mot · GD02A76 · 1990-03-26 00:00:00 — Motion till 1989/90:A76 av och (båda fp) med anledning av prop. 1989/90:76 Regionalpolitik för 90-talet Förslag till former och resurser för utbyggd distansundervisning på högskolenivå , REK-87, utpekade en utbyggd distansundervisning som ett viktigt instrument för att förbättra den geografiska tillgängligheten i högskoleutbildningen. Regeringen avstår ifrån att framlägga några förslag som går kommittén till mötes i detta avseende. Enligt vår uppfattning kommer demografiska, regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska faktorer att göra frågan om den högre utbildningens geografiska tillgänglighet till ett väsentligt politiskt problem under de närmaste decennierna. Det är beklagligt att regeringen visar passivitet såväl i frågan om den grundläggande högskoleutbildningens dimensionering som i fråga om dess tillgänglighet. Samhällsutvecklingen i övrigt gör att enbart svårigheterna att tillgodose efterfrågan på fort- och vidareutbildning kommer att kunna bli en besvärlig flaskhals för både arbetsmarknad och de enskildas behov av personlig utveckling. I detta perspektiv är en mer offensiv hållning till frågan om distansundervisningens utbyggnad och kvalitativa förstärkning naturlig och nödvändig. Distansundervisning på högskolenivå har i viss utsträckning förekommit i . Flera högskoleenheter har bedrivit sådan verksamhet. Trots detta har distansundervisningens möjligheter och förutsättningar inte uppmärksammats av statsmakterna, utan verksamhetsformen har i stort sett ansetts vara de enskilda högskoleenheternas angelägenhet. Karakteristiskt för all högskoleutbildning är den höga specialiseringsgraden i utbildningsinnehållet och vikten av att den bedrivs på vetenskaplig grund. Den praktiska effekten av detta är att även ett relativt begränsat utbildningsutbud kräver tillgång till åtskilliga kompetenta lärare. Distansundervisning är i regel en mer krävande verksamhetsform än traditionell undervisning på campus. Anspråk på läromedel, tidsåtgång för resor m.m. samverkar i detta avseende. Kombinationen av de generella kraven på högskoleutbildning och de specifika för distansundervisning innebär behov av en mycket stark basorganisation. Konkret betyder detta tillgång till institutions-/ämnesmiljöer med ett reia- Mot. tivt stort antal lärare och goda rekryteringsmöjligheter genom t.ex. forskar- A76 utbildning, attraktiv vetenskaplig miljö och goda anställningsvillkor. Något egentligt alternativ till en utbyggd distansundervisning finns dock inte om högskolans utbildningsutbud på allvar skall kunna nå även yrkesverksamma på orter utan en högskola. Skillnaderna i utbud kommer dessutom att vara mycket stora mellan de stora och de mindre högskoleenheterna. Av det vi nu har sagt följer att regional spridning och ökad geografisk tillgänglighet av högskolans resurser kräver distansundervisning och att denna verksamhetsform i praktiken förutsätter att även en eller flera stora högskoleenheter aktiveras i detta syfte. En systematisk expansion kvantitativt och kvalitativt av distansundervisningen i landet måste ske i ett långsiktigt perspektiv. Det rör både antalet utbildningsplatser, täckningsgrad ämnesmässigt och utveckling/införande av metodik och teknik särskilt anpassad för distansundervisningens behov. Till yttermera visso bör man observera att dessa behov skiftar mellan ämnen. Ansvaret för den nödvändiga utbyggnaden bör ligga nära den operativa nivån. De nämnda, särskilda kraven på lärarkrafter, metodutveckling m.m. avgör detta. Det blir därmed naturligt att knyta huvudansvaret för planering och genomförande av en utbyggd distansundervisning på en eller flera högskoleenheter. Ett sådant ansvar förutsätter att statsmakterna anlägger ett totalperspektiv på resurssituationen för de enheter som i denna form tar på sig ett särskilt ansvar för den regionala utvecklingen. Som vi betonat tidigare krävs bl.a. starka institutioner som kan erbjuda attraktiva arbetsvillkor för sina lärare. Detta innebär bl.a. att goda forskningsmöjligheter måste kunna erbjudas. Valet av ansvariga högskoleenheter bör ske med utgångspunkt i de grundläggande förutsättningar som krävs (se ovan) och vilken täckningsgrad ämnesmässigt som är nödvändig. 1 REK-87:s betänkande framhölls den stora erfarenhet av distansundervisning som finns vid och det ambitiösa utvecklingsarbete som inletts vid detta universitet med hjälp av särskilt anvisade medel. vid är ganska väl utbyggd inom huvuddelen av de filosofiska fakulteternas områden. Vissa undantag finns dock. saknar dock en teknisk fakultet. Vi föreslår att ges ett särskilt ansvar att tillsammans med en högskoleenhet med teknisk fakultet bära huvudansvaret för planering och genomförande av en utbyggd distansundervisning. Valet av denna senare enhet bör ske efter överläggningar med tänkbara enheter. Av praktiska skäl är det önskvärt att de två huvudansvariga enheterna gemensamt har en betydande täckningsgrad ämnesmässigt. I kombination med kravet på att en teknisk fakultet skall engageras pekar detta närmast på att bör vara den andra enheten. De båda enheter som sålunda ges huvudansvaret skall tillföras resurser för sådana förstärkningar av basorganisationen som bedöms nödvändiga för Mot. 1989/90 uppdraget. En precisering av ansvaret och tillförsel av särskilda resurser innebär inte att alla övriga enheter skall befrias från ansvar för medverkan i distansundervisning. Den nya ordning som vi föreslår måste utvecklas stegvis under . Det är sannolikt nödvändigt att de båda huvudansvariga enheterna köper medverkan från andra enheter. Två frågor bör klarläggas i anslutning till att nyordningen träder i kraft. Avgränsningen mellan den nu föreslagna utbyggnaden av distansundervisningen och den befintliga är den ena. bör ett utbud av distansundervisning med rikstäckning etableras. Hur detta fortlöpande skall avvägas mot distansundervisning med en mer begränsad geografisk täckning bör avgöras av regeringen på grundval av planeringsunderlag från de huvudansvariga enheterna. Särskilda medel som möjliggör en inledning på uppbyggnaden av detta utbud bör dock anvisas redan under närmast kommande planeringsperiod. Den andra frågan rör den schablonmässiga kostnad som beräknats för en årsstudieplats i distansundervisning, . Det kan ifrågasättas om denna ersättningsnivå och beräkningsmetod är rimlig, med hänsyn till det stora behovet av metod- och teknikutveckling inom distansundervisningen. Regeringen aviserar i propositionen att skall 35 milj.kr. avsättas av regionalpolitiska medel för tillfälliga åtgärder vid vissa högskolor. har i en partimotion ställt krav på att dessa åtgärder skall uppgå till 50 milj.kr. Vi anser att utbyggnaden av distansundervisning är så väsentlig att dessa medel delvis skall användas till detta. Regeringen bör återkomma till med förslag till ställningstaganden i båda dessa frågor. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om riktlinjer för en utbyggnad av distansundervisningen på högskolenivå. () ()