mot · GD02Fi603 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fi603 av m.fl. (m) Sparande och ägandespridning Sparandebristen i svensk ekonomi 6 2.1 Det totala sparandet 6 2.2 Den offentliga expansionens roll 7 2.3 Fördelningen på sektorer 8 3.1 Utvecklingen i 9 3.2 Internationell jämförelse 10 Orsaker till minskningen av hushållens sparande 12 Hushållens förmögenhetstillgångar och sparande 12 Moderat politik för sparande och ägandespridning 17 7.1 Sänkt skatt och fasta spelregler 17 7.2 Startsparande och pensionssparande i bank 18 Det dåliga sparandet i svensk ekonomi är ett allvarligt problem. Den synliga sparandebrist som kommer till uttryck i bytesbalansens underskott förvärras nu enligt de bedömningar som görs i finansplanen. Men eftersom investeringsnivån i svenskt näringsliv alltjämt är för låg, är den verkliga sparandebristen i ekonomin långt större. Ett viktigt inslag i den s.k. tredje vägens politik var att öka sparandet och kapitalbildningen. Det enda som har skett sedan regeringsskiftet är emellertid att de tidigare underskotten i de offentliga finanserna har omvandlats till sparandeunderskott i den enskilda sektorn. Fastän socialismen som samhällsmodell grundligt har misskrediterats , fortsätter socialdemokraterna att förespråka en ökning av statens ägande och inflytande under förevändning att det handlar om att komma till rätta med sparandeunderskottet i ekonomin. Deras recept är att öka det kollektiva sparandet. De tankegångar om kollektiv kapitalbildning som framförs har tydliga förbindelser bakåt i tiden. Det offentliga ägandet och inflytandet över näringslivet skall öka . Många instrument för detta finns redan, men fler förbereds och konkreta förslag är att vänta. Moderata samlingspartiet motsätter sig bestämt den socialistiska väg som blir följden av de socialdemokratiska förslagen om kollektiv kapitalbildning och en fortsatt utbyggnad av olika fonder. Det är det dåliga hushållssparande! som kännetecknar sparandeproblemet totalt sett i svensk ekonomi, både stabiliseringspolitiskt och strukturellt. Från moderat sida har länge uttryckts oro för konsekvenserna av att medborgarna inte sätter av någon del av sina inkomster för framtiden utan tvärtom ökar sin skuldsättning. Vi anser att staten bör bedriva en aktiv politik för att främja människors sparande. Ett ökat sparande förutsätter en generell politik med följande inriktning: En ekonomisk politik som långsiktigt ökar hushållens disponibla inkomster, genom ökad tillväxt och minskat skattetryck, och höjer avkastningen efter skatt på sparandet. Det är särskilt viktigt att stimulera långsiktigt bundet sparande samt att sprida ägandet av bostäder och aktier. Inom dessa områden föreslås i motionen särskilda åtgärder: Långsiktigt sparande bör stimuleras genom att ett startsparande införs som gör det möjligt för bl.a. föräldrar att bygga upp ett startkapital för barn och ungdomar. Vidare bör pensionssparandet breddas så att det också kan ske i bank med liknande skattefördelar som gäller för det nuvarande försäkringssparandet. En breddning av bostadsägandet är det bästa sättet att åstadkomma en jämnare fördelning av förmögenhetstillgångarna. Omvandling av hyreslägenheter till bostadsrätts- och även ägarlägenheter bör underlättas. Ett målinriktat bosparande i bank bör stödjas med statliga . Det enskilda aktiesparandet har straffbeskattats, vilket lett till att hushållen sålt ut betydande aktieinnehav till institutioner. 1* 1989190. utveckling måste vändas, vilket förutsätter att nuvarande skattemässiga Mot. 1989/90 diskriminering av privatpersoners aktieägande upphör. Därför bör bl.a. Fi603 följande åtgärder vidtas: löntagarfonderna avskaffas och tillgångarna används som sparstimulans så att en majoritet av den vuxna befolkningen kan bli aktiesparare, statliga företag försäljs, reavinstbeskattningen av aktier förenklas och lindras, dubbelbeskattningen av aktieutdelningar avskaffas, taxeringsvärdets genomslag vid arvs-, gåvo- och förmögenhetsbeskattningen minskas, omsättningsskatten på aktier avskaffas och anställdas andel-i-vinst-system premieras och utvidgas. Sparandebristen i svensk ekonomi 2.1 Det totala sparandet går mot växande underskott i bytesbalansen. räknar regeringen med att underskottet växer till (3,av BNP). Mycket talar för att denna bedömning kommer att visa sig alltför optimistisk. Bytesunderskottet är ett uttryck för bristen på sparande i landet. Den verkliga sparandebristen är emellertid större än den synliga, eftersom investeringsnivån är för låg med hänsyn till bl.a. näringslivets utbyggnadsbehov. Ett tillräckligt sparande - sett i ett medellångt perspektiv - kan sägas föreligga när bytesbalansen är i jämvikt och investeringarna befinner sig på en nivå som är förenlig med en balanserad tillväxt för ekonomin som helhet. Med tillväxt avses i detta sammanhang inte enbart en uppgång i kapacitetsutnyttjandet utan också den fortlöpande utveckling och utbyggnad av produktionskapaciteten som på bestämmer tillväxten. Det totala sparandet har fallit trendmässigt i . Det totala bruttosparandet minskade från av BNP (bruttosparkvoten) 1982 och har återhämtats till 1989. Men återhämtningen är endast tillfällig. väntas sparkvoten enligt falla tillbaka igen till den nivå som rådde . Bytesbalansens utveckling framkommer i diagram 1 såsom skillnaden mellan bruttosparkvoten och bruttoinvesteringskvoten (fasta bruttoinvesteringar och lagerinvesteringar som andel av BNP). Om sparkvoten ligger över investeringskvoten föreligger ett överskott i det inhemska finansiella sparandet, vilket kommer till uttryck i ett överskott i bytesbalansen. Omvänt uppstår ett underskott i bytesbalansen om investeringarna överstiger sparandet. Eftersom bruttoinvesteringskvoten låg på nivån , fanns då inte något sparandeunderskott i egentlig bemärkelse, även om bytesbalansen visade underskott på knappt en procent av BNP. Efter den första oljekrisen föll bruttosparkvoten till 1978. Efter den andra oljekrisen fortsatte fallet till strax 1982. föll även investeringskvoten, men inte lika mycket: från 25-procentsnivån till som lägst 1983. Bruttosparande och bruttoinvesteringar sorn andel av BNP 1970-1990 1989/90 Fi603 -70 -72 -74 -76 -78 -80 -82 -84 -86 -88 -90 Källa: SCB och decemberprognos 1989 Eftersom sparkvoten föll snabbare än investeringskvoten blev följden att bytesbalansen uppvisade underskott och inledningen av . 1982 var bytesbalansunderskottet av BNP, vilket kan sägas ha varit det synliga sparandeunderskottet detta år. Med hänsyn till den låga investeringskvoten (), jämfört med inledningen av (), var emellertid det verkliga sparandeunderskottet av BNP. För att det skall vara möjligt att varaktigt nå en högre tillväxt och för att vi verkligen skall lösa de ekonomiska problemen krävs att den uppgång i näringslivets kapacitetsutnyttjande som ägt rum leder vidare också till en utbyggnad av kapaciteten. Var exakt den optimala investeringskvoten skall ligga går inte utan vidare att bestämma, men mycket talar för att den skulle behöva öka till den nivå som rådde , dvs. En sådan höjning av investeringskvoten förutsätter att sparandet förbättras med åtminstone för att expansionen skall kunna ske med bibehållande av balans gentemot utlandet. Jämfört med dagens nivå skulle således det totala sparandet behöva öka med uppemot 100 miljarder. Detta betyder att bristen på sparande totalt sett är mycket stor i . 2.2 Den offentliga expansionens roll Även i andra västliga industriländer har sparandet minskat, men inte alls i samma omfattning som i . För hela OECD-området har sparandet fallit med endast ett par procentenheter. Inte heller investeringskvoten har fallit med mer än ett par procentenheter . Den svenska utvecklingen inger sålunda oro med avseende på ekonomins långsiktiga tillväxtförmåga vid extern balans och vid en jämförelse med utvecklingen i andra industriländer. Våra möjligheter att på nytt återta en le- 7 dande position bland de utvecklade industriländerna, efter mer än två de- Mot. cenniers tillbakagång, förutsätter en ordentlig utbyggnad av näringslivet. Utvecklingen i vårt land har ofta bromsats av en alltför snabb efterfråge- och konsumtionsutveckling i förhållande till expansionsmöjligheterna på ekonomins utbudssida. Ekonomin har därmed måst stramas åt till följd av ständigt återkommande externbalansproblem, dvs. ett alltför lågt synligt sparande. Bakom det låga sparandet ligger på efterfrågesidan en kraftig expansion av den offentliga konsumtionen, vilken ökat sin andel med av nationalinkomsten, medan den privata konsumtionen minskat sin andel . Det är således främst den offentliga expansionen som ligger bakom sparandebristen i ekonomin. Detta problem kvarstår. Genom att produktivitetsutvecklingen i den offentliga sektorn varit negativ har också allt större resurser åtgått enbart för att försöka upprätthålla servicen till medborgarna. Bara måste skattekvoten höjas med till följd av bristande produktivitetsutveckling i denna sektor. Därmed ökade ekonomins resursåtgång med lika mycket enbart för att upprätthålla den offentliga konsumtionsstandarden, något som självfallet bidragit till att permanenta den nästan kroniska sparandebristen i den svenska ekonomin. Ofta brukar det emellertid från socialdemokratiskt håll framhållas att ett minskat skattetryck skulle försämra sparandet och leda till ökat bytesbalansunderskott. I själva verket förhåller det sig uppenbarligen tvärtom, eftersom en varaktig minskning av skattetrycket också måste åtföljas av en nedgång av den offentliga utgiftsandelen. Ett ökat totalt sparande i ekonomin kräver således att den resursåtgång som erfordras för viktig samhällsservice begränsas genom effektivare utnyttjande. Detta förutsätter i sin tur att de offentliga monopolen bryts upp och privata alternativ släpps fram. Därigenom kan skattetrycket sänkas och det totala sparandet i ekonomin öka. 2.3 Fördelningen på sektorer har det skett en betydande förskjutning av det finansiella sparandet mellan olika sektorer. Det mest slående i tabell 1 är att medan den offentliga sektorns sparande förbättrats, har sparandet i den privata sektorn försämrats med näst intill lika mycket . Socialdemokraternas tal om att den tredje vägens politik varit framgångsrik och att detta återspeglas i en kraftig förbättring av det statliga budgetsaldot är föga relevant, när det finansiella sparandet i den privata sektorn försämrats i nästan lika stor utsträckning. Tabell l Mot. Finansiellt sparande i privat och offentlig sektor 1982-1989, procent av BNP Fi603 -6,1 -7,0 -10,0 Bytesbalans = totalt inhemskt sparande -3,1 -2,1 Källa: SCB och decemberprognos 1989 Den nödvändiga utbyggnaden av näringslivet kräver ett ökat sparande totalt sett, inte en omfördelning av sparandet som under den socialdemokratiska regeringsperioden. Hushållens sparande kommer då med nödvändighet i förgrunden. Förändringar i hushållens konsumtions- och sparandemönster är av stor betydelse för utvecklingen av det totala sparandet i ekonomin, då den privata konsumtionen svarar för ca hälften av BNP. Förskjutningar i konsumtionsrespektive sparandeandelen av hushållens disponibla inkomster kan alltså leda till kraftiga genomslag på den samlade efterfrågan i ekonomin. Sparkvotens trendmässiga utveckling är därför av stor betydelse vid uppläggningen av den ekonomiska politiken. Det dåliga hushållssparande utgör ett av de allvarligaste problemen i den svenska ekonomin. anger att hushållens sparkvotsumman av hushållens reala och finansiella sparande i förhållande till den disponibla inkomsten - var minus 1988. och följande år har en viss förbättring förutsetts, men sparkvoten förblir negativ. Det innebär att hushållen fortsätter att låna och att ta av sina sparmedel för att konsumera. Det faktum att hushållen har en negativ sparkvot är en ny företeelse. uppgick sparkvoten till mellan , vilket ändå internationellt sett var en mycket låg siffra. Hushållssparande har således sedan fallit ytterligare . I diagram 2 visas utvecklingen av hushållens sparkvot . Av diagrammet framgår att det skett en trendmässig nedgång av hushållssparande . Den inlagda linjen visar att sparkvoten trendmässigt fallit . Under den borgerliga regeringsperioden vidtogs viktiga sparfrämjande åtgärder. Sparkvoten kunde därmed hållas över trendlinjen. Under de socialdemokratiska regeringsperioderna har i stället sparkvoten fallit under trendlinjen, varvid de senaste årens utveckling lett till ett markant fall. 1989/90 Fi603 Trendlinjen har lutningen -0,3 (R2=0,7), vilket innebär att sparkvoten fallit trendmässigt 1963. Källa: SCB och decemberprognos 1989 En stor trendmässig förändring av hushållens sparbeteende inträffade då hushållens sparkvot sjönk från knappt 8 till . Denna nedgång kan till största delen förklaras av att den finansiella sparkvoten föll kraftigt. Under praktiskt taget var det finansiella hushållssparande! negativt som det reala sparandet låg på en förhållandevis hög och stabil nivå. Huvudförklaringen till detta var hushållens stora investeringar i små- och fritidshus, ofta finansierade med upplåning på kreditmarknaden. 1980-talets första hälft kännetecknades av en markant nedgång i hushållens reala sparande. Bakom denna utveckling låg det minskade intresset för investeringar i en egen bostad, vilket i sin tur förklaras av de skattemässiga försämringar som genomfördes för främst småhusägarna . Även det finansiella sparandet var dåligt. , när sparkvoten blev negativ, ligger såväl det reala som det finansiella sparandet i genomsnitt under noll. Tabell 2 visar hushållssparandets omfattning i några . Där framgår att sparkvoten fallit något även i andra länder men som regel inte alls till samma låga nivå som i . Utvecklingen i sammanhänger med nedgången i oljeinkomsterna efter prisfallet 1986, och hushållssparande! återhämtas där nu snabbt. Sparkvoter hos hushållen i 16 1989/90 Fi603 Procentandel av disponibla inkomster 1987 1988 -6,5 -4,9 -1,2 -1,4 -3,4 -5,3 Bakom de stora skillnaderna i hushållssparande! ligger delvis olikheter i socialförsäkringssystemens utformning. Det höga hushållssparande! i kan förklaras av - förutom kulturella och sociala faktorer - att många små och medelstora företag räknas in i hushållssektorn. Bakom den höga sparkvoten i länder som , och ligger ett traditionellt gott sparklimat. Dessa länder har alltid månat om en hög sparkvot hos hushållen. Detta blir än tydligare, om man tar hänsyn till att hyggliga placering är en följd av att så gott som allt pensionssparande är privat. Det har sitt intresse att studera den låga hushållssparkvoten i , vilken påverkar möjligheterna att rätta till landets balansproblem. Det mycket omtalade federala budgetunderskottet är egentligen inte särskilt stort - omkring Överskott på delstatlig och nivå medför dessutom att underskottet i den samlade offentliga sektorn blir ca en procentenhet mindre. Men sparandet i den enskilda sektorn räcker alltså inte till för att väga upp detta, utan landet dras med ett besvärande underskott i bytesbalansen. Jämför med exempelvis , där budgetunderskottet är än större (3,av BNP), men detta mer än väl motsvaras av ett positivt privat sparande. Eller jämför med , där det goda hushållssparande! hjälper till att fylla ut en ännu större brist i den offentliga sektorn. Och jämför slutligen med , där växande överskott i de offentliga finanserna inte hindrar växande underskott i det ekonomiska utbytet med omvärlden. Slutsatsen blir den egentligen självklara, att man måste se till det samlade sparandet i ett land och att det inte hjälper att med skattehöjningar förbättra det offentliga sparandet, om dessa i minst motsvarande mån slår ut privat sparande. Orsaker till minskningen av hushållens sparande Den kraftiga utbyggnaden av de kollektiva skyddsnäten i har medfört att många enskilda hushåll dragit slutsatsen att de inte själva behöver spara för framtida behov. Att spara för pensionering, sjukdom, arbetslöshet, oförutsedda påfrestningar m.m. framstår inte som nödvändigt, när staten säger sig garantera den framtida tryggheten. Ett eget sparande kan tvärtom i många fall leda till väsentligt sämre förmåner från det allmänna än eljest. Utbyggnaden av de kollektiva försäkringssystemen och socialpolitikens utformning har därmed bidragit till att trendmässigt sänka hushållens sparande i - åtminstone fram till , då tvivlen vuxit på att staten kan leva upp till sina utfästelser. Hushållens möjligheter att spara har också påverkats av att de disponibla inkomsterna utvecklats dåligt . Det finns en tendens att vilja upprätthålla en någorlunda jämn konsumtionsökning med åtminstone någon procent . Sker inte minst motsvarande ökning av den disponibla inkomsten, går det ut över sparandet. Detta innebär att den kraftiga höjningen av skattetrycket, vilken syftat till att ta i anspråk konsumtionsutrymme för den offentliga sektorns räkning, har motverkats genom att hushållen har dragit ned sitt sparande. Även den uppbromsning av näringslivets utveckling som skett , med åtföljande dämpning av samhällets totala inkomstökning, har negativt påverkat hushållens inkomster och därmed minskat deras sparande. Till stor del sammanhänger således den trendmässiga försämringen av sparandet med utbyggnaden av den offentliga sektorn och det hårda skattetrycket. Raset i sparkvoten förklaras också av att det reala sparandet - främst hushållens bostadsinvesteringar - minskat kraftigt. Bakom denna utveckling återfinns bl.a. den begränsning av avdragsrätten för boenderäntor som genomfördes . Lärdomen av denna utveckling är att ytterligare begränsningar torde sänka sparkvoten än mer. Den försämring som inträffat kan dessutom förklaras av att avregleringen på kreditmarknaden ökat tillgången på krediter för hushållen, något som tillsammans med höga marginalskatter gjort lånefinansierad konsumtion mindre kostsam än vad den annars skulle ha varit. För att hushållens sparande skall öka krävs förutom varaktigt ökade realinkomster också en god realavkastning efter skatt på sparandet. Det måste helt enkelt löna sig bättre att spara än att låna. Ytterligare en viktig orsak till det dåliga hushållssparande! är den osäkerhet om sparandets framtida avkastning som den socialdemokratiska regeringens politik framkallat. För att människor skall våga spara långsiktigt krävs att spelreglerna ligger fast över tiden. Hushållens förmögenhetstillgångar och sparande De svenska hushållens finansiella bruttoförmögenhet uppgick till nästan . Räknas skulderna bort återstod en finansiell nettoförmögenhet på . Av tabell 3 framgår att den största tillgångskategorin utgjordes av bankmedel och kontanter. cent av förmögenheten var banktillgodohavanden. Återstoden bestod av till gångar i allemanssparande, obligationer, börsaktier, aktiefondsandelar, för säkringar m.m. Hushållens finansiella förmögenhet 1987 Tabell 3 upptar endast de finansiella tillgångarna. Det innebär att t.ex. småhus, jordbruksfastigheter och hyresfastigheter inte finns medtagna. En uppskattning visar emellertid att av hushållens totala tillgångar, d.v.s. både de finansiella och reala, låg i boendet, varav enbart småhus svarade för . Hushållens tillgångar i form av banktillgodohavanden och kontanter motsvarade 1982 inte mer än av det uppskattade marknadsvärdet på fastighetstillgångarna. Även om det torde ha skett vissa förskjutningar , förefaller det troligt att fastighetstillgångarna alltjämt svarar för den dominerande delen av hushållens tillgångar totalt sett. Den viktigaste sparformen för hushållen har varit bostaden. En egen bostad är ett angeläget sparmål för många och dessutom det bästa sättet att sprida förmögenhetstillgångarna i samhället. Ökat bostadsägande medför ekonomisk trygghet för den enskilde. Dessutom förbättras vården av bostaden, vilket medverkar till att begränsa driftskostnaderna. Detta är till fördel från både privatekonomisk och samhällsekonomisk synpunkt. I samband med den pågående skatteomläggningen skärps beskattningen av det egna boendet kraftigt. Höjda taxeringsvärden, ytterligare avdragsbegränsning och höjd fastighetsskatt motverkar möjligheten för många familjer att spara i och till ett eget boende. Det blir helt enkelt för dyrt. Av tabell 3 framgår att aktier utgjorde av hushållens finansiella tillgångar. Denna siffra innebär emellertid en överskattning av hushållens aktieägande, eftersom SCB även inkluderar stiftelser och organisationer i statistiken. Den del av det samlade börsvärdet som ägs av enskilda hushåll har minskat . ägde privatpersoner av börsaktierna. hade andelen sjunkit till . Enligt de senaste uppgifterna äger hushållen inte mer än av börsvärdet genom direktägande. Därtill kommer ca 5 procents ägande via Mot. 1989/90 aktiefonder. Minskningen av det privata aktieägandet har ägt rum som det antal hushåll som äger aktier har ökat. Tillkomsten av nya små aktieägare har dock inte kunnat uppväga utförsäljningen av aktier från större enskilda aktieägare. I stället har det institutionella ägandet ökat. Försäkringsbolag, investmentbolag, andra börsföretag, , stiftelser m.m. svarar för två tredjedelar av aktieägandet på fondbörsen. Det är mycket oroande att hushållen ersätts av institutioner som aktieägare. I en marknadsekonomi är det särskilt angeläget att aktiesparandet är väl spritt bland de enskilda medborgarna. Utvecklingen mot ett alltmer institutionaliserat ägande av näringslivet försvagar marknadsekonomin. När det personliga intresset för aktiers avkastning försvinner, riskerar aktiemarknadens funktionssätt att försämras. Den viktigaste orsaken till institutionaliseringen av aktieägandet är den ogynnsamma skattesituationen för privatpersoner jämfört med institutioner. Skatteomläggningen kommer att ytterligare försämra villkoren för det enskilda aktiesparandet. Hushållens mest dominerande tillgång, bortsett från småhus, är banktillgodohavanden. Som andel av de finansiella tillgångarna har inlåningen i bank emellertid minskat . Sparande i bank har jämfört med fastigheter och olika typer av lös egendom (utom aktier) haft en klart missgynnad ställning i skattehänseende, vilket torde vara en viktig förklaring till minskningen. De sparformer som är av störst betydelse när det gäller att finansera näringslivets utbyggnad - aktiesparande för riskkapital och banksparande för lånekapital - är således de som diskrimineras mest genom skattelagstiftningen. Hushållens försäkringstillgångar låg av den totala förmögenheten. 1987 hade andelen ökat till . syftar särskilt till att skapa trygghet och oberoende. Till skillnad från bank- och aktiesparandet är detta sparande långsiktigt och mindre rörligt. Privata pensionsförsäkringar och andra enskilda försäkringar stärker individens skyddsnät och minskar behovet av kollektiva försäkringar. Sparandet i pensionsförsäkringar har varit stigande. Förklaringen till detta är troligen att ATP-systemet inte upplevs som särskilt säkert. Inte minst har många kvinnliga försäkringssparare tillkommit av detta skäl. De höga marginalskatterna har dessutom gjort det förmånligt att spara i pensionsförsäkringar. En utveckling som innebär att det allmänna står för grundtryggheten och att människorna ovanpå detta frivilligt sparar i försäkringar är positiv. beslutade den socialistiska riksdagsmajoriteten att ta ut en särskild skatt på pensionssparande!. Regeringen presenterade förslaget om pensionsskatt utan att det hade föregåtts av någon utredning. Inte heller gavs utrymme för sedvanlig remissbehandling. Den enda instans som fick yttra sig var lagrådet. Lagrådet avstyrkte förslaget av konstitutionella skäl. Men det tog regeringen ingen hänsyn till. Förslaget förelädes ändå . Förutom att pensionsskatten aktualiserar viktiga konstitutionella aspekter 14 och enbart av detta skäl inte borde ha genomförts kan den också få negativa Mot. effekter på sparandet. Pensionsskatten skapar en ökad osäkerhet och mot- Fi603 verkar därmed direkt ett långsiktigt sparande i en situation när sparandet totalt sett skulle behöva öka. väntar nya pålagor på pensionssparandet.