mot · GD02A118 · 1990-03-26 00:00:00 — Motion till 1989/90: Al 18 av m.fl. (c) med anledning av prop. 1989/90:76 1989/90 Regionalpolitik inför 90-talet Al 18 har präglats av regional obalans. Situationen liknar på ett oroande sätt situationen . Hela landsändar har drabbats av avfolkningen som koncentrationens avigsidor i storstadsområdena blir allt besvärligare för människorna, med bostadsbrist, vårdkris och försämrad stadsmiljö. Här sammanfattas syn på regionalpolitiken och lämnas förslag som skulle vända utvecklingen i till glädje för både storstadens människor och landsbygdens folk. Våra viktigaste förslag är följande: kräver ett radikalt nytt synsätt för att mobilisera landets resurser för en allsidig utveckling av hela . Hela har rätt till en positiv utveckling. Det förutsätter ett decentraliserat samhälle med arbetsplatser, bostäder, utbildning och service över hela landet. måste bli ett samhälle i balans. Den negativa befolkningsutvecklingen som fortgår på olika håll i landet måste vändas. Det krävs inte bara stopp för utflyttning från befolkningsbygder utan även inflyttning till de stora områden som haft en vikande befolkningsutveckling. Ett i balans är nödvändigt också för koncentrationsorterna. Bara med en balanserad utveckling kan dessa orter behålla och utveckla en bra och levande stadsmiljö. Dagens koncentrations- och centraliseringspolitik leder till miljöproblem och bostadsbrist i storstäderna, medan serviceunderlaget hotas på utflyttningsorterna och basinvesteringarna utnyttjas dåligt. Bristen på arbetskraft och kostnadsutvecklingen driver upp lönerna i koncentrationsområdena, vilket i sin turökar inflationen. Förutsättningar måste skapas för återflyttning till minst ett 100-tal av de kommuner som plågats mest av koncentrationspolitiken. Befolkningstillväxten i storstäderna måste begränsas och storstädernas andel av befolkningen bör inte långsiktigt öka. Statsmakterna måste inom alla samhällssektorer ta hänsyn till vad målet regional balans kräver. Samhällets insatser måste samordnas så att mänskligt kunnande, samhällsinvesteringar och naturresurser kan tas till vara över hela landet. lägger i denna motion fram omfattande åtgärder för att främja regional balans. har i andra motioner presenterat ytterligare åtgär der med samma inriktning. Det gäller t.ex. våra motioner om forskning, ut- Mot. bildning, kultur, trafik, energi, skatter, bostäder och jordbruk. Vi har också A118 i en särskild landsbygdspolitisk motion redovisat förslag för landsbygdsutveckling i hela landet. Vi presenterar också en motion om näringspolitiken. Sammantaget leder våra förslag till en ändrad färdriktning för bättre ekonomi och för att åstadkomma ett i balans. I denna motion föreslås bl.a: - Det nuvarande s.k. stödområdessystemet ska bibehållas och kompletteras. Det är väsentligt att stödformerna är stabila. Benämningen stödområden byts ut till resursområden. - De kommuner i Bergslagen och sydöstra som av den regionalpolitiska utredningen föreslogs inplacerade i stödområde, bör enligt vår mening inplaceras i område C. Dessutom bör , delar av , , och ingå i område C. - Vi säger nej till förslaget att de s.k. mellanstäderna ska betraktas som "stödjepunkter" för vissa regionalpolitiska insatser. Någon särskild prioritering av dessa expansiva orter bör inte komma i fråga. - Finansministern bör få ett särskilt ansvar för samordning av de regionalpolitiska insatserna. Den s.k. statssekreterargruppen har misslyckats med detta. - Den statliga förvaltningen måste ses över med syfte att decentralisera uppgifter till kommuner och län. - Läns- och landstingsorganisationerna i snabbt växande "länshuvudstäder" bör åläggas att arbeta med decentralisering och utlokalisering av verksamheter inom länen. Sådan inomregional decentralisering ska vara ett villkor för att få motta utlokalisering från . - Glesbygdsdelegationen bör behålla sin nuvarande roll för att direkt kunna påverka centrala beslutsfattare. Ett bättre alternativ för utlokalisering till är . - Ett särskilt stöd bör ges till "hela ska leva" för opinionsbildande arbete för landsbygdsutveckling på 9 milj. kr. - Utvecklingsfonderna måste bredda sin rådgivning och särskilt stimulera kvinnor till företagande. Särskilda "besöks- och utvecklingsenheter bör bildas för detta ändamål. - Ett tioårigt program för förstärkning och beläggning av grusvägar inom länsvägnätet. Anslaget föreslås ökas med 1 000 milj. kr. - Återförande av /kWh producerad vattenkraftsel till de kommuner och län där vattenkraften produceras för regionalpolitisk! - Ett anslag på 200 milj. kr. för breddad inriktning vid de mindre och medelstora högskolorna. Sammanfattningsvis föreslås i denna och andra motioner insatser för regional balans på nära , varav riktade direkt till regionalpolitisk utveckling via statsbudgeten. Med vårt förslag om återföring av vattenkraftsmedel ger 1,6 miljarder utöver regeringens förslag till regional utveckling. Därtill kommer satsningar inom kommunika 1989/90 A118 Den övergripande målsättningen för det regionalpolitiska arbetet måste vara att hela har rätt till en positiv utveckling. Detta förutsätter ett decentraliserat samhälle med arbetsplatser, bostäder, utbildning, service m.m. över hela landet. Alla har rätt till arbete, god miljö och en bra service oavsett bostadsort. För att nå detta mål krävs insatser i storstad, tätort och glesbygd. Det krävs enligt vår mening ett radikalt nytt synsätt för att mobilisera landets resurser för en allsidig utveckling av hela . Det är nödvändigt att regionalpolitiken ses som en viktig och integrerad del i arbetet med att utveckla och upprätthålla en stark samhällsekonomi. En långsiktig positiv ekonomisk utveckling ställer krav på likvärdiga möjligheter till arbete, service, utbildning och en god miljö för alla människor oavsett bostadsort. Utan regional balans minskar den ekonomiska politikens effektivitet. Följden blir inflationsdrivande överhettning i vissa regioner medan andra präglas av dåligt resursutnyttjande och vikande framtidstro. Utvecklingen i samhället har inneburit en allt starkare centralisering av befolkning, bebyggelse och näringsstruktur. Storskalighet och arbetskraftens geografiska rörlighet har främjats av en politisk majoritet mot bestämda uppfattning. Skillnaderna i levnadsförhållanden mellan olika delar av landet har ökat. Den politiska inriktningen och marknadens drivkrafter har förstärkt koncentrationen inom näringslivet, både vad avser produktionsstruktur och maktfunktioner. Den offentliga sektorn har också kraftigt bidragit till koncentrationen. Inte minst har kommunsammanläggningarna verkat i den riktningen. En grundläggande orsak till utvecklingen har således varit en kombination av marknadens drivkrafter och politiska beslut fattade i regering och riksdag. I regeringens proposition om regionalpolitiken (proposition 1989/90:76) erinras om att regionalpolitiken introducerades i . Föredraganden avser sannolikt de förslag om aktiv lokaliseringspoli tions- och utbildningsområdet på . Därtill kommer regionalt inriktade satsningar. Våra förslag kan sammanfattas enligt följande: - Plus 1 000 milj. kr. för upprustning av grusvägnätet - 750 milj. kr. - 1 150 milj. kr. för regionala utvecklingsinsatser (länsanslagen) - 200 milj. kr. till breddad verksamhet vid de mindre och medelstora högskolorna samt en kraftfull satsning på fasta forskningsresurser - 50 milj. kr. - 300 milj. kr. - 9 milj. kr. - 6 milj. kr. - 650 milj. kr. av intäkter från vattenkraftsel återförs till berörda regioner. tik som lades 1964. Från sida hade vi dock aktualiserat dessa Mot. frågor långt , hl.a. i motioner till sedan början av Al 18 Till riksdag väckte dessutom partiet en partimotion om åtgärder för att hejda utarmningen av landsbygden. 1 denna motion aktualiserades frågor, vilka är aktuella. Där påtalades de problem befolkningskoncentrationen innebar både för inflyttnings- och utflyttningsorter. Den socialdemokratiska regeringen kom dock med förslag först och då med en mycket mer begränsad inriktning. Denna senfärdighet innebar att klyftorna snabbt ökade, särskilt och , såväl mellan som inom olika regioner i landet. Framför allt har landsbygden och de små och medelstora orterna drabbats av snabb avfolkning. minskade befolkningen snabbt som en följd av nedgången i antalet sysselsatta inom landsbygdens basnäringar. Insatserna efter regeringsskiftet innebar att en positiv utveckling för de regionalt utsatta områdena kunde noteras. Den förda koncentrationspolitiken efter 1982 har dock på nytt förstärkt koncentrationstendenserna och en utflyttning från landsbygden av framförallt ungdomar - särskilt flickor - har skett. Enligt de definitioner som presenteras i propositionen bor ca 550 000 personer i ren glesbygd. Geografiskt omfattar glesbygden främst inland, delar av Norrlands kustland, delar av , och , dessutom i viss omfattning i övriga , t ex skärgårdar och . Landsbygd definieras som ett geografiskt område, där tätorter på upp till 3 000 invånare inkluderas. Med en sådan avgränsning bor ca 1,6 miljoner på landsbygden. Med denna definition bor ca 1 miljon människor på landsbygden utanför de områden som av statsmakterna prioriteras för särskilda glesbygdsinsatser. Befolkningsomflyttningen har vidare medfört att åldersstrukturen blivit alltmer snedvriden mellan in- och utflyttningskommuner. Det är främst unga människor som flyttat till storstadsregionerna. Där har möjligheter till arbete och utbildning erbjudits. skapar befolkningskoncentrationer svåra köproblem med brist på bostäder, vårdkris, bristfällig barnomsorg och en försämrad social miljö. I storstads- och högskoleorter har den välutbildade arbetskraften erbjudits arbete. Utvecklingen har således inte bara medfört befolkningsminskningar utan även en kompetensförsvagning i utflyttningsregionerna. Befolkningskoncentrationen har också lett till en alltmer ensidig könsfördelning i flertalet kommuner. Ensidig näringsstruktur och svårigheter för kvinnorna att få arbete har inneburit att allt fler kvinnor tvingats söka sig till mer expansiva regioner både för att få utbildning och arbete. Detta leder till en bristfällig social miljö. Dynamiken i utflyttningsområdena minskar, de sociala problemen ökar och bygden utarmas. Den regionalpolitiska kommittén (REK 87) har inte skiljt mellan glesbygds- och landsbygdsområden. Ej heller har några förslag lagts som anger vilka målsättningar som skall gälla för befolkningens utveckling över landet. Socialdemokratisk koncentrationspolitik efter 1982 Mot. Den socialdemokratiska regeringspolitiken efter regeringsskiftet har Al 18 allvarligt försämrat den regionala och inomregionala balansen. Orsaken är främst den ekonomiska politiken och näringspolitiken. Den har stimulerat och prioriterat storföretagen och de mest expansiva regionerna. Bl a innebar devalveringen 1982 en kraftig stimulans till de stora exportföretagen. Regeringspolitiken har vidare huvudsakligen gynnat storföretagen på småföretagens bekostnad. Regeringen har på skilda sätt visat stor generositet mot solida storföretag. Ett arbetstillfälle i glesbygd har fått . medan har subventionerats med 4 milj. kr. per arbetstillfälle i . Den s.k. tredje vägens ekonomiska politik har kraftigt bidragit till kapitalkoncentration, befolkningskoncentration och regional överhettning. Koncentrationsområdena har drivit på löneglidningen och är en avgörande orsak till överhettningen i ekonomin, vilken medfört att regeringens ekonomiska politik misslyckats. Bristyrkesgrupper inom främst det privata näringslivet får löner avsevärt över slutna avtal medan stora grupper inom den offentliga sektorn står stilla på avtalad nivå. sprids efterhand löneglidningen till ej överhettade regioner. Detta förhållande skapar spänningar både mellan regioner och inom regioner och mellan människor med olika yrken. Sammantaget leder löneglidning och löneavtal till en sådan kostnadsutveckling att konkurrenskraft gentemot andra länder försämras med en allt sämre bytesbalans och en destabiliserad arbetsmarknad som följd. Regeringens misslyckande inom den ekonomiska politiken beror således till stor del på att den skapat ökade obalanser i samhället - såväl mellan människor som mellan regioner. Inkomst- och förmögenhetsskillnaderna har ökat kraftigt. Såväl inkomst- och förmögenhetsskillnader som regionala obalanser leder slutligen till en höjd pris- och kostnadsnivå. En sådan politik är skadlig för hela samhällsekonomin. Regionalpolitiska utredningen (REK 87) Regeringens konservativa och koncentrationsinriktade syn på regionalpolitikens utformning har också medfört att vid ett flertal tillfällen mot regeringens vilja - fattat beslut om att förstärka det regionalpolitiska stödet. Bl a har de s.k. länsanslagen av förstärkts i förhållande till regeringens förslag vid fyra tillfällen. Anslaget Regionala utvecklingsinsatser (länsanslaget) infördes på förslag av mittenregeringen från och med /83 (prop. 1981/82:113, AU 1981/82:23). Socialdemokraterna yrkade avslag (motion 1981/82:2352). Därefter har följande belopp anvisats: Belopp i milj. kr. I proposition 1989/90:76 föreslås att ytterligare 80 milj. kr. anvisas på till- Mot. läggsbudget för innevarande budgetår. För /91 föreslås att Al 18 900 milj. kr. Från sida föreslår vi att för kommande budgetår anvisas 1 150 milj. kr. Regeringen har beräknat att statens andel av kostnaderna per sysselsättningstillfälle är ca . har vid fyra tillfällen t.o.m. /89 räknat upp regeringens förslag om anslag till regionala utvecklingsinsatser med totalt 412 milj. kr. förslag till uppräkning av länsanslagen skulle - om de vunnit gehör - räckt till att stödja ca 2 700 arbetstillfällen utöver vad regeringen föreslagit. Kritiken från såväl som allmänheten, ökande skillnader i levnadstandard mellan landets olika delar, allt större klyftor mellan och inom länen m.m. framtvingade vidare förslag från regeringen i form av de s.k. paketen för Bergslagen, , inland. och i den föreliggande propositionen . Paketen kännetecknas främst av satsningar till gagn för främst storföretag i några få kommuner medan de sämst ställda kommunerna inte alls fick del av stödet. Från sida har vi vid upprepade tillfällen påtalat att propositioner med särskilda paket" är att betrakta som brandkårsutryckningar, betingade av nödvändigheten av att i efterhand försöka reparera de skador en felaktigt förd politik orsakat. Koncentrationsproblemen kan aldrig varaktigt lösas med selektivt inriktade åtgärdspaket för en viss ort eller region. Det krävs i stället en decentralistisk syn och en annorlunda politik än den regeringen fört. Vidare behövs en politik för social rättvisa och likvärdiga levnadsförhållanden över hela landet. Det krävs förutsättningsskapande generella insatser på många olika områden om de regionala obalansproblemen varaktigt skall kunna utjämnas. Mot bakgrund av de uppenbara bristerna i den förda politiken begärde 1987 (AU 1986/87:43) att en ny regionalpolitisk utredning skulle tillkallas. Den regionalpolitiska utredningen har sedermera presenterat ett betänkande Fungerande regioner i samspel (SOU 1989:55). Utredningen har redovisat ett faktaunderlag kring de regionala problemen. Vissa områden har dock inte analyserats tillräckligt. Av utredningen framgår bl.a. att befolkningen minskat i nära 150 kommuner under 1980talet medan storstadskommunerna haft en positiv folkmängdsutveckling. Flyttningsbenägenheten är störst i åldersgrupperna och bland kvinnor. Detta har medfört en påtaglig övervikt av män i kommuner, där folkmängden minskat . Av utredningen framgår vidare att förvärvsarbetar av alla kvinnor i åldern . Motsvarande siffra för män är . Skillnaderna över landet är stora. Lägsta förvärvsfrekvensen för såväl kvinnor som män har resp . Högst förvärvsfrekvens () har kvinnorna i och . Motsvarande högsta förvärvsfrekvens för män är och avser kommunerna , och . Sammantaget är dock de högsta förvärvsfrekvenserna för både kvinnor och män begränsade till vissa regioner; för kvinnor i , delar 6 av och resp för män i Stockholms-, Mot. 1989/90 . Analysen av arbetsmarknaden visar också hur könsuppdelad den är med kraftig dominans för kvinnor inom den offentliga sektorn, medan män dominerar inom näringslivet. Slutligen visar också beskrivningen av den regionala problembilden betydande skillnader i utbildningsnivå över landet. Utredningens förslag innebar mot bakgrund av de genomförda analyserna bl.a. att den nuvarande indelningen i stödområden skulle avskaffas och ersättas med tre prioriterade landsdelar, inlandet, Bergslagen och Sydöstra . Utredningen förordade även satsningar på s.k. prioriterade mellanstäder, dvs. mer expansiva kommuner i regionalt utsatta län. I en omfattande reservation till betänkandet angav representant i utredningen en alternativ linje för hur hela landet skall utvecklas. REK 87 utgör det huvudsakliga underlaget för regeringens proposition 1989/90:76 Regionalpolitik inför 90-talet. Propositionen innebär dock i vissa hänseenden betydande avvikelser från utredningens förslag. Propositionens förslag innebär att den nuvarande stödområdesindelningen avskaffas och ersätts med två stödområden - stödområde 1 och 2. Dessa motsvarar i huvudsak nuvarande stödområde A och B samt vissa delar av C. Propositionens förslag medför - om det genomförs - att skarpa gränser uppstår med betydande orättvisor mellan kommuner med likartade förhållanden. REK 87:s förslag om utpekande av s.k. mellanstäder fullföljs inte, men återkommer i en annorlunda form, då i propositionen betonas att motsvarande orter skall vara s.k. stödjepunkter och storstadsalternativ - ett förslag som kan ses som en återgång till ortsklassificeringssystemet och det socialdemokratiska bastiontänkandet. I propositionen betonas vidare vikten av infrastrukturella insatser för att främja regional utveckling och en effektiv samordning mellan samhälls- och politikområden. Ett särskilt infrastrukturanslag föreslås infört om 330 milj. kr. Detta anslag är dock att anse som en viss ersättning för och 87:s förslag om återföring av /kWh av intäkterna från vattenkraftsel till de regioner och kommuner där den produceras. Vidare föreslås att endast 35 milj. kr. avsätts för stöd för forsknings- och utvecklingsverksamhet vid de mindre och medelstora högskolorna, trots att REK 87 enhälligt föreslagit en kraftig satsning. I propositionen hävdas även att förslagen till utformning av de regionalpolitiska stöden förenklas genom att antalet stödformer minskar, hanteras av färre organ samt av en ytterligare decentralisering. Stöd föreslås kunna lämnas i form av bidrag till investeringar, företagsutveckling och sysselsättningsökning. Den maximala bidragsprocenten sänks för lokaliseringsbidrag medan lokaliseringslån i enlighet med tidigare förslag avskaffas liksom investeringsbidragen. Ett särskilt utvecklingsbidrag införs som skall ersätta offertstöd och regionalpolitiskt utvecklingskapital. I traditionell byråkratisk anda föreslås också att glesbygdsdelegationen Mot. omvandlas till en myndighet och lokaliseras till . fortsätter och särskilda medel anvisas för insatser i . Enligt propositionen föresläs att . anvisas för budgetåret, vilket påstås vara en kraftig ökning. Det är dock endast 353 milj. kr. I realiteten är också förstärkningarna betydligt mindre med hänsyn till att 80 milj. kr. anvisas till regionala utvecklingsinsatser respektive 150 milj. kr. till lokaliseringsbidrag på tilläggsbudget. Ökningen jämfört med innevarande budgetår blir då 123 milj. kr., varav 46 milj. kr. till som ett engångsanslag. Med hänsyn tagen till kostnadsutveckling m.m. kan således konstateras att statens ekonomiska insatser för regional utveckling och balans reellt minskar. Detta skall ställas mot de deklarationer som föredraganden gör beträffande vikten av att regionalpolitiken skall främja en rationell produktion med hög ekonomisk tillväxt med hänsyn tagen till målet om en god miljö, rättvis fördelning av välstånd mellan olika delar av landet, bidra till en balanserad befolkningsutveckling så att valfrihet uppstår beträffande bosättning, utbildning, arbete m.m. Sammantaget kan konstateras att den regionalpolitiska propositionen är ett omfattande och ordrikt dokument med få verkningsfulla förslag. I propositionen fullföljs förslag från REK 87 som har en klart koncentrerande inriktning medan förslag med decentralistisk inriktning avvisas av regeringen. Propositionen visar tydligt att regeringen fortsätter med koncentrations- och centraliseringspolitiken. I det följande kommer vi från sida med utgångspunkt i kommitténs betänkande och i den reservation som representant lagt att presentera förslag och åtgärder som syftar till regional balans, en stark samhällsekonomi och utveckling i hela landet, i såväl storstad som på landsbygden och i dess tätorter. Från sida har vi såväl vid tidigare riksmöten som till innevarande lagt förslag på olika politikområden som syftar till att främja regional utveckling. Till innevarande har vi väckt särskilda motioner som rör landsbygdens utveckling, åtgärder för en förbättrad storstadsmiljö, forskning och utveckling, trafik m.m. Dessa förslag syftar till att främja en mer balanserad regional utveckling och en god miljö. I en särskild motion i anledning av proposition 1989/90:88 om vissa näringspolitiska frågor lägger vi förslag i syfte att bl.a. förbättra förutsättningarna för småföretagsamheten och därmed en decentralistisk utveckling av näringslivet. Nedan redovisas kort innehållet i de motioner som avses behandlas under innevarande . I en partimotion (motion 1989/90: A412) till innevarande har vi utförligt redovisat vår syn och lagt ett konkret förslag till åtgärdsprogram för att främja landsbygdens utveckling. Våra förslag i landsbygdsmotionen re- Mot. Med anledning av propositionen läggs även vissa komplette- Al 18 I en särskild partimotion har vidare lagts förslag som syftar till att förbättra storstädernas livsmiljö (motion 1989/90:Bo250). I motionen fastslås bl.a. vikten av en balanserad utvecklingstakt för storstäderna och behovet av en aktiv regionalpolitik för att angripa koncentration, köer och social- och miljömässiga problem. I en kommittémotion på arbetsmarknadspolitikens område (motion 1989/90:A283) föreslås bl.a. att en del av överskottsmedlen i arbetslöshetsförsäkringen skall utnyttjas för offensiva regional- och näringspolitiska insatser i de områden där arbetslösheten är högst och sysselsättningsgraden lägst. Forskning och utveckling för regional balans I flera motioner till innevarande , bl.a. en partimotion om forskning och högre utbildning som drivkraft för den regionala utvecklingen (motion 1989/90:Ub5()l och en partimotion i anledning av proposition 1989/90:90 om forskning (motion 1989/90:Ubl43) har vi lagt förslag som syftar till att förstärka forskningens och den högre utbildningens möjligheter att främja en regional utveckling. I dessa motioner prioriteras särskilt de mindre och medelstora högskolornas behov. I en partimotion i anledning av proposition 1989/90:88 om vissa näringspolitiska frågor behandlas bl.a. vikten av förbättrade villkor för småföretagsamheten och utvecklingsfondernas roll. I motionen betonas bl.a. att en mångfasetterad och över landet spridd småföretagsamhet är avgörande för möjligheterna att bereda utkomst, utbildning och service i landets alla delar. I motionen föreslås satsningar på småföretagsutveckling, stöd till vissa industriella satsningar, teknisk forskning och utveckling m.m. I motionen avvisas också regeringens förslag till att centralt och korporativt utse styrelseledamöter i utvecklingsfonderna. Utveckla hela landet - centerpolitik för samhälle i balans I propositionen konstateras att befolknings- och sysselsättningssituationen är mest ofördelaktig i norra inland. Befolkning och näringsliv har i detta område, hävdar föredraganden, större hinder såsom t ex långa av- 9 stånd, gles bebyggelse etc att övervinna än i andra delar av landet. tiga problem av strukturell och annan art finns därutöver i vissa kommuner Al 18 i Bergslagen och i nordvästra delarna av .