mot · GD02K605 · 1990-01-15 00:00:00 — Motion till 1989/90: K605 av och (båda s) Ett enhetligt valsystem vid kommun- och landstingsvalen i ett helhetsperspektiv tillgodoser det svenska valsystemet i allt väsentligt kraven på proportionell rättvisa. Summerar man emellertid erfarenheterna med nu gällande författningsreform, framträder dock klart vissa brister i systemet. Det gäller bl.a. det förhållandet att mandatfördelningen till kommunfullmäktige sker efter andra regler än vid val till riksdag och landsting. Detta dilemma åskådliggörs på ett förtjänstfullt sätt i proposition 1968:27 med förslag till partiell författningsreform: Problemen vid utformningen av proportionella valsystem sammanhänger till väsentlig del med att man inte kan driva det rättvisetänkande som varje proportionell metod är uttryck för så långt att andra värden i det politiska livet kommer i fara. En rättvis fördelning av mandaten i folkrepresentationen får inte köpas till priset av ett valsystem som uppmuntrar till partisplittring och därigenom riskerar att förlama handlingskraften hos de demokratiska institutionerna. Demokratins arbetsduglighet är inte mindre viktig än rättvisan i valsystemet. Problemet är hur man skall kunna förse ett proportionellt valsystem med lämpligt utformade spärrar mot småpartier. Vid val till bestämde man sig för en spärr innebärande att endast partier som fått av rösterna i hela riket skulle få delta i mandatfördelningen. Vid val till är motsvarande spärr . Mandatfördelningen sker liksom vid riksdagsvalet enligt ett system med fasta valkretsmandat och utjämningsmandat. Vid val till kommunfullmäktige finns inte motsvarande spärregel. Vid en jämförelse med länder som t.ex. m.fl., där stor partisplittring med ofta återkommande politisk handlingsförlamning förekommer, kan man utan vidare hävda att småpartispärren i riksdagsvalet varit till stort gagn för den svenska demokratin. Också på landstingsnivån har det inneburit stora fördelar att man i regel kunnat skapa handlingskraftiga majoriteter och sällan varit prisgiven åtenfrågepartier, vars vågmästarroll knappast tillfört demokratin några nya värden. Resonemanget är till övervägande delen också relevant på den kommunala nivån. Det brukar förvisso ofta hävdas att den nivå som ligger närmast människorna - kommunfullmäktige - bör kunna ge utrymme för en större mångfald opinioner än vad som förekommer i rikspolitiken, men det kan vara svårt att finna några rimliga skäl till varför olika valsystem skall råda Mot. 1989/90 mellan landsting och kommuner. har det också visat sig att ett ganska stort antal småpartier, vilka inte sällan bygger hela sin existens på en enda fråga, fått ett oproportionerligt stort inflytande över kommunpolitiken som helhet. Detta förhållande accentuerades ytterligare val. I en del fall har dessa småpartier t.o.m. kommit att spela en avgörande roll för viktiga kommunalpolitiska beslut, vilket långt ifrån alltid varit till gagn för kommuninvånarna. Dessutom får valkretsarnas antal och storlek betydelse vid mandatfördelningen i kommunvalen. I stora valkretsar med många mandat blir fördelningen rättvisare, bl.a. kan småpartier med väsentligt lägre väljarandel än erhålla mandat, medan små kretsar med få mandat gynnar de stora partierna. Ett enhetligt valsystem för landstings- och kommunvalen skulle ge väljarna bättre möjligheter att avläsa sin valhandling i redovisat valresultat. föreslog i sitt betänkande SOU 1971:4Kommunala val - att ett system med utjämningsmandat och småpartispärr skulle införas vid såväl landstings- som kommunfullmäktigevalen. Det är med hänsyn till den partistruktur som utvecklats i många kommuner angeläget att åter aktualisera en synkronisering mellan valsystemen i landsting och kommuner. demokratiberedning behandlade frågan om proportionaliteten i de kommunala valen men stannade för att förorda att nuvarande valsystem till kommunfullmäktigevalen bör tillämpas tills ytterligare erfarenheter vunnits. Utredningen var inte enig. 1986/87:91 om aktivt självstyre anfördes bl.a. att en eventuell förändring av detta system måste bygga på ytterligare erfarenheter. Någon närmare analys av sakläget innehåller vare sig propositionen eller betänkande 1987/88:23, som behandlar denna proposition samt motioner i ämnet. Demokratiberedningen kom i sin utredning av det kommunala valsystemet fram till att ett valsystem med fasta valkretsmandat och utjämningsmandat skulle innebära större rättvisa. avslog 1989 motioner i samma ämne utan någon närmare analys av vad den negativa partistrukturen på det kommunala planet de facto betytt för demokratins verkningsförmåga. De erfarenheter som gjorts av det nuvarande valsystemet i kommunerna torde vara tillräckliga för att en förändring mot större enhetlighet mellan kommun- och landstingsvalen skall framstå som synnerligen välmotiverad. Bilden visar entydigt att partisplittringen ökar och med denna den politiska handlingsförlamningen i många kommuner. erfarenheter av ett valsystem på nivå, vilket, i motsats till vad som är fallet i landstingen, ofta visat sig instabilt och orättvist beroende på valkretsarnas storlek och antal, är det nu hög tid att pröva ett enhetligt valsystem vid kommun- och landstingsvalen. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om övergång till ett enhetligt valsystem vid kommun- och landstingsvalen. () () 1989/90 K605