mot · GD02U501 · 1990-01-12 00:00:00 — av m.fl. (fp) Säkerhetspolitik och integration i präglades läget i av stabil bipolaritet. Två maktblock, ledda av var sin supermakt och representerande var sin ideologi, stod mot varandra i en egenartad blandning av konfrontation och samexistens. Rustningsnivåerna var unika, kärnvapenarsenalerna blev allt större, det krig som hotade skulle kunna leda till kontinentens undergång. stämde insikten härom bägge sidor till återhållsamhet och försiktighet. Det förekom upprepade ansatser till avspänning. Särskilt förra var en avspänningsperiod, betraktad som en historisk vändpunkt. Det blev den inte; efter NATO:s s.k. dubbelbeslut och invasion av strax därefter började man allmänt tala om ett nytt kallt krig. Rivaliteten framstod ånyo som intensiv och riskerna som enorma. Likväl fortsatte i den fredsperiod som efter hand börjat framstå som historiskt enastående - en fred till priset av risken för kärnvapenkrig och förtryck i . är denna situation radikalt förändrad. Ännu för något halvår sedan kunde den förnyade avspänningen mellan öst och väst ses som blott och bart ett nytt försök av samma typ som tidigare, ehuru med större utsikter till framgång. Vad vi bevittnat är en upplösning av det sovjetiska väldet i och upplösningstendenser även inom själva . I land efter land har den sovjetstödda diktaturen störtats; i land efter land har en utveckling i riktning mot parlamentarisk demokrati av västerländsk typ inletts. Också inom finns sådana tendenser, särskilt i de baltiska länderna. Att folken i rest sig mot de diktaturregimer de påtvingats är inte överraskande. Det som har varit svårare att förutse är att detta skulle kunna ske utan ingripande från sida, ja, på dess tillskyndan. Över huvud taget bedrev en politik av annat slag än tidigare och av annat slag än stormakter brukat bedriva. Imperier har fallit . Man har sett en parallell mellan Mot. Det finns en likhet; i U501 bägge fallen blev saken ofrånkomlig på grund av den imperialistiska maktens försvagning. Likväl är skillnaden slående: gav upp sitt imperium som en följd av ett världskrig, medan drar sig tillbaka från sitt i en värld som inte har upplevt ett storkrig . reträtt från är en märklig händelse. Märklig är även ståndpunktsändringen i de militärpolitiska frågorna. - godtagande av den av president lanserade s.k. nollösningen - var en framgång för nedrustningssträvandena, och det sovjetiska förslaget om femtioprocentiga nedskärningar av de strategiska kärnvapnen inledde ett nytt, löftesrikt kapitel i supermakternas kärnvapenkonkurrens. Frågan är dock om inte det mest anmärkningsvärda är de ensidiga eller asymmetriska åtgärder som genomförts eller ställts i utsikt på sovjetisk sida. höll president ett tal i FN som får betraktas som historiskt; inte nog med att talet formade sig till en hyllning till FN, det innehöll också löften om icke betydelselösa, ensidiga styrkeminskningar i . I förhandlingarna med NATO om konventionell nedrustning synes ha godtagit reduktioner som är starkt asymmetriska till dess nackdel. Sådant har stormakter inte brukat göra, allra minst . I den sovjetiska politiken framträder en ny och från vår synpunkt mera realistisk och mindre hotfull syn på vari säkerhetspolitiska problem består. Om det imperialistiska hot som skulle kräva omfattande militära motåtgärder talas knappast längre. I stället framträder en medvetenhet om att egen militära kapacitet utgör ett hot mot andra. Den officiella doktrinen har undergått en motsvarande förändring. Under framhävdes den s.k. internationella klasskampen i sovjetiska uttalanden sida vid sida med, ja, som målet för avspänning och fredlig samexistens; under har den internationella klasskampen skjutits i bakgrunden, om den inte rentav har avblåsts. Den förklaring som brukar ges till denna märkliga utveckling, och den är säkert riktig, är ekonomiska svaghetstillstånd. Med en ekonomi i kris blev det i längden omöjligt att hålla jämna steg med och att behålla kontrollen över . Att omläggningen av den sovjetiska politiken kom överraskande för många i väst torde till viss del ha berott på att den västliga bilden av den sovjetiska ekonomin var orealistiskt positiv. Situationens verkliga innebörd framgår av det förhållandet att, enligt nyare västliga skattningar, de sovjetiska rustningsutgifterna utgör bortemot en fjärdedel av bruttonationalprodukten; hur stor denna siffra är framgår av att motsvarande siffra för varit och för flertalet länder i . Den ekonomiska krisen sammanfaller dessutom med en ekologisk kris av oerhörda dimensioner. Det har blivit nödvändigt för att inte bara omstrukturera det egna samhället utan att ge upp de imperialistiska srävandena, förmå till avtal om långtgående nedrustning och eftersträva en radikal ökning av det ekonomiska utbytet med de icke-socialistiska länderna. Den inre marknaden tar form i Mot. Inom EG pågår arbetet med att förverkliga den U501 Denna skall vara genomförd vid utgången av 1992. har nya framsteg gjorts i detta arbete. Man har också beslutat att ta första steget mot en monetär union och skall frågan om ytterligare steg i integrationen diskuteras vid en regeringskonferens. I det sociala ramavtal som EG antog fastslås rätten till rörlighet, social trygghet, anställning och lön samt rätten att organisera sig, t.ex. fackligt. Likaså fastslås rätten till jämställdhet, information, medbestämmande och goda arbetsförhållanden och till skydd av barn, ungdomar, äldre och handikappade. Syftet med ramavtalet kan sägas vara, att förmå de EG-stater som har den lägsta sociala skyddsnivån att successivt höja sina ambitioner. De avancerade staterna förblir oförhindrade att bibehålla och utveckla sin välfärdspolitik. som gått har också planerna på ett miljövårdsorgan för EG (EEA) tagit form. Dess experter och forskare skall bl.a. ha till uppgift att peka ut och analysera miljörisker. mening är att EEA därtill med egen beslutsrätt skall fungera som ett instrument för konkret förändringsarbete inom miljöområdet. Tillväxten och investeringstakten inom EG har det gångna året varit god och inflationen förhållandevis låg. Arbetslösheten är på väg ner men ligger alltjämt . Regionalpolitiken, som skall utgå från ett EGperspektiv, har fått förstärkta anslag. Viljan att bredda och stärka verksamhetsfältet för Gemenskapen är påtaglig inom flertalet . Ledande EG-politiker har också uttalat attEGparlamentet bör ges väsentligt utvidgade befogenheter parallellt med att den monetära unionen förverkligas. Drömmen om ett demokratiskt Det finns möjligheter till en utveckling i som inte minst från liberal synpunkt vore utomordentligt positiv - en utveckling i riktning mot ett i dess helhet präglat av fred, frihet och demokrati. Centralt i denna vision är att demokratin stabiliseras i alla de östeuropeiska staterna, att även utvecklas i demokratisk riktning, att de baltiska länderna och andra sovjetiska delrepubliker vinner ökad självständighet och kanske nationellt oberoende, och att de fredliga förbindelserna mellan alla länder mångfaldigas. I ett sådant vore rimligen fredschanserna större än i något annat. skulle alla européer, inte bara de i väst, kunna leva som fria och självständiga medborgare. Det har invänts, att även om utvecklingen skulle gå i en sådan riktning - i riktning mot vad som kan kallas det fria - kunde man inte vara säker på att resultatet skulle bli en stabil fred. Tvärtom skulle traditionella motsättningar, vilka hållits i schack under det nu blomma upp. Paralleller har dragits med . Vi har påmints om möjligheten att en lokal konflikt i det nya skulle kunna utlösa en storkonflikt, liksom skottet i tände en världsbrand. Denna parallell mellan det fria och det som fanns i början Mot. av är emellertid missvisande. Åtminstone tre skillnader finns. För det första: i det fria vore alla stater demokratier; historien visar att relationerna mellan demokratier är fredligare än andra mellanstatliga relationer. För det andra: i det fria skulle det mellan länderna förekomma tätare fredliga förbindelser av skilda slag och på skilda nivåer än ; det finns skäl att anta, att även detta skulle medverka till en stabil fred. För det tredje; i det fria vore, med undantag endast av , de europeiska stormakter som Sarajevo-krisen drog in i sammanknutna med varandra i den europeiska gemenskapen - en företeelse utan tidigare motstycke. Det stora som inträffat är, att visionen av det fria kan karakteriseras som meningslöst drömmeri. Den hör till de utvecklingsmöjligheter vi har anledning räkna med. Att det fria ligger inom räckhåll betyder emellertid inte att det är realiserat. Det har sagts ofta men förtjänar att upprepas: att förutsättningar finns för en positiv utveckling är inte detsamma som att denna utveckling skulle vara säkerställd och ännu mindre att den redan skulle ha ägt rum. Tre utvecklingstendenser utgör förutsättningar för det fria : avspänning, internationalisering och demokratisering. Avspänning: Under intryck av händelseutvecklingen i har det varit lätt att tappa ur sikte att det säkerhetspolitiska grundproblemet i världen kvarstår. Två militära supermakter står alltjämt mot varandra. Militärallianserna är inte upplösta. Mänsklighetens överlevnad är alltjämt avhängig, hur relationerna mellan och utvecklas. Internationalisering: Det ingår i visionen av det fria att relationerna mellan de europeiska staterna förtätats ekonomiskt, kulturellt och i andra fredliga hänseenden, alltså att den integration som äger rum i i väsentlig grad utsträcks till . Demokratisering: Själva grundvalen för det fria vore det förhållandet att alla länder, inte bara de i väst, blivit demokratiska. Hur realistiska är dessa förhoppningar? Att 1970-talets avspänningsförsök mellan och misslyckades, berodde till stor del på fortsatta upprustning, dess offensiva agerande i tredje världen och dess fasthållande vid den ideologiska kampen som en huvudmålsättning för utrikespolitiken. fanns i inflytelserika amerikanska kretsar en tveksamhet mot att bygga upp ett nära och förtroendefullt samarbete med en stat som den sovjetiska. är förutsättningarna andra. försöker inte längre stärka sin militära ställning i förhållande till utan är tvärtom berett till asymmetriska styrkereduktioner. Konfrontationen i tredje världen har till väsentlig del ersatts med gemensam konfliktlösning. Den ideologiska kampen har förvisats till en undanskymd position. De förändringar som associeras med uttrycket glasnost gör unionen till en mindre motbjudande samarbetspartner även för traditionellt Mot. sovjetskeptiska grupper i väst. Det finns gynnsammare förutsättningar U501 än förra gången för djupgående och stabil avspänning. Emellertid hänger detta resonemang på att den nuvarande sovjetiska ledningen överlever. Här finns ett av osäkerhetsmomenten i dagens internationella läge. President är, brukar man påpeka, mindre populär hemmavid än internationellt. Hans problem är, att de ekonomiska reformer som är nödvändiga på kort sikt kan göra ont värre för stora grupper. Därtill kommer de nationalistiska strävandena och motsättningarna i flera delrepubliker. Och ovanpå den ekonomiska och den konstitutionella krisen en miljökris utan motstycke. Den sovjetiska regimens problem är sådana att det inte är helt lätt att tro på en lugn utveckling i riktning mot politiska reformer, ekonomisk omstrukturering och ökade fredliga förbindelser med väst. En möjlighet som knappast kan uteslutas är politiskt kaos, kanske följt av att den enda starka och välorganiserade faktorn i det sovjetiska samhället, militären, tar makten. Kaos eller militärdiktatur i landet med hälften av världens kärnvapen - det är inte någon lugnande tanke. Det skulle kunna invändas, att den sovjetiska politiken mot väst i så hög grad bestäms av objektiva faktorer, framför allt ekonomins efterblivenhet och stillastående, att avspänningens framtidsmöjligheter är beroende av någon bestämd maktgrupp. Varje sovjetisk regim tvingas till samma politik, enligt denna tanke. Det kan ligga något i detta, men säker kan ingen vara. Ju längre avspänningsprocessen hinner gå innan de avspänningsvänliga krafterna i förlorar makten, desto större är rimligtvis sannolikheten för att den avspänning som uppnåtts kan överleva en sovjetisk regimförändring. Men det går inte att bortse från risken att öst-västförhållandet skadas av politiska förändringar inom i sådan utsträckning att avspänningsprocessen ånyo kommer av sig. Utvecklingen av de fredliga förbindelserna i är inte heller självklar. Här kommer man rakt in i förhandlingsfrågorna mellan EG och det övriga . Nya perspektiv har öppnat sig; det är oklart vilka de är och hur realistiska de är. Under alla förhållanden finns strukturella problem som måste lösas innan de östeuropeiska länderna kan integreras med dem i väst: bristen på fungerande marknader och det östeuropeiska näringslivets begränsade konkurrenskraft. Ett tredje osäkerhetsmoment gäller demokratiseringen. Flertalet av länder saknar demokratiska traditioner och flertalet av dem brottas med ekonomiska problem som kommer att utsätta deras politiska system för stora påfrestningar. Att etablera stabil demokrati under dessa förhållanden är inte lätt. Betingelserna varierar från land till land och man kan inte generalisera. Det går dock inte att utesluta, att lika mycket kommer att påminna om som om . Alternativet till en utveckling i riktning mot det fria är knappast en återgång till det bipolära utan snarare tendenser i riktning mot ett som kunde kallas anarkistiskt - ett , i vilket de östeuropeiska län- 5 derna har frigjort sig från , men demokratin sitter osäkert i Mot. flera av dem; i vilket de fredliga relationerna mellan de östeuropeiska län- U501 derna inbördes och mellan dem och västländerna har utvecklats endast blygsamt; och i vilket det alltjämt råder betydande motsättningar mellan och västmakterna. I detta slags skulle de traditionella, nationella motsättningarna hållas i schack varken av bipolaritet och kärnvapenavskräckning eller av integration och demokrati. Risken för en omedelbar, total konfrontation vore mindre än i det bipolära , men risken för lokala konflikter kunde visa sig vara väl så stor. Om det alltjämt rådde ett spänt förhållande mellan stormakterna, skulle man knappast kunna utesluta möjligheten av att en lokal konflikt utlöste ett händelseförlopp som slutade i ett storkrig. scenario, orealistiskt både i det bipolära och i det fria , vore en mera realistisk risk i det "anarkistiska. Ytterligare utvecklingsmöjligheter finns. Det viktiga är, att som möjligheter öppnats till en synnerligen positiv utveckling, är inte en mindre positiv utveckling utesluten. Läget har förbättrats på det sättet att det vi helst önskar är ett meningslöst drömmeri men inte så att detta är den enda framtiden man på allvar behöver räkna med. Intresset från de östeuropeiska staterna inklusive att söka närmare samarbete med EG är nu stort. Förhandlingar pågår och flera avtal har redan slutits. En särskild ställning i diskussionerna om ökat samarbete mellan och intar samtalen mellan och DDR. Frågan om förening mellan de tyska staterna har fått förnyad aktualitet. Förbundskansler har föreslagit en konfederation mellan dem. framförde president förslag om en konfederation, som skulle omfatta EG- och EFTA-länderna samt . Ett utbyggt ekonomiskt och kulturellt samarbete mellan öst och väst är ett viktigt led i arbetet för fred och avspänning. Värdet av EG som fredsbevarande faktor i kan knappast överskattas. På motsvarande sätt kan ett utbyggt samarbete med fria och demokratiska nationer i föra in i en ny era av fredlig samexistens mellan folk och nationer. Det bör understrykas, att en fördjupad integration inom EG och mellan EG och länderna i EFTA inte står i motsats till strävandena att vidga och utveckla samarbetet också med länderna i . Snarare förhåller det sig tvärtom. Ett välutvecklat och väl samarbetande kan som föredöme, med råd, ekonomisk hjälp, krediter och en öppen marknad, ge länderna i öst goda förutsättningar att utvecklas och efter hand inlemmas i den demokratiska och pluralistiska gemenskapen i väst. Det torde också vara vad flertalet östeuropéer hoppas på. säkerhetspolitik syftar till att bevara landets oberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål bör därför vara att i alla lägen och i former som vi själva väljer trygga en nationell handlingsfrihet för att inom våra gränser bevara Mot. och utveckla vårt samhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och U501 varje annat hänseende efter våra egna värderingar samt att i samband därmed utåt verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling. neutralitetspolitik innebär alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig. Politiken syftar till att hålla vårt land utanför militära konflikter i vår omvärld. Vi har själva valt vår neutralitetspolitik. Den är inte grundad i några internationella eller folkrättsliga lagar. Det är således vi själva som bestämmer dess innebörd. Det kräver emellertid att den politik vi för måste bevara vår omvärlds förtroende för såväl vår vilja som vår förmåga att upprätthålla neutraliteten. Vi måste genom vårt utrikespolitiska agerande kontinuerligt bygga upp ett långsiktigt förtroende hos omvärlden för vår vilja och förmåga att slå vakt om neutralitetspolitiken. I det syftet måste vi också ha ett starkt försvar. försvarsbeslut syftade till förstärkningar på flera viktiga områden inom totalförsvaret, bl.a. sjukvården i krig, kapaciteten för bekämpning av överskeppningsföretag mot vårt land, luftförsvaret och försvaret av övre . Inriktningen försvarsbeslut bör trots de ekonomiska problem som har drabbat försvaret ligga fast. Så sent som föreslog i att försvaret skulle tillföras resurser i syfte att fullfölja intentionerna i försvarsbeslutet. Detta avvisades av riksdagsmajoriteten. pågår en ny försvarsutredning med sikte på ett försvarsbeslut våren 1991.1 avvaktan därpå avstår vi från att nu framlägga något förslag angående försvaret. Vår neutralitetspolitik innebär inte någon värderingsmässig neutralitet. Det är vår strävan att slå vakt om demokrati och mänskliga fri- och rättigheter. Vi är i detta avseende en integrerad del av västerländsk kultur grundad på och humanistisk människosyn. Svensk säkerhetspolitik har en mera aktiv, eller utåtriktad, ambition: att verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling över huvud. Från svensk synpunkt är det sålunda viktigt att värna om folkrättens principer och stärka . Att vinna allmän internationell respekt för att konflikter skall lösas med fredliga medel är ett bidrag till mänsklighetens överlevnad. Det är betydelsefullt att även fortsättningsvis aktivt arbetar för att öka respekten för FN och för att stärka dess fredsbevarande roll och möjligheter. bör verka för att ge FN en ökad roll i skilda sammanhang, t.ex. då det gäller att övervaka efterlevnaden av konventioner och åtaganden på nedrustningsområdet och i biläggandet av regionala konflikter. På flera sätt har utvecklingen härvidlag gått i rätt riktning . Glädjande är inte minst den nya syn på FN som framträtt på sovjetiskt håll. Vårt traditionella, välmotiverade engagemang i globala frågor får emellertid inte undanskymma våra möjligheter att medverka till en positiv utveck Det viktigaste bidrag kan lämna till den europeiska freden och säkerheten är alltjämt att med en alliansfri politik byggd på ett tillräckligt starkt försvar medverka till att stabiliteten bevaras i vår del av världen. har även, tillsammans med andra s.k. NN-länder, kunnat spela en konstruktiv roll i ESK-processen. Den senaste tidens utveckling i ställer oss emellertid inför nya utmaningar. Det socialistiska förtrycket, planhushållningen och monopolet på information har i lett till ett ekonomiskt, socialt och miljömässigt haveri. Vanliga människors vilja att arbeta och förbättra sina arbetsresultat har urholkats. Koncentrationen av makt i händerna på ett fåtal har resulterat i en korrumption och en utsugning av osannolika mått. som gått har det socialistiska i praktiskt taget alla avseenden halkat allt längre efter Väst. Östeuropéerna har varit berövade demokratiska instrument som en fri press och fria ideella, fackliga och politiska organisationer. De har inte genom sitt eget konsumtionsval kunnat påverka tillgången och priset på nödvändiga varor. Endast undantagsvis, och då i starkt begränsad omfattning, har de fått etablera sig som egna företagare. Trots detta har det, när portarna till friheten öppnats, visat sig att många östeuropéer har klara uppfattningar om sin demokratiska politiska hemvist och är angelägna om att få till stånd de instrument som behövs för en pluralistisk politisk och ekonomisk samhällsordning. Som ett led i denna strävan kan man se de kontakter som tagits med . har också , , och beviljats permanent gäststatus i rådet. Efter inbjudan deltar de fyra ländernas representanter i rådets kommittésammanträde. Det vöre oförsvarligt om inte - i minst samma utsträckning som andra jämförbara länder i väst - i handling visade en genuin vilja att stödja den nu inledda omdaningen av . Det handlar om att visa hur politiska partier och fria organisationer och media fungerar inom ett öppet, pluralistiskt samhälle och om att överföra ekonomiskt, tekniskt och juridiskt kunnande. Till detta kommer investeringar i bl.a. infrastruktur, maskiner och miljöutrustning. Det är viktigt att det svenska intresset för snabbt utmynnar i konkreta stödinsatser framför allt för en demokratisk samhällsutveckling, för uppbyggnad av en fungerande marknadsekonomi och för åtgärder mot miljöförstöringen. En rad förslag på detta område redovisas i andra motioner från . Som exempel på angelägna insatser kan följande nämnas. Uppbyggnad av demokratiska partier, folkrörelser och fria massmedia bör stödjas. En fond som ger bidrag till folkrörelsers kontakter och kulturellt utbyte bör skapas. Journalistutbyte och uppbyggande av bibliotek är exempel på verksamheter som bör få stöd. Stipendier som gör det möjligt för östeuropéer att studera och forska i bör införas. Svenska forskare bör också kunna få stipendier för arbete i . kan bidra bl.a. med stöd till miljökonsulttjänster och investeringar Mot. , som tog upp , bör U501 få ett utökat stöd. Vidare bör svenska myndigheter i ökad utsträckning samarbeta med sina östeuropeiska motsvarigheter vad gäller bl.a. miljöutbildning, och få ökade anslag till svenska miljöorganisationers utlandsarbete. De flesta länder i är i full färd med att införa marknadsekonomier. En fungerande marknad förutsätter en högt utvecklad lagstiftning omfattande köp- och avtalsrätt, konkurrensrätt, konsumenträtt, rätten att bedriva börsverksamhet, patenträtt, bolagsrätt m.m. samt därtill myndigheter och domstolar med kompetens att se till att företag och enskilda får den rätt som tillkommer dem enligt lag. En övergång från en mångårig socialistisk planekonomi till maknadsekonomi är bl.a. därför en komplicerad process. Den kan påskyndas om företagsledare, marknadsförare, jurister och lagstiftare ges goda möjligheter att sätta sig in i hur västeuropeiska marknadsekonomier fungerar. Även svenska erfarenheter och kunskaper har här ett värde. Att förmedla dessa bör därför vara en viktig del i den svenska hjälpen till . Den miljard regeringen utlovat som hjälp till kan snabbt visa sig otillräcklig. bör därför ge regeringen till känna att ramen för biståndet till bör höjas när behovet av ytterligare medel preciserats. bör inte godkänna att stödet finansieras inom ramen för 1%målet för u-bistånd. Det är inte genom att beröva de allra fattigaste den hjälp som lovat dem som vi skall skapa utrymme för en insats för dem i som är på väg att undslippa socialismens gissel! har fått uppdrag att samordna hjälpinsatserna till . deltar i den verksamheten. Det är väsentligt att så sker och att den samlade hjälpen samordnas effektivt. och den inre marknaden