mot · GE02Ju15 · 1990-12-13 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:58 Psykiatrisk tvångsvård, m.m. SammanfattningDet har riktats kritik mot nuvarande system vad gällerbehandling av psykiskt störda lagöverträdare. Kritiken harbland annat gällt följande frågor.Påföljden för en psykiskt störd lagöverträdare står ofta idålig proportion till det begångna brottet. Psykiskt stördalagöverträdare återfaller ofta och begår nya allvarliga brott.Psykiskt störda lagöverträdare behandlas i princip påsamma sätt som övriga personer som intagits i anstalt pågrund av psykisk störning. Lagöverträdarna kan t.ex. fåtillstånd att vistas utanför anstalten på samma sätt somandra patienter. Övriga patienter kan vara utsatta för hoteller brott från lagöverträdarnas sida. Det är landstingensom har ansvar för vården även av psykiskt stördalagöverträdare. Ofta saknas dock tillräckliga vårdresurserför att ta hand om denna djupt störda och dessutom oftamycket farliga grupp.Enligt vår mening har kritiken som riktats motnuvarande system fog för sig. I olika sammanhang harförslag till förändringar framförts. har regeringenpresenterat en proposition med förslag till ny lagstiftning påområdet. Regeringens förslag kommer emellertid inte attmedföra några påtagliga förbättringar.Det blir alltså ingen större skillnad beträffande vistelseutanför anstalten eller utskrivning jämfört med dagsläget.I denna motion ges riktlinjer för ett nytt system för vårdav psykiskt störda lagöverträdare.En grundtanke är att det måste dras en klar gräns mellanpsykiskt störda lagöverträdare och andra psykiskt stördapersoner. De psykiskt störda personer som begår brott ärbevisligen farliga för andras liv och egendom. Allmänhetensrätt till skydd mot nya brott måste tillmätas en mycket storbetydelse då ett nytt system för behandling av de psykisktstörda lagöverträdarna beslutas.När en psykiskt störd lagöverträdare döms för brott skalldomstolen kunna utdöma ett fängelsestraff. Domstolenskall kunna förordna att den dömde tills vidareskall genomgå rättspsykiatrisk vård. När denna vård intelängre behövs skall den dömde föras över till fängelse.Undantagsvis skall något straff inte utdömas. Det gäller enliten grupp personer som kan anses ha varit helt ur stånd attuppfatta att de begår ett brott.Staten, inte landstingen, skall ha ansvaret för psykisktstörda lagöverträdare som ådöms påföljd av domstol.Vården skall ges inom kriminalvårdens ram. Det betyder attdet skall bli betydligt minskade möjligheter för patienter attvistas utanför anstalten. Allmänhetens rätt till skydd motnya brott skall sättas i första hand.Det bör skapas ''slussavdelningar'' mellan psykiatriskaavdelningar och fängelse. Det kommer att förbättramöjligheterna att ge intagna psykiatrisk vård.De moderata förslagen kommer att medföra en mängdfördelar. Samhällsskyddet förbättras påtagligt.Vårdresurserna förstärks genom bättre samordning ochspecialisering. Kriminalvårdens psykiatriska resurser kansamordnas med den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten. Psykiskt stördalagöverträdare kommer inte längre att vårdas tillsammansmed övriga psykiskt störda. Psykiskt störda lagöverträdarekan erhålla en tidsbestämd påföljd. Även sådana intagna ikriminalvårdsanstalter som inte ansetts vara psykiskt stördakommer att kunna erbjudas bättre vård och stöd.I denna motion behandlas propositionens förslagbeträffande psykiskt störda lagöverträdare. Beträffandefrågor gällande vård av psykiskt störda personer som intebegått några brott hänvisas till den moderatakommittémotionen 1990/91:So31.2. Nuvarande system 30 kap. 6 § föreskriver följande angåendepsykiskt störda lagöverträdare:För brott som någon begått under inflytande avsinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan själslig abnormitetav så djupgående natur att den måste anses jämställd medsinnessjukdom, får rätten inte tillämpa annan påföljd änöverlämnande till särskild vård, böter eller skyddstillsyn.Bör påföljd som sagts inte tillämpas, skall dentilltalade vara fri från påföljd.Personer med psykiska avvikelser omfattas således avdet straffrättsliga sanktionssystemet. Särbehandling kanemellertid ske i olika avseenden. Fängelse och villkorligdom får inte användas som påföljder.Det kan noteras att det är två kategorier av personer somberörs av det nämnda lagrummet. Dels bl.a. personer somkan anses som sinnessjuka, dels personer som lider avannan själslig abnormitet som är så djupgående att den''måste anses jämställd med sinnessjukdom'' (det så kalladejämställdhetsbegreppet).Enligt 31 kap. 3 § gäller att rätten fårförordna att den som begått en brottslig gärning skallöverlämnas till bland annat sluten psykiatrisk vård. Enförutsättning för en sådan dom är att den dömde, enligtföreskriven medicinsk utredning, kan beredas vård medstöd av lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissafall (LSPV) och att rätten anser att det finns ett behov avden aktuella vården. LSPV gäller såväl personer som beredssluten psykiatrisk vård utan att ha begått brott, sompersoner vilka döms för brott av domstol.Beträffande vården av lagöverträdare finns visssärreglering. Bland annat fattas beslut om utskrivning,permission och försöksutskrivning av utskrivningsnämndeni stället för ansvarig överläkare. Nämnden kan docköverlåta på överläkare att besluta om permission.Under 1980-talet har cirka 300 personeröverlämnats till sluten psykiatrisk vård enligt LSPV. Cirka400 personer har fått åtalsunderlåtelsemed stöd av bestämmelsen i 20 kap. 7 § första stycketrättegångsbalken. Enligt detta lagrum kan åklagareunderlåta att väcka åtal för ett brott, om brottetuppenbarligen har begåtts under inflytande av sådan själsligabnormitet som avses i 30 kap. 6 § och ompsykiatrisk vård kommer till stånd utan lagföring.3. förslag till ändrat systemFrågan om påföljder för psykiskt avvikandelagöverträdare har utretts under senare år.3.1 BexeliuskommitténDen så kallade fann i ett betänkande1977 att jämställdhetsbegreppet tillämpats mera vidsträcktän som hade varit avsett. Enligt kommittén borde ett ökatantal psykiskt störda lagöverträdare dömas till fängelse.3.2 Socialberedningen 1984 presenterade socialberedningen sitt betänkandePsykiatrin, tvånget och rättssäkerheten (SOU 1984:64).Beredningen framförde kritik mot det nuvarandepåföljdssystemet för psykiskt störda lagöverträdare.Beredningen menade att påföljden för en psykiskt stördlagöverträdare ofta står i dålig proportion till det begångnabrottet. Det kan ibland framstå som en tillfällighet omnågon överlämnas till sluten psykiatrisk vård enligt LSPVeller döms till fängelse.Enligt beredningen måste påföljdssystemet på ett bättresätt än det nuvarande leda till påföljder som står i ett rimligtförhållande till både brottets svårighetsgrad ochgärningsmannens psykiska tillstånd. Det bör inte fåförekomma påföljder som är helt obestämda i tiden.Beredningen föreslog att det skall skapas enpåföljdskombination av fängelse och rättspsykiatrisk vård.Om den som är allvarligt psykiskt störd döms till fängelseskall rätten kunna besluta att han skallgenomgå psykiatrisk tvångsvård. Beträffande en liten gruppsom är mycket allvarligt psykiskt störd skall det dock varaförbjudet att döma till fängelse. Då skall rätten direktkunna överlämna till rättspsykiatrisk vård. Men har ingetfängelsestraff bestämts skall en längsta tid för vårdenbestämmas av rätten. Rätten kan också vid allvarliga brottbestämma en minsta tid för vård.3.3 Regeringens förslagRegeringen har presenterat en propositioninnehållande ny lagstiftning om psykiatrisk tvångsvård ochbehandlingen av psykiskt störda lagöverträdare. Ipropositionen konstateras att de kritiska synpunktersocialberedningen framfört mot nuvarande reglering i fleraavseenden har fog för sig. Enligt regeringen innebärsocialberedningens förslag emellertid väsentliga avsteg frånnuvarande ordning. Förslaget är vidare svårt att inordna iett från principiell synpunkt konsekvent system. Mot dennabakgrund, samt p.g.a. att förslaget väckt stark kritik, bör deändringar som bör genomföras vara av mer begränsadkaraktär.Enligt regeringens proposition bör begreppen'sinnessjukdom'' och ''sinnesslöhet'' liksom det så kalladejämställdhetsbegreppet ersättas med ''allvarlig psykiskstörning''. Det är samma begrepp som föreslås ilagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård. Dessaförändringar skulle medföra en viss begränsning av dengrupp som omfattas av den straffrättsliga särregleringen.En lagöverträdare som lider av en allvarlig psykiskstörning skall som en brottspåföljd kunna överlämnas tillrättspsykiatrisk vård. En uppdelning i två kategorier avlagöverträdare skall kunna ske.Den ena kategorin skall huvudsakligen behandlas somde patienter, vilka, utan att ha begått något brott, intagitsför sluten psykiatrisk vård. För den andra kategorinlagöverträdare skall vården dock vara förenad med särskildutskrivningsprövning. Detta skall gälla om brottet harbegåtts under påverkan av en allvarlig psykisk störning ochom det finns risk för att lagöverträdaren på nytt begår brottav allvarligt slag.Liksom skall den som begått ett brottunder påverkan av allvarlig psykisk störning inte kunnadömas till fängelse. Denna begränsning skall dock omfattafärre dömda än hittills.För närvarande gäller att personer som av domstolöverlämnas till psykiatrisk tvångsvård som brottspåföljdvårdas på samma sjukvårdsenheter som övriga patienter,vilka är föremål för psykiatrisk tvångsvård. Enligtpropositionen bör någon ändring inte ske i detta avseende.Det skall vara upp till sjukvårdshuvudmännen att avgöraom behandlingen bör ske på särskilda enheter, till exempelmed hänsyn till säkerhetskrav. Utgångspunkten är såledesatt samma villkor skall gälla för lagöverträdare och andratvångsintagna. En patient skall till exempel kunna fåtillstånd att vistas utom sjukvårdsinrättningen på egenhand.Om särskild utskrivningsprövning skall ske skall berördåklagare ges tillfälle att yttra sig i frågor om vistelse utanförsjukvårdsinrättningen eller utskrivning. Åklagaren skall fårätt att överklaga beslut i sådana frågor.4. Brister beträffande vård av psykiskt stördalagöverträdareDet finns tydliga brister i dagens system beträffandevården av psykiskt störda lagöverträdare. Påföljden förpsykiskt störda lagöverträdare står inte sällan i dåligproportion till det brott som har begåtts. Enligt en byråchefpå var medelvårdtiden för demsom släpptes ut efter att tidigare ha dömts till slutenpsykiatrisk vård. Samma sagesman uppger att psykiatriskakliniker släpper ut patienter som dömts till slutenpsykiatrisk vård, trots att de inte är botade och kan varafarliga för allmänheten (12 augusti1989).En överläkare på kartlade drygt 100patienters liv efter behandlingen på sjukhuset. Samtligapatienter hade gjort sig skyldiga till mycket grova brott somtill exempel mord och våldtäkt. En fjärdedel av patienternalämnade helt opåverkade av behandlingen. Såfort de kom ut slog de ned, rånade eller mördade någon.Enligt överläkaren borde fler specialavdelningar inrättas iSverige, för att kunna ta hand om de psykiskt sjukabrottslingarna och för att medborgarna skulle skyddas().Vårdens organisation spelar uppenbarligen stor roll vadgäller såväl möjligheten att ge god vård som att hindra attfarliga personer avviker eller släpps ut, utan att ha blivitbotade. För patienter som kräver speciella vårdinsatser ochsärskilda säkerhetsarrangemang finns särskilda sjukhuseller enheter inom de olika sjukhusregionerna. Problemetär dock att det finns för få vårdplatser på dessa enheter(, Brännpunktsartikel, ).Dömda lagöverträdare som inte får plats påspecialkliniker placeras på allmänpsykiatriska kliniker. Pådessa kliniker saknas inte sällan resurser att ta hand omsvårt störda lagöverträdare. Enligt en överläkare vid gäller för dessa patienter att ''de får som regel ingenvård alls'' (DN debatt ). I samma artikelredovisade överläkaren att han tagit del av en journal frånen allmänpsykiatrisk klinik där en morddömd person blevutskriven efter ''utan att journalen innehåller ettenda ord om behandlingsförsök eller farlighetsbedömning''.Enligt samme överläkare är en viktig anledning till debristfälliga vårdresurserna den så kallade sektoriseringen.Denna innebär att delats upp i små geografiskaområden och att ett psykiatriskt lag fått totalansvaret förden psykiatriska vården inom sin sektor. Ett syfte var attvården skulle bli mer tillgänglig för befolkningen samtidigtsom lagen skulle samarbeta med socialvård, primärvård ochövrig sjukvård. avvecklades de storamentalsjukhusen, innan resurser skapats för att ta emot oftasvårt sjuka patienter ute i samhället. De psykiatriska lagenfann sig plötsligt stå med krav på uppgifter som vidaöversteg resurserna.5. Regeringens förslag ger endast marginellaförbättringarNuvarande system för behandling av psykiskt stördalagöverträdare fungerar inte tillfredsställande. Reformerinom detta område är nödvändiga. Regeringens förslag ärdock behäftat med allvarliga brister beträffande såväl vårdsom organisation.5.1 Särskild utskrivningsprövning -- slumpens skördarEnligt regeringens förslag skall brottmålsdomstolen göraen bedömning av om det är nödvändigt med särskildutskrivningsprövning beträffande den dömdelagöverträdaren. Bedömningen skall grundas på risker föråterfall i brott. Enligt departementschefen är det fråga om''en bedömning av medicinsk karaktär'' men även ''enprognos från mer allmänna utgångspunkter'' (sid. 466).Denna typ av prognos måste bli mycket svår att göra.Här kan jämföras med den ordning som tillämpas dåpersoner som dömts till fängelse skall friges.Om risken för återfall bedöms vara påtaglig får frigivningske först efter att två tredjedelar av strafftiden verkställts.Det har visat sig att den bedömning av den individuellaåterfallsrisken som kriminalvårdsnämnden gjort inte ärbättre än vad slumpen skulle kunna åstadkomma (JohannesKnutsson, Kan återfall i allvarlig brottslighet förutsägas?BRÅ forskning 1985:5). Det finns anledning att förmoda attdå fråga är om psykiskt störda lagöverträdare möjligheternatill förutsägelser är än svårare.Slutsatsen av detta är att särskild utskrivningsprövningofta inte kommer att äga rum beträffande personer somsedan trots allt återfaller i allvarlig brottslighet. Påmotsvarande sätt kommer åtskilliga som blir föremål förden särskilda utskrivningsprövningen inte att återfalla. Detav regeringen föreslagna systemet kommer helt enkelt inteatt fungera väl.5.2 Vistelse utanför anstalt möjligEn lagöverträdare som genom dom överlämnats tillrättspsykiatrisk vård skall enligt regeringens förslag iprincip behandlas som en person som intagits för psykiatrisktvångsvård. Det bör alltså inte göras någon skillnad på dessapatientkategorier. Inte heller när det gällersäkerhetsaspekter anses det finnas anledning till olikabehandling. Departementschefen uttalar (sid. 200) att deåtgärder som kan krävas ''motiverar sålunda som jag ser deti princip inte att någon i förhållande till övrigatvångsvårdspatienter avvikande reglering införs''.Detta får bl.a. till resultat att det blir fråga om att i detenskilda fallet överväga om det är nödvändigt att hållapatienten inlåst. Departementschefen uttalar bland annat(sid. 154):Liksom vid frivillig vård kan patientens rörelsefrihet bliföremål för överenskommelse mellan honom ochpersonalen. Patientens möjligheter att vistas utanförvårdavdelningen eller vårdinrättningens område bestäms avhans tillstånd och rutinerna vid inrättningen. Man kandärför inte bedöma varje vistelse utanför vårdavdelningensom en s.k. friförmån. Det kan i stället, som beredningenanger, vara fråga om en naturlig del av vården (våraunderstrykningar).Det bör även finnas möjligheter till permission. Ilagrådsremissen anförs (sid. 154):Tillstånd att vistas utanför sjukvårdsinrättningensområde kan således behövas för att förbereda atttvångsvården upphör, men även andra skäl kan i vissa fallmotivera ett sådant tillstånd. En patient bör därför kunnages permission under en del av vårdtiden. Självfallet börpermission ges endast under förutsättning att patientenshälsotillstånd och omständigheterna i övrigt medger det.Dessa möjligheter att vistas utanför låst avdelning ochtill och med helt utanför anstalten på grund av permissionkommer alltså att finnas även för dömda lagöverträdare.Detta måste anses som förvånande med tanke på vad somär känt beträffande denna kategoris benägenhet till återfalli brott.I detta sammanhang har det också sitt intresse att ta delav vissa statistiska uppgifter vad gäller försöksutskrivningarenligt LSPV. försöksutskrevs cirka 8.000patienter. Av dessa återintogs cirka 4.200. Under 1988försöksutskrevs cirka 6.700. Återintagning skeddebeträffande cirka 3.500. Återintagning skedde bland annatför att patienter bröt mot vissa föreskrifter.Försöksutskrivningsinstitutet föreslås visserligen avskaffat.Det finns dock anledning att anta att beslut om vistelseutanför vårdinrättningen eller permission kommer att geungefär samma resultat. Det vill säga i omkring hälften avfallen visar sig patienten inte klara av sin frihet såsomförväntades. Det säger sig självt att då fråga är omlagöverträdare -- vilka ofta gjort sig skyldiga till mycketgrova brott -- är dessa möjligheter till vistelse i frihetoroande.Det ovan anförda gäller patienter utan särskildutskrivningsprövning. Om vården förenas med sådansärskild utskrivningsprövning gäller vissa särskilda villkor.Beslut skall fattas av länsrätten, och åklagare gesyttranderätt och rätt att överklaga beslutet. Skyddsaspektenskall ges ökad betydelse. Departementschefen framhålleremellertid: 'är det angeläget att patienten gesmöjligheter att successivt anpassa sig till ett liv utanförvårdinrättningen'' (sid. 307).Det kan antas att ett stort antal psykiskt stördalagöverträdare ändå får samma möjligheter till vistelseutanför anstalten som övriga patienter. Gör ansvarig läkareden bedömningen att patienten bör vistas utanför anstaltenmåste det ju vara svårt för åklagare och länsrätt att göraannan bedömning.Sammanfattningsvis kan därför konstateras att någraavgörande förändringar inte kommer att ske enligtregeringens förslag jämfört med vad som gäller i dagsläget.Detta är självfallet otillfredsställande.5.3 Utskrivning ungefär som i dagÄven då det gäller utskrivning av patienter sker enuppdelning av dem som genomgår rättspsykiatrisk vård sombrottspåföljd.Då det är fråga om vård utan särskildutskrivningsprövning skall vården upphöra, om det intelängre med hänsyn till patientens psykiska tillstånd medmera är nödvändigt att han är intagen påsjukvårdsinrättning. Beslut fattas såsom huvudregel avchefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas.Det ställs alltså inte upp strängare villkor i och för sig dådet är fråga om utskrivning av en lagöverträdare. Detlämpliga i detta kan ifrågasättas.Då det är fråga om vård med särskildutskrivningsprövning prövas frågan av länsrätten efteranmälan av chefsöverläkaren. Det skall ske en första gångefter och därefter inom var sjätte månad.Åklagare ges möjlighet att yttra sig och att överklagalänsrättens beslut.Utgångspunkten är således att även en lagöverträdareskall kunna skrivas ut efter eller vidföljande sexmånadersintervall. Då det är fråga om enperson för vilken gäller särskild utskrivningsprövning antasvederbörande dessutom vara benägen att återfalla i brott.Det är följaktligen fullt möjligt att en person som dömts förmord är på fri fot i samhället igen efter fyra eller tiomånader. Det ligger i sakens natur att detta kan upplevassom stötande och skrämmande av allmänheten.Samtidigt skall medges att en viss förbättring avsamhällsskyddet eventuellt kan uppnås genom att åklagareskall ges möjlighet att yttra sig inför en utskrivning. Dettaförfarande syftar till att få skyddsaspekterna belysta vidprövningen. Man kan dock vara tveksam till vilketinflytande åklagarens synpunkter kommer att ha ipraktiken. Låt oss anta att vederbörande överläkare görgällande att patienten (lagöverträdaren) inte behöver någonytterligare vård. Åklagaren å sin sida kanske hävdar attskyddsaspekter starkt talar för att utskrivning inte skall ske.Man kan anta att länsrätten i en sådan situation kommer attdra sig för att -- mot ansvarig läkares klara besked -- likvälbestämma att vård är nödvändig och skall fortsätta.Mycket talar därför för att åklagarnas inställning i dennatyp av mål inte kommer att ha så stor betydelse. Detta i sintur leder till att utskrivning av psykiskt stördalagöverträdare kommer att ske i ungefär samma omfattningsom , även om regeringens förslag genomförs. Fråganom allmänhetens skydd mot nya brott, utförda av denpsykiskt störde lagöverträdaren, kommer troligen att sättasi andra hand.5.4 Landstingen får verkställa brottspåföljderÄven skall vården av psykiskt stördalagöverträdare omhänderhas av sjukvårdshuvudmännen,dvs. Av det ovan anförda har framgått attbrister i vården har uppenbarats. Detta berörs ipropositionen. Departementschefen uttalar:Mot bakgrund av vissa incidenter som inträffat på senaretid vill jag emellertid betona vikten av attsjukvårdshuvudmännen har en organisation och resurserför den psykiatriska vården som ger tillräckliga möjligheteratt tillgodose de krav som här gör sig gällande när det gälleratt förhindra att patienter rymmer etc. (sid. 199).Departementschefen är medveten om det olämpliga i attpatienter som gjort sig skyldiga till lagöverträdelser placerastillsammans med andra patienter. Enligtdepartementschefen kan dock en lösning vara att denrättspsykiatriska undersökningsverksamheten (som ärstatlig) överförs till landstingen.Att problem likväl kan tänkas uppstå framgår dock avpropositionen. Departementschefen framhåller betydelsenav att sjukvårdshuvudmännen genom ''interna föreskrifteroch överenskommelser sinsemellan skapar en ordning så attdet här inte uppstår några praktiska svårigheter''. Blandannat är det väsentligt att motsättningar mellan olikasjukvårdsinrättningar om var en viss patient skall vårdaskan undanröjas.Det finns anledning att hysa tveksamhet till huruvidaverkställigheten av en straffpåföljd -- överlämnande tillpsykiatrisk vård -- skall omhänderhas av sjukhus som drivsav landstingen. Vidare finns det skäl att anta att sådanasamordningsproblem mellan olika landsting som existerar kommer att bestå även om regeringens förslaggenomförs. Slutligen måste konstateras att denna vårdlämnar mycket övrigt att önska vad gäller allmänhetens --och övriga patienters -- skydd mot nya brott från de intagnassida.Sjukvårdspersonalens inställning har också storbetydelse. En överläkare har uttalat (den9 ) att ''det inte är psykiatrins uppgift att svaraför rättssäkerheten eller hindra att folk återfaller i brott.Psykvårdens uppgift är enbart att bereda psykiskt sjukavård så länge det är 'oundgängligen nödvändigt' ''.Ett flertal remissinstanser har vidare riktat kritik mottanken att den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten skall tas över av landstingen.Oro yppas för om de ekonomiska ramarna skall blitillräckliga. Det framhålls att rättspsykiatriskaundersökningar utförs på uppdrag av domstolar och avserhäktade personer, dvs. ännu inte dömda.Sveriges domareförbund framhåller att de som ärhäktade och genomgår rättspsykiatrisk undersökning intealltid är i behov av psykiatrisk vård. Om landstingen taröver verksamheten kan det därför ''i dessa fall sägas varafråga om kommunala häkten''. Enligt domareförbundet börverksamheten lyda under justitiedepartementet.6. DET MODERATA ALTERNATIVET 6.1 Sätt allmänhetens skydd i första handFrågan om hur psykiskt störda lagöverträdare skallbehandlas är ett klassiskt straffrättsligt problem. Enytterlighetsståndpunkt är att den som på något sätt varitpsykiskt störd vid brottets berövande endast skall erbjudasfrivillig vård. En annan ytterlighet utgör ståndpunkten attalla som begått brott skall ådömas och avtjäna straff utanatt hänsyn tas till den psykiska sjukdomen.Enligt den så kallade tillräknelighetsläran skall i vart fallvissa personer som lider av psykisk sjukdom inte varaunderkastade straffrättsligt ansvar. Exempelvis psykiatrisktvångsvård skall emellertid inte vara utesluten.Mot denna princip kan ställas principen om likhet införlagen.