mot · GE02So37 · 1990-12-13 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:58 Psykiatrisk tvångsvård, m.m. Vi anser att propositionens förslag till lag om psykiatrisktvångsvård till stora delar är godtagbart men menar att detkan finnas anledning att ta ytterligare några steg för attstärka patienternas ställning. Målet måste vara att tvånginte skall behövas inom den psykiatriska vården.Miljöpartiet de gröna vill:ta bort möjligheten förchefsöverläkaren att besluta om tvångsvård för en patientsom tagits in för frivillig vård, så kallad konvertering,minska tiden inom vilken domstolsprövning måste ske , § 7 i förslag till lag om psykiatrisk tvångsvård,förbjuda vissa vårdformer inom tvångsvården.I motionen behandlas också vissa frågor om denpsykiska vården inom kriminalvården.Det kan vara ändamålsenligt att sätta in de aktuellalagförslagen om psykiatrisk tvångsvård i ett ''vårdhistoriskt''sammanhang. Man får förutsätta att den förhärskandevårdmetoden alltid har ansetts uppfylla kravet på vetenskapoch beprövad erfarenhet av sina utövare.HistorikVid mitten av fick sina första egentligasinnessjukhus. Intagning på sinnessjukhus krävdes för deindivider som kränkte och våldförde sig påsamhällsordningen, menade man. Dessutom gällde det attta hand om sådana fridstörare och oskadliggöra dem. Undersenare delen av färdigställdes flera storasinnessjukhus. avtog användningen av detortyrliknande behandlingsmetoderna alltmer.Vid sekelskiftet hade en slags vårdtanke slagit igenomsom ledde till omfattande experiment på patienterna meddroger som bolmört, belladonna, opium och digitalis.Kedjor, bojor och ensamceller ersattes av stora avdelningarmed upp till 50--80 sängplatser som krävde bevakning. Ibörjan av kom en omfattande utbyggnad avsinnessjukvården till stånd efter en inventering gjord avmedicinalstyrelsen.Under 20-talet togs nya metoder i bruk. Det var långbadoch malariakurer. Spänntäcken, tvångströjor, skor ochvantar med speciella låsanordningar användes fortfarande.Det finns många som menar att social-darwinismen, som iprincip hävdar den starkes rätt, inte fick något fäste iSverige. Men det kan ändå konstateras att de som utbildadesig till mentalläkare och de som arbetade inommentalvården till övervägande delenfick läsa tysk facklitteratur som var färgad av rasbiologiskaoch social-darwinistiska tänkesätt. Efter tysk förebild fick viockså 1934 en tvångssteriliseringslag för utvecklingsstördaoch intagna på sinnessjukhus.30-talskrisen med arbetslöshet och stagnation iekonomin löstes delvis genom att man startade storaoffentliga byggnationer, vilket innebar att elva nyamentalsjukhus byggdes med 10 000 vårdplatser. 1935började man genomföra lobotomier och 1937 komelchockbehandlingen. Tusentals människor harlobotomerats här i landet. Lobotomering innebär att manmed ett kirurgiskt ingrepp skär av nervförbindelser mellanpannloben och centrala hjärnan.Vid mitten av 50-talet kom så psykofarmakan.Klorpromazin gjorde patienterna slöa, likgiltiga,initiativlösa och lättskötta. De yttremurarna ersattes av inre. Patienten blev sin egen fånge ochsin egen fångvaktare. Neuroleptikan hade en lugnandeinverkan på psykotiska människor och dess användandemedförde lugn och ordning på avdelningar där patienternatidigare varit upproriska och ordningen kaotisk.Antalet vårdplatser hade ökat med 23 000 från 20-taletfram . Ändå fanns det nu en stor överbeläggning.Under 60-talet kom Valium och liknande preparat.Läkemedelsindustrin arbetade och forskade för fullt.Under 70- och 80-talen gör så äntligen psykoterapin sittinträde och den och andra behandlingsformer gör att vi fårpsykiatriska kliniker med vårdavdelningar ochöppenvårdsmottagningar. Humanare vårdformer blirvanligare i mentalvården. Delvis på grund av de försämradeekonomiska förutsättningarna börjar nu mentalsjukhusenavvecklas. Att driva mentalsjukhus är nämligen mycketdyrt. Patienterna och deras behov av vårdform styr dockfortfarande inte utvecklingen av vården.KonverteringsfråganMiljöpartiet de gröna har tidigare hävdat attkonverteringsmöjligheten inte står i överensstämmelse medgrundläggande krav på demokrati och rättssäkerhet isamhället. En frivilligt sökt vård skall inte kunna övergå itvångsomhändertagande -- det kan inte vara förenligt medde riktlinjer som bör gälla för den psykiatriska vården. (Reservation i betänkande 1989/90:SoU10. )Socialberedningen var inne på samma tankegångar ochföreslog att den som har tagits in på sjukhus för psykiatriskvård i frivilliga former inte skall kunna hållas kvar mot sinvilja, även om han kan anses vara i behov av fortsatt vårdpå sjukhus.Det är enligt vår mening avgörande för förtroendet förden psykiatriska verksamheten att den som sökt vård påeget initiativ inte sedan skall hållas kvar mot sin vilja. Detunderströk också patientorganisationerna i sina remissvar.Ändå kom konverteringsmöjligheten genom lagändringså sent som 1983. av de 10 000 fall av tvångsvård somförekommer är konverteringsfall. Menanvändningen av denna lag skiljer sig mycket åt mellanolika sjukvårdsregioner. Man gör helt enkelt olikabedömning av fallen i olika delar av landet.Det bör påpekas att enligt den s k Hawaiideklarationensom antogs 1977 av bör varjepatient ha rätt att avbryta en frivillig behandling som haneller hon deltar i.Syftet med tvångsvård enligt förslaget till lag ompsykiatrisk tvångsvård är att den som vårdas skall bli i ståndtill att frivilligt medverka till erforderlig vård och ta emotdet stöd som han behöver (2 §). Tvångsvården vill uppnå ettstadium där patienten av fri vilja deltar i vården. Därmedskall det tvångsmässiga i vården upphöra. I detta ligger denyttersta gränsen för tvångsvårdens tillämpning. Om någonfrivilligt söker vård föreligger redan därigenom en tydligindikation på patientens viljeinriktning. Patienten villfrivilligt medverka till erforderlig vård och ta emot det stödhan behöver. Han befinner sig alltså redan vid den punktdär tvångsvården skall upphöra. Konsekvensen av dettaresonemang blir att enligt förslaget skall den som frivilligtsökt vård tvångsvårdas för att frivilligt kunna medverka tillerforderlig vård och ta emot det stöd som han behöver.Konverteringsmöjligheten motverkar sålunda egentligensyftet med lagen.I propositionen medges att de principiellainvändningarna mot konvertering måste tillerkännas ökadbetydelse. Regeringen är emellertid inte beredd att gå sålångt som att föreslå ett avskaffande avkonverteringsmöjligheten.Miljöpartiet de grönas uppfattning står fast,konverteringsmöjligheten bör avskaffas. Bestämmelsernaom övergång från frivillig vård till tvångsvård i 11--13 §§ iregeringens förslag till lag om psykiatrisk tvångsvård börinte antas. I lagen bör istället föras in ett förbud motkonvertering av det slag som socialberedningen föreslagit.AnsökningstidenI propositionen förslås att patienten kan tvångsinskrivasför av högst . För tvångsvård utöver dentiden krävs beslut av domstol.Socialberedningen föreslog en inledande vårdperiod omhögst . Några patientorganisationer ansåg attdomstolsprövning bör ske inom efterintagningsbeslutet av rättssäkerhetsskäl. Bland läkare ochvårdpersonal varierade uppfattningar om när prövningenbör äga rum, från ''i anslutning till intagningen'' till ''treveckor'' efter intagningen.I propositionen har man stannat , mest avhänsyn till länsrätternas arbetsbelastning ochmåltillströmning. Det är ett argument som inte hör hit.Av rättssäkerhetsskäl bör tiden för vårdperioden sättaskortare än vad som föreslagits i propositionen. Envårdperiod förefaller rimlig. Detta innebäratt förslaget i 7 § bör ändras till två veckor.Tvångsmedicinering och annan behandling motpatientens viljaSocialberedningen föreslog att tvångsmedicinering ochannan behandling mot patientens vilja inte får tillgripas omdet inte föreligger en allvarlig fara för patientens liv ochhälsa. Regeringen har haft vissa invändningar mot förslagetbl a av principiell natur.Socialberedningen föreslog att sådana behandlingar somkan ge bestående biverkningar (t.ex. psykokirurgiskabehandlingar) skall förbjudas eller begränsas. Likaså skallbehandlingar som av patienten kan upplevas som särskiltpåfrestande eller integritetskränkande inte få ges motpatientens vilja (t.ex. elchock och neuroleptika).Detta innebär att även sådan behandling som uppfyllerkravet på vetenskap och beprövad erfarenhet och kan gebestående hjärnskador eller personlighetsförändringar skallifrågasättas om de får ges under tvång. Beredningenmenade att etiska och moraliska värderingar oftast äroförenliga med behandling som kan ge obotliga skador hospatienten, speciellt om patienten tvångsvårdas.Elchockbehandling bör man vara oerhört restriktiv med.Biverkningarna med neuroleptikabehandlingen är välkänd. de gröna har i motioner också gettuttryck för patientens rätt till drogfri vård (mot.1988/89:So534, 1989/90:So526). Patienter som önskardrogfri vård skall kunna få sådan. Alternativet till drogerinom psykiatrin är ökad omvårdnad och tillgång tillpsykoterapi. Vi har lagt förslag om att regeringen utrederfrågan om när rätt till drogfri vård kan införas.Regeringens skäl för tvångsmedicinering är magra. Ipropositionen avvisas tanken på förbud i lag motanvändning av neuroleptika i depåform. Enligt regeringenfinns situationer då en patient har behandlatsmed ett depåneuroleptikum men allvarligt försämras isamband med att medicineringen upphör. Att i ett sådantfall vid en tvångsintagning övergå till en ny form avmedicinering kan vara direkt olämpligt från medicinsksynpunkt, menar regeringen. Man vill också gedepåneuroleptika om patienten under tvångsvårdstidenskall få vistas utanför vårdinrättningen i behandlingssyfte.Det första skälet innebär i sin yttersta konsekvens helt enkelt vill behandla en förutsedd eller oförutseddbehandlingseffekt eller biverkan av medlet med ytterligaredepåneuroleptika. Det andra skälet synes svårt att förenamed lagens syfte.Neuroleptikaanvändning i sig är tveksam och måletmåste vara en drogfri vård. De skäl som anförts fördepåneuroleptika under tvångsvård håller inte och därförbör metoden inte komma till användning i fortsättningen.Vi föreslår att lagen förses med ett förbud motpsykokirurgi och annan behandling av irreversibel natur vidtvångsvård, mot elchockbehandling vid tvångsvård och motanvändning av all neuroleptika vid tvångsvård, i vart fallförbud mot användning av neuroleptika i depåform.Psykisk vård på kriminalvårdsanstaltLagändringen i fråga om tvångsvård som brottspåföljdkommer att innebära att färre personer kommer attdömas till sluten psykiatrisk vård eller med den nyaterminologin till rättsspykiatrisk vård. Sannolikt kommerflera personer i stället att dömas till fängelse. Enligtpropositionen bör förslaget dock leda till totalt settbetydande ekonomiska besparingar för samhället.Idag råder en omfattande resursbrist inom denpsykiatriska vården. Den som önskar vård kan inte beredasden med hänvisning till platsbrist eller bristande resurser.I propositionen förutsätts att den som döms till fängelseskall kunna beredas psykiatrisk vård i form av frivilligvårdeller tvångsvård. Det är en överhängande risk att resursernainom sjukvården inte kommer att räcka trots de medel somkan komma att friställas på grund av reformen. Den sombör vårdas på sjukvårdsinrättning kommer helt enkelt inteatt beredas sådan vård utan blir kvar i fängelset. Därtillkommer alla de fall som kanske inte är sådana att debehöver psykiatrisk vård på sjukhus men väl adekvat vårdpå kriminalvårdsanstalten.Den psykiska vården på kriminalvårdsanstalterna äridag mycket eftersatt. Detta visar en utredning sommiljöpartiet låtit göra. Väntetiderna till de psykiatriskaavdelningarna eller klinikerna blir ofta mycket långa.Psykiska störningar kan orsaka våld inom anstalterna motintagna och personal. I praktiken är det så att det mångagånger är de intagna som får agera som vårdare, även i svårafall av psykiska störningar.Enligt lagen om kriminalvård i anstalt skall vårdenutformas så att den intagnes anpassning i samhället främjasoch skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Detfinns grundad anledning anta, vilket de grönatidigare påpekat, att kriminalvården snarare motverkar denintagnes anpassning än främjar den. Att en intagen blirutsatt för våld eller löper risk att bli utsatt för våld underanstaltstiden på grund av bristfälliga resurser är direktoförsvarligt.Förhållandena vid landets kriminalvårdsanstalter måstesnabbt bli föremål för en kritisk granskning, särskilt i frågaom den psykiska vården för de intagna. Dessutom måstekriminalvården få ökade resurser för att förbättra denpsykiska omvårdnaden på anstalterna. Detta bör gesregeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår 11--13 §§ i förslag till lag ompsykiatrisk tvångsvård,2. att beslutar att den som tagits in på sjukhuseller annan sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård ifrivillig form inte får hållas kvar mot sin vilja,3. att i stället för regeringens förslag antarföljande lydelse av 7 § första stycket i lag om psykiatrisktvångsvård:Om chefsöverläkaren vid en enhet där patienten vårdasfinner att denne bör ges tvångsvård utöver fråndagen för beslutet om intagning, skall han före utgången avtvåveckorstiden ansöka hos länsrätten om medgivande tillsådan vård.4. att beslutar att psykokirurgi och annanbehandling av irreversibel natur inte får utföras på patientsom undergår tvångsvård,5. att beslutar att elchockbehandling inte fårutföras på patient som undergår tvångsvård,6. att beslutar att tvångsmedicinering medneuroleptika inte får förekomma vid tvångsvård,7. att , om yrkande 6 avslås, beslutar attmedicinering med neuroleptika i depåform inte fåranvändas på patient vid tvångsvård,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om respekt för patientens önskan omdrogfri vård,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att psykoterapeutiska samtal börfå större betydelse i tvångsvården,[att begär att regeringen tillsätter en utredningmed uppgift att kritiskt granska den psykiska vården påkriminalvårdsanstalterna,1][att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ökade resurser till den psykiskaomvårdnaden inom kriminalvården.1]