mot · GD02Ub807 · 1990-01-22 00:00:00 — Eftersom vi anser att betydligt fler beslut än bör fattas på den enskilda skolans nivå tror vi det behövs ett beslutsorgan på den nivån. Det bör bestå av rektor som ordförande och representanter för lärare, elever och föräldrar. beslutsrätt avgörs av den kommunala skolstyrelsen. I första hand anser vi att beslut som fattas av skolstyrelsen eller av den kommunala skolförvaltningen skall överflyttas till lokala beslutsorgan som vi föreslår skall kallas skolrådet. Eventuellt kan också vissa av rektors beslutsbefogenheter överföras till skolrådet. När det gäller rektorerna tror vi generellt att det är bra om de i högre grad än vad som är vanligt utövar ledarskap i skolan. Rektorerna bör inte vara anonyma administratörer utan pedagogiska och verksamhetsmässiga ledare. Beslutsfunktioner som naturligen ingår i utövandet av det ledarskapet bör alltså inte överflyttas till skolrådet. Det går inte att säga vilken pedagogisk metod som är den bästa. Just därför är det så fel att likrikta det pedagogiska innehållet i skolan så hårt som sker. I stället vill vi skapa mycket mer av mångfald i fråga om pedagogiska metoder. Det finns forskningsresultat som visar att skolor med någon typ av profil når bättre resultat än andra skolor - oavsett vilken profil det är! 3.3 Satsa på lärarna! 3.3.1 En bättre personalpolitik Det är nödvändigt att ta itu med personalpolitiken i skolan. Hand i hand med decentraliseringen måste en satsning på lärarna komma till stånd. De båda förändringarna förutsätter varandra. En decentralisering i en situation där lärarna är avogt inställda till skolan kan haverera totalt. Den kan bara lyckas om lärarna är entusiastiska. Å andra sidan ökar förutsättningarna att åstadkomma den entusiasmen och arbetsglädjen i de självstyrande skolorna. Begreppet "satsa" är oprecist, men det speglar att det är många olika åtgärder som måste till. Problemen är av både ekonomisk och psykologisk art. Vissa problem är uppenbara: det är svårt att rekrytera lärare och allt fler lärare söker sig bort från skolan. I partimotion om skolan liknades regeringens uppträdande på skolområdet vid en elefants i en porslinsbutik. Vi syftade bl.a. på den okänslighet som präglade besparingsförslaget i budgetpropositionen i relation till givna löften från valrörelsen och . har kommunaliseringsfrågan tillkommit, och vi har tyvärr ingen anledning att ändra vår karaktäristik. Regeringen har gäng på gäng vidtagit åtgärder som skapat besvikelse och irritation i den svenska skolan i allmänhet och i lärarkåren i synnerhet. Vi upprepar det vi - utan framgång då - sa : Från och med nu bör åtgärder som ökar lärarnas arbetsglädje och motivation prioriteras framför sådana som kan befaras ha motsatt effekt. Självfallet måste politikerna ibland vara beredda till strid också mot lärarnas fackliga organisationer. har inte tvekat att inta ståndpunkter när vi ansett att andra intressen måst väga tyngre än lärarnas fackliga krav. Det krav som arbetsgivarsidan framförde i förra årets avtalsrörelse på att lärarnas fortbildning i huvudsak ska äga rum på icke-lektionstid har haft stöd , trots att det väckt fackliga protester. I det fallet har vi ansett att elevernas intresse av att få sina lektioner måste ta över lärarnas rätt till ett ograverat sommarlov. Det är mycket bra att den frågan nu är löst. Det är olyckligt om politikerna genom sitt agerande spär på en bland lärare redan utbredd känsla av att deras insatser ses med misstro. Minnen av gamla uttalanden från s-håll, t.ex. det om att skolan kan bli bra först när vi fått en ny lärargeneration, blandas med nyare, t.ex. sådana som att lärarnas arbetstider måste regleras eftersom många inte arbetar tillräckligt. Domen i mot en lärare som ingrep för att avstyra misshandel förvånade många. Resultatet av allt detta blir att känslan av misstro från det omgivande samhället förstärks. Även om kommunaliseringsbeslutet - vad som än sägs officiellt - kommer att bryta väg för vissa inslag av individualiserad lönesättning, t.ex. så att kommuner med lärarbrist höjer lönerna mer än andra, kvarstår det faktum att de fackliga organisationerna starkt motsätter sig alla former av prestationslön". Men bristen på "karriärmöjligheter" är ett stort problem, liksom det faktum att skolan har svårt att finna former för att premiera särskilt goda arbetsinsatser. Det är ett faktum att för lärare som vill gå vidare men stanna inom skolan finns bara alternativen att bli skolledare, bli speciallärare eller facklig funktionär. Alla tre alternativen innebär att de flesta elever går miste om den läraren, vilket i många fall är synd. En lösning kan vara att försöka skapa en karriärstege för lärarna. Exempelvis kan man återinföra tjänsterna som huvudlärare och institutionsföreståndare, öka antalet lektorat och göra större ansträngningar att fylla dem som finns. Vi för i avsnittet om gymnasiefrågor ett något utförligare resonemang om lektorsfrågor. 3.3.2 Återinför betygen i lärarutbildningen Det är ett stort ansvar som läggs på lärarna på lärarhögskolorna att inte godkänna sådana lärarkandidater vilka inte klarar av sina studier eller vilka tidigt framstår som olämpliga som lärare. Att det ibland brister i detta ansvar vittnar många om som med oro tyckt sig se en ökning av antalet unga lärare som nästan misslyckas i sin yrkesroll. Mot denna bakgrund tror vi att det var ett misstag att ta bort betygen i lärarskicklighet och de graderade betygen i ämneskunskaper. ges bara betygen godkänd eller icke godkänd i ämneskunskaper. Vi anser därför att bedömningen av lärarskicklighet skall återinföras och att en tregradig betygsskala skall tillämpas vid bedömningen av ämneskunskaperna. Förutsatt att lärarkandidaten bedöms av flera av varandra oberoende metodiklektorer bör en bedömning i tre grader också kunna ske av lärarskickligheten. Men det finns anledning understryka att lika viktigt som det är att sätta betyg är att genom studierådgivning avråda elever vilka kan förutsättas vara olämpliga att bli lärare från att påbörja eller fortsätta sina studier. 3.3.3 Fortbildning och utbytestjänstgöring m m Inom läraryrket talas det numera, liksom i vissa andra yrkeskårer, om utbrändhet. Lärare säger sig inte orka med att år prestera en bra och inspirerad arbetsinsats under de pressande förutsättningar som ofta råder. Det är inte svårt heller för utomstående att förstå att sådana känslor kan komma. Det är en viktig uppgift för skolledarna och skolpolitikerna att finna vägar att möta denna problematik. Lärarnas kunskaper och hängivenhet för sin yrkesuppgift är skolans främsta kapital. Det är viktigt att deras arbetsglädje hålls uppe och att deras kunskaper hålls aktuella. Fortbildning och vidareutbildning är viktiga inslag i personalutvecklingen. Genom riksdagsbeslutet och avtalet vidgas möjligheterna till en kraftig satsning på lärarnas fortbildning. Det som är angelägnast torde vara att satsa på fortbildning i skolämnena. En möjlighet som bör prövas oftare är att lärare under en termin eller ett läsår ges tillfälle till utbytestjänstgöring på någon annan arbetsplats, t.ex. inom kommunen. Det kan bli ett alternativ till att helt lämna lärarbanan. Kanske kommer känslan för yrket tillbaka när man får lite distans till det. 3.3.4 Intensifiera jämställdhetsarbetet! Skolan är tyvärr en värld som till eleverna förmedlar mycket traditionella könsrollsbilder. I viss utsträckning har problemen blivit värre. Kvinnorna dominerar totalt som låg- och mellanstadielärare. Det är av naturliga skäl olyckligt. Det är också orimligt att män i så hög utsträckning sitter på skolledartjänsterna. Jämställdhetsarbetet i skolan måste drivas med större frenesi. Alla partier har instämt i vikten av detta, men sanningen är att det - till skillnad från en del andra samhällsområden - inte hänt särskilt mycket i praktiken. har haft ett antal konkreta förslag utöver vad de andra partierna har föreslagit. Dit hör t ex att en särskild handläggare på varje länsskolnämnd skall få ett ansvar för jämställdhetsfrågorna. Vidare har föreslagit att jämställdhetsfrågorna måste ges ett större utrymme i lärarutbildningen. Med tanke på den aktuella situationen i skolan borde dessa förslag förverkligas. utvecklar frågan om jämställdhet i utbildningen ytterligare i en särskild partimotion. Skolan har blivit alltmer byråkratiserad. Utgifterna för administration har ökat medan utgifterna för undervisning har stagnerat eller sjunkit. Systemet har blivit oerhört komplicerat. Som exempel kan nämnas att det fanns mindre än tio yrkeskategorier representerade i skolan förutom lärare - har den siffran stigit till 30! En grundläggande orsak till den växande byråkratin är enligt vår mening att beslut fattas på fel nivå. Om besluten fick fattas närmare eleverna skulle de inte bara bli bättre utan också kräva mindre byråkrati. Ett sådant mer decentraliserat system kräver ett nytt statsbidragssystem. En långtgående decentralisering gör det möjligt att minska byråkratin. I det ligger både färre administratörer och mindre pappersflöden, sammanträdestid, statistik- och enkätverksamhet m.m. Å andra sidan kan den statliga skoladministrationen inte avskaffas, för just den långtgående decentraliseringen kräver att myndigheterna har förmåga att ingripa snabbt och effektivt när lokala skolor i undantagsfall bryter mot de få principer och regler som finns kvar. Ett särskilt problem som vi tagit upp från sida är det byråkratiska skolspråket. Det är ett sofistikerat instrument som kan användas av dem som inte vill se en bred debatt om den svenska skolan. Till vår besvikelse måste vi konstatera att vår kamp mot obegripliga förkortningar och krångliga fackuttryck inte har varit särskilt framgångsrik. Effekten blir att de som mer än några andra borde delta i diskussionen om framtidens skola - föräldrarna och barnen - avskräcks från att yttra sig. Trots påpekanden kommer ständigt nya utredningar med nyskapade ord och nya förkortningar som gör det hart när omöjligt för icke-initierade att ta del av materialet. En lärare (!) påpekade i en insändare i hur många obegripliga ord som finns i det remissmaterial som gått ut om planerade förändringar i gymnasieskolan: studievägsstruktur, ämnesbanker, ingång (start i gymnasieskolan), utgång (specialkurs) eller koncentrerad yrkesförberedande utbildning med olika sorters specialiseringar eller teoretisk variant med fria val som stimuleringseffekt. 3.5 Ett nytt betygssystem Det är mycket positivt att socialdemokraterna nu accepterat att betygsfrågorna ska utredas på nytt och att detta, i ett andra skede, ska ske med parlamentarisk medverkan. Det relativa betygssystemet har åstadkommit mycken skada och det bör bytas ut. De politiska motsättningarna kring betygen har länge varit stora. Även om åsiktsskillnaderna av allt att döma minskat är positionerna alltjämt så olika att det inte blir helt lätt att utforma ett betygssystem med brett politiskt stöd. Men en bred enighet är mycket önskvärd. Beslutet om ett nytt betygssystem bör fattas med sådan majoritet att det kan antas bli bestående . För att det arbete som förestår ska bli framgångsrikt krävs dels ett bra faktaunderlag, dels en vilja till dialog och kompromisser mellan partierna. har mycket klara utgångspunkter i den dialog som förhoppningsvis förestår. Vi anser att de främsta syftena med betyg i skolan är att motivera eleven och ge information till eleven och föräldrarna. Betygen har också en roll som instrument vid utvärderingen av undervisningen. Målrelaterade betyg skulle uppnå mycket av detta. Sådana betyg skulle ge varje elev möjlighet att sätta upp mål för sig själv. Han eller hon skulle veta vilket betyg vissa kunskaper motsvarade. Betygen skulle informera om vilka kunskaper eleven hade, inte relationen till klasskamraterna. Sådana betyg skulle därmed minska risken för stress och konkurrens i klassen. Målrelaterade betyg står också i överensstämmelse med den strävan efter mindre centralstyrning av skolan som vi har framfört i andra sammanhang. Betygsskalan bör i fortsättningen omfatta sju steg (17). Varje betygssteg ska i princip motsvara en bestämd kunskapsmängd. Varje elev ska vid terminens början veta vad som fordras för att uppnå ett betygssteg. Betyg bör enligt vår uppfattning ges fr.o.m. årskurs 6 i . Betygen får dock, enligt vår mening, aldrig ersätta personliga kontakter mellan föräldrar, lärare och elever. Det som kallas kvartssamtal måste utvecklas. Betygen är bara ett sätt bland andra att hålla kontakten med hemmet. Skolorna kan också välja att komplettera betyg och samtalskontakter med skriftliga omdömen. Varje elev bör inför terminsstarten tillsammans med lärare och föräldrar göra upp ett studieprogram där mål i olika ämnen sätts upp. De elever som vill och har förutsättningar för det skall som tillval kunna läsa fördjupningskurser. Även i dessa kurser skall målrelaterade betyg mellan 1 och 7 sättas. Skolorna bör också få större frihet att ändra på timplanen och utöka tiden för tillvalet. Genom sådana timplanejämkningar kan skolorna också profilera sig. Betygen skall kunna överklagas och prövas av en högre instans. heller inte vara definitiva. Den som vill förbättra ett betyg skall kunna göra det. Så länge betygen ska användas som den huvudsakliga urvalsmetoden till gymnasie- och högskolestudier måste betygen vara helt jämförbara över landet. Vi har ovan skisserat principerna för ett nytt, målrelaterat betygssystem. Men om ett sådant system ska kunna användas så att alla fördelar med det utnyttjas, bör det inte belastas med uppgiften att också vara den enda avgörande faktorn vid urvalet till spärrade utbildningsvägar i högre skolformer. Då blir man genast tvungen att acceptera ett inslag av jämförelse. Vi anser därför att betygens roll vid antagning till högre studier bör minskas och kompletteras med t.ex. antagningsprov som ordnas inför terminsstarten. I speciella fall kan anlags- och lämplighetstester komma ifråga. 3.6 Rätt att välja skola Utbildningsministern skriver om decentralisering i inledningen till utbilningsdepartementets del av budgetpropositionen. Enligt honom är det gemensamma för alla användningar av ordet decentralisering att man "betonar värdet av att beslut fattas i den mindre samfälligheten, kollektivet eller gruppen istället för av överordnade instanser. I liberal användning av ordet finns ännu en dimension. Den yttersta formen av decentralisering är att ge makt till enskilda individer. Att öka individernas beslutsrätt och valfrihet i skolan är i själva verket en mycket viktig uppgift. I många länder införs nu en rätt för föräldrar att välja skola för sina barn. Det handlar inte bara eller ens huvudsakligen om att kunna välja privata skolor utan om att kunna välja skolor inom det allmänna skolväsendet. Vi menar att den rätten bör införas i . Vi tror att rätten att välja skola har många fördelar, även om vi är medvetna om att den får betydligt mindre betydelse i de glest befolkade delarna av vårt land. Huvuddelen av gymnasie- och högstadieeleverna torde emellertid bo så till att det är realistiskt att tro att de, om de är starkt motiverade, kan ta sig till en annan skola än den närmaste. En fördel är att eleven kan få en undervisning eller en undervisningsmiljö som passar honom eller henne bättre. En annan fördel är att det säkert kommer att påverka skolorna. Skolan blir beroende av att eleverna vill gå där. Vi tror att det skulle påverka kvaliteten positivt. Det skulle också sannolikt främja en utveckling mot profilering, vilket vi anser är värdefullt. Utländska erfarenheter tyder på att föräldrarnas engagemang ökar om familjerna ges möjlighet att välja skola. Ett system med rätt att välja skola är praktiskt för människor som bor nära kommun- eller skoldistriktsgränser och för människor som flyttar kortare sträckor. Trots att skolförordningen föreskriver att familjernas önskemål ska vägas in vid barns placering på skolenhet är det vanligt att individernas önskemål väger lätt mot byråkratins synpunkter i sådana fall. En trolig utveckling av ett friare val av skola är att möjligheten si s utnyttjas i en ganska begränsad omfattning. Föräldrar vill nog i allmänhet att deras barn skall gå i den skola som ligger närmast. Men alla skolor skulle bli medvetna om att det fanns möjligheter för föräldrarna att välja en annan skola. Ett mål för skolpolitik är att undervisningen i högre grad än ska kunna anpassas till varje enskild elevs individuella förutsättningar. I stor utsträckning beror möjligheten till framgång på lärarnas engagemang och kreativitet. Men ett antal organisatoriska åtgärder kan stödja lärarnas strävanden. 3.7.1 Ett individuellt studieprogram Skolan måste bemöda sig mer om att ta reda på vilket mognadsstadium en elev befinner sig på, hur mycket av undervisningen som han eller hon verkligen tillgodogjort sig och vilka individuella önskemål det finns inför fortsättningen. S.k. diagnostiska prov kan användas för detta ändamål. Regelbundna samtal bör föras med eleven och minst en gång per termin också med föräldrarna. I den mån justeringar måste göras i någon elevs timplan för att t.ex. öka antalet timmar i svenska eller matematik bör ett individuellt studieprogram för varje elev utformas i början av varje läsår. Utgångspunkterna är läroplanens kunskapskrav, elevens tidigare studieresultat och hans eller hennes intresseinriktning. I studieprogrammet fastslås vissa mål, där skrivs in behov av extraundervisning, där bedöms den lämpligaste användningen av tillvalstiden etc. Studieprogrammet innebär förpliktelser både för eleven och för skolan. Det kan givetvis revideras under läsårets gång. 3.7.2 Individualisering inom klassens ram I princip bör ingen elev påbörja en ny årskurs eller ett nytt moment om inte baskunskaperna i tidigare årskurs/moment lärts in. Eftersom vi menar att den önskvärda individualiseringen i de flesta fall skall ske inom klassens ram innebär det att det i samma klass kan komma att gå elever som i samma ämne läser vitt skilda moment. Detta ställer naturligtvis stora krav på lärarna. Undervisningssituationen kan komma att påminna om s.k. B-form, som var vanlig förr, alltså att barn från olika årskurser läser tillsammans. Vi tror emellertid att denna huvudprincip är den riktiga och att det gäller att på alla sätt ge lärarna det stöd de behöver för att de skall klara denna krävande uppgift. Den undervisningsform vi förordat kan sägas lägga grunden till det som kallas en årskurslös grundskola. Vissa indikationer tyder på att lärarna i de lägre klasserna lyckats bättre med individualisering än lärarna högre upp i . Vi vill peka på följande faktorer som kan påverka möjligheterna till individualisering: Ju färre elever, desto lättare att individualisera. det ekonomiskt realistiskt med en viss neddragning av klasstorlekarna i mellan- och högstadiet. Statsbidraget till grundskolorna bör bygga på att ingen klass ska behöva vara större än 25 elever. Riksdagsbeslutet kan läsas som om vi nått framgång på denna punkt - det är också den tolkning vpk, som anser sig ha tvingat regeringen till en eftergift, ger spridning åt. Men riksdagsbeslutet är inte kristallklart och intervjuuttalanden av skolministern sprider tvivel. Det slutliga beskedet om vilket värde s-vpköverenskommelsen i utbildningsutskottet har på denna punkt får vi först när de nya statsbidragsreglerna kommer och när vi får veta nivån på det framtida statsbidraget. Vi anser att elever som befinner sig på ungefär samma mognads- och undervisningsnivå skall kunna läsa tillsammans i en grupp. Gruppindelningen ska självfallet omprövas kontinuerligt och kunna skilja sig från ämne till ämne. kan grupper från två eller tre klasser på samma nivå undervisas gemensamt. Skolan måste kunna kräva att föräldrar hjälper sina barn när de får problem med studierna. Självfallet varierar föräldrarnas förmåga och tid. Men i rimlig utsträckning måste hemmens medverkan kunna påräknas också som pedagogisk resurs. Det måste vara ordning och arbetsro i klassen. Eleverna måste visa hänsyn till sina kamrater och till läraren. Om läraren t.ex. avbryts under lektionens början av elever som kommer för sent - och i värsta fall uppkommer diskussion om orsakerna till förseningarna - har det gått så innan studierna verkligen kommer igång, att det inte finns tid att genomföra en individualisering som vore önskvärd. - Tekniska hjälpmedel. har läromedelsproducenterna tagit fram olika former av hjälpmedel för att underlätta individualiseringen, alltifrån fylleriböcker till s k . Grundtanken är givetvis riktig. Skolan får inte sätta ett tak för elevernas ambition och förmåga. Den som snabbt klarat av baskursen skall ges chansen att gå vidare med tilläggsuppgifter. Rimligen borde datatekniken kunna spela en positiv roll här. Vi har ingen övertro på vad som kan åstadkommas med datorer, men erfarenheten visar trots allt att de flesta barn som konfronteras med datorer blir fascinerade. Om bra program utvecklas borde datorerna när de börjar finnas ute på skolorna kunna bli ett stöd i strävandena mot ökad individualisering. 3.7.3 Extra undervisning och självstudier Vi anser att tillgången till extra undervisning (stödundervisning) bör bli större. Vi anser nämligen att extra undervisning är en av de åtgärder som ofta skall tillgripas för att anpassa skolan till individen. Extra undervisning skall kunna bedrivas på håltimmar, efter skolan, eller under lov. Vi anser också att självstudier på fritid skall uppmuntras. Det skall vara tillåtet att genom skriftligt och/eller muntligt prov visa att man inhämtat en kurs och få den betygsatt. Läxor är ett självklart inslag i studierna eftersom de lär eleverna arbeta självständigt och planera sitt arbete. Det vore också önskvärt om skolan kunde ställa upp med läxhjälp efter skoldagen. Föräldrarnas förutsättningar att hjälpa framför allt högstadieelever med hemuppgifterna varierar. Läxjour i ett klassrum eller per telefon skulle vara till stor hjälp både för elever och föräldrar. 3.7.4 Våga prioritera stoffet! Vi betonar i det följande vikten av baskunskaper. Det är ett uttryck för en prioritering. Det är som det står i Lgr 80: "Mängden av fakta är oändlig. Man måste göra ett urval. Det är viktigt att de elever som inte hinner lära sig hela eller huvuddelen av kursen lär sig just de viktigaste, baskunskaperna. Antalet ämnen har utökats, liksom det stoff som skall gås igenom i varje ämne. Till detta kommer sådant som yrkesorientering, trafikkunskap, fluorsköljning, politisk information etc. Det talas allt oftare om stoffträngsel i skolan. Många lärare påminner om att eleverna i dagens skola får så mycket information via andra kanaler, t.ex. TV, att det skulle vara möjligt att begränsa stoffmängden som skall gås igenom i skolan. Varje ämne och moment kan var för sig försvaras med relevanta argument och verka mycket angelägna. Det finns också ständigt tryck från olika håll att ytterligare moment och ämnen borde komma in. Undersökningar visar att en orimligt hög andel av de lektioner som ska ingå i ett läsår aldrig kommer till stånd. Det är oacceptabelt. Eleverna måste ha rätt till sina lektioner. Vi tror att det är nödvändigt att minska stoffträngseln genom att hårdare prioritera mellan ämnen och moment. Till att börja med måste alla de kringaktiviteter av sådant slag som vi nämnde om ovan koncentreras till ett givet tillfälle utanför andra lektioner. Vi är för övrigt inte beredda att nu ta ställning till exakt vilka förändringar av timplanerna som bör göras. Detta måste ske i en ordentlig översyn. Vi förutsätter att SÖ:s översynsuppdrag resulterar i ett fylligt underlag för dessa bedömningar. Svenska och matematik sägs av många vara de ämnen som skulle behöva förstärkning . Vi anser att eleverna efter en gemensam baskurs som ger en referensram och en metod för att lära mer ska ha möjlighet att fördjupa sig inom olika moment i ett ämne. Det innebär att djupa kunskaper om några delar av t ex den svenska historien sätts före mer ytliga men kanske bredare kunskaper som å andra sidan snabbt glöms bort. 3.7.5 Ökade möjligheter till tillval