mot · GE02L4 · 1990-10-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:8 Vårdnad och umgänge Den huvudsakliga intentionen i rubriceradproposition är att göra det enklare för föräldrar attvid en separation komma överens när det gällervårdnaden om och umgänge med gemensammabarn. Därför åläggs kommunerna -- genom etttillägg i socialtjänstlagen -- en skyldighet att vidbehov erbjuda samarbetssamtal. Samarbetssamtalhar prövats i ett stort antal kommuner (224) ocherfarenheterna är goda. En lagstadgad skyldighetkräver dock att kommunerna utökar sinamöjligheter att bistå med samarbetssamtal vilketkommer att kosta pengar. Ett 60-tal kommuneranser att i nuvarande ekonomiska läge har de ingenmöjlighet att erbjuda samarbetssamtal. Deekonomiska effekterna av förslaget diskuteras dockinte i propositionen och det anser vi vara en brist.Vi tror att kommunerna behöver stöd för att byggaupp eller bygga ut en kvalitativt och kvantitativt välfungerande familjerådgivning.Barn har rätt till båda sina föräldrar. Dettaborde vara en självklarhet, men är det tyvärr alltförsällan. Barn är dessutom beroende av såvälföräldrarna som myndigheter för att denna derasrätt ska sättas i främsta rummet. Samhället måsteunderlätta för föräldrarna så att dessa kan sättabarnens behov och intressen framför sina egna.Med detta anser vi naturligtvis inte att vi utesluteratt separationer även kan vara det bästa berörs mellan 20 000 och 25 000 barn avskilsmässor. Umgängesrätten blir för en delföräldrar den spröda länk med vilken det fortsattaföräldraansvaret och föräldraskapet skaupprätthållas.För att umgängesrätten ska fungera behövs enrad insatser: För att främja kontakten behövs förturvid bostadsförmedlingen till en bostad nära barnetför den förälder som flyttar från det tidigaregemensamma hemmet. Det behövs fria resor förbarn som ska träffa en förälder som inte bor påsamma ort. Bostadsbidrag ska kunna utgå till bådaparter så att de har råd med en bostad medutrymme för barn. Det behövs föräldrautbildningoch det behövs utbildning för yrkeskategorier somarbetar med barn och föräldrar iskilsmässosituationer.Propositionens förslag är vällovliga och i sakpositiva, men den tar inte steget fullt ut.Fortfarande är det föräldraperspektivet somär det helt dominerande. När det gäller för barn såviktiga frågor borde barnperspektivet varautgångspunkten. Det gäller exempelvis vidbedömningar av hur den gemensamma vårdnadenska bestämmas. Ännu talar man om föräldrars rätttill sina barn, och lagen som reglerar detta kommeräven fortsättningsvis att kallas föräldrabalk. Istället borde vi tala och skriva i termer sombarnabalk, barnens rätt till sina föräldrar ochbarnens behov.Barnens bästa ska vara den avgörande faktornvid besluten. Vanskötsel och svår försummelse frånnågon förälders sida ska självklart medförainskränkningar eller förlust av umgängesrätten.Här tror vi, i motsats till propositionens förslag, attdet också är rimligt att vårdnadsutredaren skaanger vilken som är mest lämpad att få vårdnaden.Även försummelse när det gäller att utnyttjaumgängesrätten bör påtalas. Detta bedömer vi somsvårt att lagreglera, men vi tror att just enutbyggnad och ökad kompetens inomfamiljerådgivningen skulle kunna ge en förbättringnär det gäller sådana förhållanden.Möjligheterna att utse kontaktperson ellerombud för barn anser vi ska utökas i förhållande tillpropositionens förslag. Flera tragiska händelserunder senare tid gör att vi nu är mer övertygade äntidigare om att i krislägen ska en person meduppdrag att se till barnets bästa utses. Separationerär exempel på en sådan krissituation. Görsbedömningen att barnet behöver enkontaktperson/ombud ska det också finnas enskyldighet att utse en sådan. Barnet, socialnämnd,vårdnadsutredare eller någon barnet närståendekan vara den eller de som ges rätten att begäraförordnandet av ett sådant ombud.Vårdnadsutredningar kan bli mycket långaoch uppslitande. Det kan också, som framgår avpropositionen, se ut som om det pågick tvåprocesser; en i kommunens socialnämnd och en itingsrätten. Detta är för barnens del djuptolyckligt. Vi anser dock inte att de långa tidernaenbart beror på att ärendena måste handläggas isocialnämnden utan på problemens komplexitet.Vi vill därför att socialnämnden inte bara ska ståsom betalningsansvarig (vi antar att det var tänktså), utan att vårdnadsutredningen även skagodkännas av kommunens socialnämnd. Vi menaratt där finns en allmän kompetens och en lokalkännedom som kan vara oumbärlig vid en tvist omvårdnaden. Vårdnads- och umgängesfrågor skahandläggas så fort som möjligt och derashandläggning ska prioriteras. Det är rimligt atträtten har möjlighet att sätta en tidsgräns för närutredningen skall vara klar och att rätten tarställning till eventuella tidsöverdrag.I propositionen föreslås att handläggningen avdessa ärenden ska ske i tingsrätten. Vänsterpartietanser att om inte socialnämnden kan lösa envårdnadstvist ska mål av detta slag inte hänvisas tilltingsrätten utan till länsrätten. På länsrätten finnsf.n. en större socialpsykologisk kompetens än hostingsrätten. Därmed inte sagt att vi tycker den ärtillräcklig. Vi vill gärna se att denna kompetensökar även vid länsrätterna och att deras samarbetemed ökas. För medan tingsrätternahar ett näst intill obefintligt samarbete medkommunernas socialtjänst så är länsrätternaskontakter avgjort bättre. Analogt med detta vill viäven att mål som rör äktenskapsskillnad ochfastställande av underhållsbidrag ska handläggas avlänsrätten. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om kommunernasekonomiska möjligheter att erbjudasamarbetssamtal,2. att hos regeringen begär förslag utbyggnad avfamiljerådgivningsbyråverksamheten,3. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om ettbarnperspektiv i lagstiftningen,4. att beslutar att de kommunalasocialnämnderna även fortsättningsvis skall varaförberedande instans vid vårdnadstvister,5. att beslutar om införandet av entidsgräns för vårdnadsutredningar,om inte det föreligger synnerliga skäl för en längreutredningstid,6. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om att överföramål som rör frågor om vårdnaden och umgänge tilllänsrätterna.