ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02So265 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90: So265 av och (båda fp) Höjd åldersgräns för alkoholservering måste någonting hända med alkoholpolitiken i ! - Alkoholkonsumtionen ökar. Särskilt är det starkölsförsäljningen som okar. - Hembränningen ökar. Och inte många har någon känsla för att detta är ett lagbrott. - Langning - särskilt till ungdomar - är mycket vanligt förekommande. - Ungdomens restaurangbenägenhet har ökat - ja det har skett ett nytt nöjesmönster med ungdomsinriktade restauranger, vilka besöks . - Antalet serveringstillstånd på resaturanger har fördubblats under 1980talet. - Med den ökande alkoholkonsumtionen följer sämre folkhälsa, större brottsfrekvens och fler olyckshändelser. - En mycket stor andel av landets sj ukvårdsresurser åtgår till personer med alkoholrelaterade sjukdomar. - Människor i alla åldrar oroas över det tilltagande våldet på gator och torg. - Alkoholen är inkörsporten till narkotikamissbruk. - Vid konsumtion av alkohol försämras omdömet så att risken ökar för HIV-smitta och andra sexuellt överförbara sjukdomar. - Alkoholen är orsaken till tragedier och död för flera tusen människor i vårt land. - skall sänka alkoholkonsumtionen med en fjärdedel i enlighet med WHO-målet. Den sista punkten låter nästan skrattretande tyvärr i detta dystra sammanhang. Vad gör då riksdag och regering? Jo, talar och talar och författar vackra betänkanden. Det sänker inte konsumtionen. Föregående år besvarades vår motion om att höja åldersgränsen för alkoholservering med att detta kan övervägas. Varför handlar inte regeringen? Det går inte an att fortsätta blunda för problemen - eller som skett - att tala om dem. Det måste sättas in åtgärder av flera olika slag. Ett av dem är att införa 20-årsgräns på restauranger. Det håller inte att hänvisa till myndighetsåldern och därför låta 18-åringar dricka sig berusade på diskoteket. Myndighetsprincipen är redan åsidosatt vad gäller inköp på systembolaget. Det måste finnas en konsekvens - är alkoholen en fara på systemet så är den det på krogen också. Med hänvisning till det anförda hemställs att skyndsamt beslutar om sådan ändring i alkohollagstiftningen att serveringsåldern för alkoholdrycker höjs till . 1989/90 So265
mot · GD02So266 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:So266 av () Bilstödet till handikappade Förordningen om bilstöd till handikappade trädde i kraft , och har således verkat . Lagens huvudsyfte var att ge fler handikappade möjlighet till bilstöd, förbättra bilstödet, samordningsfördelar och förenkla förfarandet vid handläggandet av ansökan. Detta syfte har ej uppnåtts för vissa grupper. Speciellt gruppen handikappade är missgynnade. Bland dessa återfinns en begränsad grupp viktiga personer med stor kunskap. Ledare och förtroendevalda som efter långvarigt medlemskap i organisationer arbetar ideellt, eller för mycket blygsamma ersättningar, som ej bidrar väsentligt till dennes försörjning, men som har stort samhällsvärde. I de regler försäkringskassorna arbetar efter, fäster man stort avseende vid begreppet väsentligt tillskott till försörjning, och utesluter på detta sätt för samhällets funktioner kunniga och arbetsvilliga människors möjlighet till bilstöd. Det måste anses rimligt att även denna grupp av handikappade omfattas av lagen om bilstöd. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en översyn av lagen om bilstöd till handikappade.
mot · GD02So267 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:So267 av och (båda c) Översyn av socialtjänstlagen gäller socialtjänstlagen (SOL). Lagen som är en ramlag ersätter de tre tidigare speciallagarna, barnavårds- lagen, socialhjälpslagen och nykterhetslagen. Den nya lagen föregicks av ett omfattande och mångårigt utredningsabete. Avsikten med SOL har bl.a. varit att få till stånd en helhetssyn i socialpolitiken. Lagen skulle göra det möjligt att från sida få ett begrepp om den enskildes totala situation och behov. En bärande tanke har också varit att få in den sociala dimensionen i samhällsarbetet. Det har bl a uttryckts genom att skall medverka vid samhällsplaneringen. Innan lagen trädde i kraft, framfördes i flera remissvar en oro för att vissa verksamheter, exempelvis insatserna för handikappade och missbrukarvården, skulle komma att bli eftersatta inom ramlagstiftningen. Vi har erfarenhet av socialtjänstlagen. I debatten hävdas det rätt ofta att en del av de tidigare framförda farhågorna har besannats och att lagen har brister som måste rättas till. Flera delar av verksamhetsområde har, var för sig, blivit föremål för översyn. Någon samlad översyn och uppföljning av lagen har emellertid inte skett. Enligt vår mening är det nu motiverat att tillsätta en parlamentarisk utredning för en sådan utvärdering. Några fågor som kräver särskild uppmärksamhet är exempelvis: Har fått den avsedda rollen i samhällsplaneringen, har alkoholpoliti- ken blivit eftersatt, har rätten till bistånd hanterats på ett enhetligt sätt, har den enskildes ställning i förhållande till myndigheterna stärkts? Vår mening är således att tiden nu är inne för en övergripande översyn och uppföljning av socialtjänstlagen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en parlamentarisk utvärdering av socialtjänstlagen. () ()
mot · GD02So268 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:So268 av m.fl. (mp) Alternativt boende för bostadslösa I finns uppskattnirgsvis två miljoner bostadslösa. Olika siffror har figurerat mellan en miljon och fyra miljoner. I har socialarbetare uppskattat dem till 75 000 och i cirka sextusen. I mellanstora städer finns ett osäkert antal. Denna situation är närmast en skandal för den sociala välfärden och rättvisan i . De utslagnas antal ökar och de blir allt yngre och utslagningen går allt fortare. Här måste samlade insatser sättas in från stat, landsting, kommuner, kyrkor och alternativa rörelser och privatpersoner. de gröna föreslår att skall utforma direktiv för kommunerna att genom uppsökande verksamhet och på gator och torg och bland missbrukare och utslagna söka uppskatta behovet av sängplatser för de bostadslösa. Det finns i landets mellanstora och större städer skyddat boende, men på de flesta hem krävs med all rätt absolut nykterhet och i vissa fall krävs att de boende ställer upp på viss behandling. anser dock att det hör till de mänskliga rättigheterna att få sova i egen säng, få tillgång till dusch och eventuellt frukost även om man inte förmår vara nykter. För att hjälpa dessa missbrukare till ett värdigare liv kan kommunerna förslagsvis upplåta ett hus, där dessa grava missbrukare - under viss uppsikt erbjudes någon form av eget boende. Många skulle klara sitt boende helt på egen hand medan andra skulle behöva hjälp med enklare hemtjänstsysslor. Det här kan vara ett sätt att eventuellt lösa bostadsfrågan för dessa människor, eftersom en integrering i eller vanliga hyreshus tycks vara näst intill omöjlig. Missbrukare utgör ett alltför störande inslag i denna miljö. Min fasta övertygelse är att det är lättare att motivera till ett nyktrare liv om man har tillgång till ett något så när socialt boende och slipper den dagliga jakten efter en sängplats. Stat, landsting och kommuner bör tillsammans arbeta för en lösning av detta svåra sociala problem av solidaritetsskäl. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att en ana lys av behovet av alternativt boende för bostadslösa utförs enligt vad som i motionen anförts, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att efter genomförd analys bör planeras dels behovet av ekonomiska medel för nästa budgetår, dels start för utbyggnad i samarbete med landsting och kommuner. () () 1989/90 So268
mot · GD02So270 · 1990-01-21 00:00:00 — Motion till 1989/90: So270 av m.fl. (vpk) Ökade bidrag till riksorganisationen för kvinnojourer i har i sin anslagsframställan begärt att nuvarande bidrag till försöksverksamhet med kvinnojourer bör omvandlas till ett organisationsbidrag. Det är svårt att förstå varför regeringen inte heller bifaller det kravet. Kvinnojourernas verksamhet är nu så fast etablerad att de inte borde bedömas som provisorium i anslagssammanhang. Det stora behovet av deras verksamhet uppmärksammas mer och mer som kvinnojourerna och deras riksorganisation ständigt saknar pengar till en mängd viktigt arbete. Det bidrag som RÖKS (för kvinnojourer i ) erhåller genom räcker i stort sett bara till löner till kansliet, lokalkostnaden och viss administration. Till övrig verksamhet tvingas RÖKS ständigt jaga olika projektbidrag. Till den viktiga utbildningsverksamhet som RÖKS har ambitionen att bedriva saknas garanterade medel. Det gäller utbildning riktad till de ca hundra kvinnojourerna i landet. Men RÖKS samlade kunskaper om hot, övergrepp och misshandel på kvinnor borde också användas inom olika utbildningar, särskilt , vård-, jurist- och socionomutbildningen. För att utveckla arbetet inom kvinnojourerna behöver ett samarbete initieras mellan jourerna och olika delar av samhället. Det behövs också ett informationsmaterial om RÖKS och landets kvinnojourer. finns ingen samlad dokumentation om hur kvinnojourerna arbetar, hur man bemöter kvinnor i en svår situation, hur jourerna fungerar. För att ha en möjlighet att genomföra verksamhetsplaneringen behöver RÖKS ökade anslag. Regeringsföreträdare har i olika sammanhang, och senast med anledning av debatten om våldet i samhället, framhållit det viktiga arbete som utförs av kvinnojourerna. I det sammanhanget har regeringen också uttalat att särskild uppmärksamhet kommer att ägnas åt kvinnomisshandeln. Enligt vpk:s mening är det därför angeläget att RÖKS får ökade anslag. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att anslag till RÖKS skall utgå som organisationsbidrag, 2. att för /91 under anslaget H 3. till organisationer anslår . till för kvinnojourer. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1989/90 So270
mot · GD02So271 · 1990-01-20 00:00:00 — Motion till 1989/90:So271 av m.fl. (vpk) En informationsbroschyr angående prostitutionen i De länder i som ingenting annat har att sälja offrar sina barns kroppar till sexturister från den rika världen. Så ser förhållandet ut mellan rika och fattiga länder. Det är köparens marknad. Den rikes oinskränkta makt över den fattige. Att använda sitt ekonomiska övertag till att sexuellt förslava kvinnor och barn i fattiga länder är moraliskt oförsvarligt. Även svenskar deltar i denna exploatering som bygger på en kolonialistisk mentalitet som inte bara deformerar den förtryckta utan också förtryckaren. Detta är en verksamhet som man mycket väl kan kalla för slavhandel eftersom barnen på grund av fattigdomen tvingas sälja sina egna kroppar. Mot bakgrund av detta vill vpk föreslå att får i uppgift att utarbeta en informationsbroschyr som beskriver sexslaveriet. En sådan broschyr ska sedan delas ut av resebyråerna i samband med försäljning av resor till . Med hänvisning till det anförda hemställs att för /91 anslår . utöver regeringens förslag till m.m. anslag A 4 Informationsförsörjning eller således . (vpk) (vpk)
mot · GD02So272 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:So272 av och (båda c) Kokainets narkotikaklassning De senaste årens utveckling av kokainmissbruket i och kokainbrottsligheten i ger anledning till oro.Nya farligare varianter av kokainmissbruk som rökning av crack har börjat förekomma även i vårt land. Trots kokainhotet har lagstiftaren inte mött detta med några rättsliga åtgärder. Här vore det särskilt angeläget att få till stånd en skärpt rättslig syn på kokainets farlighet. Enligt gällande praxis, som grundades på ett utslag från högsta domstolen, är kokin att betrakta som farligare än amfetamin, men inte lika farligt som heroin. Bedömningen grundar sig på en sammanvägning av uppfattningar och dokumentation från det tidiga åttiotalet. har forskningen redovisat en rad skrämmande rön om kokainet: * Ett livslångt och svårstyrt kokainbehov kan utvecklas redan efter ett eller två missbrukstillfällen. * Kokainmissbruk kan snabbt leda till fatala överdoser på grund av hjärtsvikt eller andningsstillestånd. * Kokainet kan framkalla svåra förvirringstillstånd med starka inslag av grov aggressivitet. * Kokainmissbruk under graviditet framkallar svåra missbildningar och utvecklingsstörningar hos det väntade barnet. Den nya vetenskapliga dokumentationen torde motivera att kokainet jämställs fullt ut med heroin i farlighetshänseende. Ett sätt för lagstiftaren att göra detta är att överföra kokainet till narkotikaförteckningen 1, som i övrigt upptar bl.a. heroin och LSD. Den ringa medicinska använding av kokain som alltjämt förekommer inom sjukvården, bl.a. som lokalbedövningsmedel vid ögonoperationer, kan helt undvaras, eftersom kokainet där kan ersättas av syntetiska medel. I ett liknande fall då LSD alltjämt hade sina förespråkare för dess användning inom psykoterapi,fick sådana önskemål stå tillbaka för samhällets strävanden att helt få bort missbruket av en drog med farliga egenskaper. LSD uppfördes därför på narkotikaförteckning 1 och totalförbjöds även för medicinsk användning. Ett överförande av kolcain till narkotikaförteckning 1 skulle förutom att vara en skarp narkotikapolitisk markering även kunna tjäna som motiv för riksåklagaren att föra upp ett nytt kokainmål till högsta domstolen med syfte att få kokainet jämställt med heroinet i farlighetshänseende. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om uppförandet av kokain i narkotikaförteckningens grupp 1. () () 1989/90 So272
mot · GD02So273 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:So273 av m.fl. (c) Tekniska hjälpmedel för boende på ålderdomshem, m.m. Tack vare enträgna kamp kommer ålderdomshemmen att finnas kvar.Genom detta kommer valfriheten i boendet för äldre att öka. Ålderdomshemmet är en omsorgsform som passar äldre med behov av dygnetrunt-tillsyn , men utan den stora vårdinsats som sjukhemmen och långvårdsklinikerna erbjuder.Med moderna och ändamålsenliga ålderdomshem fylls ett behov som finns hos en stor grupp av äldre. Ålderdomshemsboendet innebär ett stort inslag av social gemenskap, men även stora möjligheter till avskildhet om man så önskar. Personaltillgången är högre än i servicehusboendet och det är en trygghet som uppskattas . Att bo kvar i det gamla hemmet är naturligtvis det allra bästa om service kan erbjudas. Tyvärr är personalomsättningen och personaltillgången sådan att det där ofta saknas kontinuitet i vården. Detta är ett starkt oroande inslag som gör att många äldre inte kan bo kvar i det ursprungliga hemmet när vårdbehovet ökar. Även samhällsekonomiskt har det visats att ålderdomshemsboende är en billig vårdform. För att underlätta och jämställa detta boende med andra boendeformer krävs dock en översyn av de regler som styr tillhandahållandet av tekniska hjälpmedel för den som bor på ålderdomshem. För den som behöver hjälpmedlet betraktas det som ett lån. Det borde därför vara möjligt att också som boende på ålderdomshem få dessa hjälpmedel utan kostnad. Inte minst ur personalsynpunkt måste det vara riktigt att förebygga belastningsskador, som ofta blir fallet då hjälpmedel saknas.Det är inte heller möjligt att i kommunerna bygga upp en egen central av hjälpmedel för utlåning. Underlaget är för svagt i en liten kommun. Staten bör därför ta ett övergripande ansvar för hjälpmedelsförsörjningen . För den personal som arbetar som föreståndare i äldreomsorgen på ålderdomshem finns det starka skäl som talar för att deras utbildning borde anpassas till de arbetsuppgifter som allt mera måste utföras av sjukvårdskaraktär.Tidigare ingick sjukvårdsutbilning i deras grundutbildning till föreståndare.Den service som kan ges på ett ålderdomshem skulle därmed kunna utökas. Ett enklare förfarande skulle bli fallet om en sjukvårdskunnig med sina medicinska kunskaper kunde bidra och bedöma sjukdomstillstånd som ofta inträffar hos äldre. Denna kunskap innebär också betydligt större möjligheter att förebygga och tidigt upptäcka förändringar hos den gamle. Detta gagnar de som bor på ålderdomshemmet och motarbetar inte dagens 1989/90 So273 Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statens ansvar för hjälpmedelsförsörjningen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande sjukvårdsutbildning av ålderdomshemsföreståndare. () () utbildning av föreståndarpersonal.Tvärtom blir utbildningen på detta sätt mera anpassad till de behov som finns i denna vårdform. Med dessa enkla insatser skulle ålderdomshemmens resurser på ett ännu bättre sätt kunna utnyttjas.
mot · GD02So277 · 1990-01-25 00:00:00 — av () Oregistrerad alkoholkonsumtion har vid åtskilliga tillfällen ställt sig bakom det av WHO rekommenderade målet att sänka alkoholkonsumtionen . presenterade ett program för hur detta skall gå till. I siffror räknat skall konsumtionen minska från ca ren alkohol per vuxen svensk till ca . Programmet är i hög grad inriktat på att inskränka konsumtionen av starköl i allmänhet och alkoholkonsumtionen på restauranger i synnerhet. Därutöver skall informationsinsatser medverka till den övriga minskningen. En svaghet i program är oviljan att ta itu med den oregistrerade konsumtionen. På det området berörs egentligen bara den tullfria införseln av alkohol. Denna anses av utgöra av den totala konsumtionen. Ett avskaffande av den tullfria införseln skulle således minska totalkonsumtionen . Detta kräver emellertid att siffran för den totala konsumtionen ökas med den tullfria införseln, eftersom denna aldrig räknats in i ovan angivna per invånare. Uppgiften att den tullfria införseln skulle utgöra av totalkonsumtionen bygger sannolikt på CANs Rapport 89. På sid. 123 i den rapporten framgår uppskattning av införseln . Vidare konstateras i rapporten att det inte skett några större förändringar i antalet resor till utlandet varför förhållanden skulle vara desamma . Det är anmärkningsvärt att ett statligt organ som CAN inte anser att resandet ökat , ett årtionde då t.ex. trafiken mellan och nära nog fördubblats, flygtrafiken på genomgått en expansion av exceptionellt slag och resandet över bara ökat och ökat. Att den enorma utvecklingen av resandet också lämnat spår efter sig i form av väsentligt ökad införsel av tullfri sprit måste betraktas som självklart. Till den ökade införseln kommer laglig och olaglig hemtillverkning av vin och sprit. Vid ett möte i den internationella organisationen () i framträdde den i mycket högt ansedde alkoholforskaren och hävdade att den oregistrerade alkoholkonsumtionen i , tullfri införsel och smuggling oräknade, skulle uppgå till av den registrerade. 1 1989/90. Det finns alltså anledning att anta att den verkliga alkoholkonsumtionen i är kanske högre än den registrerade. Ett arbete för att minska alkoholkonsumtionen kan inte bara inriktas på att minska den registrerade konsumtionen om det skall ske med allmänhetens acceptans. Det är stor risk att det i så fall inte blir någon verklig minskning alls. Det är också anmärkningsvärt att fäster så litet avseende vid den oregistrerade konsumtionen. Att eliminera den innebär ju att WHO-målet med marginal torde vara infriat och ytterligare begränsningar av legal försäljning och servering inte skulle behöva vidtas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att en utredning tillsätts för att beräkna omfattningen av den oregistrerade alkoholkonsumtionen och med uppgift att föreslå åtgärder för att minska denna konsumtion. 1989/90 So277
mot · GD02So278 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90: So278 av () Minskning av alkoholkonsumtionen har i ett presenterat handlingsprogram, vars syfte är att uppnå WHOs målsättning om en 25-procentig nedskärning av alkoholkonsumtionen, anvisat åtgärder och metoder att skärpa en redan ytterst restriktiv alkoholpolitik. Det finns - åtminstone i denna kammare - en bred enighet om angelägenheten av att minska den totala alkoholkonsumtionen, förändra nuvarande dryckesmönster och därigenom minska missbruk och alkoholskador. har i sina rekommendationer endast strävat efter att reglera tillgången. När det gäller efterfrågan - dvs. i grunden alkoholpolitikens förankring hos allmänheten och bland alkoholkonsumenterna - saknas i programmet strategier och uppslag till påverkansaktiviteter. Det stora flertalet av landets vuxna befolkning konsumerar alkohol. Varje förändring av den förda alkoholpolitiken kommer med andra ord att beröra gemene man och av den anledningen är det av yttersta vikt att alkoholpolitiska beslut får en bred förankring också hos allmänheten. På så sätt skapas förutsättningar för att åtgärderna kan komma att påverka individernas attityder och konsumtionsbeteenden. Flera av de förslag som presenterat är av den karaktär att de snarare verkar i motsatt riktning, vilket kommer att ha en negativ effekt på försöken till konsumtionsminskning. Det gäller t.ex. ambitionerna att minska antalet utskänkningstillstånd. För att vi i skall kunna sänka en redan internationellt sett låg totalkonsumtion fordras dels att alkoholpolitiska åtgärder möts av sympati och total acceptans av allmänheten, dels att vi förändrar attityderna och inställningen till att öppet prata om alkoholkonsumtion och missbruksrisker. I detta avseende måste handlingsprogram revideras och kompletteras på väsentliga punkter. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att minska alkoholkonsumtionen. 1989/90 So278
mot · GD02So279 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90: So279 av och (båda s) En kartläggning av narkotikamissbruket Utredningen om narkotikamissbrukets omfattning () redovisade 1979 att det i vårt land fanns 10 000-14 000 s.k. tunga narkotikamissbrukare samt att över 200 000 ungdomar hade prövat narkotika. Narkotikautvecklingen har inte kartlagts med samma detaljskärpa. Statistik och fältrapporter från olika håll ger en splittrad bild av den verkliga utbredningen av narkotikamissbruket. Undersökningar av skolungdomars narkotikavanor visar på en minskning i dessa grupper. Erfarenheter bland socialarbetare och poliser tyder däremot på en fortsatt spridning av missbruket bland socialt väletablerade grupper. Omfattningen av detta missbruk är okänt. Vissa undersökningar redovisar att uppemot en halv miljon svenskar använt narkotika. En detaljerad kartläggning av socialförvaltningens fältarbetare i visade att myndigheterna 1988 hade identifierat inte mindre än 539 narkotikamissbrukare. Motsvarande antal 1984 var 321 missbrukare. Ett dramatiskt exempel på hur en kraftinsats kan uppdaga ett omfattande missbruk ges av polisens erfarenheter från . När polisen systematiskt kartlade all narkotikabrottslighet i kommunen kunde man redovisa totalt 7 000 narkotikabrott jämfört med cirka 200 året innan. polisdistrikt svarade det året för en femtedel av samtliga narkotikabrott som anmäldes i vårt land. Narkotikasituationen har dessutom förvärrats genom att nya droger som kokain, crack och ecstasy (MDMA) börjat förekomma i allt rikligare mängder och ofta även i grupper som inte tidigare varit kända i missbrukssammanhang. Det synes därför vara så att det nuvarande rapporteringssystemet inte förmår att med precision redovisa det totala missbruket. I samhällets strävanden att helt få bort det icke-medicinska bruket av narkotika är en noggrann kartläggning av missbruksläget och utvecklingstendenserna en viktig förutsättning för snabba och ändamålsenliga åtgärder. Med hänsyn till att förflutit sedan UNO:s arbete och att det givits många indikationer på ett förändrat missbruksläge bör hos regeringen begära en landsomfattande kartläggning på vetenskaplig grund. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att en landsomfattande och vetenskaplig kartläggning av narkotikamissbrukets omfattning bör göras. 1989/90 So279