mot · GD02So260 · 1990-01-24 00:00:00 — Det nya bilstödets konstruktion och dess koppling till handikappersättningen har väckt stor oro hos de handikappade. Att det förbättrade bilstödet har resulterat i att handikappersättningen reducerats i motsvarande eller högre grad är inte acceptabelt. Vi vänder oss emot denna tillämpning av vad som skulle bli en reform till de handikappades fromma. Enligt förordning 1988:90 utgår numera bilstöd till förälder med handikappat barn under förutsättning att föräldern sammanbor med barnet och har behov av ett fordon för förflyttning tillsammans med barnet. Märkligt nog utgår enligt dagens regler däremot inget bilstöd om barnet är familjehemsplacerat även om placeringen beräknas bli långvarig. Detta är än märkligare, eftersom det är angeläget att familjehemsplacering för barn med svåra handikapp underlättas. Statsrådet sade som svar på en fråga i bl.a.: Det är viktigt att svårt handikappade barn kan få familjehemsplacering, och det är viktigt att se till att de föräldrar som tar på sig den uppgiften också får det stöd de behöver. Trots statsrådets svar finns inget förslag i budgetpropositionen för att ändra på detta missförhållande. Fosterföräldrar för ett svårt handikappat barn får inte del av bilstödet. Skulle samma barn däremot bo hos sina biologiska föräldrar skulle bilstöd utgå. Vi anser att bilstödet skall bli föremål för en översyn. I denna översyn bör bl.a. ingå en bedömning av bilstöd i förhållande till färdtjänst. ligger i fråga om handikappanpassning av kollektivtrafiken efter flera länder i västvärlden. De bidrag som skall stimulera till åtgärder utöver vad nuvarande föreskrifter kräver är otillräckliga och kan inte heller förväntas nå en sådan nivå att någon effekt på kostnadsökningarna beträffande färdtjänsten uppnås. Vi anser att föreskrifterna i stället skall ändras så att trafikutövarna tvingas till handikappanpassning enligt den s.k. ansvars- och finansieringsprincipen. Den regeringsproposition, som antogs av , och de taxor som transportrådet sedan fastställt har fått till följd att de handikappades kostnader för längre resor ligger på en rimlig nivå medan taxan för kortare färdtjänstresor höjts på ett oacceptabelt sätt för dem, som är beroende av specialfordon för sitt resande. Någon form av länsfärdtjänst genom samarbete mellan kommuner, i likhet med vad som införts i , skulle kunna lösa problemen med kostnader för de kortare riksfärdtjänstresorna. Den teletekniska organisationen av beställningsrutinerna för riksfärdtjänst har fungerat dåligt . 020-nummer har varit så lång att vissa handikappade inte lyckats beställa sin resa . Vi förutsätter att transportrådet åläggs att åtgärda dessa missförhållanden. Det råder enighet om att den som vill bo kvar i sitt eget hem skall ha rätt och möjlighet till detta. Därför är det av största betydelse att fungerar väl och att den enskilde har rätt att välja den hemtjänst/hemsjukvård som hon anser bäst. I och betalar socialförsäkringen medel direkt till den person som behöver hemtjänst, så att vederbörande har möjlighet att anställa sin personliga assistent eller köpa tjänster från kommunen. För att öka den enskildes valfrihet anser vi att bidrag, motsvarande den kostnad som den offentliga verksamheten har eller skulle ha för att tillhandahålla den service brukaren har rätt till, bör gå direkt till den enskilde. Vi vill därför införa en serviceupphandlingsrätt för att stärka brukarens ställning. Serviceupphandlingsrätten utgörs inte av en kontant summa pengar, utan kvantifieras i ett antal assistenttimmar vars antal fastställs för varje enskild brukare. Det är detta antal timmar brukaren har rätt att dirigera antingen hon vill välja den kommunala , ett brukarkollektiv, enskilda personer eller kanske ett serviceföretag. Om vårt samhälle över huvud taget skall klara social vård och service på ett tillfredsställande sätt till allt fler äldre, sjuka och handikappade som behöver hemtjänst, är det alldeles nödvändigt att de kommunala monopolen bryts och att nya alternativ får växa fram. Det är också viktigt att underlätta för anhöriga vårdare att klara sin uppgift. Vi har i en annan motion begärt en förändring av sjukförsäkringssystemet. Genom de förslag som vi framför i den motionen - bl.a. en s.k. arbetsgivarperiod - kan resurser frigöras till tidiga rehabiliteringsinsatser, som är nödvändiga för att t.ex. undvika alltför tidig förtidspensionering. Förkortade sjukskrivningstider genom en samordning av sjukvårdens och sjukpenningens finansiering skulle minska samhällets utgifter väsentligt, vilket bl.a. redovisats av den s.k. . Genom förkortade sjukskrivningstider och tidiga rehabiliteringsinsatser kan resurser indirekt överföras till förbättringar på eftersatta områden inom handikappolitiken. Att båda föräldrarna aktivt skall delta i sina barns uppfostran och skötsel, och att detta ansvar inte som förr helt skall åvila mammorna, är nu allmänt accepterat. Tillfällig föräldrapenning kan ges till båda föräldrarna om de följer sitt barn till läkare när barnet lider av allvarlig sjukdom eller till någon av läkare beordrad behandling. För övriga habiliterings- och utbildningsinsatser finns ingen motsvarande möjlighet för båda föräldrarna att deltaga med ersättning från föräldraförsäkringen. Kan, som är fallet, bara en av föräldrarna få ersättning läggs alltför stort ansvar på mamman. uttalade sig, med anledning av bl.a. en moderat motion, i betänkande 1988/89 SfU12 positivt för att ändra detta förhållande men ville avvakta pågående översyn. RFV överlämnade sin rapport till regeringen i vilken det var positivt till förslaget. Regeringen har trots det ännu inte lagt något förslag. Vi föreslår därför att båda föräldrarna ges möjlighet att få tillfällig föräldrapenning vid habilitering och föräldrautbildning. Vi har länge föreslagit att handikappersättningen skall ha fler nivåer. Vi förutsätter att den aviserade utredningen om bl.a. högkostnadsskydd snart för upp denna fråga till behandling. Vi ifrågasätter också den halvering av handikappersättningen som drabbar gravt synskadade personer i samband med ålderspensioneringen. Bibehållen handikappersättning behövs oftast för att en förtidspensionerad person skall få samma möjligheter som en yrkesarbetande till ett aktivt liv. Funktionsnedsättningar, som kan komma p.g.a. ålder, förvärrar ofta den synskadades handikapp. En hörselnedsättning innebär att den synskadade, som kompenserat sin synnedsättning med hjälp av hörseln, blir avsevärt mycket mer handikappad än om synnedsättningen inte förelåg. Vi förutsätter att sittande utredning belyser dessa frågor och lägger förslag som förbättrar handikappersättningen på dessa punkter. Handikapporganisationerna gör genom sina breda grundläggande kunskaper om handikapp och de handikappades livsförhållanden en viktig insats i samhällsorganens arbete för de handikappade. Att ge bidrag till handikapporganisationerna istället för till myndigheter kan ofta vara en bra resursfördelning, som sparar pengar. Att avstå från att stödja organisationerna innebär kanske att man missar nyttan av de kunskaper som finns samlade inom dessa. Finansieringen av marginalskattesänkningen innebär för handikapporganisationerna att dessa, förutom de vanliga kostnadsstegringarna, drabbas av ökade kostnader i form av höjd moms och höjda reskostnader utan att för den skull kunna få del av några ökade inkomster i form av sänkta skatter. Med moderata samlingspartiets skattepolitik uppstår inte denna situation. Handikappade flyktingar och invandrare Att vara flykting och invandrare kan vara svårt av många skäl. Flyktingar vars problem förstärks genom handikapp bör uppmärksammas speciellt. Särskilt för de asylsökande flyktingar som har allvarliga funktionsnedsättningar bör rehabiliterande insatser sättas in de väntar på uppehållstillstånd. Enligt lagen om bistånd till asylsökande kan särskilt bidrag lämnas till han dikapputrustning och andra hjälpmedel som är nödvändiga för en dräglig livsföring. regler måste skapas så att statens roll klarläggs, då det visat sig att oklarhet råder om ansvaret för verksamheten, hur kostnaderna fördelas och vem som skall ta initiativ. Vi anser att bedömningen av eventuella behov av hjälpmedel bör göras redan vid den första hälsoundersökningen och att åtgärder vidtas . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om datorhjälpmedel och texttelefon, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett aktivt uppsökande arbete redan i skolan för att förebygga förtidspension, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ökad undervisning om olika handikapp i vårdyrkesutbildningarna och utbildningarna för byggnadssektorn1], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om länsskolnämndernas ansvar för utbildningen av handikappade1], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utgivningen av radio- och kassettidningar samt betydelsen av läns- och kommuntidningar2], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utökningen av utbildningstiden för sjukgymnaster och arbetsterapeuter till tre år1], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utökning av antalet utbildningsplatser för logopeder1], 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om anslag för avancerade datorbaserade hjälpmedel, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om datorn som tekniskt hjälpmedel för synskadade, hörselskadade och rörelsehindrade samt tillgången till texttelefon på arbetsplatsen, 5. att hos regeringen begär en utredning angående arbetstekniska hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning i enlighet med vad som i motionen anförts, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inbyggda verkstäder för en eller två personer3], 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om gymnasieutbildning för svårt rörelsehindrade ungdomar, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om uppräkning av taxorna för privatpraktiserande sjukgymnaster4], [att som sin mening ger regeringen till känna att remisstvånget för sjukgymnastisk behandling inom ramen för den allmänna sjukförsäkringen slopas4], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sjukgymnasters möjlighet att öppna egen praktik4], 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statsbidrag till gruppboende, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att lösa problemen vid beställning av riksfärdtjänst5], 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att bilstödet till svårt handikappade barn bör följa barnet även när det placeras i familjehem, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om serviceupphandlingsrätt i syfte att skapa frihet för den enskilde att välja alternativ hemtjänst, [att hos regeringen begär förslag om nya regler för att föräldrapenning vid tillfällig vård av barn skall kunna utgå till båda föräldrarna till handikappade barn vid habilitering och föräldrautbildning4], 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fler nivåer i handikappersättningen och handikappersättningens storlek för pensionerade synskadade, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om hjälp och stöd till handikappade flyktingar. () () () () () Per Stenmarck (m) () () () () () () 1 1989/90:Ub811 2 1989/90:K415 3 1989/90:A260 4 1989/90:Sf302 5 1989/90:T916 Innehåll Mot-1989/90 1. Inledning 4 So260 1.1 Andra prioriteringar 4 Vår sociala trygghet i ett internationellt perspektiv 4 Arbete i stället för pension 5 4.2 Individuella, flexibla lönebidrag 6 Fria läkemedel och förbrukningsartiklar 8 Radio- och kassettidningar 10 Hälso- och sjukvård 11 Handikappade flyktingar och invandrare 15