mot · GD02U523 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:U523 av m.fl. (mp) EG-anpassningen och neutralitetspolitiken beslut att söka EG-medlemskap trots att landets permanenta neutralitet är registrerad såväl i ett statsföretag med som i en särskild neutralitetsgrundlag, har fått de ivrigaste EG-anhängarna att vädra morgonluft. Kan bli EG-medlem med bevarad neutralitet så borde det inte vara någon svårighet för vars neutralitet ju varken bygger på internationella överenskommelser eller särskild lagstiftning utan bara på en halvtannat århundrade gammal politisk praxis. I en utförlig analys från flir Internationale Politik om möjligheterna för neutrala länder att ingå i EG konstateras att det under alla förhållanden lär dröja länge innan EG kan fatta beslut om den österrikiska inträdesansökan, eftersom ett positivt beslut om österrikiskt inträde i praktiken också utgör ett beslut om att EG ska avstå från att utvecklas till en fullständig union som omfattar också försvars- och säkerhetspolitiken (Neutrale in die EG? Eftersom de flesta EG-ledare utom tagit ställning för att EG också ska omfatta försvaret, bedömer analysförfattaren chanserna för att få medlemskap utan avkall på neutraliteten som små. Men också innan EG öppet blir en militärallians finns betydande svårigheter. * Enligt artikel 113 kan fatta bindande beslut om utrikeshandelspolitiken med majoritetsbeslut. En medlemsstat kan mot sin vilja tvingas medverka i handelsbojkotter. Sådana är inte alls så ovanliga som man kanske tror. Enligt en amerikansk analys från (1986) har drygt hundra handelsembargon av olika slag lanserats , oftast av mot . Ett neutralt land kan alltså inom EG tvingas medverka i ekonomisk krigföring. * Det s.k. EPS (Europeiska politiska samarbetet) som gjort EG till en självständig utrikespolitisk aktör, kan också utgöra ett problem för neutrala stater. Visserligen har EG ofta intagit en progressivare och fredsvänligare hållning än t.ex. . Dessutom fattas besluten enhälligt, vilket betyder att en neutral EG-medlem teoretiskt skulle kunna förvandla EG:s utrikespolitik till en form av aktiv neutralism genom att lägga in veto mot allt som inte passar in i det mönstret. Men i praktiken kan det naturligtvis inte gå till på det sättet. Att de nuvarande EG-län derna skulle låta en nykommen, neutral medlem styra EG:s agerande Mot. på den politiska och diplomatiska världsarenan förefaller inte realistiskt. Varje permanent och förpliktande utrikespolitiskt samarbete måste bygga på ett mått av kompromissberedskap. knappast i längden enskilda medlemmar att uppträda med en stark egen och avvikande utrikespolitisk röst. Därför är det anmärkningsvärt att redan tycks medverka i EPS. polchefen på som en sorts observatör i EG:s EPS-sam Men, tillägger tidningen, Örns roll talar man dock helst tyst om (DN 24.11.89). * inställning (liksom i princip ) är naturligtvis avgörande för neutralitetens trovärdighet i en värld som behärskas av supermakterna. Visserligen har av ekonomiska skäl ändrat inställning till EG och erkänner nu organisationen som sådan. Därifrån till att välkomna en utvidgning av EG med en eller flera av de neutrala buffertstaterna lär steget dock vara långt. En union mellan och är uttryckligen förbjuden i statsfördraget mellan och . I ett officiellt memorandum med anledning av den österrikiska EG-ansökan, påminde den sovjetiska regeringen om att EG uppträder gemensamt inom den europeiska säkerhetskonferensen, inbegripet beträffande militära aspekter. Mot den bakgrunden, hette det, är den sovjetiska regeringen övertygad om att en permanent neutral stats medlemskap i en organisation som EG skulle leda till dess förlust av de reala möjligheterna att förverkliga sin neutralitetspolitik. (Telefax från svenska ambassaden i , 17.8.89). Hindren för neutralas EG-medverkan kan dock visa sig vara betydligt handfastare än gemensam handelspolitik, EPS och attityd. I en debattskrift från de österrikiska gröna, EG und Neutralität (1989), påminner en forskare från i om att EG, dvs. Europeiska Gemenskaperna, är en samlingsbeteckning på tre gemenskaper som i praktiken fungerar som en, nämligen vid sidan av den Ekonomiska gemenskapen (EEC) också och Euratom. Medlemskap i innebär alltså medlemskap i samtliga tre sammanslutningar. Och i deras statuter finns regler som svårligen går att förena med neutralitet. * I Kol- och stålunionens artikel 59, § 3, stadgas om leveransplikt för varor (kol och stål) som otvivelaktigt kan användas av en armé eller en flotta, dvs. varor som det är förbjudet för en neutral stat att leverera i krigstid enligt artikel 7. * I Euratoms artikel 52, stycke 1, angående främjande av framsteg på kärnkraftens område fastslås att försörjningen med , råvaror och klyvbart material ska tryggas genom en gemensam försörjningspolitik enligt principen om lika tillgång till råvarutillgångarna. För att sköta detta ska en särskild byrå inrättas. Det betyder att vid krig kan en neutral stat tvingas leverera klyvbart material till krigförande EG-stater. För del vore Ranstad-uranet i praktiken att betrakta som EGtillgång. Och hur skulle det vara möjligt att förhindra att kärnkraftverkens avfall måste levereras till franska atomvapentillverkare? och leveransvägar är ju väl upparbetade sedan Cogema-avtalen och de Mot. 1989/90 famösa svenska avfallstransporterna till La Hague. * I § 75 fin s regler som ger makt att med majoritetsbeslut fastställa gemensamma regler för in- och utfart till samt genomgångstrafik genom ett . Detta betyder att ett skulle kunna tvingas att tillåta genomfart för krigsmateriel och trupper, en eventualitet som uppenbarligen skulle kunna drabba (och ) hårt. Dessa båda länder är redan tyngda och pressade av den fredstida transittrafiken från norra till södra och EG-politikernas krav på att EG-trafikregler ska tillämpas; det har till och med från kommit förslag om att vissa genomfartsvägar ska klassas som EGvägar där tyngre och längre lastbilar ska tillåtas köra alltså en sorts panamakanaler på land, som de österrikiska EG-kritikerna uttrycker det. En för särskilt känslig del av neutralitetspolitiken är vapenhandeln. Går restriktiv (eller helt slopad) vapenexport att förena med EG-anpassning? Enligt för den inre marknaden (§ 55) planeras en harmonisering av vapenlagstiftningen. Enligt ett uttalande av EG-kommissarien vid en konferens inom WEU (West European Union, dvs. större delen av Natos europeiska medlemmar) måste den inre marknaden också gälla försvaret (11/1988). har på direkt fråga från danska EG-motståndare i vägrat ta avstånd från tanken på EG som en stor gemensam vapenmarknad. (15/1988 EG en egen vapensmedja). Den uttalade sig en majoritet av EG-parlamentets medlemmar för enhetliga vapenexportregler. EG-kommissarie förklarade att det vore naturligt med samma sorts harmonisering av reglerna för vapenhandel som gäller för all annan varuhandel i den inre marknaden . En geomgång som låtit göra visar att internationaliseringen av svensk vapenindustri går mycket snabbt och drivs fram såväl av industrins egen utveckling, som av politiska signaler i de senaste årens riksdagsbeslut och utredningsdirektiv som klart utsäger att restriktiviteten vid samarbetsprojekt ska vara betydligt mindre än för traditionell svensk vapenexport. Detta framgår av prop. 1986/87:95, SOU 1987:8 Försvarsindustrins utlandsverksamhet, direktiven till KMU (88/41) och i KMI:s skrift vapenexportpolitik (UD informerar 1989:1). I krigsmaterielutredningens uppgifter ingår att överväga vilka villkor som bör gälla för samarbetsavtal och analysera gällande sådana avtal. Man kan befara en utveckling där svensk vapenexport reellt ökar, men formellt minskar p.g.a. att den i allt större utsträckning kommer att ske inom ramen för samarbetsavtal. Svensk försvarsindustri blir genom samarbetsavtal reellt en del av en gemensam EG-vapenmarknad. Och inom EG finns inte samma restriktioner mot vapenexport som i . Sammanfattningsvis visar ovanstående analys att en seriös och trovärdig neutralitetspolitik varken går att förena med EG-medlemskap eller fullständig anpassning till EG:s inre marknad. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär att det förtäckta samarbetet mellan och EG:s s.k. EPS upphör, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att inte skall ingå i en gemensam vapenmarknad med EG, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att anslutning till eller harmonisering med 113 § vore oförenligt med trovärdig neutralitetspolitik, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att anslutning till eller harmonisering med Kol- och stålunionens 59:3 § vore oförenlig med en trovärdig neutralitetspolitik, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att en anslutning till eller harmonisering med Euratoms 52:1 § vore oförenlig med en trovärdig neutralitetspolitik, 6. att som sin mening ger regeringen till känna att en anslutning eller harmonisering med 75 § vore oförenlig med en trovärdig neutralitetspolitik. () () Per () () 1989/90 U523