mot · GD02Jo748 · 1990-01-22 00:00:00 — Ett område som klart visar på skillnaden mellan vattenlagen och naturvårdslagen är de krav som ställts när man runt om i landet velat anlägga golfbanor. Ofta vill projektorerna placera banorna på områden som är intressanta från naturskyddssynpunkt. Naturvårdslagens regler har varit tillämpliga. I många fall har regeringen, som är slutinstans i dessa ärenden, vägrat tillstånd med hänsyn till naturvården. I vissa fall har golfbanornas anläggande också varit beroende av tillstånd enligt vattenlagen. Det kan vara frågan om utfyllning av vattendrag etc. Vat tendomstolarna har i dessa fall varit mycket frikostiga med att medge tillstånd, trots att projekten fått mycket allvarliga miljökonsekvenser. Kammarkollegiet har dåligt företrätt de allmänna naturvårdsintressena. Kammarkollegiet har en ställning som gör det svårt för verket att tillvarata moderna miljösynpunkter. Myndigheten saknar egen sakkunskap i frågorna, den ska väga de olika allmänintresserna mot varandra innan beslutsunderlaget är tillräckligt och innan dessa förs till för samma slags avvägning. Kammarkollegiets sätt att företräda allmänna intressen kan inte överklagas. Vår analys pekar på att kammarkollegiet spelar en numera mindre vanlig roll i modern miljövårdsadministration. Det vore naturligt att genomföra en förening av tillsynsansvar, genomförandeansvar och talerätt inom vattenvården samt att den inledda gränsborttagningen mellan miljöskyddslagen och vattenlagen fortsätts. Större tyngd måste ges åt medborgarintresserna. Vi måste verka för att öka pluralismen i vattenmålen. Olika intressegrupper måste ges möjlighet att föra talan. Eftersom de allmänna intressena är så mångfacetterade är det i det närmaste omöjligt för en myndighet att ensam företräda dessa. Med som ensamföreträdare skulle miljöintresserna troligen väga tyngre i bedömningen men vi tror inte detta är tillräckligt. Med flera taleberättigade skulle processen i vattenmål bli mer komplicerad och högre krav skulle ställas på domstolarna. Vi tror att den utvecklingen är nödvändig för att garantera att de ekologiska aspekterna skall få en mer framskjuten plats i bedömningen. De indirekta ekologiska effekterna måste ges ökad tyngd. Vattenlagen måste vidare innehålla en mer bestämd satsning på vattenkvalitetsfrågorna. Vi måste också verka för att Environmental Impact Assessments, miljökonskevensbeskrivningar, införs. skulle på det sättet närma sig de krav som många andra länder i vår omedelbara närhet ställer. Det måste ställas högre krav på väl underbyggda beslut. Vid bedömningarna av om ett vattenprojekt ska tillåtas måste ekologiska effektkedjor och dessa konskevenser få en mer framskjuten position. En naturlig konsekvens av detta blir också att miljöskydds- och vattenlagen integreras på ett eller annat sätt. Med de nyordningar som skisseras ovan kommer vattendomstolarna få ett helt annat beslutsunderlag. Flera aktörer kommer figurera i målen. Det finns en rad exempel på att vattendomstolarna på ett tveksamt sätt tillämpat vattenlagen. Det må delvis bero på brister i beslutsunderlag, men detta kan inte förklara allt. Vi anser att det är nödvändigt att överväga rättens sammansättning i vattenmålen. Det vore rimligt att tillföra vattendomstolarna större ekologisk kompetens. är hela miljölagstiftningen föremål för översyn. Inom ramen för denna översyn finner vi det angeläget att vattenlagen ägnas uppmärksamhet. Det är viktigt att lagstiftningen inom miljöområdet görs mer enhetlig. Samtliga miljölagar måste representera en gemensam kravpolitik och en gemensam kravkatalog. Större vikt måste läggas vid långsiktiga ekologiska faktorer. Miljökonsekvensbeskrivningar måste bli obligatoriska vid den rättsliga prövningen av såväl vatten som andra projekt som påverkar vår miljö. En förutsättningslös översyn måste ske av kammarkollegiets roll i vattenmålen. Mycket talar för att en myndighet med större eget ekologiskt kunnande borde vara mer ändamålsenlig som företrädare för det allmännas intressen. Större vikt måste fästas vid medborgarnas intressen - i vid bemärkelse. I detta sammanhang vore en utvidgning av talerätten befogad. Fler än sakägare, t.ex. ideella organisationer, borde tillförsäkras en fristående rätt att föra talan i vattenmålen. I motion om älvskyddet understryks att minikraftverken i många fall har visat sig ge betydligt större skador än man tidigare utgått ifrån. Mot den bakgrunden bör i avvaktan på en bredare förändring av vattenlagen några inledande steg tas: - Regeringen bör förbehålla sig prövningen av ett antal minikraftverk, även i sådana fall där inte undantagna älvar berörs. Det skulle skapa en praxis som skulle ge domstolarna en viss vägledning i deras bedömning av allmänna intressen. - Vattenlagens tillåtlighetsregler bör ändras så att skadornas omfattning vid bygge av minikraftverk får en riktig bedömning. bygger domstolarna sina bedömningar på erfarenheter från vattenmål som gällt stora kraftverk och förhållandevis omfattande skador. Därmed har man svårt att göra en riktig bedömning av skadorna i dessa små vattendrag. - Även små vattendrag skall omfattas av samma utredningsmöjligheter enligt VL 11 kap. 10 § som de stora vattenkraftsföretagen - mot bakgrund av att det oftast krävs grundläggande kunskaper om de små vattendragen. - bör ha ansvaret för att utredningsarbetet genomförs. Det är angeläget med en tydlig och från miljösynpunkt ändamålsenlig ansvarsfördelning mellan olika myndigheter på miljöområdet. är bilden splittrad. Under miljö- och ligger , och kemikalieinspektionen. Under ligger länsstyrelserna som har det regionala miljöansvaret. Under ligger bl.a. . En rad myndigheter, bl.a. och livsmedelsverket har mycket omfattande arbetsuppgifter också inom miljöområdet. Det behövs utökat samarbete på såväl central som lokal nivå. De förslag som utredningen om miljövårdens organisation lämnade var otillräckliga. Nya initiativ bör därför tas som erfarenheterna av den nya organisation, bl.a. beträffande kommunernas ansvar, som genomfördes fr.o.m. följs upp. Ansvaret för uppsikten över frågor som rör naturresurshushållning placerades på plan- och bostadsverket. lades ett begränsat bevakningsansvar. Enligt mening är det direkt olämpligt att ett verk som främst handlägger exploateringsfrågor skall ha uppsikt över hushållningen med naturresurser i landet. Vi noterar att naturresursfrågorna på regeringsnivå överförts från till . En motsvarande överföring bör nu göras från plan- och bostadsverket till , som på det sättet kan få ett mer samlat miljöansvar. En allvarlig svaghet i svensk offentlig miljövård är den påtagliga ovilja som vissa myndigheter, affärsdrivande verk m.fl. vid sidan av miljösektorn men med uppgifter som berör miljön, t.ex. att ge tillstånd till eller bedriva miljöstörande verksamhet - visar i fråga om att beakta miljövårdens intressen. Det gäller både viljan att följa klara direktiv och att allmänt ta det miljöansvar man kan förvänta sig av ett offentligt organ. Som exempel kan nämnas det sätt på vilket domänverket satte sig över miljöintressena, när det gäller de fjällnära skogarna och ständigt nya framstötar om utbyggnad av de orörda älvarna. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om miljökvalitetsnormer, 2. att hos regeringen begär förslag till sådana lagändringar som föranleds av vad i motionen anförts om miljöskyddsprövning av vägar och andra trafikanläggningar, 3. att hos regeringen begär förslag till sådan lagändring att ideella och vetenskapliga organisationer får rätt att överklaga beslut enligt miljöskyddslagen, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om miljörevisorer, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en miljövänligare vattenlag 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om delreformer av vattenlagen i syfte att minska de miljöskador som förorsakas av utbyggnad av minikraftverk, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en bättre samordning av miljövårdens organisation, [8. att beslutar att ansvaret för uppsikten över hushållningen med naturresurser enligt naturresurslagen överförs från planoch bostadsverket till naturvårdsverket.1] tam (fp) () () 1 1989/90:Bo513