mot · GD02So227 · 1990-01-19 00:00:00 — av m.fl. (fp) De handikappades situation 1989/90 So227 Handikappade finns i alla samhällsgrupper och deras livssituation växlar på samma sätt som andra människors. För ett socialliberalt parti är det naturligt att värna om utsatta grupper. Vår strävan att öka människors frihet gäller inte minst dem vars frihet är mycket begränsad. Hit hör de handikappade. Många handikappade tillhör vad vi kallar det glömda . Handikappolitiken syftar till att så långt möjligt undanröja de svårigheter och hinder som förorsakas av handikappet. De valmöjligheter som en ickehandikappad har när det gäller utbildning, fritidssysselsättning, arbete och bostad måste i största möjliga utsträckning finnas också för den som är handikappad. Förbättringar för handikappade har skett. Initiativen till dessa har ofta kommit från . finns dock stora brister inom handikappolitiken: många handikappade saknar tillträde till arbetsmarknaden, levnadsvillkoren för familjer med handikappade barn är svåra, de handikappades boendevillkor är ofta undermåliga, riksdagsbeslutet om att kollektivtrafiken skulle vara handikappanpassad har inte förverkligats, många samlingslokaler är fortfarande inte handikappanpassade. Regeringen är inte okunnig om dessa brister. I årets budgetproposition sägs, att åtgärderna för handikappade har hög prioritet i regeringens politik. Trots detta uttalande lyser reformerna med sin frånvaro. Handikappolitiken spänner över ett vitt område och förväntas tillgodose behov hos en rad människor vars önskemål är högst varierande. Människor med olika handikapp har olika stödbehov. Därför måste handikappolitiken präglas av flexibilitet och inriktas på att skapa möjligheter - att öka valfriheten. Resultatet av de förslag som äldredelegationens arbete leder fram till (Ds 1989:27) får inte försämra de handikappades möjligheter till flexibilitet och valfrihet. Den ökande tendensen till decentralisering och integrering på olika samhällsnivåer får inte medföra att specialistkompetensen när det gäller handikapp går förlorad. Handikapporganisationerna måste ges reellt sett ökat stöd. Därtill måste utgiftsökningar som beror på skattereformens finansiering kompenseras. I denna partimotion ger vi förslag till betydande reformer inom handi 1 1989/90. I andra motioner från för vi dessutom fram ytterligare ett antal förslag om förbättringar för de handikappade, bl.a. utvecklas vår syn på sysselsättning i en motion om arbetsmarknadspolitiken och på läkemedels- och sjukvårdsfrågor i en motion om sjukvården. Familjer med barn som har handikapp tog samhällets institutioner hand om de flesta barn med utvecklingsstörning och andra grava handikapp. Det var sällsynta undantag att barnen bodde kvar hos sina föräldrar och syskon. Vår tids handikappade barn växer däremot som regel upp med sina familjer eller, vid mycket svåra handikapp, i familjehem, grupphem eller elevhem. Det är en riktig utveckling som måste ges förutsättningar att fortsätta. Normaliseringen ställer krav på att stat, landsting och kommuner tar sitt ansvar för att kompensera barnets handikapp. Den enskilda familjen måste få resurser och stöd att kunna leva ett så normalt liv som möjligt. Att leva med handikappade barn Erfarenheten visar att levnadsvillkoren för familjer med handikappade barn oftast är mycket ansträngd. Varannan familj med ett gravt handikappat barn får nästan aldrig sova en hel natt och det gäller inte bara en övergångsperiod utan . Många tror att situationen lättar . Det är inte sant, den blir tvärtom tyngre som går. Vården blir mer krävande - oron för hur det skall bli sedan ökar. Den sociala isoleringen blir allt större. Många familjer tvingas helt förändra sitt förvärvsarbete. Framför allt gäller det kvinnorna. I familjer med utvecklingsstörda barn får oftast mödrarna ändra sina arbetsförhållanden. Många kvinnor slutar helt att förvärvsarbeta. Även på syskonen ställs det stora krav. Många familjer med barn som har grav utvecklingsstörning anser att syskonen utsätts för orimliga krav. Varje familj är unik. Därför kan samhällets stöd inte stöpas i samma form. Insatserna måste knytas till den enskilda familjen. Valfriheten är en viktig utgångspunkt för förslag om hur stödet bör utformas . Valfriheten stärker den enskilda familjens integritet. Det är familjens behov, som skall vara styrande. Familjen skall inte behöva känna sig prisgiven åt myndigheternas godtycke. Åtgärderna från stat och kommun måste vara inriktade på att familjer med ett barn som har handikapp skall kunna leva ett så normalt liv som möjligt. Båda föräldrarna skall om de vill kunna ha kvar sitt förvärvsarbete och skall ha möjligheter som andra familjer att ha kvar sina vänner och att odla intressen utanför hemmet. För att tillgodogöra sig t.ex. undervisning eller ett rikt fritidsliv är ett barn med svårt handikapp helt beroende av ständig hjälp från någon som känner honom eller henne väl. Det måste finnas personal tillgänglig på platser där den handikappade befinner sig . Den handikappade möter ständigt nya människor, som skall bistå med hjälp. Dessutom måste den dagliga livsföringen schemaläggas i detalj för att det på varje plats skall finnas möjligheter att få den hjälp som behövs. Det leder till stora problem för den som har svårt att göra sig förstådd. Handikappade bör kunna få personliga vårdare eller assistenter, människor som de lär känna och har förtroende för. Det är viktigt inte minst för barn med handikapp att assistenterna knyts till den handikappade själv och inte till olika verksamheter. Assistenterna skall också kunna anställas direkt av familjen eller, om det är en vuxen person, av den handikappade själv. Det måste i så fall vara på familjens eller den enskildes eget initiativ. Inom ramen för den kommunala kan detta arrangeras genom att kommunen avgör omfattningen på hjälpinsatserna och står för kostnaden medan den handikappade själv får avgöra vem som skall utföra vården. Det s.k. , som beskrives i avsnitt 5.1 är ett exempel på hur detta skulle kunna organiseras. Att vårda ett handikappat barn hemma ställer stora krav på familjen. måste någon av föräldrarna avbryta sitt förvärvsarbete, vilket ofta leder till en svår ekonomisk situation. Vårdbidraget är en ersättningsform inom folkpensioneringen som skall kompensera föräldrar till handikappade barn för merarbete, inkomstbortfall och merkostnader till följd av barnets handikapp. Vårdbidraget uppgår till 2 x 0.96 basbelopp. Detta innebär att helt vårdbidrag uppgår till . Denna ersättning är otillräcklig. Det är därför angeläget att det sker en höjning av vårdbidraget. föreslår att grunden för vårdbidraget skall vara 2,5 basbelopp. För den enskilda familjen skulle detta innebära att ett helt vårdbidrag skulle uppgå till . en förbättring med . En höjning av vårdbidragen enligt vårt förslag skulle för kosta 231 milj. kr. En del av vårdbidraget kan utgå som skattefri merkostnadsersättning. Det förutsätter att merkostnaderna uppskattas till av basbeloppet. utbetalades drygt 15 000 vårdbidrag. Av dessa hade en del av bidraget i form av merkostnadsersättning. De föräldrar som erhåller skattefri merkostnadsersättning har ofta barn som är gravt handikappade. Vårdbidraget är ATP-grundande inkomst. Det gäller dock inte den del av vårdbidraget som utgår som skattefri merkostnadsersättning. Den praktiska innebörden av detta är att föräldrar med mycket gravt handikappade barn ofta får lägre ATP eftersom det ofta är just dessa som får en stor del av bidraget som merkostnadsersättning. Vi anser att dessa regler bör ändras. Det bör uppdras åt regeringen att föreslå sådana förändringar i reglerna att utgående vårdbidrag alltid i dess helhet blir ATP-grundande. Detta kan ske exempelvis genom att man vid beräkningen av ATP-poäng bortser från om en del av vårdbidraget utgår som merkostnadsersättning eller genom att merkostnadsersättning utgår vid sidan av vårdbidraget. Tillfällig föräldrapenning utges under och barn. För familjer med barn som ofta är sjuka kan utges. I årets budgetproposition föreslås en ökning av dessa . Detta innebär att regeringen nu går delvis till mötes. anser emellertid att gränsen för tillfällig föräldrapenning bör slopas, för det fåtal familjer i mycket svåra omständigheter som tvingas utnyttja den tillfälliga föräldrapenningen . Om det blir fråga om vård av permanent karaktär bör dock en samordning med andra ersättningsformer ske. kan tillfällig föräldrapenning också utges för vård av barn som fyllt 12 men inte i de fall barnet på grund av sjukdom, psykisk utvecklingsstörning eller annat handikapp är i behov av särskild tillsyn eller vård. Detta behov upphör dock inte när barnet blir . anser därför att tillfällig föräldrapenning skall kunna utges även för hemmaboende vuxet handikappat barn då föräldern på grund av barnets sjukdom måste avstå från förvärvsarbete. När en person drabbas av en funktionsnedsättning får detta konsekvenser även för personer i den handikappades omgivning. Hela familjen och andra nära anförvanter berörs. Dessa problem måste uppmärksammas i högre grad än som skett . Det kan t.ex. finnas tillfällen då den anhörige bör delta i rehabiliteringen och lära sig lyft- och bärteknik eller medverka i sjukgymnastik för att kunna vara till hjälp vid träning i hemmiljö. Dessutom kan tillfälle ges till erfarenhetsutbyte med andra i samma situation. Behovet av föräldramedverkan gäller även vid habiliteringsinsatser för barn med handikapp. Föräldrar måste ges möjlighet att med ersättning från föräldraförsäkringen få den ledighet som erfordras för deltagande i rehabilitering, habilitering och utbildning för föräldrar som har barn med handikapp. är det inte alltid så beroende på skillnader i tillämpningen av AFL 4:10. Det bör ankomma på regeringen att till återkomma med förslag om åtgärder för att åstadkomma en enhetlig regeltillämpning i enlighet med vad vi här angivit. I de fall föräldrarna önskar bör denna möjlighet också tillkomma båda föräldrarna . Detta är möjligt enbart för några få sjukdomar. Barn med ovanliga handikapp För familjer med barn som har ett ovanligt handikapp uppstår speciella problem. Exempel på sådana handikapp är cystisk fibrös, barnreumatism, tarmsjukdomar och muskeldystrofi. Dessa sjukdomar är så pass ovanliga att kunskapen hos de personer, såsom lärare, vårdpersonal m.fl., som kommer i kontakt med barnet ofta är dålig. Detta innebär att förståelsen för barnets speciella problem blir bristfällig och att föräldrarna får ett dåligt stöd i hur man skall ta hand om barnet. Det är viktigt att det ges förutsättningar att bygga upp specialistkompetens inom dessa handikappområden. föreslår därför att några träningscenter för barn med ovanliga sjukdomar inrättas. Under kommande budgetår föreslår vi ett anslag på 11 milj.kr. till detta ändamål. Dessa center skall kunna fungera som ett stöd för föräldrarna under barnets uppväxt och ge kunskap i de fall kompetens hos andra instanser saknas. Ett exempel på ett sådant träningscenter är i . Leken har en central betydelse i alla barns liv. Den fungerar som drivkraft i utvecklingens tjänst. Barnet får i leken stimulans och motivation för att gå vidare i sin utveckling. Den tidiga stimulansen är viktig för alla barn, men speciellt för barn med handikapp. Det gäller att ta vara på alla möjligheter till utveckling för att förhindra eventuella sekundära handikapp. För föräldrar och syskon erbjuder leken en naturlig gemenskap och möjlighet till träning av det handikappade barnet. Men barn med handikapp behöver ofta särskilda leksaker som passar just deras träning genom lek. Det handikappade barnet kan få tillgång till pedagogiska leksaker på olika sätt: genom att låna dem på lekotek, genom barnhabilitering och hjälpmedelscentral eller genom att föräldrarna köper dem. Vissa lekotek tillämpar en sjuårsgräns. Denna gräns bör slopas. Nya lekotek bör startas, så att alla familjer med handikappade barn, oavsett var i landet de bor, kan få tillgång till pedagogisk rådgivning och möjlighet att låna lekmaterial. Lekoteken måste ha tillräckliga resurser så att de kan föra ut sin kunskap till förskole- och lågstadiepersonal. Lekoteken har också en viktig roll att spela i den samordnade barnhabiliteringen. Svårigheterna att bereda handikappade sysselsättning är stora. De psykiskt utvecklingsstörda är allra hårdast drabbade av utestängningen från arbetsmarknaden. Arbetslösheten bland handikappade är hög trots stor efterfrågan på arbetskraft. Detta är oacceptabelt då alla människor är i behov av stimulans och aktivitet för sin utveckling. Detta är ett slöseri med såväl mänskliga som ekonomiska resurser. integreras allt fler handikappade barn i den vanliga skolundervisningen. Denna integrering måste fortsätta. Beroende på handikappets art och skollokalernas tillgänglighet varierar dock handikappades undervisningsstandard. saknas exempelvis möjligheter för den handikappade att delta i alla ämnen. Det händer t.ex. ofta att rörelsehindrade barn slipper idrott under förevändning att han/hon har sjukgymnastik. Andra har befriats från slöjd därför att slöjdsalen inte varit tillgänglig för rullstolar. Vissa barn kan inte delta i undervisningen på grund av oklarheter om vem som skall bekosta barnens hjälpmedel. 1* 1989190. Inom den obligatoriska skolan skall givetvis alla barn kunna delta i undervisningen oavsett om de har ett handikapp eller ej. Det är oacceptabelt att barn får sitta emellan då olika myndigheter tvistar om kostnadsansvaret för att barnet skall få möjligheter att delta i undervisningen. Utbildning för psykiskt utvecklingsstörda barn och ungdomar ges i särskolan. I den obligatoriska delen av särskolan ingår grundsärskolan och träningsskolan. Den senare är avsedd för dem som inte kan tillgodogöra sig undervisningen i grundsärskolan. har även vuxna psykiskt utvecklingsstörda rätt till vuxenutbildning inom ramen för särvuxutbildningen. SärVux är en kompetensinriktad utbildning som syftar till att ge vuxna psykiskt utvecklingsstörda möjlighet att skaffa sig kompetens som motsvarar den som ges i grundsärskolan. har ett ansvar för att särvuxutbildningen kommer de utvecklingsstörda till del. Det finns oroande signaler om att så inte är fallet. Antalet undervisningstimmar som tilldelats är otillräckliga. finns det medel avsatta , medan behovet för att beslut skall kunna förverkligas uppskattats till 150 000. Därför föreslår vi att SärVux tillförs ytterligare 30 milj.kr. under /91. Undervisning på träningsskolenivå ger oftast enbart möjlighet till en mycket begränsad intellektuell träning. För de utvecklingsstörda kan den likafullt vidga deras möjligheter till att leva ett rikt och aktivt liv. Det är också fel att utvecklingsstörda i princip inte får delta i samma utbildning mer än en gång. Mot bakgrund av att samhället snabbt förändras och att utvecklingsstörda mognar sent och har dåligt minne, bör de kunna få gå en utbildning mer än en gång för att repetera eller bättra på sina kunskaper. har tidigare föreslagit att rätten till undervisning inom SärVux skall gälla också på träningsskolenivå. har ställt sig bakom detta förslag. har hos regeringen begärt att en utredning skulle få i uppdrag att se över hur detta skulle kunna lösas. väntas utredningen komma med ett förslag. De utvecklingsstörda på träningsskolenivå har väntat på att få rätt till undervisning inom SärVux. Därför bör utredningens förslag genomföras så snabbt som möjligt. Utvecklingen har medfört att de flesta handikappade gymnasieungdomar har kunnat få utbildning i sina hemkommuner. En liten grupp har emellertid behov av mycket stora och specialiserade insatser av pedagogisk, social och medicinsk art för att klara sin skolgång. har uttalat att staten skall ta på sig kostnadsansvaret för denna verksamhet och konstititionsutskott har uttalat sig kritiskt om att frågan ännu inte är löst. har presenterat ett delbetänkande (SOU 1989:54), Rätt till gymnasieutbildning för svårt rörelsehindrade ungdomar. I den föreslås, i likhet med vad uttalat, att staten skall bärakostnaderna för verksamheten. Utredningen föreslog att reformen skall genomföras fr.o.m. . Den socialdemokratiska regeringen fortsätter dock att försinka en lös Inget förslag har ännu presenterats. Det sägs att frågan bereds inom departementet och en eventuell proposition är att vänta . Det betyder att de handikappade tvingas vänta ytterligare. Vi förutsätter att förslag framläggs i enlighet med beställning. Sjukhusskolan är en undervisningsform som skall garantera att barn som är inlagda på sjukhus kan följa med i undervisningen. Det är av stor betydelse att denna undervisningsform fungerar bra, speciellt för de elever som ofta måste vårdas på sjukhus. Det har dock framkommit att så inte är fallet. Barn på sjukhus blir ofta utan den undervisning de har rätt till. Statsmakterna måste därför göra en översyn av verksamheten. Pensionering av unga handikappade som studerar bör undvikas. De måste få möjlighet till en tillfredsställande ersättning utan att behöva bli förtidspensionerade. Ansträngningarna för att bereda handikappade tillträde till arbetsmarknaden måste intensifieras. Ansvar för detta måste tas inom en rad sektorer som arbetsmarknads-, arbetsmiljö- och socialpolitiken. För att underlätta strävandena att bereda handikappade arbete finns bl.a. lönebidrag. sysselsattes 45 288 personer med hjälp av lönebidrag. För många handikappade är lönebidrag ett bra sätt för att få fotfäste på arbetsmarknaden. har föreslagit att de som arbetar inom skall uppbära lön för det arbete de utför istället för pension. Inom arbetar 30 000 arbetshandikappade. Ca 6 700 av dem har pension i olika omfattning. Det är ett förståeligt önskemål att människor som utför ett arbete anser att den ersättning de får skall vara lön och inte pension. Regeringen har föreslagit en sådan omfördelning, vilket vi välkomnar. I vår motion om arbetsmarknadspolitiken föreslår vi att skall ges ökade resurser för att fler skall kunna beredas arbete där. För /91 föreslår vi att det tillförs ytterligare 55 milj.kr. Dessa resurser börge ytterligare 550 arbetshandikappade arbetstillfällen. Därutöver finns det anledning att se över möjligheterna för psykiskt utvecklingsstörda och andra gravt handikappade att få arbete inom . Detta är mycket svårt. Vi föreslår därför i vår motion om arbetsmarknaden att regeringen skall återkomma till med förslag härom. Vi har från sida ofta pekat på att som de resurser som avsätts för att bereda handikappade arbete har varit starkt begränsade, har ingen sådan begränsning funnits när det har gällt resurserna för förtidspensionering. Vid bedömningen av hur stora resurser som kan avsättas för att bereda handikappade arbete är det, enligt vår mening, nödvändigt att också beakta det minskade behov av förtidspensionering som ökade sysselsättningsmöjligheter medför. Möjlighet borde finnas att föra över resurser från socialförsäkringssektorn till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det kan innebära en besparing för det allmänna som individen får tillfälle att utföra ett arbete till glädje och nytta för henne själv men också för uppdragsgivaren. Regeringen har i en proposition tagit fasta på detta förslag vilket vi likaledes välkomnar. Regeringen föreslår (prop. 1989/90:62) att det införs möjlighet till vilande förtidspension som ett instrument i rehabiliteringsprocessen. Lönebidrag för förtidspensionerade föreslås utgå med ett bidrag upp till halva kostnaden för lön och sociala avgifter. I budgetpropositionen föreslås att avsätts för sådana lönebidrag under /91. Om dessa anslagna medel skulle vara otillräckliga bör ytterligare resurser tillföras. Det är angeläget att anslaget inte blir styrande för hur många som skall kunna beredas arbete. Mot bakgrund av att de handikappade har stora svårigheter att komma ut på arbetsmarknaden bör arbetsförmedlingarna aktiveras mer i detta arbete. Arbetsförmedlingarna bör ges ett ansvar att följa upp de handikappade ungdomar som avslutat sina studier och främja deras inträde på arbetsmarknaden. Dessa förslag behandlas också i motion om arbetsmarknadspolitiken. 3.3 Lön vid arbete på dagcenter Många utvecklingsstörda som arbetar på dagcenter eller annan alternativ verksamhet inom kommuner och företag utför ett arbete där huvudmannen i många fall uppbär en intäkt. De som arbetar på dagcenter eller motsvarande har framfört önskemål om att uppbära lön för det arbete de utför istället för pension. Lagen om allmän försäkring bör ändras så att det blir möjligt att i rehabiliterande syfte koordinera pension med lön. För att ytterligare stärka de handikappades ställning, föreslår vi att kommunerna uppmuntras till att inrätta en funktion som handikappombudsman. bör ges i uppdrag att på olika sätt stödja och vägleda de handikappade och deras anhöriga, ge dem upplysningar om vilka rättigheter de har, vägleda dem till rätt instanser samt driva den enskildes frågor. Nyblivna föräldrar till ett handikappat barn vittnar ofta om hur svårt det är att få stöd och vägledning från samhällets sida. De måste ofta kämpa länge för att få del av en förmån och ständigt upprepa sin situation för olika instanser. En handikappombudsman kommer därför att utgöra ett välkommet tillskott för att stödja handikappade och föräldrar till handikappade i kampen för en drägligare tillvaro. Såväl den offentliga sektorn som det privata näringslivet investerar stora belopp på verksamheter för människors fritid. Det sker därför att fritiden intar en allt viktigare plats i människors liv. Det finns emellertid ingen allmän insikt om att detta gäller även dem som har funktionshinder. ses det av många som ett kuriosum när handikappade seglar, tar sig ut i skog och mark eller sysslar med andra ting som vanligtvis förknippas med fysisk ansträngning. Idrott är för många människor en avkopplande fritidssysselsättning. Det gäller också för handikappade. De handikappade stöter dock ofta på svårigheter i sitt idrottsutövande. Handikappidrotten måste därför ges bättre förutsättningar. Vi utvecklar vår syn på handikappidrotten i vår partimotion om idrottens villkor. Trots att kommuner lägger ner stora summor på anläggningar för idrott och friluftsliv, är det långt ifrån självklart att dessa görs handikappanpassade. Så t.ex. saknar ofta simbassänger en sittlift som möjliggör för rörelsehindrade att använda dem. Detta borde vara obligatoriskt för allmänna bad. Den offentliga informationen måste bli tillgänglig i största möjliga utsträckning för människor med handikapp. Även kulturella arrangemang bör i möjligaste mån anpassas efter exempelvis synskadades och utvecklingsstördas möjligheter att ta del av utbudet. 3.6 Den nya teknikens möjligheter Datateknikens och informationsteknologins snabba utveckling påverkar livsvillkoren för många människor, i både positiv och negativ riktning. För människor med funktionshinder är detta ännu mer påtagligt. Den nya tekniken för att rationalisera och förbättra servicen för flertalet kan för handikappade skapa nya problem. Kösystemen på post och bank är exempelvis inte utformade för synskadade. Ökad abstraktion i många situationer i det dagliga livet och i arbetet drabbar allt fler förståndshandikappade. skapar datateknik och informationsteknologi möjligheter att överbrygga många typer av handikapp och utgör fantastiska verktyg för att ge handikappade möjlighet till att leva ett mer fullvärdigt liv, stimulans till arbete och kommunikation med andra människor. Tekniken har redan tagits i bruk av många handikappade och har länge legat långt framme på detta område. Syntetiskt tal, automatiska dokumentläsare, alternativa tangentbord, röststyrning och texttelefon är exempel på mikrodatorbaserade handikapphjälpmedel som kommit fram genom bl.a. svensk utveckling. Det är viktigt att denna utveckling får fortsatt stöd, som samarbete bör sökas med andra länder som också har eller kan ta fram kvalificerad teknik. Ännu har dock mycket litet av den nya teknikens alla möjligheter tagits i bruk.