mot · GD02Bo522 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Bo522 (m,c) råder ett generellt strandskydd intill strand, där ingen bebyggelse får ske. Detta har i vissa fall hämmat utvecklingen på landsbygden. För att åstadkomma en levande landsbygd så är det nödvändigt med vissa lättnader i nuvarande strandskyddsbestämmelser. Vi föreslår därför att aktuell lagstiftning revideras så att den tar mer hänsyn till lokala förhållanden. Vi vänder oss främst mot generaliseringen i strandskyddslagen. Strandskyddet omfattar ett område på minst 100 m från strand och utökas av myndighet ända upp till 300 m - oavsett strandens karaktär. har lagen fått en sådan utformning och syftning att dispensmöjligheterna är ytterst små för enskilda personer att få bygglov på strandskyddat område. Den bofasta befolkningen missgynnas Det har t.ex. inträffat att lantbrukare, som begärt dispens från strandskyddet för byggande av ett par stugor, fått nej av myndigheterna medan samma myndigheter givit dispens i samma område åt markexploatör med betydligt vidlyftigare byggplaner. Byggande av fritidsbyar har fått ja medan de som haft för avsikt att bygga för åretruntboende fått nej. Vi kan därför konstatera att stora exploatörer ofta har lätt att få dispens medan ortsbefolkningen sällan eller aldrig ges möjlighet att bygga bostadshus eller fritidsstugor i strandnära område. Strandskyddsbestämmelserna är i sin nuvarande utformning både stelbenta och ibland nästan intill det löjliga. Det görs i princip ingen skillnad mellan storstadsområden och glesbygd. Heller görs ingen skillnad mellan havsstränder och små insjöar. Om stranden" i själva verket är ett högt berg gäller strandskyddet lika väl som vid en eftertraktad badstrand. Inte ens otillgänglig kärrmark är undantagen strandskyddet. Vi föreslår därför en revidering av nuvarande strandskyddsbestämmelser och dess tillämpning. Vi menar att kommunerna är de som har den största kunskapen om hur olika områden ska planeras. Därför bör också kommunerna i sina översikts- och detaljplaner få besluta om hur strandskyddet ska var utformat i olika områden. Vi är inte motståndare till att många av våra stränder är skyddade mot exploatering och att hänsyn tas till det rörliga friluftslivet. Men det är orimligt med nuvarande restriktiva lag i exempelvis värmländska glesbygder, där det finns oändligt gott om strandnära områden för både bebyggelse och rörligt friluftsliv. Enbart i kommun i västra finns stränder. Ändå är det näst intill omöjligt, för exempelvis en lantbrukare i kommunen, att få bygga en stuga eller två för sina barn, barnbarn eller till uthyrning närmare än 150 m från stranden. Samma förhållande råder om någon vill bygga en åretrunt-bostad inom strandskyddat område. Vi har nämnt att strandskyddet utgör ett hinder i vår strävan att bibehålla och utveckla en levande landsbygd. Funnes det möjlighet att få bygga villor och radhus i strandnära områden skulle långt fler människor bosätta sig på landsbygden eller i mindre samhällen med närhet till stranden. Därför är det väsentligt att kommunerna får möjlighet att i sina planer få tillåta bebyggelse på vissa strandnära områden. Det skulle vidare bli möjligt för lantbrukare och andra som äger mark i strandnära lämpliga områden att själva få bygga attraktiva uthyrningsstugor. Detta skulle ge betydande sidoinkomster och skulle rent allmänt främja den betydelsefulla turistnäringen i vårt land. Det viktigaste med en revidering av strandskyddsbestämmelserna är att kommunerna själva får svara för regleringarna av strandskyddet. En sådan revidering skulle vara till gagn för alla och då inte minst de människor som bor eller vill bo på landsbygd och i mindre samhällen utmed sjöar och vattendrag. Låt strandnära områden i vårt land få leva! Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring av nuvarande strandskyddsbestämmelser så att kommunerna i sina översikts- och detaljplaner får rätt att reglera strandskyddet. () () 1989/90 Bo522 gotab 99932, Slockholm 1990