mot · GD02Fi74 · 1990-05-10 00:00:00 — Brist på arbetskraft förekommer fortfarande på vissa delar av arbetsmarknaden. Åtgärder för att öka arbetskraftsutbudet är därför fortsatt nödvändiga. Lönebildning och avtalsrörelser måste reformeras för att möjliggöra samhällsekonomiskt rimliga avtal. Oberoende av konjunkturläge bör ett långsiktigt arbete bedrivas för att vidta de strukturella förändringar som är nödvändiga för att förbättra ekonomins funktionssätt. Ett fullföljande av en skattereform med en rättvis fördelningsprofil, en reformerad offentlig sektor, en industripolitik med inriktning på främjande av högteknologi, investeringar i utbildning och kommunikationer, samt en politik som tillvaratar hela landets utvecklingsförmåga hör därvidlag till de viktigaste strukturåtgärderna. I de offentliga transfereringssystemen måste en utveckling inledas mot större grundtrygghet och enklare regler med mindre marginaleffekter. Det gäller bl.a. införande av en höjd grundpension lika för alla samt studielön för studerande. I nedanstående avsnitt utvecklar vi vår argumentation och våra förslag beträffande de delar av den ekonomiska politiken sorn vi ser som extra angelägna. - Främjande av investeringar - Inflationsbekämpning och lönebildning Beträffande övriga konkreta förslag i ekonomiska politik hänvisas till de tidigare nämnda motionerna. Regeringen pekar på att man föreslår tre åtgärder i propositionen som ökar hushållens sparande. Skattereformen, som skapar bättre betingelser för hushållens sparande och sämre villkor för att låna, är en faktor. Åldersgränsen i allemanssparandet avskaffas och dessutom föreslår regeringen att pensionssparande även skall kunna göras genom andra finansiella företag än försäkringsbolag, t.ex banker. Regeringen räknar med att dessa åtgärder ger omedelbar verkan även på kort sikt. Som vi tidigare i motionen anfört innebär dock regeringens förslag till skattereform att också en rad åtgärder som motverkar ökat sparande införs. Vi menar dessutom att ytterligare stimulanser måste införas för att höja den svaga sparkvoten. Vi föreslår mot denna bakgrund: - Införande av personliga investeringskonton - Aktiefonder och allemansfonder med möjlighet att placera i icke börsnoterade företag. Ett högt hushållssparande fyller flera syften. För det första ger det hushållen ekonomisk trygghet och ökat oberoende Fi74 att ha en stor finansiell buffert. För det andra ger ett sparande i egen bostad, aktier, vinstandelsfonder och i eget företag en positiv makt- och ägandespridning i samhället. För det tredje innebär ett högt sparande i hushållssektorn definitionsmässigt en lägre konsumtion och därmed minskad risk för överhettning och inflation som följd. anser därför att sparande i ekonomin i första hand skall ske i hushållssektorn. För att öka hushållssparande behövs konkreta åtgärder. Det krävs bl.a. för att öka lönsamheten för sparande. föreslår att ett program för ökat sparande och decentraliserat ägande skall tas fram. Målsättningen för det totala finansiella sparandet bör sättas högt. Överskottet skall i huvudsak genereras i hushållssektorn. Målsättningen för hushållssparande bör vara att få en sparkvot för hushållen på . har föreslagit detta i en speciell motion om sparande och decentraliserat ägande. Vissa av de förändringar i kapitalbeskattningen som föreslås via skattereformen, bl.a. en enhetlig skattesats på , kopplat till avdragsbegränsningar för lån kommer förhoppningsvis att ge vissa bidrag till att förbättra sparandet. Emellertid föreslår regeringen genom skattereformen ävenledes en del försämrade villkor för sparandet - bl.a. ett slopat sparavdrag och ökad beskattning bl.a. på allemanssparande. Sammantaget anser vi att sparstimulanserna inte på långt när är tillräckliga. Vi har därför i samband med våra motioner om skattereformen föreslagit en rad förändringar. Det innebär bl.a. ett bibehållet sparavdrag på . Vi föreslår också införande av personliga investeringskonton. Avkastning på banksparandet har under den största delen av 1970- och varit negativt efter skatt. Införandet av allemanssparande har sannolikt inte gett något större tillskott till nettosparandet, utan till största delen medfört en överflyttning från annat banksparande. Insatser behövs för att göra målsparande verkligt attraktivt. vill därför införa personliga investeringskonton. Följande riktlinjer för personliga investeringskonton bör gälla. - Personliga investeringskonton införs för långsiktigt målsparande. - Insättningarna maximeras till ett halvt basbelopp och undantas från beskattning. - Avkastningen görs skattefri. - Uttag utan skattekonsekvenser får endast göras till investeringar i permanentbostad eller i eget företag. - Beskattningen sker när tillgången avyttras. - Vid uttag till annan användning sker beskattning . Ett system med personliga investeringskonton kommer att aktivt bidra till ett ökat enskilt sparande i bank. Det kommer också att bidra till ett ökat intresse för att starta eget företag samt att äga sin egen bostad. Detta sparsystem ger till skillnad från allemanssparande ett system för Mot. Personliga investeringskonton ersätter till viss del det pj74 institutionaliserade pensionssparande^ men utgör det ett viktigt komplement. Systemet kan också bidra till en sundare aktiemarknad med fler aktörer och en större andel aktier ägda av enskilda och färre via institutioner. Tillgångarna på det personliga investeringskontot skall inte gå att belåna. Detta tillsammans med långsiktigheten i sparandet minimerar risken för skattearbitrage. Personliga investeringskonton stimulerar till nysparande. Skälet till detta är att en omflyttning av tidigare sparade och beskattade medel till ett personligt investeringskonto skulle innebära att man bytte skattefria medel mot medel med långsiktig skattekredit. Knappast någon skulle agera på detta sätt, varför investeringskontot kommer att innebära en kraftig stimulans för nysparandet. Genom att det personliga investeringskontot kraftigt stimulerar hushållssparande och därmed minskar konsumtionstillväxten, ges utrymme för investeringar och en förbättrad bytesbalans. Det personliga investeringskontot kan också i någon utsträckning stimulera till ökade arbetsinsatser, eftersom extrainkomster blir skattefria om de sätts in på personligt investeringskonto. Skattebortfallet för stat och kommun reduceras därmed eftersom det i detta fall blir extra inkomster som sparas. Personliga investeringskonton minskar också boendekostnaderna och är det idealiska bosparandet för ungdomar. Vidare underlättas nyföretagandet. har i motioner till utförligt redovisat investeringskontots möjligheter och fördelar. Det bör ankomma på regeringen att verkställa den ytterligare utredning som kan krävas och återkomma till med ett konkret förslag om införande av personliga investeringskonton, också innefattande ett förslag till finansiering för de statsfinansiella kostnader som uppkommer på kort sikt. Målsättningen bör vara att införa personliga investeringskonton från . Yrkandet om detta har framställts i samband med partimotion om skattereformen. Som ovan nämnts motsätter vi oss att sparavdraget slopas. Som vi i inledningen till motionen anfört är stimulanser för det privata sparandet mycket angelägna. Det s.k. sparavdraget är en sådan stimulans framför allt av betydelse för småspararna med låga eller normala inkomster. En person med låg marginalskatt och som tidigare utnyttjat sparavdraget riskerar att få höjd skatt på sitt sparande efter skattereformen. Detta är en följd av att vederbörande ej får någon större nytta av att skattesatsen sänkts till på sparandet. Denna risk bör undanröjas. Ett sparavdrag bör enligt vår uppfattning även i fortsättningen finnas kvar i skattesystemet. Med tanke på att skattesatsen sänks finner vi en lämplig nivå på avdraget vara . Trots en sänkt skattesats på kapitalinkomster bör allemans- och ungdomsbosparandet även fortsättningsvis ha en lägre skattesats för att stimulera till enskilt sparande. En skattesats på anser vi därvidlag vara väl avvägd. Beträffande allemansfondsparandet har vi härutöver ett komplétterande förslag. Vi föreslår inrättande av särskilda allemansfonder med möjlighet att placera i icke börsnoterade företag. Sådana fonder skulle stimulera riskkapitalbildningen i småföretag. Vi anser att detta ändamål är så angeläget att denna sparform bör ha en lägre skattesats eller högre ränta än vanligt allemansfondsparande. För detta talar också att placeringen innebär en högre risk för den enskilde spararen än vanliga allemansfonder. 1 samband med partimotionen om skattereformen har vi av regeringen begärt förslag till sådana allemansfonder. Härvidlag vill vi också hänvisa till en motion lagt i frågan (mot. 1989/90:Sk361). Dagens riskkapitalmarknad fungerar såvitt avser kapitalbildning åt de stora företagen men lämnar mycket övrigt att önska när det gäller små och medelstora företag. Det avreglering och förnyelse av kapitalmarknaden har inte inneburit någon nämnvärd förändring för de små och medelstora företagen. Dessa är hänvisade till den traditionella kreditmarknaden för att tillgodose sitt kapitalbehov. De små och medelstora företagen är morgondagens storföretag och de står i hög grad för dynamik och utveckling av svenskt näringsliv. Det är mot bakgrund av detta som föreslår att åtgärder och stimulanser vidtas för att skapa förutsättningar för allmänheten till ett ökat sparande i nya och mindre utvecklings- och tillväxtföretag. förslag är att utveckla det nuvarande aktiefondsparandet till att i högre grad gälla icke börsnoterade aktier. Sådant aktiefondsparande skall enligt uppfattning åtnjuta en lägre beskattning än övriga aktiefonder. Vi har utvecklat dessa tankegångar i flera motioner till bl.a. mot. 1989/90:Sk361. För att skapa förutsättningar för ett ökat allmänt sparande i icke börsnoterade mindre och medelstora aktiebolag bör en rad skattemässiga överväganden göras. I en ekonomi, som den svenska, med en stor konkurrensutsatt sektor är det viktigt med en hög investeringsnivå. Detta har inte varit fallet . I samband med valutaavregleringen har detta varit än mer påtagligt då i hög grad svenska företag investerat i utlandet men investeringar i motsatt riktning dvs. utländska företags investeringar i har varit sällsynta. förslag att införa personliga investeringskonton, samt möjlighet för aktiefonder och allemansfonder att placera i icke börsnoterade företag, ökar den totala investeringsvolymen. har också föreslagit förbättrade möjligheter för utvecklingsfonderna då det gäller att stödja investeringsverksamhet (se mot. 1989/90:N58). Vidare har föreslagit omfattande program på det infrastrukturella området, bl.a. 40 miljarder för järnvägsut- 23 för förbättring av grusvägar (mot. 1989/90:Al 18, Mot. 1989/90 1989/90:A283). Den svenska inflationstakten har överstigit jämförbara länder inom . Inflationen är i dubbelt eller i vissa fall så hög som i våra viktigaste konkurrentländer. Denna utveckling urholkar kontinuerligt reallöner och konkurrenskraft. En rad faktorer har bidragit eller bidrar till den snabba inflationsutvecklingen. Några av de mest betydande är: - hanteringen av den offentliga sektorn - bristande regional balans med bl.a. överhettning i storstadsregionerna - den svenska modellens funktionssvårigheter Den sneda fördelningspolitiken, manifesterad inte minst genom skatteomläggningar och skattereformer som ger störst utbyte åt höginkomsttagare bäddar för kompensationskrav från låglönegrupperna. Enligt vår uppfattning är en rättvis fördelningspolitik också ett verksamt medel för lugn på arbetsmarknaden och lägre inflation. Arbetsförhållanden, investeringar och löner inom den offentliga sektorn har halkat efter näringslivets utveckling. Detta är en följd dels av regeringens förda svångremspolitik och nedskärningar medelst osthyvelsmetoden, dels regeringens motvilja mot en genomgripande reformering av den offentliga sektorn. De offentliganställdas löner har släpat efter lönerna på den privata sidan. Detta har slutligen givit upphov till strejker och påföljande mycket kraftiga nominella lönelyft. En annan politik för den offentliga sektorn hade kunnat undvika denna olyckliga utveckling som kommer just i ett skede då den svenska konjunkturen vänt nedåt. Genom en alltför svag regionalpolitik från regeringens sida har följden blivit regionala obalanser. Detta skapar löneglidning och överhettning på arbets- och byggnadsmarknaderna i storstäderna och därmed en utveckling som driver på den allmänna prisutvecklingen i hela landet. En politik för regional balans - som förespråkar - hade motverkat denna utveckling. Skattereformen som påbörjats och är tänkt att fullföljas driver mycket kraftigt på den allmänna prisutvecklingen. Detta är en följd av finansieringen med betydande inslag av direkt prishöjande indirekta skatter. Inflationen stiger på detta sätt med 1990 och 1991. Arbetstagarsidan har ej accepterat att dessa effekter av skattereformen avräknas i löneförhandlingarna. förslag till skattereform dämpar inflationen påtagligt i förhållande till regeringens och reformförslag. Under kommande avsnitt utvecklar vi ytterligare vår kritik mot skattereformens inflationsdrivande effekter. Den "svenska modellen har drabbats av uppenbara svårigheter att uppnå det samförstånd och de lugna avtalsrörelser som tidigare åstadkommits. nebildningen och formerna för avtalsrörelserna måste reformeras i grunden. 1989/90 Detta måste främst ske genom frivilliga överenskommelser mellan arbets- pj74 marknadens parter. De ansträngningar som gjorts från regeringens sida att via medling och överläggningar samordna avtalsrörelserna och undvika kompensation för skattereformens effekter har accepterats av oss. Vi har emellertid uttryckt skepsis över möjligheterna att lyckas, i vart fall i de tidsperspektiv som angivits. Den förhandlingsgrupp som regeringen nu tillsatt som medlare på arbetsmarknaden bör få chansen att slutföra sitt arbete. I detta sammanhang kan vi dock bara beklaga att regeringen väljer att gå in med förslag till en momshöjning. En momshöjning i detta läge riskerar bara att öka kompensationskraven och försvåra samhällsekonomiskt rimliga avtal. har angivit att skattereformen skall främja följande mål: - Skatt efter bärkraft - Arbete och företagande - Sparande och decentraliserat ägande - God miljö- och resurshushållning - Sänkning av den totala skattekvoten. Det förslag som lägger fram är i överensstämmelse med dessa mål. Beträffande reformens huvudinriktning har arbetat efter följande riktlinjer. Marginalskatterna skall sänkas kraftigt. En ökad likformighet med internationella förhållanden är nödvändig och uppnås genom reformens inriktning. Beträffande skatteskalorna skall högsta skattesats för statlig skatt vara , vilket skall uttas . i taxerad inkomst räknat penningvärde. Skatteskalorna, inklusive grundavdraget, skall inflationsskyddas vilket även skall innefatta ett reallöneskydd. För att förbättra den fördelningspolitiska profilen skall ett förhöjt grundavdrag medges i vissa inkomstskikt. Finansieringen skall ske så att låg- och medelinkomsttagarna inte får betala höginkomsttagarnas marginalskattesänkningar. Reformens fördelningspolitiska helhet skall således innebära att inkomst- och förmögenhetsskillnaderna ej skall öka. Finansieringen skall innebära skärpt beskattning av kapitalinkomster, breddad bas för inkomster under inkomstslaget tjänst samt viss indirekt beskattning. Återhållsamhet skall iakttas vid finansiering via beskattning av nödvändig konsumtion såsom boende, livsmedel och kultur. Särskild återhållsamhet bör iakttas beträffande finansiering via regressivt verkande mervärdeskatt. På miljö- och energiområdet skall beskattning ske genom punktskatter. En differentierad mervärdeskatt skall införas med lägre skattesats för nödvändig konsumtion. Dagens inkomstslag inkomst av kapital, tillfällig förvärvsverksamhet och annan fastighet skall slås samman till ett inkomstslag. ter skall i huvudsak beskattas med en enhetlig skattesats på . Beträffande företagsbeskattningen skall inriktningen vara sänkta skatte- pj74 satser och breddad skattebas genom minskade reserveringsmöjligheter. Pensionärernas beskattning skall reformeras för att möjliggöra likabehandling med löntagarna i beskattningshänseende. Detta bör ske genom införande av en höjd grundpension lika för alla. Skattesystemet skall, i sig självt, och i så stor utsträckning som möjligt åstadkomma önskvärt fördelningspolitiskt resultat. Ökade transfereringar som bestående förutsättningar för skattesystemet skall undvikas. Skattereformen beräknas ge upphov till dynamiska effekter. Dessa skall beaktas i finansieringen . Därmed bör ett höjt totalt skattetryck via överfinansiering undvikas. förslag till skattereform redogörs för i detalj i motionerna 1989/90:Sk434 och 1989/90:Sk96. RINK (SOU 1989:33) innehåller i bilaga IV två större fördelningspolitiska studier utifrån utredningsförslagen. Även kommittén för indirekta skatter har i sitt betänkande (SOU 1989:35) gjort vissa fördelningspolitiska beräkningar. Därutöver har, efter att merparten av skatteutredningarna avlämnat sina betänkanden, några större fördelningsstudier presenterats av organisationer fristående från utredningsarbetet. Slutligen innehåller proposition 1989/90:110 vissa fördelningspolitiska studier. Osäkerheten beträffande skattereformens fördelningspolitiska utfall är dock stort. De resultat som framkommit i flera av de redan gjorda studierna pekar på att stora delar av befolkningen skulle förlora på skattereformen. Resultaten har vidare pekat på att det fördelningspolitiska målet om att lågoch medelinkomsttagare ej skall betala höginkomsttagarnas skattesänkningar ej uppnås. Visserligen har en del förändringar till förmån för låg- och medelinkomsttagare gjorts i förhållande till skatteutredningarnas förslag. förslag innebär därtill en lägre beskattning av nödvändig konsumtion som mat och boende. Bl.a. mot bakgrund av detta är vårt alternativ mer fördelningspolitiskt rättvist än det förslag som framläggs i propositionen. Det är dock av största vikt att skattereformen fortlöpande utvärderas. De studier som görs bör omfatta såväl individer, hushåll som regioner. Särskild vikt bör läggas vid de förändringar som föreslås beträffande boendet. Regeringen bör få i uppdrag att initiera de föreslagna studierna. Yrkande har framställts i partimotion (1989/90:Sk96) om skattereformen. Enligt vår uppfattning får inte skattereformen innebära att de samlade alternativkostnaderna för närvaro på arbetet blir så höga att människor stimuleras till friskfrånvaro. I samband med skattereformens utvärdering bör analyseras effekterna på arbetskraftsutbud och sjukfrånvaro mot bakgrund av detta. Risken för en ökad friskfrånvaro är enligt vår uppfattning främst föranledd av den kraftigt ökade beskattningen av en rad tidigare skattefria förmåner under inkomst av tjänst, samt försämrade reseavdrag etc. som föreslås i föreliggande proposition samt i proposition 1989/90:111. Regeringen bör få i uppdrag att initiera också denna studie. Yrkande har framställts i partimotion (1989/90:Skl 13) om skattereformen. Skattereformen sådan den föreslagits av regeringen och är så konstruerad att de grupper som inte kommer att få del av marginalskattesänkningarna ändock måste vara med och stå för finansieringen. Detta blir framför allt följden genom att regeringen och valt breddad och höjd moms som en av de främsta finansieringskällorna. har skarpt kritiserat detta förhållande. Regeringens förslag innebär kraftiga bidragshöjningar och därmed ökad rundgång. Varje krona som läggs ut på bidrag måste tas in i ökad skatt. Enbart nettot av åtgärderna som föreslås beträffande pensionstillskott, KBT, studiemedel, bostads- och barnbidrag uppgår för regeringens del till . Med förslag till finansiering blir inflationspåverkan mindre och de automatiska transfereringsökningarna därmed inte så stora. Sammantaget uppgår dessa till . Detta är således mindre än en tredjedel av regeringens bidragsökningar. förslag ger ett bättre fördelningspolitiskt utfall än propositionens förslag. Därmed uppkommer heller inte samma behov av generella kompletterande fördelningspolitiska åtgärder. Den tredje vägens politik har misslyckats med att ta tillvara möjligheterna att långsiktigt skapa den hållbara utveckling i den svenska ekonomin som efterkrigstidens mest utdragna högkonjunktur hade kunnat ge möjligheter till. Istället har den långvariga överhettningen i ekonomin lett till att nödvändiga anpassningar och strukturella åtgärder i samhället skjutits . De grundläggande strukturella problemen i ekonomin kvarstår. Den nödvändiga förnyelsen av svensk industri har inte skett i tillräcklig omfattning, trots det goda konjunkturläget. Den tredje vägens devalveringspolitik har konserverat industristruktur. Avregleringen på kapitalmarknaden kombinerat med det starka konjunkturläget och den goda tillgången på kapital har inte förvaltats för en långsiktig konsolidering av svensk industris position. Den av devalveringen i hög grad betingade vinstutvecklingen inom den traditionella basindustrin har gjort att kapitalbildningen i första hand skett inom dessa näringar. Avregleringen av kapitalmarknaden och den expanderande aktiemarknaden har gjort att intresset koncentrerats dit. Stora institutionella placerare, såsom löntagarfonderna, har dessutom bidragit till att driva upp kursutvecklingen och koncentrera ägandet i de börsnoterade företagen. Däremot kvarstår kapitalbildningsproblemen för små- och nyföretagandet. Inför en stundande konjunkturavmattning är detta allvarligt. Den offentliga sektorn har allt oftare ställts under debatt. Det står klart att sektorn omfattar en så stor andel av den totala samhällsekonomin, att den inte kan fortsätta att öka. Nya reformer och verksamheter måste i huvudsak genom omprövning, prioritering och effektivisering. Flera verksamhetsområden inom den offentliga sektorn har 27 emellertid akuta problem. Det gäller i första hand vård och skola. Skälen till Mot. 1989/90 problemen är flera - utarmade resurser, personalflykt, organisatoriska och PJ74 strukturella problem etc. För del är vård och omsorg samt skola prioriterade områden. har tagit aktiv del i uppbyggnaden av välfärdspolitiken. För att den offentliga sektorn ska fungera bättre måste verksamheten förändras och effektiviseras. Det måste ske med utgångspunkt i en positiv grundinställning. Grundtryggheten skall förstärkas i såväl det offentliga transfereringssystemet som i den offentliga verksamheten. Människor skall ha god och likvärdig tillgång till samhällets tjänster oberoende av bostadsort, ekonomiska eller andra förutsättningar. - Rättvis fördelning. De offentliga medlen måste fördelas mer rättvist . Det gäller t.ex. likvärdig del för alla föräldrar av samhällets stöd till barnomsorg, likvärdig service samt utbildning över hela landet etc. - Decentralisering och delaktighet. Minskat avstånd mellan den offentliga verksamhetens konsumenter och producenter. Större möjligheter för de offentligt anställda att ta ekonomiskt och organisatoriskt ansvar för verksamheten. Målstyrning och ramstyrning bör tillämpas i högre grad. - Valfrihet och alternativ. Medborgarna bör få goda möjligheter att välja mellan olika former för t.ex. vård, barnomsorg och äldreomsorg. Det kan ske både genom varierad verksamhet inom den offentliga sektorn och genom t.ex. privata och kooperativa komplement till stat och kommun. De enskilda medborgarnas möjligheter att hävda sin rätt gentemot myndigheter måste öka. har tagit upp den offentliga sektorns förnyelse i en särskild motion till (mot. 1989/90:K504). De regionala obalanserna är ett annat viktigt strukturproblem. Regional balans måste vara ett grundläggande mål för den ekonomiska politiken. Regionalpolitiken skall syfta till att minska överhettning i vissa regioner, medan andra regioner måste få bättre förutsättningar för att höja den ekonomiska aktiviteten och bekämpa arbetslöshet.