mot · GD02Jo268 · 1990-01-22 00:00:00 — Servicen på landsbygden är beroende av att bl.a. tidningsbud, lantbrevbärare, veterinärer, hemtjänstpersonal och distriktssköterskor kan använda egen bil i tjänsten. Riksdagsbeslutet bör därför rivas upp. Vi förordar att avdragsrätten för de faktiska kostnaderna återinförs. Ge fler möjlighet att uppleva landsbygden Den svenska landsbygden kan erbjuda fantastiska naturupplevelser. Den omväxlande, ofta storslagna naturen och det unika kulturlandskapet är en ovärderlig tillgång. Landsbygden erbjuder också ett rikt utbud av fritidsaktiviteter. Å andra sidan är tillgången på de fritids- och kulturaktiviteter, som av olika orsaker måste koncentreras till tätorter eller städer, svårare att nå för landsbygdsbefolkningen. Föreningslivet spelar ofta en mer betydelsefull roll på landsbygden än i städerna. By- och sockenstugor och hembygdsgårdar vårdas och förvaltas på ideell basis. Den kyrkliga verksamheten är oftast väl utvecklad. Nuvarande skattelagstiftning försvårar emellertid de ideella föreningarnas verksamhet. Redan vid mycket blygsamma överskott skall dessa tas upp till beskattning. Vi föreslår därför att ideella föreningars överskott bör vara undantaget beskattning upp till två basbelopp enligt lagen om allmän försäkring. Det är dessutom angeläget att föreningarnas verksamhet inte försvåras på grund av ökad byråkrati. Kultur är allt det som varje enskild individ värdesätter för sin egen utveckling. Det är därför viktigt att slå vakt om en kulturell mångfald. På landsbygden kan en bokklubb eller läsecirkel relativt sett vara mer värdefull än kommunbiblioteket i centralorten. Mångfald i etern med möjlighet till lokala radiokanaler - och även TV-kanaler - ger ett utökat och mer varierat etermediautbud även på landsbygden. Små konstgallerier, drivna av privatpersoner, föreningar eller stiftelser, har större betydelse för landsbygdens kulturliv än stora konstmuseer i tätorterna. Många konstnärer har valt att bo och verka på landsbygden, eftersom de där kan finna inspiration i sitt skapande arbete. Konstnärer är fria företagare. Även deras verksamhet skulle underlättas av ett mer företagarvänligt skattesystem. Fler och fler har upptäckt att är ett attraktivt semestermål. Turismen har kommit att spela en allt större roll även på landsbygden. Denna expanderande näring måste tas tillvara. var turismen koncentrerad till stora badorter och fjällanläggningar. en snabb utveckling mot en mera spridd och allsidig turism. Bilturismen längs de stora allfarlederna och skidturismen till liftar och små stugbyar är exempel på områden som fått ökad tillströmning av såväl svenska som utländska turister. Höjd moms avseende hotell- och restaurangverksamhet, höjda bensinoch energiskatter och införande av moms på persontransporter och skidliftar riskerar att kraftigt försämra den svenska turistnäringens konkurrenskraft. Det finns en uppenbar risk att turisterna vänder ryggen, till förmån för andra länder som är billigare. Vi kan inte acceptera dessa hot mot en expanderande turistnäring. Vi vill i stället ta tillvara den utvecklingspotential som ryms i turistverksamheten genom utveckling av turism i områden där den utgör en basnäring. I småskaliga former runt om i landet kan just denna näringsform utgöra en viktig komponent i landsbygdens utveckling. Det förutsätter dock att onödiga pålagor och andra hinder tas bort. En förnuftig och mer småföretagarvänlig skattepolitik skulle vara till gagn för vidareutveckling av turismen i hela och för enskilda människors möjlighet att försörja sig på svensk landsbygd. En fri konkurrens på likartade villkor är nödvändig för att turismen skall kunna vidareutvecklas. Därför bör kommunernas engagemang på turismområdet begränsas. Många kommuner driver eller subventionerar turismverksamhet. Skattebetalarna tvingas därigenom bekosta verksamhet som inte primärt är avsedd för kommuninvånarna. Kommunen driver sällan verksamheten efter marknadsmässiga principer. Den kommunala inblandningen försämrar förutsättningen för privata näringsidkare. Konkurrens på lika villkor borde vara en självklarhet. Den socialdemokratiska välfärdspolitikens misslyckanden har framstått allt tydligare . Den har i allra högsta grad drabbat landsbygden. Socialdemokraternas storskaliga och kollektivistiska lösningar saknar anpassningsförmåga. Det tas ringa hänsyn till medborgarnas varierade behov och önskemål. De dyra - och dåliga - välfärdslösningarna bekostas genom ett allt högre skattetryck. Landsbygdsbefolkningen tvingas genom höga skatter vara med och betala offentlig service som de själva sällan kan använda. Rent teoretiskt skulle de kollektivistiska lösningarna kunna fungera i tättbefolkade områden. Där finns åtminstone kvantitativa förutsättningar att åstadkomma centralt planerade välfärdslösningar. Befolkningskoncentrationen är större och dessutom är befolkningstrukturen mer homogen. Socialdemokraterna har emellertid inte ens i de tättbefolkade regionerna lyckats lösa välfärden på politisk väg. Sjukvårdsköerna, dagiskrisen och skolkrisen illustrerar det omöjliga i att på politisk väg administrera fram fungerande välfärdssystem. En utveckling av välfärden förutsätter att människorna - inte politikerna och byråkraterna - placeras i centrum. Varje barnfamilj skall, enligt vår mening, ha rätt att själv välja den barnomsorgsform som passar den bäst. Den som är sjuk skall ha rätt att välja läkare. Den som är gammal skall ha rätt att få en omsorg anpassad till just sina specifika behov och önskemål. Medborgarna måste med andra ord tillförsäkras en social service som utgår ifrån varje enskild individs speciella behov och önskemål. Detta fordrar en politisk kursändring. Det är dags att överge dagens detaljreglerade och centralstyrda välfärdspolitik, och därigenom öppna dörrarna för individuellt anpassade lösningar. Den socialdemokratiska familjepolitiken är orättvis. Den ensidiga inriktningen på stöd till kommunala barndaghem gynnar familjer i tätorter, där bägge föräldrarna arbetar heltid. Landsbygdsfamiljer missgynnas i motsvarande utsträckning. På landsbygden saknas tillräckligt underlag för kommunala barndaghem, vilket innebär att familjerna själva får lösa sin barnomsorg. I praktiken innebär detta att familjer på landsbygden via skattsedeln tvingas bekosta den väl utbyggda kommunala barnomsorgen i tätorterna och bekosta sin egen barnomsorg själva. Staten tar in arbetsgivaravgifter, som bl.a. består av en barnomsorgsavgift på , som sedan via statsbidragen överförs till kommunerna. Landsbygdskommunerna tvingas ofta betala in mera än vad de får tillbaka. Uppgifter visar t.ex. att betalar in 850 milj. kr. i barnomsorgsavgift och får tillbaka 1 142 milj. kr. Sorseleborna i betalar in dubbelt så mycket som de får tillbaka. Statsbidragssystemet är så konstruerat att den kommunala verksamheten regleras och detaljstyrs uppifrån in i minsta detalj. Kommunerna får exempelvis två till fyra gånger så mycket i statsbidrag för en daghemsplats som för en plats i familjedaghem. En plats i ett familjedaghem är betydligt billigare än en plats i ett kommunalt daghem, men bidragssystemet gör att det blir dyrare för kommunen att driva familjedaghem. Statsbidrag utgår inte heller till dagbarn vårdarnas egna barn. Ersättning utgår endast då dagbarnvårdare tar hand om andras barn. Barnomsorgsverksamhet som bedrivs mindre än missgynnas av dagens statsbidragssystem. Den deltidsomsorg som drivs i enskild regi, exempelvis av kyrkan eller någon ideell förening, blir helt lottlös i det socialdemokratiska barnomsorgslotteriet. Föräldraförsäkringen är inkomstbaserad, vilket innebär att lågavlönade får en låg föräldrapenning. Föräldrapenningen kan därför, om den byggs ut , variera mellan och . Hur stort stödet blir är även beroende på om familjen klarar den socialdemokratiska planeringsmallen. Det gäller att ha så hög inkomst som möjligt före första barnets ankomst. Nästa barn måste komma inom för att samma ekonomiska förutsättningar skall gälla. I de fall då bägge föräldrarna arbetar i det egna lantbruket utgår oftast endast garantibeloppet, dvs. per dag, från föräldraförsäkringen. De som själva tar hand om sina barn drabbas extra hårt, eftersom de då endast ersätts med garantibeloppet. Den socialdemokratiska familjepolitiken missgynnar de familjer som har valt att leva och verka på landsbygden. Vi anser att ett vårdnadsbidrag på per barn och rätt till avdrag för styrkta barnomsorgkostnader skall införas. Detta skulle innebära både större rättvisa och ökad valfrihet för familjerna. Statens stöd skulle gå direkt till familjerna i stället för till kommunerna. Det är viktigt att ta hänsyn till familjernas försörjningsbörda. Därför anser vi att ett avdrag vid den kommunala beskattningen på 15 000 per barn - eller beroende på om barnen går kvar i skolan - skall införas. Därmed tas större hänsyn till hur många som skall leva på inkomsten, och ges större möjligheter för familjen att leva på sin lön. 7.2 Trygghet och valfrihet för de äldre Befolkningsutvecklingen på landsbygden har varit ogynnsam. Unga människor - i synnerhet unga kvinnor - har valt att lämnna landsbygden. Medelåldern har höjts och könsfördelningen har blivit allt skevare. Det vikande befolkningsunderlaget har lett till en försämring av såväl den sociala som kommersiella servicen. Socialdemokraterna har inte lyckats åstadkomma en trygg och väl fungerande äldreomsorg. Även på detta område har det socialdemokratiska synsättet präglats av en övertro på politiska lösningar. De äldres behov och önskemål har haft underordnad betydelse. Den politiska styrningen har hämmat utvecklingen. Alternativ till det kommunala utbudet har - beroende på de detaljreglerade statsbidragen - aldrig kunnat utvecklas. På landsbygden är det extra viktigt att äldreomsorgen utgår ifrån de äldres specifika behov. Det krävs mångfald och flexibilitet. Grannar och anhöriga skulle mot ersättning kunna svara för hemtjänstservice. Privata hemtjänstföretag skulle också kunna utvecklas om de fick rimliga ekonomiska villkor. Små servicehem, gärna i enskild regi, kan vara ett passande alternativ för många äldre på landsbygden. Även mindre ålderdomshem kan vara ett attraktivt alternativ. Lantbrevbärare samt lanthandlare och andra småföretagare skulle kunna utföra en rad tjänster som i stor utsträckning saknas på landsbygden. Bankärenden och apoteksservice är endast några exempel på sådan verksamhet. De kan självklart också utföra tjänster som ingår i det kommunala servicemonopolet. Det socialdemokratiska monopoltänkandet måste upphöra. Den socialdemokratiska centraliseringspolitiken har lett till en utarmning av landsbygden. Poststationer har lagts ned. Apotek har försvunnit. Försäkringskassornas servicekontor har dragits in. Polis- och brandförsvar har centraliserats. har höga arbetskraftskostnader i kombination med skattesystemets utformning gjort det allt svårare för små och medelstora företag att överleva. Landsbygdsbutiker, verkstäder, bensinstationer och andra serviceföretag på landsbygden har därför lagts ned. Lanthandlare kan omskapas till moderna och attraktiva servicecentra för landsbygdens befolkning, och de flesta vardagliga ärenden kan uträttas här. Elementär postservice är tänkbar liksom vissa bankärenden via automater. Receptfria läkemedel borde också kunna tillhandahållas. En dylik utveckling provas redan via handelns organisationer och kan utvecklas ytterligare. Dagens stelbenta vårdapparat saknar flexibilitet och anpassningsförmåga. Sjukvårdsresurserna fördelas inte efter de faktiska vårdbehoven utan genom en trög politisk hierarki. Medan sjukvårdsköerna växer i storstadsområdena saknar befolkningen på landsbygden helt tillgång till läkare och annan sjukvårdspersonal. Alla medborgare måste tillförsäkras en god sjukvård. Därför föreslår vi i annan motion att en allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring skall införas. Försäkringen skall ge alla människor - oberoende av inkomst, bostadsort etc - möjlighet att själva välja sjukvård. Det finns en läkarbrist på landsbygden. Detta problem kan endast lösas genom att sjukvårdsmonopolet bryts och genom att skatterna sänks. Men det behövs dessutom extra stimulans. Det måste finnas möjlighet till att locka läkare och annan svårrekryterad sjukvårdspersonal till landsbygden genom att använda olika morötter. Individuell lönesättning kan vara en tänkbar väg. Privatpraktiserande läkare som etablerar sig på landsbygden borde erhålla högre ersättningar från . Den ökade intagning till läkarlinjen i som på moderat initiativ beslutade om förbättrar läkarförsörjningen i , eftersom de färdigutbildade läkarna ofta väljer att ta anställning i närheten av den tidigare studieorten. har världens dyraste utbildning. De höga utbildningskostnaderna står dessvärre inte i proportion till utbildningskvaliteten. En svällande skolbyråkrati kombinerad med politisk detaljreglering har skapat ett onaturligt högt kostnadsläge. Skolor drivna i enskild regi visar att det är möjligt att åstadkomma utbildning som är betydligt bättre och billigare än den kommunala utbildningen. För att uppnå mångfald och valfrihet på skolområdet föreslår vi därför att bidragen följer elevens val av skola. Ett sådant system kan konstrueras så att det blir möjligt att bevara mindre skolor på landsbygden, skolor som inte uppfyller myndigheternas stelbenta regler om elevunderlag. Det skulle vidare skapa bättre förutsättningar för skolor med alternativ pedagogik. Landsbygdsskolorna har ofta en vidare funktion än skolorna i tätorterna. Skolan utgör en viktig samlingspunkt. Med friare regler skulle denna funktion kunna förstärkas. Skolorna skulle i ännu större utsträckning än nu kunna användas av ideella föreningar, men skolorna skulle även kunna användas till andra ändamål - biblioteksverksamhet etc. Formella yrkanden rörande många av de förslag som reses i motionen återfinns i andra motioner. Vi hänvisar till dessa. I denna motion läggs förslag om lagändringar. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de areella näringarnas betydelse för landsbygdens utveckling och åtgärder för att underlätta för dessa näringar, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om betydelsen av ett sänkt skattetryck för en levande landsbygd,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att underlätta bosättning på landsbygden,2] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om elanvändningens betydelse och de negativa konsekvenserna av en kärnkraftsavveckling för landsbygden,3] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av bättre kommunikation på och bilens betydelse för landsbygden,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om turismens betydelse för landsbygdens utveckling och åtgärder för att främja turismen,4] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att konkurrensen mellan och privat verksamhet, bl.a. inom turistnäringen, måste ske på lika villkor,5] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att utveckla välfärden på landsbygden.6] Sojna Rembo (m) 1 1989/90:Sk441 2 1989/90:Bo552 3 1989/90:N472 4 1989/90: Kr524 5 1989/90:Fi518 6 1989/90:So643