mot · GD02So201 · 1990-01-12 00:00:00 — av m.fl. (m) Äldrevården Moderata samlingspartiet vill fördjupa välfärden. Den enskildes ställning skall stärkas inom ramen för det gemensamma socialpolitiska ansvaret. Vi föreslår därför bl.a. att valfriheten starkare markeras i lagstiftningen och att socialförsäkringssystemet byggs ut. En allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring ger alla rätt till valfri sjukvård utan att det kostar den enskilde något extra. Människor skall kunna påverka hela sin livsmiljö och vårdinriktningen i betydligt större utsträckning än vad som sker . har kommunerna nästan uteslutande byggt upp som ett kommunalt monopol, där valfriheten inskränker sig till att de som önskar tjänsten kan tacka ja eller nej till den service som erbjuds. Alternativ ger möjlighet att bredda verksamheten och därmed öka valfriheten. utför ett arbete som de flesta äldre värdesätter. En utmärkande kritik är emellertid att det blir allt fler personbyten. Hemvårdspersonalen tillhör också en yrkeskår som är utsatt för stor personalomsättning och sjukfrånvaro. Även av det skälet är det viktigt att kunna erbjuda alternativa former för hemtjänst. Ålderdomshemmen är den vård- och boendeform som passar bäst för många äldre med behov av en betydande tillsyn utan att för den skull behöva sjukvårdens resurser. Den debatt som varit om ålderdomshemmen har illustrerat hur viktigt det är att låta människors behov, inte myndigheters direktiv, styra vården och omsorgen. Äldreomsorgen är inne i en krissituation, därför att många patienter bor fel, vårdas fel och far illa. Patienter som borde skrivas ut från akutsjukhus eller sjukhem blir liggande kvar därför att de inte kan beredas den vård och omsorg de behöver i hemmet eller i serviceboendet. Å andra sidan finns det pensionärer som inte klarar eget boende, inte ens i . För t.ex. många åldersdementa kan dagvård eller gruppboende vara den idealiska lösningen. Det är sålunda angeläget att alternativen blir fler och att möjligheterna till dagvård och gruppboende ökar. Alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyller rimliga kvalitetskrav skall ges rätt till samma stöd från det allmänna som motsvarande offentligt bedrivna verksamhet. Genom att det i stort sett föreligger ett vårdmonopol saknar vårdpersonalen möjligheter att påverka vårdens utformning eller att 1 1989/90. gå till alternativa arbetsgivare. Därför är det också från personalens synpunkt viktigt med flera alternativ. Flera arbetsgivare gör det möjligt att byta arbete utan att lämna vårdområdet. För den som så önskar ges möjlighet att starta en egen verksamhet. För den som vill vara kvar inom den offentliga vården är det bättre med en mer decentraliserad organisation, som fungerar i konkurrens med andra alternativ. Förutsättningen för att vården skall fungera väl är också att dess lönestruktur överensstämmer med marknadens. Det gör den knappast . Utgångspunkten för vår politik är att ansvaret skall läggas så nära den enskilda människan som möjligt. Lagfäst rätt till valfrihet Äldrevårdens inriktning skall vara att patienterna så långt möjligt skall kunna erbjudas vård i det egna hemmet. Om vård på institution är nödvändig skall den ges vid små hemlika enheter nära hemorten eller där den äldre så önskar. Ökningen av antalet mycket gamla ställer stora krav på såväl akutvården som på olika alternativ som svarar för mer långvarig vård och omsorg. Tidig rehabilitering, väl utvecklad dag- och hemsjukvård och effektivt samarbete med anhöriga, distriktssköterskor och den kommunala kan ge förbättrad vård och ett mer effektivt utnyttjande av resurserna. Mångfald och valfrihet hör samman. Behovet att kunna välja och att kunna påverka sin situation blir inte mindre därför att åldern avtar. Tvärtom är det så att behovet av mångfald ökar i skeden då bl.a. fysiska begränsningar sätter in. Den kommunala och landstingskommunal vården och omsorgen skall givetvis finnas kvar. Den är mycket bra, men den kan bli bättre om det finns alternativ. Den offentliga verksamheten kan dra nytta av vad alternativen utvecklar och prövar. Detta har vi sett inom bl.a. barnomsorgen och sjukvården. Detsamma gäller äldrevården. Alternativen kan och bör finnas på alla områden som , ålderdomshem och sjukhem. Finansieringsformer måste utvecklas så att alla människor får en verklig valmöjlighet. Genom mångfald nås såväl sociala som ekonomiska fördelar. Erfarenheten visar att alternativen snarare är mindre kostnadskrävande än de traditionella vård- och omsorgsformerna i offentlig regi, inte minst därför att kostnaderna för administration och byråkrati minskar. Alternativ inom äldreomsorgen som uppfyller de kvalitetskrav som alltid måste ställas, det må gälla såväl institutionell omsorg som hemtjänstverksamhet, bör enligt vår mening berättiga till bidrag från stat och kommun på samma villkor som motsvarande verksamhet. Den tystnadsplikt som gäller offentliganställd vårdpersonal gäller inte för anställda inom enskild äldrevård. Huvudmännen får därför avtala med de enskilda entreprenörerna om iakttagande av tystnadsplikt. Dessa kan sedan föra talan mot anställda som eventuellt bryter sekretessen. Det är angeläget att ändra sekretesslagen så att den även omfattar personal inom privat äldrevård. Vi anser att valfrihetsprincipen skall skrivas in i såväl socialtjänstlagen som hälso- och sjukvårdslagen. Finansieringen av vården skall vara gemensam och solidarisk men valet den enskildes. bör därför hos regeringen begära förslag till lagstiftning med denna innebörd. Den enskilde kommer i kläm Äldreomsorgen är ett vårdsystem i kris. Allt oftare kommer rapporter som visar hur illa det är ställt. Gamla människor far illa av att vårdas och bo på fel sätt. Många åldersdementa måste efter akutvård på sjukhus ligga kvar därför att det inte finns andra vårdmöjligheter, ej heller någon som kan se till dem hemma. Det kan ta alltför att få en plats inom en lämplig boendeform. Följden har blivit att patienter som väntar på plats inom akutvården sitter fast i kön därför att det saknas plats för dem på sjukhusen. I stället upptas sängplatserna av patienter som är färdigbehandlade men inte klarar eget boende i traditionell mening och en akutavdelning på sjukhus är en både olämplig, inhuman och dyr vårdform för dessa människor. Äldreomsorgen präglas i stor utsträckning av ett kollektivistiskt tänkande. För liten hänsyn tas till de enskildas önskemål. Äldre är oftast hänvisade till det boende eller den vård som det offentliga anvisar. Sedan alla landsting numera har antagit rekommendationer som avser att möjliggöra för patienter att bo på sjukhem inom annat landstingsområde än det egna kan förhoppningsvis situationen förbättras något. Det kommer emellertid inte att förbättra dagens kris mer än marginellt. Välfärden måste fördjupas genom att den enskildes val blir avgörande. Bra ålderdomshem, serviceboende, dag- och hemsjukvård, gruppboende och små och hemliknande sjukhem liksom goda möjligheter till rehabilitering och akutsjukvård måste ges möjlighet att existera och utvecklas sida vid sida i olika former för att ge valfrihet och mångfald. Bara på så sätt kan individernas växlande behov tillgodoses, och ingen tvingas in i en vårdform hon inte önskar. Med en väl fungerande hemtjänst - inte minst hemsjukvård - är det möjligt för de flesta äldre att bo kvar hemma. Den hemtjänst som byggts upp av kommunerna fungerar nästan helt och hållet som ett kommunalt monopol. I flera avseenden räcker servicen inte till. Äldre får ofta inte hjälp när de behöver och inte på det sätt de skulle önska sig. I stället för monopol måste kommunerna medverka till flexibla lösningar. Verksamhet i enskild regi, möjlighet för de äldre att själva välja hemvårdsbiträde eller anställa en granne eller anhörig är några exempel på hur servicen för de äldre skulle kunna förbättras. Olika typer av föreningar, kooperativ, ideella organisationer, stiftelser m.fl. kan också hjälpa till att skapa komplement till serviceutbudet. I det moderata samhället är det den enskilde som väljer den vård denne vill ha. I socialdemokraternas samhälle är det tvärtom. Det är det offentliga som bestämmer vilken vård som skall ges. Med den inställningen är det inte konstigt att gamla ofta kommer i kläm. 1* 1989/90. Med valfrihet inskriven i socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen hade detta inte behövt vara så. Välfärd kräver valfrihet! Moderat politik innebär att den enskilda människan skall få välja den omvårdnad och den boendeform som passar just henne. För att ge reell valfrihet * sjukhem, gruppboende, dagvård, , ålderdomshem, * en väl fungerande hemtjänst och hemsjukvård, * att anhörigvården underlättas med t.ex. avlastningsplatser, dagvård, växelvård, * att den tekniska utvecklingen tas tillvara och utvecklas när det gäller hjälpmedel för såväl de gamla som personalen, * att statsbidragen är neutrala när det gäller kostnader för den enskilde, * utbyggt trygghetslarm, * utbyggd färdtjänst, * möjlighet för den som förvärvsarbetar att få kortare tids ersatt ledighet för vård av anhörig som är sjuk eller handikappad, * förbättrad demensvård genom utbyggt gruppboende, dagvård m. m., * ökade forsknings- och informationsinsatser inom demensvården. De riktlinjer som i det föregående angetts för utvecklingen av vården och omsorgen om de äldre bör läggas till grund för den fortsatta inriktningen av socialpolitiken inom detta område. nödvändig - men otillräcklig Att de allra flesta är nöjda med den hjälp och service de får visar studier som gjorts i några kommuner. De kritiska synpunkter som framförts är främst att de äldre vill ha mer hjälp än de får. De har också små möjligheter att påverka vilken hjälp de får och på vilket sätt den ges. Detta beror inte bara på brist på personal. Det är också brist på organisation. Kommunerna måste medverka till flexibla lösningar. Man kan t.ex. bilda små arbetslag där schema och arbetstider läggs efter de äldres behov och med en grundbemanning som gör det möjligt att täcka kortare frånvaro med ordinarie personal. Det skall också vara möjligt att få anställa en granne eller anhörig efter samma taxa som gäller i övrigt inom . Självkänslan stärks hos den som behöver hjälp i hemmet om vederbörande själv får bestämma utformningen och tiden för insatserna och likaså vem som skall hjälpa till hemma. Redan från början kan man då i större utsträckning komma överens om arbetets uppläggning. Detta kan också påverka de personliga relationerna positivt. Att själv kunna bestämma när och hur maten skall lagas och serveras, när promenaden skall tas eller vid vilken tid man skall gå till sängs måste vara en självklarhet även för de äldre. Kyrkor, samfund, pensionärsföreningar och andra ideella organisationer och enskilda personer kan också i större utsträckning och med samma stöd från det allmänna engageras i hemvårdsarbetet. Även bostadsföretag och bostadsrättsföreningar kan engageras i äldrevårdsarbetet. Företag kan skapa för sina pensionärer. Ett alternativ, som kan få speciell betydelse, är grannskapskollektiven, där de boende i ett område hjälps åt med service och fritidssysselsättningar. Inte minst i storstädernas höghusförorter kan föreningar och organisationer, bildade av de boende själva, göra väsentliga insatser för de äldre. Hemtjänst i enskild regi skulle innebära en välkommen förstärkning. Genom sin organisation som företag med ett begränsat antal hemvårdare bör sådan hemtjänst kunna erbjuda stor kontinuitet och kanske också en bättre helhetssyn och högre servicenivå. Även för dem som arbetar i är det bra att kunna välja arbetsgivare. Detta kan också underlätta rekryteringen till detta viktiga yrke. vet vi att antalet äldre invandrare kommer att öka. Det kommer att ställa delvis nya krav på hemtjänstpersonal vad gäller språkkunskaper och kunskaper om andra kulturer. Det är också tänkbart att invandrarorganisationerna kan vara intresserade av att starta hemtjänstverksamhet. Matlag, telefonkedjor, larm, s.k. väntjänst och organiserade besöksrundor med hjälp av pensionärsorganisationer kompletterar och underlättar för . Ett sätt att ytterligare förstärka insatser vöre att låta pensionärer medverka ännu mera aktivt. Hemvårdspersonalens arbetsuppgifter är mångskiftande och ställer krav på både praktiska färdigheter och mognad. Att arbeta ensam i en annan persons hem, även om man ingår i ett arbetslag, är ett stort ansvar. För dem som saknar tillräcklig praktisk erfarenhet från arbete i hemmet bör utbildningen vara avslutad innan de självständigt börjar sin tjänst. Utbildning i matlagning, städning etc. och enklare sjukvård är då nödvändig. Det beräknas att kommer att behöva 70 000 - 100 000 fler anställda fram . Eftersom den relativa arbetskraftstillgången minskar kommer det också att bli allt viktigare att utbilda arbetskraft inom olika åldersgrupper till vårdyrkena. En fråga som alltid tas upp vid diskussioner om hemhjälpen är de ofta förekommande personalbyten som inte är betingade av personalomsättning, sjukdom, semester eller annat godtagbart skäl. Det har berättats om sådana självtagna rutiner som att alla 12-18 hemvårdare, som ingår i gruppen, i tur och ordning skall arbeta hos alla brukare inom distriktet eller att hemtjänstassistenten motiverat ideliga byten med farhågor för emotionella bindningar. Kontinuiteten i vården är oerhört viktig. Om den äldre eller den handikappade trivs bra tillsammans med hemvårdaren och arbetet i övrigt löper bra saknas, enligt vår mening, all anledning att byta personal. Hjälpen kommer inte heller alltid . För dem som får hjälp en eller kan detta betyda att hjälpen infinner sig precis när som helst . Detta är inte acceptabelt. Bättre planering och uppföljning är angelägen. Mångå ATP-pensionärer har, genom reglerna för skatt och KBT, marginaleffekter på av en pensionsökning. Är dessutom hemhjälpstaxan differentierad blir situationen orimlig. I kommuner där hemhjälpstaxan beräknas efter bruttoinkomsten kan den som har en högre ATP pension få mindre kvar att leva på än den som har låg ATP. Det är vidare otillfredsställande med en stor avgiftsvariation mellan kommunerna. Enligt äldreberedningen kan en ensamstående pensionär med låg inkomst i en kommun debiteras för 14 timmars hemhjälp och i en annan ! En enhetstaxa är den bästa taxeformen. Differentierade avgifter är inte försvarbara. Alternativa vårdformer bör stödjas I har man dragit konsekvenserna av att de gamlas sjukdomar ofta är kroniska och är mycket noga med att i stället flytta deras hem till institutionerna. En dörr att stänga om en egen bostad är en absolut förutsättning för en människovärdig långvård. Men det är inte det enda, säger man i . Därutöver krävs det respekt, inga onödiga rutiner, rätt till egen dygnsrytm och rätt att gå ur tiden där man själv vill. Där trängs inte gamla och sjuka människor ihop i kala sjukhussalar utan möjlighet att dra sig tillbaka och vara i fred. I stället bor de på "plejehjemmen', en vårdform där individens integritet och självbestämmande är själva grundvalen för vårdarbetet. På de danska plejehjemmen ser man till att de gamla får det så hemlikt som möjligt. Att ha en egen bostad, en privat sfär, där man själv bestämmer är en mänsklig rättighet och en förutsättning för att de äldre skall kunna orka leva med sina sjukdomar. I utgår äldrevården från tesen "Et gammelt menneske skal ha et hjern. Vården skall komma till vårdtagaren i stället för tvärtom. Man reducerar antalet vårdnivåer till tre: det egna hemmet, plejehjemmet och långvårdskliniken. På plejehjemmet får man läkarvård och annan erforderlig sjukvård. De äldre flyttas inte runt. Det säger sig självt att den danska modellen är humanare än den svenska, och ESO:s studier visar att den inte heller är dyrare. Vi i bör sträva efter en liknande utveckling av den svenska äldrevården. När vården inte kan ges i det egna hemmet bör den ges i små enheter - moderna ålderdomshem eller gruppboenden - lokaliserade ute i bostadsområdena så att de äldre kan bibehålla kontakten med anhöriga och vänner och om de så vill fortsätta att bo på platsen. Varje flyttning är fatal för bl.a. minnesfunktionerna hos de äldre, utöver att de skapar oro. Det är också angeläget med en sammanhållen vårdkedja där vården så långt som möjligt kan ges på samma plats. Valfrihet förutsätter mångfald. Mångfald förutsätter att inte bara kommuner och landsting utan även kyrkor, samfund och andra ideella organisationer och engagerade företag, t.ex. försäkringsbolag, skall kunna vara huvudmän för äldreomsorg och äldrevård. Enskilda initiativ måste få växa fram. Det finns goda exempel på lyckade satsningar på en modern typ av ålderdomshem. I t.ex. finns flera ålderdomshem som, utöver att fungera som just ålderdomshem, tjänstgör som centra för hemtjänst och annan service för de kringboende. Många av de boende på ålderdomshemmen har ett starkt omvårdnadsbehov. På t.ex. Mårtenslund bildar vårdbiträden och boende små grupper med två vårdbiträden och fem boende i varje grupp. De två biträdena har ett eget ansvar för gruppen, vilket har visat sig fungera väl. Alla får vara kvar vid sjukdom, även om de ofta behöver akutvård, och de placeras inte på långvården. På ett ålderdomshem bör ges möjlighet till både boende och kvalificerad vård, även under livets slutskede. En pensionärsförening i har startat en hälsomottagning för pensionärer. Där kontrollerar man bl.a. kolesterolhalten och ger råd om en livsföring som skulle göra pensionärerna friskare. Verksamheten leds av en pensionerad läkare. Samma mottagning har också en hörselvårdsverksamhet. Detta kan bli en modell för andra delar av landet. Där man skapar förutsättningar blommar idéerna. Enskilda alternativ till den offentliga vården dyker upp då och då. Det är god politik, men den förverkligas inte av politiker, utan av enskilda entreprenörer. Det fina är att detta inte är något som planerats fram av några centralt placerade politiker. De goda resultaten visar sig om politikerna vågar ge utrymme för människor att förverkliga projekt efter eget huvud. Ett sådant exempel är bostadsrättsföreningen i . Björkåsa erbjuder äldre människor ett alternativt boende i deras gamla, invanda miljö. Det är särskilt viktigt att man får bo kvar i sin invanda miljö, att få gå till sitt gamla postkontor och möta bekanta ansikten på gatan, framhåller , som är en av eldsjälarna bakom projektet. Ett annat exempel, värt att uppmärksamma, är den pensionärsförening i som tagit initiativ till . Ovannämnda exempel har redan fått efterföljare. har emellertid pågått en utveckling där många mindre enskilda sjuk- och vårdhem har lagts ned utifrån principen om avinstitutionalisering. Vi anser att detta är fel. Det är högst oansvarigt av kommuner och landsting att förorsaka att små, väl fungerande enskilda sjuk- och vårdhem tvingas upphöra, som behovet av vård och omsorg är ökande. De enskilda sjukhemmen bör stimuleras till, inte hindras från, att alltmer ägna sig åt sjukhemsvården. Ytterligare enskilda alternativ bör tillkomma. Vi anser att regeringen skall ta erforderliga initiativ för att ta till vara den personella, organisatoriska och fysiska resurs som enskilda alternativ representerar. Detta kan ske i samarbete med de enskilda vårdhemmens intresseorganisationer samt . Även om en god dag- och hemsjukvård kan ge många möjlighet att bo hemma och även med väl fungerande ålderdomshem kommer ändå behovet av långvård i någon form att finnas kvar. Denna vårdform behöver dock förändras och förbättras. Patienterna måste erbjudas en mer hemliknande miljö, främst genom mindre sjukhem med god omvårdnad och bra behandling och utan den institutionsprägel som stora långvårdskliniker eller sjukhus har. Patienterna mäste få välja mellan eget rum eller att bo tillsammans med andra. Eget rum är inte det bästa för alla. Ensamhet kan vara mycket påfrestande. Att , dygn efter dygn ligga med stängd dörr, som endast öppnas för snabba aktiviteter från personalens sida, kan bli outhärdligt. Patienternas människovärde måste värnas. Detta innebär också att patienterna skall ha rätt till normala rutiner. I små hemliknande sjukhem kan miljön utformas så att hänsyn tas till de särskilda behov och förutsättningar som de boende har. Som exempel kan nämnas färgsättningen. När ögat blir sämre behövs starkare färger. Sådant behöver uppmärksammas vid inredningsval, köp av textilier m.m. De äldre skall ha utrymmen för egna möbler, tavlor och andra kära ägodelar i sitt rum. Korridorerna och andra utrymmen skall möbleras och utformas så att hemmaprägeln stärks. Några givna patentlösningar för hur vi skall lösa den kris som äldrevården befinner sig i och hur morgondagens vård skall utformas finns inte, men vi vill ändå peka på några tänkbara åtgärder. * största möjliga stöd till dem som själva vill vårda sina gamla hemma skulle avlasta institutionsvården * mindre vårdenheter så nära de gamlas bostad som möjligt skulle ge en mera personlig vård och det skulle vara lättare för anhöriga att komma på besök * att inrätta en svensk motsvarighet till de danska plejehjemmen, förslagsvis kallad servicehem, skulle ge större trygghet för många. De skulle kunna vårdas i en mera hemliknande miljö och yngre vårdbehövande skulle kunna få en mera adekvat vård. Servicehusen kan utvecklas vidare genom att dagens funktioner i form av långvårdsklinik, gruppboende, ålderdomshem och rehabilitering samlas under samma tak. Den som flyttar sitt hem till servicehuset och är frisk får stanna i sitt hem också när vederbörande blir sjuk. Detta kan åstadkommas genom att servicehuset kompletteras med inbyggda sjukvårdsresurser. I servicehuset skall man kunna erbjuda en gammal människa en bostad - ett eget hem - där hon har möjlighet att stanna livet ut. Det har stor betydelse för de anhöriga att kunna fortsätta besöken i ett hem som hålls intakt. Med en sådan inriktning av den praktiska politiken torde det vara möjligt att nå den självklara målsättningen, att ge våra gamla ett eget hem i äldrevården. En väl fungerande sjukvård är en förutsättning för att målsättningen inom äldreomsorgen skall kunna uppnås. Kraven på sjukvården kommer att öka även om svenska pensionärer blir friskare. finns i vårt land ca 300 000 invånare som är eller äldre och denna åldersgrupp kommer att öka med över 100 000 personer . Kraven på hemsjukvården kommer att öka. Samma sak gäller sjukhusvården. Var tredje ålderspensionär blir under ett kalenderår intagen för akutvård. En tredjedel av 80-åringar och äldre vistas i någon form av institution, en tredjedel av dessa vårdas på sjukhem. de äldre har ökat med det . Den slutna somatiska akutsjukvården är ett av samhällets viktigaste stöd för att äldre skall kunna fortsätta att bo hemma . Antalet akutvårdsplatser får inte fortsätta att minska om detta går ut över de äldres behov av sjukvård. Denna utveckling måste bromsas. Enda möjligheten att klara framtidens vårdbehov för de äldre är att släppa in privata alternativ. Antalet 80-åringar och äldre kommer att öka med i fram . kommer antalet ungdomar att minska . Detta kommer att ställa stora krav på utformningen och personalförsörjningen till äldrevården, i all synnerhet som konkurrensen om ungdomarna blir allt hårdare. En 80-åring har ett vårdbehov som är 16-20 gånger större än en 60-årings. Många vårdbehövande äldre har drabbats av demenssjukdomar. Oavsett om grundorsaken är Alzheimers sjukdom eller multiinfarktsjukdom är möjligheterna till effektiv bot ytterst begränsade. Det är angeläget att utveckla det friska i stället för att främst behandla det sjuka hos dessa människor. De bör vistas i en stabil miljö, utan omflyttningar. De behöver mer än andra kontinuitet i vården och en fast vårdpersonal. De lämpar sig inte för stora institutioner utan får effektivare vård och stöd i smågrupper. Ansvaret för inrättandet av gruppboende åvilar kommunerna. Huvudmännens ambitioner att bygga ut denna boende- och vårdform är naturligtvis beroende av de ekonomiska resurser som de förfogar över.