mot · GD02Jo819 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo819 av m.fl. (mp) Avfall och återvinning Avfallsproblemen tillhör baksidan av vårt konsumtionssamhälle. De enorma avfallsmängderna orsakar både miljöproblem och misshushållning med naturresurser. Det miljöfarliga avfallet tornar upp sig hos som inte har tillräcklig kapacitet varken för att lagra avfallet eller destruera det. Transporterna till anläggningen är också ett problem i sig eftersom det miljöfarliga avfallet måste transporteras långa sträckor med risker för människor och natur. diskuteras att bygga en ny destruktionsanläggning, men det är svårt att hitta någon kommun som vill ha den här typen av miljöfarlig anläggning inom sina gränser. Rötslammet från de kommunala anläggningarna är ett annat stor problem. Höga halter av tungmetaller och svårnedbrytbara organiska gifter gör att det inte är lämpligt att lägga på Kommunerna har försökt klara sina avfallsproblemen genom att satsa på sopförbränning, i panikartade försök att bli av med avfallet. Sopförbränning innebär miljöproblem med utsläpp av t.ex. tungmetaller och s.k. dioxiner som resurser förstörs som hade kunnat återvinnas med en annan typ av sophantering. Visserligen kan utsläppen av dioxiner och tungmetaller minskas med hjälp av rökgaskondensering, men då uppkommer istället problemet med vad man skall göra av kondensatet. För att lösa avfallsproblemen har man mer och mer börjat tala om att det enda sättet är att lösa problemen vid källan. Men i praktiken har ingenting hänt. behövs ett trendbrott när det gäller avfallsfrågorna! Kemikalielagstiftningen måste skärpas så att tillverkningen av miljöfarligt avfall upphör. Industriavlopp med miljöfarligt avfall ska inte längre få kopplas till de kommunala avloppsledningsnäten och miljöfarliga hushållskemikalier måste försvinna från butikernas hyllor. Det är nödvändigt för att slammet från reningsverken ska kunna återföras till jordbruket. I en annan partimotion har vi föreslagit en satsning på eklogiska toaletter för att komma ifrån problemen som systemet med vattentoaletter orsakar.I stället för sopförbränning och deponering av aska måste vi satsa på långtgående källsortering och kompostering eller biogasproduktion. Sopförbränningen bör avvecklas . Det viktigaste sättet att angripa avfallsproblemet är att minska mängden avfall och ändra avfallets sammansättning så att miljöriskerna minskar och möjligheterna till effektiv återvinning ökar. Den totala mängden avfall bör halveras . Ett sätt att gå tillväga är att arbeta med planer för avfallsreduktion i enlighet med vårt lagförslag som presenteras längre fram i motionen. Ett annat sätt är att införa obligatorisk miljörevision. I har det blivit allt vanligare för företag att tillämpa intern miljörevision (s.k. waste audit) för att finna affärsmässiga lösningar på företagets miljöproblem. Revisorns uppgift är även att bl.a hålla sig å jour med all ny teknik och att finna substitut för skadliga ämnen. Man skulle också kunna tänka sig ett system med en auktoriserad miljörevisor, vars uppgift det blir att upprätta företagens materialbalanser. Denne måste vara väl förtrogen med den industri eller den process som revisionen avser, och bör följdaktligen rekryteras internt. Vi vill inte här säga vilken typ av miljörevision som vi förordnar eftersom vi anser att formerna för miljörevisionen måste ses över i ett sammanhang med en översyn av hela tillsynsorganisationen. de grönas skattepolitik med sänkt skatt på arbete och hög skatt på energi och råvaror gör återvinning, återanvändning och reparation lönsammare. Men det räcker inte för att komma till rätta med problemen. Därför framlägger vi här ett lagförslag till avfalls- och återvinningslag (cykellagen). Lagens huvudsyfte är att reducera avfallsmängden, och att göra avfallet mindre farligt ur miljösynpunkt. För att uppnå detta mål är lagförslaget inriktat på förebyggande miljövård. Företag åläggs att upprätta och offentliggöra materialbalanser, livscykelspecifikationer och miljövarudeklarationer. Kommunerna skall upprätta avfallsplaner, vilka skall ge en detaljerad plan för hur avfallshanteringen skall utvecklas och avfallsmängderna minskas . I avfallsplanen skall bl.a. finnas en reduktionsplan för avfall och utsläpp för kommunens industri. Målet skall vara att , med hjälp av s.k. miljöanpassad teknik, kemikalieval och kritisk granskning av produktutbudet minimera utsläpp och avfall från produktion och konsumtion. I vårt budgetförslag har vi tagit upp 5 milj. kr. till ett projekt för att arbeta med konkreta målsättningar och åtgärder för att minska avfallsmängderna. Långtgående källsortering blir obligatorisk över hela landet och skall ha genomförts . blir central tillsynsmyndighet med vittgående befogenheter att styra avfallshanteringen i en för miljön positiv riktning. Verket får befogenhet att införa pant på varor, förbjuda miljöfarliga kemikalier, lägga miljöavgift på tillverkningsämnen och produkter m.m. Pant och skatt på förpackningar En stor del av hushållens avfall består av förpackningar. Även om inte alla dessa förpackningar är miljöfarliga innebär förpackningshysterin ett resursslöseri och dessutom utgör de ett volymproblem vid haneringen. Ett viktigt led i arbetet att minska mängden avfall är att drastiskt minska användningen av engångsförpackningar. För att klara en effektiv insamling av returförpackningar kan pantsystem och standardiserade typer av t.ex. glasflaskor och burkar användas. För returförpackningar skall en insamlingsgrad på eftersträvas. Även en förpackningsskatt skall införas. Skatten bör differentieras med hänsyn till de miljöproblem som varje produkt orsakar. , där vi är representerade, arbetar med ekonomiska styrmedel på avfallsområdet och vi avstår därför från att lägga något förslag i den här motionen hur avgifterna ska utformas. Dryckesförpackningar i form av aluminiumburkar och PET-flaskor som används som ett onödigt komplement till returflaskan skall förbjudas. Ett sätt att påskynda genomförandet av källsortering är att införa ett statligt stimulansbidrag som kan grundas på t.ex. antal nya hushåll med källsortering. Stimulansbidraget kan finansieras via en avgift på osorterade sopor som kommunerna betalar in till staten. Vid om-, ny- och tillbyggnad av bostäder skall soprummen planeras så att källsortering underlättas. Även utrymmet under diskbänken skall planeras för flera behållare. Byggnormen bör ses över i syfte att underlätta för långtgående källsortering. Matavfall skall i första hand användas i rötningsprocess för att utvinna metangas och i andra hand komposteras. Restprodukterna kan sedan återföras till jordbruket. Plaster - behöver utredas Ett stort problem i avfallshanteringen är plasterna. Plastförbrukningen ökar i . Det finns ytterst få fungerande retursystem, vilket gör att nästan all plast slutar som avfall. Inom plastindustrin används en lång rad kemikalier, som har väldokumenterade miljö- och hälsoeffekter. Dessa förgiftar i slutändan vår natur och oss själva, eftersom all plast blir avfall. Eftersom det finns så många olika slags plaster och många plastprodukter dessutom inte är enhetliga bör en expertutredning (t.ex. SNV och SIND) arbeta fram förslag till hur man kan begränsa antalet plaster och hur återvinningen av plaster kan förbättras. I vår budgetmotion anslår vi 3 milj. kr. till en utredning för att inventera de lösningar som finns för att öka återvinningen av plaster och minska antalet plastsorter. 1989 bildades in Europé (APME), en paneuropeisk sammanslutning av plastproducenter i . Samtliga APME-medlemmar har beslutat att åta sig att ta hand om och åter 1** 1989190. vinna alla plaster som via myndigheters och organisationers försorg samlas in i . Grundtanken är att all plast som blir avfall skall återvinnas, antingen genom återanvändning av materialet eller genom utvinning av energi. Vi föreslår att expertutredningen får i uppgift att även se över möjligheterna och förutsättningarna för ett svenskt deltagande. Redan nu kan dock plastprodukter märkas med plastsort så att konsumenterna får information om vad de köper. Den frivilliga avveckling av användning av PVC (polyvinylclorid) som påbörjats, och redovisas i budgetpropositionen, gäller av den totala användningen i . De övriga av PVC åtgärdas däremot inte i regeringens förslag. PVC finns i plastmattor och vinyltapeter, där fullgoda alternativ finns. Kontorsmaterial, hushållsartiklar och t.o.m. leksaker kan också innehålla PVC. Inom dessa användningsområden kräver vi att den totalförbjuds. Avvecklingen av PVC-förpackningar enligt regeringens förslag berör inte heller importerade förpackningar. Vi menar att en konsekvens av lagen om kemiska produkter är att PVC-förpackningar måste vara förbjudna. Lagen om kemiska produkter gäller såväl import som hantering inom landet. Substitutionsprincipen innebär att det mindre hälso- och miljöfarliga alternativet alltid ska väljas. Det är uppenbart att det inte är nödvändigt att tillverka förpackningar som innehåller PVC-plast. Information behövs om miljöfarligt avfall Kommunerna blir i regeringens förslag även fortsättningsvis ansvariga för hanteringen av hushållsavfall. Ansvaret kan redan nu utvidgas till att även inbegripa det miljöfarliga avfallet. Det är svårt för allmänheten att veta vad man skall göra med det miljöfarliga avfallet och veta vad det är som räknas som miljöfarligt avfall. Vi föreslår därför att kommunerna skall informera om vad som räknas som miljöfarligt avfall. Batterier som innehåller tungmetaller som kvicksilver och kadmium utgör ett stort miljöproblem. förbjöd regeringen en del av de alkaliska batterier som innehåller mer än 0.025 viktprocent kvicksilver eller kadmium. Vi anser att alla batterisorter med höga halter av tungmetaller måste förbjudas. Så länge inte batterier som är helt fria från tungmetaller finns, skall bara batterier med låga halter av tungmetaller tillåtas och dessa skall dessutom beläggas med pant. Bilbatterier (blyackumulatorer) som innehåller stora mängder bly bör också beläggas med pant på motsvarande sätt. De produkter som innehåller kvicksilver och andra tungmetaller ska förbjudas när det är möjligt enligt substitutionsprincipen. Övriga anser vi ska beläggas med höga panter för att underlätta insamlingen av uttjänta produkter och möjliggöra återvinning. Fastmontering av tungmetallhaltiga batterier ska förbjudas eftersom det försvårar insamling och återvinning. Alla varor som innehåller tungmetallhaltiga batterier ska märkas. Ett frivilligt system med miljömärkning har börjat införas. Vi har tidigare föreslagit att ska ha ansvaret för ett enhetligt system med miljömärkning och att miljörörelsen skulle få deltaga i en referensgrupp. skulle också kunna gå ut aktivt och undersöka olika varugrupper. Aktivt uppsökande är inte möjligt i det system som införs eftersom det är ett frivilligt system. Vi vill avvakta och se hur det införda systemet fungerar och föreslår att en uppföljning görs . Substitutionsprincipen tas upp i propositionen, vilket torde vara det enda av substantiellt värde i denna proposition. 1 vårt förslag till statsbudget inför nästa budgetår har vi satsat 15 milj. kr. på ett projekt i kemikalieinspektionens regi för att systematiskt tillämpa substitutionsprincipen. Dess värre försöker regeringen förbigå det faktum att höstriksdagen 1989 beslöt att lagen om kemiska produkter skall utvidgas att tillämpas på varor, för att återgå till den ordning som rådde, när LKP:s föregångare LHMV gällde. Regeringen respekterar inte det tagna riksdagsbeslutet. Vi kräver, att beslut skall gälla. Därmed behövs inte den ändring av 20 § LKP, som föreslås i propositionen. En senkommen ofullständig proposition I statsverkspropositionens (prop. 1989/90:100) bilaga 16 återfinns, i inbakat skick, den avfallsproposition som var utlovad . Vi noterar med förfäran att förslagen, trots den långa förberedelsetiden, är otillräckliga, urvattnade och att viktiga delar som borde vara med faktiskt saknas. Vi saknar således: - krav på miljövarudeklaration som verkligen klargör varans eller produktens avfalls- och miljöegenskaper, - registrerade produktansvariga i avfallshänseende, - krav på livscykelsspecifikation, dvs en redogörelse för en produkts miljöegenskaper och miljöpåverkan i samband med produktion, konsumtion och avfallshantering, - avfallsreduktionsplan med rättsverkan - den planering som föreslås i propositionen riskerar att bli ännu en papperstiger eftersom den saknar rättsverkan, - krav på materialbalanser för produktion; i en sådan klargörs vilka ämnen som förs in i processen, och vart de sedan tar vägen, - krav på långtgående källsortering, - lagrum för ekonomiska styrmedel, m.m. Vårt förslag till lag om avfall och återvinning 1 § Denna lag syftar till att skydda människors hälsa och miljön och att motverka förfaranden i en produkts livscykel som innebär slöseri med naturresurser eller ger upphov till miljöfarligt avfall. Paragrafen anger syftet med denna lag. Lagen har ett vidare tillämpningsområde än renhållningslagen. Den reglerar inte endast själva avfallshanteringen. utan reglerar även förfaranden i tidigare led som påverkar produkters och varors egenskaper som avfall. Det övergripande syftet är att skydda människors hälsa och miljön och därmed uppmuntra metoder i alla led av en produkts eller varas livscykel, som sparar på naturresurser och som ger ringa eller inget avfall. 2 8 Utöver denna lag gäller föreskrifter om avfallshantering i författningar om miljöskydd och om kemiska produkter samt i andra författningar. Denna paragraf motsvarar renhållningslagens 2 §. Ingen ändring föreslås. 3 8 I denna lag menas med avfall: sådant material som ägaren eller någon i hans ställe visar att han utan ersättning för dess värde vill bli av med, hantering: tillverkning, import, bearbetning, behandling, förpackning, förvaring, transport, användning, omhändertagande, destruktion, konvertering, saluförande, överlåtelse och därmed jämförliga förfaranden. I denna paragraf definieras begreppen avfall och hantering. Avfall som helt begrepp finns inte definierat i lag tidigare, endast hushållsavfall i renhållningslagen. vilket har ansetts mycket otillfredsställande. Vi anser det därför nödvändigt att tydligt definiera avfallsbegreppet, eftersom bestämmelserna i denna lag baseras på detta begrepp. Till avfallsbegrepet är ägarbegreppet knutet. Allt avfall har varit användbart material i någon form, vilket i sin tur haft någon ägare. Om det inte är ägaren som gör sig av med materialet, så är det någon i hans ställe med eller utan befoganderätt. Avfallet är sålunda inte knutet till en fastighet. Det går att visa att man vill bli av med avfall genom såväl ett aktivt handlande som en underlåtenhet att handla. Som exempel på ett aktivt handlande kan nämnas att kasta sopor i ett sopnedkast. En underlåtenhet att handla kan bestå i att en företagare lämnar kvar giftigt avfall nedgrävt på fabriksområdet. Hanteringsbegreppet är till ordalydelsen identiskt med det i lagen om kemiska produkter och apsluter i huvudsak till förarbetena till Lagen om kemiska produkter med ett undantag. I Lagen om kemiska produkter ingår import inte i hantering, vilket det däremot gör i denna lag. Det är tänkt att hanteringsbegreppet skall vara heltäckande och att därmed ingen form av hantering av en produkt eller vara som kan påverka avfallet skall falla utanför lagens tillämpningsområde. 4 8 Avfall skall hanteras på ett sådant sätt att det inte uppkommer olägenhet av betydelse från hälsoskydds- och miljövårdssynpunkt. Utrymmen, behållare och andra anordningar för hanteringen skall vara så beskaffade och skall skötas på ett sådant sätt att olägenhet inte uppstår. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om försiktighetsmått och andra åtgärder för att förhindra olägenheter i samband med avfallshantering. Regeringen får överlåta åt kommunerna att meddela sådana föreskrifter. Denna paragraf utgör en allmän aktsamhetsregel för hela avfallshanteringen. Den riktar sig till alla aktörer på avfallshanteringens område. Försiktighetskravet måste alltid vara uppfyllt och utgör hanteringens rättsliga villkor. Andra stycket ger regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att föreskriva om försiktighetsmått för att förebygga skada på människors hälsa och miljön. Bestämmelsen är framför allt avsedd att tillämpas på kemiskt avfall och annat riskavfall som t.ex. avfall från sjukhus. Föreskrifterna kan även avse hur olika anordningar som behållare och andra utrymmen skall vara anordnade och andra frågor som rör avfallshanteringen. För dessa mer konkreta bestämmelser är kommunen lämpligast som utfärdare av föreskrifter, eftersom det är kommunen som skall ha det övergripande ansvaret för avfallshanteringen i kommunen. 5 § Varje kommun skall upprätta en avfallsplan för att planera, utveckla och genomföra en materialhantering på ett miljö- och resursbesparande sätt. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får besluta om närmare föreskrifter beträffande avfallsplanens innehåll. Avfallsplanen skall innehålla avfallsreduceringsplan för kommunen samt för varje industriföretag med en fastställd tidsplan efter vilken åtgärderna skall genomföras. Vidare skall anges vilka åtgärder för återanvändning, återvinning som planeras samt hur slutligt omhändertagande av avfall skall utföras. Om privata företag inte Finns att anlita för återanvändning eller återvinning, är kommun skyldig att ordna åtcranvänding eller återvinning på annat sätt om det är samhällsekonomiskt lönsamt. Avfallsplanen prövas för antagande av kommunfullmäktige. Avfallsplanen prövas för fastställelse av . En avfallsplan innebär bl.a. en skyldighet för kommunen att ta reda på vilka typer av avfall som finns i kommunen och vilken mängd avfall som finns. Detta är ett första steg i kommunens arbete att ta över hela ansvaret för avfallshanteringen. I första stycket omnämnes materialhantering, eftersom många restprodukter i samband med produktion och konsumtion inte blir avfall, utan återgår i produktionscykeln genom återanvändning, återvinning eller genom annat utnyttjande, som t.ex. energiutvinning. Avfallsplanen skall lämna en utförlig redovisning över kommunens planer för avfallshanteringen. Planen skall vara rullande och omfatta en tidsperiod . Planen skall fortlöpande revideras. För att minska avfallsmängden i samhället skall kommunen i samarbete med industrin utarbeta en avfallsreduceringsplan som skall minska avfallet fram . Förutom de åtgärder som nämns i andra stycket kan planen beskriva det förebyggande miljöskyddsarbete som planeras och projekt, återvinningscentraler och miljöstationer som planeras i Vidare bör planen ange vilka återvinningsmål man önskar uppnå. Planen bör ge uttryck för hur kommunen planerar framtida lokalisering och utformning av olika hanterings- och behandlingsalternativ. I kommuner som har sopförbränningsanläggning skall avfallsplanen ange en tidsplan för avveckling av sopförbränning och vilka alternativa metoder som skall ersätta den. Tredje stycket anger att kommunerna är skyldiga att ordna med återanvändning eller återvinning om det inte finns privata intressenter. Det är inte säkert att återvinning är företagsekonomiskt lönsam fastän den är samhällsekonomiskt lönsam. Med begreppet samhällsekonomiskt lönsam menar vi inte bara värden som direkt kan mätas i pengar utan också lönsamhet i form av minskad miljöförstöring och resursförbrukning. Målsättningen måste naturligtvis vara att med hjälp av den ekonomiska politiken göra återvinning och återanvändning lönsam. Men innan vi har uppnått detta läge kan det bli nödvändigt att kommunerna, eventuellt inom ramen för samarbete i , investerar i egna anläggningar. De kostnader det innebär får täckas av avgifter från de kommunala renhållningsavgifterna. Kommunfullmäktige prövar planen för antagande och prövar den för fastställelse, vilket får till följd att den därmed får rättskraft, dvs. den blir bindande och styrande för framtida beslut. Därigenom ges kommuninvånare möjlighet att stämma kommunen, om denna skulle fatta beslut i strid med avfallsplanen. Om avfallsplanen inte uppfyller lagens minimikrav får planen inte fastställas. Vi har valt som den myndighet som skall fastställa planen, eftersom vi anser det viktigt att det finns samlad kunskap i landet om hur arbetet med att reducera avfallsmängderna fortskrider. får lättare att utforma ändamålsenliga föreskrifter enligt de bemyndiganden som ges i olika paragrafer i lagen. 6 § Om kommun ej upprättat sådan plan före . 1993 skall vid vite ålägga kommunen att göra det eller själv upprätta planen på kommunens bekostnad. Denna paragraf utgör ett instrument för statens naturvårdverk att framtvinga en avfallsplan, om en kommun skulle dröja för länge med planeringen av den framtida avfallshanteringen. 7 § Den som bedriver verksamhet som kan ge upphov till betydande mängder avfall eller till avfall som av annan orsak kan föranleda olägenhet av betydelse för hälsan eller i miljön skall lämna de uppgifter som behövs för kommunens planering av avfallshanteringen till den kommunala nämnd som utövar tillsynen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om uppgiftsskyldigheten. Det är kommunernas skyldighet att som ett led i avfallsplaneringen i samarbete med industrin inventera och analysera avfallsflödet för att bättre kunna ta hand om avfallet. Uppgiftsskyldigheten för dem som bedriver verksamhet som ger upphov till avfall är en förutsättning för att kommunerna skall klara det ansvar som läggs på dem. För att miljö- och hälsoskyddsnämnden skall kunna ge eftertryck åt en begäran om uppgifter kan nämnden förena beslut om föreläggande med vite enligt 33 §. får meddela närmare föreskrifter om uppgiftsskyldigheten. Sådana föreskrifter kan avse företagets avfallsreduktionsplan, vilka åtgärder som vidtagits för att minska avfallets farlighet eller krav på andra försiktighetsmått. 8 § Varje kommun skall svara för att avfall inom kommunen forslas till behandlingsanläggning i den utsträckning som behövs för att tillgodose hälsoskydds- och miljövårdskrav. Kommuner skall se till att bortforslingen anpassas till behovet och förutsättningarna för olika slag av bebyggelse och verksamheter. När kommunen planerar och beslutar hur skyldigheten enligt första stycket skall fullgöras, skall hänsyn tas till enskildas, organisationers och företags möjligheter att på annat sätt ombesörja avfallshanteringen på ett från hälsoskydds- och miljövärdssynpunkt godtagbart sätt. Regeringen eller myndighet regeringen bestämmer får meddela närmareföreskrifter om paragrafens tillämpning. Paragrafen fastslår kommunens skyldighet att forsla bort allt avfall som uppstår i kommunen, dvs. såväl hushållsavfall som industriavfall. Kommunen måste därför anpassa bortforslingen till de skilda behov som föreligger beroende på vilken typ av bebyggelse det är fråga om och beroende på vilka verksamheter som bedrivs i kommunen. Mycket av de restprodukter som uppstår tar industrin själv hand om . Denna möjlighet kvarstår under förutsättning att avfallshanteringen sker på ett ur hälso- och miljösynpunkt acceptabelt sätt. Formuleringen enskilda, organisationer och företag är vald för att markera att alla skall beredas möjlighet att ta hand om sitt avfall, så länge det görs på ett från hälsoskydds- och miljövärdssynpunkt godtagbart sätt. 9 § Avfallshantering får inte ske genom slutligt omhändertagande av avfallsproducenten om inte undantag har föreskrivits eller meddelats i det enskilda fallet. Första stycket gäller ej hushållens kompostering av det egna biologiskt nedbrytbara avfallet. Endast den som kommunen anlitar för ändamålet får taga yrkesmässig befattning med bortforsling av avfall. Paragrafen innebär att fastighetsinnehavaren är skyldig att lämna avfallet till kommunen för bortforsling och slutligt omhändertagande, om inte koncession har lämnats eller undantag har lämnats i det enskilda fallet.