begär att frågan om kriminalisering av de prostituerades kunder skall prövas i enlighet med vad i motionen () () () 1 1989/90.
mot · GD02Ju620 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju620 av m.fl. (s) Ägaransvar för tomgångskörning I flertalet av landets kommuner har i lokala hälsoskyddsföreskrifter fastställts regler för tomgångskörning med motordrivna fordon. I allmänhet gäller därvid att inom område med fastställd detaljplan får motorn hållas i gång högst en (alt. tre) minuter. Den fordonsförare som bryter mot förbudet kan dömas till böter enligt bestämmelserna i 23 § hälsoskyddslagen. Tillsynen över att dessa bestämmelser efterlevs åvilar i första hand miljö- och hälsoskyddsnämnden i respektive kommun. Efterhand som insikten har ökat om bilismens roll som en allvarlig luftförorenare framstår det alltmer angeläget att tomgångskörningsförbudet respekteras i våra tätorter. En obelastad motor som går på tomgång, lär enligt undersökningar avge upp till 50 gånger mer föroreningar till luften, än en belastad motor. En verkningsfull övervakning och strikt tillämpning av bestämmelserna mot tomgångskörning försvåras dock effektivt av hur ansvarsfrågan är utformad. Vid överträdelse av förbudet i fråga är det oftast svårt eller kanske omöjligt att helt säkert fastställa vem som framförde fordonet och därigenom gjorde sig skyldig till förseelsen. Det har därför visat sig att åklagarmyndigheten i brist på säkra besked om vem som ansvarade för tomgångskörningen och därmed har straffansvaret, i många fall tvingas att lägga ner målet. I detta sammanhang kan det vara intressant att jämföra hur förseelse mot parkeringsbestämmelser är utformade. Som bekant finns lokala trafikföreskrifter fastställda av kommunfullmäktige i respektive kommun och överträdelse kan beivras enligt lag om felparkeringsavgift. Till skillnad mot bestämmelserna i hälsoskyddslagen anges i § 4 lag om felparkeringsavgift att fordonets ägare ansvarar för att felparkeringsavgiften betalas. I lagen regleras också på ett smidigt och förenklat sätt hur förseelsen skall fastställas utan att åklagarmyndigheten och domstolarna behöver anlitas. Enligt vår mening är det nog så viktigt att förseelser mot tomgångskörningsförbudet också kan övervakas och beivras på ett effektivt och icke alltför resurskrävande sätt. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om straffansvaret för tomgångskörning med bil. () () 1989/90 Ju620
mot · GD02Ju623 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju623 av m.fl. (s) Påföljden för unga brottslingar Enligt riksdagsbeslut kan på prov i fem orter samhällstjänst utdömas som alternativ för unga brottslingar . För gruppen finns inte den möjligheten. Med hänsyn till de erfarenheter av samhällstjänst som finns i andra länder är det rimligt att tro att denna försöksverksamhet ska kunna utvidgas så att samtliga domstolar ges denna möjlighet. Det borde också vara möjligt att utvidga denna möjlighet även till brottslingar i åldern . I den brottsförebyggande verksamheten är det viktigt att försöka stoppa ungdomarna i deras brottsliga utveckling vid så unga år som möjligt. I annat fall föreligger en betydande risk att deras brottsliga bana fortsätter. För att göra detta, är det givetvis av vikt att man förfogar över så många möjligheter som tänkbart. framstår som huvudalternativ för brottslingar under , att åklagaren enligt lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (1964:167) kan ge åtalsunderlåtelse. Nästa alternativ är att domstolen överlämnar den underårige till för beredande av vård. förekommer det att socialnämnden omhändertar den unge brottslingen sedan åtal väckts, men innan domstolen fattat beslut om påföljd. fram till dom faller är det enligt gällande lag domstolen, som förfogar över lämpligt val av påföljd. Där ingår bl.a. överlämnande till vård inom . Domstolens påföljd skall sedan i princip beaktas av såväl socialnämnden som förvaltningsdomstolen. bör i princip socialnämnden inte vidtaga åtgärder även om kraven för ett omhändertagande enligt socialtjänstlagen är uppfyllda. Nuvarande lagstiftning är på flera punkter otillfredsställande. Ungdomar skall inte få åtalsunderlåtelse eller tas om hand av utan ett krav på motprestation. Genom att införa påföljden även för ungdomar , kan påföljden kombineras med åtgärder från sida, i motsats till skyddstillsyn och villkorlig dom. Skall vi ge ungdomarna en verklig chans så måste det hända något. Samhällstjänsten bör därför vara ett utmärkt alternativ även för ungdomar mellan . När det gäller fallen med åtalsunderlåtelse bör vi rikta blickarna även mot norsk lagstiftning. Det bör ställas krav på att den unge brottslingen gör rätt för sig hos den som blivit utsatt för hans brottsliga verksamhet. Då blir åtalsunderlåtelse verkningsfullt. Det är också viktigt att den skyldige snabbt får sin dom avkunnad så att brott och straff uppfattas höra intimt ihop. behövs fler alternativ i den svenska lagstiftningen när det gäller val av påföljder mot unga brottslingar. Åtgärder måste skapas för en snabb handläggning, där brottet snabbt kommer under en domstolsprövning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om påföljd för unga brottslingar. 1989/90 Ju623 () () () ()
mot · GD02Ju624 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju624 av och (båda m) Häleri Den alltmer omfattande handeln med narkotika, som förekommer särskilt i storstäderna, finansieras till stor del genom stöld och andra förmögenhetsbrott. Den sålunda brottsligt åtkomna egendomen måste därefter omvandlas i pengar, vilket i sin tur förutsätter en fungerande hälerimarknad. Det gamla ordspråket "hälaren är så god som stjälaren är uttryck härför. Kraftiga insatser mot den växande hälerimarknaden är helt nödvändiga, så mycket mera som nuvarande ordning är otillfredsställande; man kan här tala om "tandlöshet. Vad som är otillfredsställande är inte främst att det utdöms alltför lindriga straff utan i stället att brottet häleri är så konstruerat att det fordrar ett i det särskilda fallet bevisat förbrott. Det är allmänt omvittnat av poliser, åklagare och domare att just detta krav kan leda till stötande resultat. Vid husrannsakan förekommer det att polisen påträffar stöldbegärlig egendom såsom bilradioapparater med avklippta sladdar, helt nya videoapparater, smycken eller dyra dampälsar. I sådana och liknande situationer är det ofta ogörligt för polisen att härleda den påträffade egendomen till någon anmäld stöld. Det saknas därmed målsägande och således styrkt förbrott. Polisen kan då bli tvungen att återlämna egendomen till innehavaren, trots att alla omständigheter otvetydigt talar för att egendomen är stöldgods. Kravet på förbrott slopades visserligen , om befattningen med den ifrågavarande egendomen skett "i näringsverksamhet eller motsvarande (näringshäleri). Det är emedlertid självklart att detta undantag ej är tillräckligt; se även Ds 1988:27. Samma slag av invändning kan riktas mot den s.k. stöldgodslagen , eftersom även den kräver att egendomen åtkommits genom styrkt förbrott. Resultatet av det anförda är att sådant stöldgods flyter omkring på hälerimarknaden som hade kunnat förverkas till det allmänna, försåvitt lagen varit av annat innehåll. Redan i betänkandet "Förvärv i god tro (SOU 1984:16) görs för övrigt samma iakttagelse. Vill man bekämpa hanteringen av stöldgods på ett mera effektivt sätt, bör kravet på styrkt förbrott slopas helt och hållet, om alla omständigheter enligt livets regel oförtydbart talar för att egendomen frånhänts annan genom brott. Den tillfälliga omständigheten, huruvida polisen kan härleda egendo 1989/90 Ju624 Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär sådan ändring av rekvisiten för häleri i 9 kap. 6 § som förordats i motionen. () () men till rätt borgenär eller ej, bör således inte i sig vara avgörande såsom fallet är . Som framgått är huvudsyftet icke att kunna döma till straff i större omfattning utan att åstadkomma att påträffad egendom som typiskt sett är åtkommen genom brott skall kunna dras in till staten. Det torde röra sig om avsevärda belopp.
mot · GD02Ju625 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90: Ju625 av () Häleriförseelse I vårt land förekommer en omfattande tillgreppsbrottslighet och det handlar om synnerligen stora värden. Orsakerna till denna brottslighet varierar men i många fall begår tjuven brotten för att sedan kunna sälja stöldgodset och därigenom tjäna pengar som därefter inte sällan används till narkotika. Det är ett känt faktum att en omfattande stöldbrottslighet till stor del förutsätter en fungerande hälerimarknad. Det kända ordspråket hälaren är så god som stjälaren" bygger just på detta fenomen. Härav följer att insatser mot den växande hälerimarknaden kan vara ett verksamt medel för att minska tillgreppsbrottsligheten. Ett sätt är då att skärpa strafflagstiftningen. En svaghet med nuvarande häleriregler har gällt kravet på s.k. förbrott. Det är nämligen regelmässigt förenat med stora svårigheter att bevisa att den hälade egendomen verkligen är åtkommen genom stöld eller annat brott. Genom lagändring släpptes också detta krav beträffande häleri som begås i näringsverksamhet. Men kravet på förbrott kvarstår för enskilda hälerier. Det är nu tid att ytterligare förbättra lagen. Så kan ske genom att släppa kravet på fullt bevisat förbrott i dessa återstående fall. Det bör ske på motsvarande sätt, alltså genom att i lagen förskriva att det ska räcka med att det skäligen kan antagas att egendomen frånhävts annan genom brott. I dessa enskilda fall bör dock brottet rubriceras som häleriförseelse. Lagändringen bör därför införas i 9 kap. 7 § första stycket . Förhoppningsvis ökas härmed riskerna för straff för häleribrott och därmed borde antalet sådana brott minska, vilket i sin tur borde leda till färre tillgreppsbrott. Detta skulle vara en positiv utveckling. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär sådan ändring i 9 kap. 7 § första stycket att brottets häleriförseelse får ett utvidgat tilllämpningsområde.