mot · GD02So260 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90: So260 av m.fl. (m) Ökad valfrihet och trygghet för handikappade Valfrihet och möjlighet för alla människor att fritt utvecklas genom egen vilja och förmåga är moderata samlingspartiets grundläggande ideologiska förankring. När ofullkomligheter i det omgivande samhället skapar handikapp hos vissa personer eller när den egna kraften inte räcker till för att uppnå valfriheten måste medborgarna gemensamt ställa upp för att undanröja hindren. Offentliga trygghetssystem, generell anpassning, enskilda initiativ och en mångfald av arbets- och vårdutbud skall tillsammans skapa det samhälle som ger de handikappade tillgång till ett gott liv oavsett var i landet de är bosatta. Socialdemokraternas stelbenta fasthållande av den offentliga sektorns monopol har inneburit att de handikappade inte kunnat få den hjälp och det stöd som eljest varit möjlig. Oförmågan och oviljan att även använda privata småskaliga alternativ gör att resurserna utnyttjas på ett för den enskilde handikappade och samhället oförmånligt sätt. Detta märks kanske tydligast inom , men även på den för de handikappade så begränsade arbetsmarknaden blir effekterna orättfärdiga. Den socialdemokratiska regeringen prioriterar helt andra saker än handikapp. Attackerna mot de fria läkemedlen, gymnasieutbildningen för svårt rörelsehindrade och okänsligheten för de små handikappgruppernas behov är exempel på ointresse och bristande engagemang. På skattepolitikens område finns andra exempel på hur regeringen struntar i effekterna för dem som har små inkomster. Utan att få någon eller mycket liten del av marginalskattesänkningen får de vara med och betala genom kraftigt höjda indirekta skatter. Dit hör de handikappade, som ofta har stora extra kostnader men som skall leva på pension eller deltidsarbete. Även för de handikappades organisationer får den nya skattepolitiken många negativa effekter. Vår sociala trygghet i ett internationellt perspektiv har ett mycket omfattande socialt trygghetssystem, kring vilket det i stort råder politisk enighet. Från regeringens sida vill man gärna framhålla att det är bäst i världen. Vid diskussionerna kring närmandet till EG konstateras dock att även vi har att lära från andra håll i världen. konstaterade också i samband med regeringens EG-proposition att det sociala trygghetssystemet i flera länder är väl utbyggt, i vissa avseenden bättre än i . Att vara öppen för intryck och idéer från andra länder är nödvändigt om skall kunna utveckla och behålla vår position på handikappområdet. Den sittande handikapputredningen, som lagt fram tre delbetänkanden, har ansetts delvis handlingsförlamad på grund av att den fått s.k. nolldirektiv. Vi har inte ansett noll-direktiven som någon direkt allvarlig belastning. Visserligen är det betydelsefullt att alla statliga kommittéer och utredningar noga överväger sina förslag även från ekonomiska utgångspunkter men utredningen har självfallet haft möjlighet att lägga fram de förslag som den funnit nödvändiga. Det ankommer sedan på riksdag och regering att prioritera inom ekonomiskt tillgängliga ramar. Moderata samlingspartiet har dock tillsammans med de övriga oppositionspartierna medverkat till att noll-direktiven undanröjts. Anledningen är att oron hos de handikappade och inom handikapporganisationerna har påverkat arbetet negativt. Märkligt nog har de socialdemokratiska ledamöterna i socialutskottet reserverat sig emot noll-direktivens avskaffande helt mot de handikappades önskemål. Arbete i stället för pension De handikappade borde utgöra en tillgång i arbetslivet, men tyvärr står alltför många av dem utanför arbetsmarknaden. Det är ofta en personlig tragedi för den handikappade men det är också ett enormt slöseri med resurser. Han eller hon vill och kan också normalt göra en betydande arbetsinsats. Exempelvis skulle staten spara om 20 000 personer fick arbete i stället för förtidspension. För de enskilda människorna ligger vinsten i något ännu värdefullare, nämligen den upplevelse av arbetsgemenskap och personlig tillfredsställelse, som ett arbete ger. Särskilt i nuvarande konjunkturläge borde det finnas goda förutsättningar att ge alla som vill arbeta möjlighet att efter förmåga delta i arbetslivet. Att så inte sker beror på brister i samhället som för små resurser till rehabilitering, stödformernas konstruktion och inte minst arbetsgivares och arbetstagares brist på insikt om och förståelse för möjligheterna. har mycket att lära av omvärlden på rehabiliteringsområdet. Speciellt i tidigare krigförande länder är kunskaperna på området omfattande. Där har man insett att insatser för rehabilitering måste betraktas som en investering för framtiden. En investering för bättre mänskligt välbefinnande, en för den handikappade god ekonomi och för samhället minskade kostnader och återvunnen arbetskraft. Framför allt är det viktigt att resurser frigörs för tidiga rehabiliteringsinsatser. Den som på grund av sjukdom eller olyckshändelse tvingas avbryta sitt förvärvsarbete har avgjort större möjlighet att komma tillbaka till arbetslivet om rehabiliteringsinsatserna kan sättas in på ett tidigt stadium. För unga handikappade med medfödda handikapp eller som drabbats av handikapp i barnaåren är det viktigt att rehabiliteringsinsatserna sätts in så att de, i likhet med andra ungdomar, kan gå ut i arbetslivet direkt efter avslutad skolgång. Moderata samlingspartiet har arbetat för ökade rehabiliteringsinsatser med försäkringskassorna som samordningsinstans. I proposition 1989/90:62 föreslås att s.k. arbetslivsfonder byggs upp såväl centralt som regionalt. Vi avstyrker detta byråkratiska system och föreslår, i en särskild motion med anledning av propositionen, att medel från arbetsmiljöfonden tillförs . Genom besparingar i försäkringssystemet frigörs också medel som av kassorna kan användas för rehabiliteringsåtgärder. I något mer än hälften av våra landsting finns medicinska rehabiliteringskliniker. I övrigt saknas denna specialitet helt. Vi anser att rehabiliteringsklinikerna vid regionsjukhusen i första hand måste utvecklas och ges större resurser. Men även vid de större länssjukhusen behöver mer uppmärksamhet ägnas åt rehabilitering. Att ge de svenska sjukgymnasterna och arbetsterapeuterna en förlängd utbildningstid, som i internationell jämförelse är kort, innebär högre kvalitet och bättre resultat. Inom EG behöver dessa en treårig högskoleutbildning för att godkännas. Vi föreslår att samma krav ställs på utbildningen i . Afasi är ett symptom på hjärnskada och drabbar ca 5 000 människor i . Tillgången på logopeder är ofta avgörande för hur människor, som drabbats av hjärnskador på grund av stroke, olyckor eller tumörer och därmed blir afatiker, kan återvända till arbetslivet. rekommenderade att borde ha 78 logopeder per 100 000 innevånare. Läget är att vi har endast 3 logopeder per 100 000 innevånare och i t.ex. endast 1,5 logopeder per 100 000 innevånare. Vi föreslår därför en utökning av utbildningsplatserna för logopeder. 4.2 Individuella, flexibla lönebidrag De nuvarande stödformernas konstruktion styr de handikappade till arbetsgivare och arbetsuppgifter som myndigheterna bestämmer. Moderata samlingspartiet har länge hävdat att stödet till de arbetshandikappade bör omformas till ett individuellt stöd knutet till den handikappade i syfte att i varje enskilt fall kompensera det produktionsbortfall och de merkostnader på arbetsplatsen, som uppstår på grund av handikappet. Vi anser att de handikappade då skulle få större möjlighet att själva styra sitt val av arbete och då inte bara som hos ett begränsat urval arbetsgivare. Även hos vanliga företag skulle möjligheterna att anställa handikappade öka. AMS, som /89 haft försök med flexibla lönebidrag, anser att erfarenheterna därifrån är så goda att en övergång till flexibla lönebidrag bör ske över hela fältet. Regeringen biträder inte AMS förslag utan vill ytterligare förhala frågan. Vi delar AMS uppfattning att flexibla individuella lönebidrag bör tillämpas på alla nyanställningar av handikappade efter . Utvecklingen av tekniska hjälpmedel och arbetsplatsanpassning är angelägna inslag i de insatser som görs för att de handikappade skall få insteg i arbetslivet. Datortekniken på hjälpmedelsområdet utvecklas snabbt. Arbetet inom projektet funktionshindrade i arbetslivet TUFFA - har här haft stor betydelse. AMS, som under innevarande budgetår disponerar 32,5 milj. kr. för avancerade datorbaserade hjälpmedel, behöver för /91 50 milj. kr. för att finansiera 250 nya arbetsplatsutrustningar. Biträdande socialministern är inte beredd att tillstyrka AMS förslag om ytterligare medel till . Ny teknik inom arbetslivet kommer att underlätta för arbetshandikappade. De datoriserade meddelandesystem som finns i många stora företag, högskolor och myndigheter och som kommer att möjliggöra kommunikation även mellan företag och myndigheter, kommer t.ex. att öppna helt nya möjligheter för syn- och hörselskadade att kommunicera med personer som varken har speciell handikapputrustning som texttelefoner eller särskilda kunskaper om teckenspråk. Vi anser att skall ge regeringen i uppdrag att i budgetpropositionen /92 räkna upp anslaget för avancerade datorbaserade hjälpmedel till den nivå, som AMS nu begärt. För synskadade i arbetslivet bör datorn kunna ges som tekniskt hjälpmedel. Även för hörselskadade och rörelsehindrade har datorhjälpmedel stor betydelse. Vi har tidigare särskilt betonat nödvändigheten av att döva har tillgång till texttelefon på arbetsplatsen. bör ge regeringen till känna att medel för dessa hjälpmedel bör anvisas i budgeten /92. Frågan om hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning har varit föremål för en utredning, men i den undantogs arbetstekniska hjälpmedel. Vi anser att det finns skäl att utreda detta. En sådan utredning bör ta upp frågor om behov, kostnadsansvar, utbildningsfrågor och återlämnande av hjälpmedel vid anställnings upphörande. På hjälpmedelsområdet har det rått besvärliga kösituationer i hela landet. Enligt HCK är det t.ex. en genomsnittlig väntetid för en hörapparat . Ett sätt att minska hjälpmedelsköerna och öppna upp hjälpmedelsmarknaden vore att låta den som har rätt till hjälpmedel själv få införskaffa detta med bidragsgivning upp till förslagsvis av hjälpmedelscentralens kostnader. Därmed skapar vi också en hjälpmedelsgaranti. ges också möjligheter för en snabbare informationsspridning om nya handikapphjälpmedel. Nya hjälpmedel kan provas ut på ett informellt sätt. Pionjärkonsumenterna kommer att använda dem. Andra med liknande handikapp kommer att se dem i användning och kan studera för- och nackdelar. Vår grundläggande uppfattning är att handikapphjälpmedlen bör ingå i den allmänna sjukförsäkringen. Hur detta praktiskt skall ordnas kräver dock noggranna analyser och avvägningar. Vi föreslår därför en utredning för att belysa detta. I denna fråga hänvisas i övrigt till motion 1989/90m514 av m.fl. (m) Bättre välfärd. Fria läkemedel och förbrukningsartiklar Den av beställda översynen av listan över fria läkemedel och förbrukningsartiklar har ännu ej påbörjats, trots att det gått gav regeringen uppdraget. I stället har socialministern hotat att dra in stödet till de handikappade som erhållit dessa. Vi moderater har fått stöd från en enig opposition för vårt förnyade krav på en översyn och eventuell utvidgning av förteckningen över fria läkemedel och förbrukningsartiklar. Detta ger trygghet till patienter och handikappade i behov av livsuppehållande medicinering. Vi tar kraftigt avstånd från den socialdemokratiska tanken på att slopa dessa förmåner, som innefattar sådana grupper som diabetiker, inkontinenta och stomiopererade men som förmodligen också borde innefatta fler grupper, t.ex. psoriatiker m.fl. Arbetsmarknaden skulle fungera bättre om det, förutom den statliga arbetsförmedlingen, också fanns fristående förmedlingar i , ideell eller enskild regi. Också arbetshandikappade skulle då kunna välja en mer individuellt anpassad hjälp i sina ansträngningar att finna ett lämpligt arbete. Framför allt skulle den statliga arbetsförmedlingen, som saknar speciella resurser för att hjälpa gravt handikappade till arbete, med större kraft kunna ägna sig åt att, genom att tillsätta speciella handläggare för handikappade, bistå just dem, som har svårast att finna arbete. En fördel skulle också kunna vara att de handikappade själva skulle ha möjlighet att i egen regi driva arbetsförmedling. Det vore önskvärt att arbetsföra förtidspensionerade kunde återvända till arbetslivet. Som regeringen själv säger finns det endast i få fall ekonomiska incitament för en återgång i arbete. Som tidigare nämnts överstiger sällan pensionen i kombination med andra förmåner den lön som kan påräknas vid arbete. Erfarenhetsmässigt torde man också kunna konstatera att den som vant sig vid en kanske aktiv och omväxlande pensionärstillvaro inte gärna byter ut den mot arbete. förtidspensioneras omkring 2 000 unga människor . Det är inte rimligt att så många pensioneras utan att andra åtgärder prövats. Vi anser att ett aktivt uppsökande arbete måste komma till stånd för att komma till rätta med detta problem. Arbetet för att skapa möjligheter för dessa människor på arbetsmarknaden måste börja redan i skolan. Vi har i kommittémotion med anledning av proposition 1989/90:62 föreslagit att förtidspensionerade med hjälp av flexibla lönebidrag skall kunna arbeta. Vi hänvisar till denna. , f.d. Samhällsföretag, skall bereda arbete åt personer med fysiska eller psysiska, medfödda eller förvärvade handikapp som hindrar dem att få arbete på den vanliga arbetsmarknaden. Placering av handikappade vid kan vara en bra lösning. Det är emellertid den dyraste formen av handikappsysselsättning. Den måste därför förbehållas dem som på grund av sitt svåra handikapp har stort behov av de särskilda resurser som har. Det finns en risk att lönsamhetskravet på leder till att man inte prioriterar rekryteringen av de gravt handikappade i den utsträckning som vore önskvärt. Många av dem som rekryteras till skulle kunna placeras på den reguljära arbetsmarknaden med lönebidrag enligt den modell vi föreslagit. Det är positivt att ökar antalet inbyggda verkstäder. Försök med inbyggd verksamhet för en eller två personer skulle ge handikappade möjlighet att komma in på småföretag. Småföretagen har visat sig mest positiva och framgångsrika när det gäller handikappades anpassning i arbetslivet. I motsats till offentlig verksamhet som sannerligen inte föregått med gott exempel. Tillräcklig kunskap om handikapp, t.ex. utvecklingsstörning, saknas fortfarande hos läkare, sjukgymnaster och annan vård- och habiliteringspersonal. Detta skapar oro och otrygghet hos många handikappade personer. Det är därför viktigt att undervisningen om olika handikapp utökas i samtliga vårdutbildningar. Utbildningsfrågorna bör över huvud taget ägnas ökad uppmärksamhet. Inte minst inom de yrkesgrupper som utformar våra bostäder, arbetslokaler och allmänna anläggningar är behovet av utbildning stort. Arkitekter, inredare, materialproducenter, byggnadsarbetare och många andra är med och påverkar. I utbildningen för samtliga dessa måste relevant handikappkunskap ingå. Skulle utbildningen vara tillräckligt omfattande kan god tillgänglighet och användbarhet garanteras redan i den nybyggda miljön. I ett handikappolitiskt förslag till påtalade vi tidigare att länsskolnämnderna, som fått ett ökat ansvar för handikappfrågorna, bör spela en mer pådrivande roll beträffande handikappades utbildning än . I det utåtriktade utbildningsarbetet gentemot skolledare och politiker liksom ute i skolorna är det viktigt att ta tillvara den kunskap som representanterna för handikapporganisationerna besitter. Ökad kunskap om handikapp lägger grunden för ökad förståelse, inte minst inom arbetslivet. Det helt övervägande antalet rörelsehindrade ungdomar får sin gymnasieutbildning i den vanliga gymnasieskolan. För en liten grupp svårt rörelsehindrade är behovet av specialiserade insatser dock så stora att särskilt anpassad undervisning kombinerad med elevhemsboende, omvårdnad samt habilitering måste anordnas. Sådan undervisning har bedrivits på två platser i landet, gymnasium i och gymnasium i . Efter beslut i , där biträdande socialminister bl.a. prickades av för sin handläggning av finansieringen av de svårast handikappades utbildning vid de två gymnasierna, fick den sittande handikapputredningen i tilläggsuppdrag att komma med förslag på frågans lösning. En enhällig utredning föreslog att svårt rörelsehindrade ungdomar skall tillförsäkras en lagstadgad rätt till gymnasieutbildning samt att ett specialanpassat gymnasium även inrättas i utöver dem som finns i och . Den omstridda finansieringen, föreslog utredningen, skall lösas så att kostnaderna för omvårdnaden helt täcks av statsbidrag via anslag till . De remissinstanser, som beretts tillfälle att yttra sig, instämde till helt övervägande del i handikapputredningens uppfattning och alla har därför sett fram mot en proposition från regeringen. Någon sådan har inte kommit trots att handikapputredningen hade förutsatt att systemet skulle träda i kraft . Regeringen säger nu i budgetpropositionen att den har för avsikt att återkomma med förslag i en särskild proposition i frågan och att man då till åtminstone vissa delar avser att följa utredningens förslag. Vi anser att utredningens förslag bör genomföras. Vi förutsätter att fattar beslut i sådan tid att detta kan tillämpas från . Vår principiella ståndpunkt är att var och en bör ha rätt att läsa den tidning vederbörande själv väljer. Att vara synskadad medför informationsproblem dels för att informationsutbudet inte är anpassat till synskadades medier, dels för att information av särskilt intresse för synskadade sällan når ut. Förutom den nödvändiga utbyggnaden av dagstidningar på kassett, som vi anser måste fortsätta, behöver de synskadade den informationskanal som läns- och kommunaltidningarna utgör. Dessa tidningar görs med särskild hänsyn till att målgruppen utgörs av synskadade läsare. De har till uppgift att dels ersätta den information synskadade går miste om på grund av att den tryckta informationen inte görs tillgänglig för synskadade, dels att förmedla handikappinformation. Vi anser att bör uttala betydelsen av att utbyggnaden av radiooch kassettidningarna fortsätter och att den resurs som läns- och kommunaltidningarna utgör uppmärksammas. Moderata samlingspartiet har aldrig godkänt Dagmarsystemet, som allvarligt begränsat patienternas valfrihet i vården genom att beröva dem rätten att själva disponera över sina sjukförsäkringspengar. Dagmarsystemet måste avskaffas. Genom Dagmarsystemet undandras bl.a. handikappade och äldre en vårdresurs som eljest skulle ha givit dem möjligheter till fritt läkarval och hembesök vid sjukdom. Det är en orättvis sjukvårdspolitik, som innebär att endast välbeställda kan anlita vårdgivare utanför systemet. Vi vill i stället ha en allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring så att den enskilda människan själv kan välja den vård som hon finner bäst, oavsett om vården bedrivs av enskilda vårdgivare eller av . Privatpraktiserande sjukgymnaster, som ger vård och hjälp till av dem som behöver sjukgymnastik inom den öppna vården, får allt svårare att fortsätta sin verksamhet på grund av alltför låg ersättning från sjukförsäkringen - detta trots att en viss uppräkning skett på moderata initiativ. En ny uppräkning av taxorna bör därför ske . Remisstvånget för sjukgymnastisk behandling inom sjukförsäkringens ram utgör problem, inte minst för handikappade personer. Det innebär att de först måste göra ett besök hos läkare för att få remiss till en sjukgymnast. Detta remisstvång bör slopas. Fler privatpraktiserande sjukgymnaster behövs om alla handikappade skall kunna få den hjälp de behöver. En sjukgymnast som länge drömt om att få öppna egen praktik tycker att Dagmarreformen och i hennes ögon tröga landstingspolitiker bromsat. Hon säger: är nog bra på många sätt, men det är ibland väldigt byråkratiskt och tungrott. Jag känner att jag skulle göra mer nytta om jag fick bli min egen. Vi anser att fler sjukgymnaster bör ges möjlighet att öppna egen praktik. Handikappidrotten har utvecklats starkt . Inte minst de svenska framgångarna vid internationella tävlingar såsom vinter- och sommarolympiaderna är imponerande. Svenska handikappidrottare är goda ambassadörer för vårt land. För att ytterligare förbättra förutsättningarna bör ökat utrymme ges inom idrottslärarutbildningen för undervisning om de särskilda krav som ställs för att handikappade skall kunna göra sig gällande i den vanliga idrottsundervisningen i skolan. Men det måste också finnas resurser för specialundervisning i motorisk träning för handikappade. De handikappade och handikappföreningarna måste få en generös behandling vid fördelningen av tider till idrottsanläggningarna. Vi anser att de ekonomiska förutsättningarna för handikappidrotten skall förbättras genom att en del av de ytterligare medel ur Tipstjänsts överskott som vi föreslår skall överföras till idrotten går till handikappidrotten. I övrigt hänvisas till motion av m.fl. (m) Bättre villkor för idrotten. I det av antagna handikapprogrammet är en av parollerna goda och ändamålsenliga bostäder ät alla. Långt ifrån alla handikappade har tyvärr fått del av innebörden av denna vackra målsättning. Många kan inte känna sig trygga i sin bostad på grund av bostadens undermåliga tekniska och arkitektoniska utformning från handikappsynpunkt. Det kanske saknas hiss, det kan förekomma stora nivåskillnader i och utanför bostaden eller det kan vara svårt att förflytta sig i rullstol i den egna lägenhetens trånga dörrar. Om arkitekter, tekniker, samhällsplanerare m.fl. redan på projekteringsoch ritningsstadiet räknade med att några av hyresgästerna kommer att drabbas av handikapp skulle många av de stora och kostsamma anpassningsåtgärder av olika slag som ofta måste tillgripas kunna undvikas. Det skulle dessutom vara till glädje även för andra som inte är handikappade. Detta gäller också allmänna lokaler. De blir ofta p.g.a. tanklöshet alltjämt felaktigt byggda från de handikappades synpunkt. Att sitta hemma isolerad på grund av att samlingslokalen, matsalen, teaterlokalen eller idrottsarenan är otillgänglig är ofta den handikappades öde. Sjuka hus blir ett allt mer uppmärksammat problem. Nya stora grupper drabbas av handikapp på grund av sjuka hus. Andra handikappade får sina besvär förvärrade på grund av konstruktionsfel eller slarv vid byggnationen. Förutom att allergier och andra följdsjukdomar vållar många människor lidande åsamkas samhället stora kostnader på grund av detta problem. De kommunala handikapprådens och handikapporganisationernas synpunkter måste tas bättre tillvara vid byggandet av bostäder och allmänna lokaler. Deras synpunkter är väsentliga också i samband med den stora utflyttning från institutionerna som pågår. Det finns personer med så stort service- och omvårdnadsbehov att ett eget boende inte är tänkbart. Det gäller människor med flera eller grava funktionsnedsättningar, t.ex. rörelsehinder i kombination med syn- hörsel och/eller talskador - en förhållandevis liten grupp men utsatt på grund av att generellt stöd i form av hemtjänst och hemsjukvård inte är tillräcklig. Särskilt svår är situationen för de yngre när de efter avslutad rehabilitering inte kan erbjudas annat än överflyttning till långvårdsklinik eller sjukhem. Lösningen för denna grupp gravt funktionshindrade är att man, som skett i några fall, t.ex. i , bildar små kollektiv eller gruppboende med en fast personalgrupp. Detta ger trygghet och ökad stimulans med någorlunda närhet till familj och andra anhöriga samt möjlighet till en väl fungerande rehabilitering. För att boendealternativen skall kunna utvecklas har från flera håll påta lats nödvändigheten av statsbidrag även till gruppboende. Denna fråga bör prövas i samband med de överväganden sorn nu görs rörande huvudmannaskapet för primärvården.