mot · GD02Fi515 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90: Fi515 En effektivare offentlig sektor Den samhällsekonomiska bakgrunden till förslagen i denna motion är det faktum att ett antal grundläggande strukturproblem i svensk ekonomi kvarstår ännu oavbruten högkonjunktur. - Vi har världens högsta skattetryck och slår nytt svenskt rekord med en skattekvot på . - Vi har högre inflation än våra konkurrentländer - Vi har inte hittat fram till en fungerande lönebildningsmetod. Ett resultat av dessa strukturella problem är att vi har lägre tillväxt än de flesta andra jämförbara länder. De riktigt allvarliga följderna av problemen kommer emellertid att komma först vid nästa lågkonjunktur. De strukturella problemen skulle vara lättare att lösa om de offentliga utgifternas andel av BNP var lägre. Det ska emellertid sägas att 80-talet inneburit en dramatisk uppbromsning av den offentliga konsumtionens tillväxt. Den stannade på mot . De offentliga utgifternas andel av BNP har sjunkit från en toppnotering kring ner till . Det är i och för sig viktigt att den beskrivna utvecklingen fortsätter. Men det är en fördel att förnyelsearbetet i den offentliga sektorn också har andra motiv, och det är naturligt att dessa andra motiv får större utrymme i den situation vi nu befinner oss. Vi behöver en effektivare offentlig sektor för att angelägna välfärds- och rättvisemål skall kunna uppnås. Vi behöver bryta upp monopol och öka mångfalden i samhällsservicen för att medborgarna själva skall kunna fatta beslut i frågor som är viktiga i deras liv: hur de vill lösa barnomsorgen för sina barn, om de vill vara privat- eller offentliganställda eller hur de vill leva när de blir gamla. Socialdemokraternas politiska metod upphör inte att förvåna. Före valen tonar de ner problemen. Efter valen beskriver de problemen ganska realistiskt och begär förståelse från olika delar av samhället för långtgående förändringar. Ett exempel är just frågorna kring den offentliga sektorn. I valrörelsen före valet avfärdades diskussionen om den offentliga sektorns förnyelse som borgerliga privatiseringsattacker mot den gemensamma sektorn. så snart valet var över gavs frågan högsta prioritet, ett statsråd fick sparken och ett nytt - mer förankrat i - fick långtgående direktiv. Även regeringen instämmer nu i att långtgående åtgärder krävs för att få kontroll över den offentliga utgiftsexpansionen - inte minst i socialförsäkringssystemet att den bristande effektiviteten och produktiviteten i offentlig verksamhet är ett stort problem, att avsevärda omprioriteringar är nödvändiga och att en del av lösningen ligger i att lägga ut offentlig verksamhet på entreprenad. Regeringen har också insett att omfattande avregleringar är ett sätt att nå politiska mål till en avsevärt lägre samhällsekonomisk kostnad än de metoder som vanligen rekommenderats av socialdemokrater. Allt detta är mycket positivt. Men det som är mindre positivt är att regeringspartiets ideologiska blockeringar i frågor som rör den offentliga verksamheten är så stora att förändringarna går för långsamt. På område efter område bromsas förnyelsen. Den senfärdigheten kan stå dyrt, för den kan innebära att vi går in i nästa lågkonjunktur med de grundläggande strukturproblem, som nämndes inledningsvis, olösta. För de problemen har nämligen alla ett samband med hur vi hanterar frågan om den offentliga sektorn. Även om regeringen signalerat en ny öppenhet för entreprenader i offentlig verksamhet upprepas då och då avståndstagandet från denna metod på det sociala fältet och utbildningsområdet. Det är uppenbart att det behövs fortsatt opinionsbildning i dessa frågor. Det socialdemokratiska omtänkandet omfattar emellertid så många punkter att jag kan avstå från att upprepa ett antal förslag jag framförde i motioner om en effektivare offentlig sektor (1985/86:Fi 713, 1986/87Fi509 och 1987/88Fi418). Det finns anledning att hoppas att socialdemokraterna givit upp sitt långvariga motstånd på ett antal områden (entreprenader på de tekniska områdena i kommunerna, ökad avgiftsfinansiering, avregleringar etc). Jag tar i denna motion därför bara upp ett antal frågor där det alltjämt synes nödvändigt att driver regeringen framför sig: - En reformering av statsbidragen till kommunerna och slopande av en rad specialregleringar av verksamhet, t.ex. - Två exempel på slopade statliga monopol, nämligen i fråga om arbetsförmedling och - Stimulans av tillkomsten av arbetsplatsdaghem - Främjande av utläggning av verksamhet på entreprenad också på vårdområdet - Uppmuntran av s.k. offentlig avknoppning - Klarläggande av de juridiska förutsättningarna för offentlig verksamhet på entreprenad. 1989/90 Fi515 Staten och den kommunala expansionen Kommuner och landsting bestämmer över 2/3 av den offentliga konsumtionen i . av de offentligt anställda arbetar i kommun eller landsting. Andelen har växt och den utvecklingen kommer att fortsätta. Problemet med den offentliga utgiftsexpansionen är alltså huvudsakligen ett problem i den kommunala sektorn. Men hur det hanteras är viktigt också för statsmakterna, för den kommunala sektorns storlek är sådan att den har stor inverkan på den svenska samhällsekonomin. Mot den bakgrunden har regering och riksdag gjort uttalanden riktade till den kommunala sektorn om vilket samhällsekonomiskt utrymme som står till buds för expansion. Dessa uttalanden har vanligen negligerats, och det i en grad som får exempelvis arbetsmarknadens parter - som varit mottagare av liknande pekpinnar - att framstå som återhållsamma. Följande diagram jämför statsmakternas uttalade tak för den kommunala volymexpansionen med det verkliga utfallet. Endast ett av de elva åren (1986) har expansionen varit lägre än den av statsmakterna angivna nivån. 1989/90 Fi515 = Ambition = Utfall 1978 1979 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 (De bakre, fyllda staplarna anger den verkliga expansionen, de främre, ofyllda den av statsmakterna önskade nivån. Källor: Finansplaner för de angivna åren och i vissa fall särskilda kommunalekonomiska propositioner). Även 1989 överskred expansionen statsmakternas ram. Den blev enligt finansplanen . Staten har emellertid delvis sig själv att skylla. Genom tilldelningen av statsbidrag har den alltför kraftiga kommunala expansionen möjliggjorts. Om staten hade skurit ner statsbidragen till kommunerna mer än som skett hade statsskulden varit mindre och kommunerna tvingats till en mera grundläggande översyn av sin verksamhet. De många specialdestinerade statsbidragen försvårar för kommunerna att ta ett fullt ansvar för sin ekonomi och sin service. Allt talar för att en av de mest angelägna och brådskande reformerna i är en omläggning av statsbidragen till kommunerna. Reformen skulle ha fyra inslag: - En viss sänkning av statens totalkostnad. - Höjd ambitionsnivå i fråga om utjämning av skattekraft mellan kommunerna. - Överföring av de allra flesta specialdestinerade bidragen till ett generellt. - Slopande av en rad bestämmelser som reglerar kommunernas resursanvändning. Genom att besluten på detta sätt förs närmare verkligheten och de starkt varierande problemen, ökar förutsättningarna för att de blir bättre. Resultatet blir med stor sannolikhet ökad välfärd. Men det förutsätter, som sagt, att en råd specialregleringar av typ slopas. Det är mycket intressant att en arbetsgrupp inom kommunförbundet presenterat ett förslag med denna innebörd. Vad som här anförts bör som sin mening ge regeringen till känna. Enligt en (reviderad 1949), som anslutit sig till, är arbetsförmedling i vinstsyfte förbjuden. Den svenska arbetsförmedlingslagen bygger på den principen. Förmedling av arbete skall ske av offentliga organ och vara avgiftsfri. Såväl som den svenska lagen tillkom till skydd för arbetslösa. Det fanns både i och andra länder exempel på att arbetsförmedlingsbyråer utnyttjat de arbetslösas utsatta position och gjort oskäliga vinster. Problemet med lagstiftningen, som den kommit att tillämpas, är att den allvarligt hämmar tillväxten av nya serviceföretag. Den har nämligen i åberopats mot många serviceföretag som bedriver uppdragsverksamhet, t.ex. skrivbyråer, konsultfirmor, förmedlingar av sjukvårdspersonal (Systerpool i ) och ett företag som ägnar sig åt arbetsledarentreprenad inom barnomsorgen (). I det sistnämnda fallet fann emellertid arbetsdomstolen, efter ett principiellt intressant yttrande från (), att den prövade verksamheten i inte stred mot arbetsförmedlingslagen. Enligt juristerna är emellertid rättsläget så oklart på detta område att det är svårt att uttala sig om vilken verksamhet som är förbjuden och inte. En på vissa punkter fällande dom i högsta domstolen har gjort situationen alltmera prekär för de företag som arbetar på uppdragsbasis. Det lagförslag som skickat ut på remiss är också mycket oroande. En positiv faktor är att AMS ledning gått emot planerna på att ytterligare försvåra för uppdragsföretagen och förklarat sig öppen för ett upphävande av arbetsförmedlingsmonopolet. ser mycket annorlunda ut än när lag tillkom. Fackföreningsrörelsen är starkare och en rad lagar har tillkommit för att stärka arbetstagarnas ställning. Det kan mot den bakgrunden ifrågasättas om 1935 års lag är anpassad till dagens situation. Serviceföretag sorn bedriver uppdragsverksamhet fyller en viktig funktion Mot. i det svenska samhället. De ger företag och förvaltningar den specialiserade Fi515 hjälp de behöver vid de tillfällen de behöver. Därmed bidrar de till en viktig flexibilitet. Företag och förvaltningar behöver inte binda sig för att anställa personal som det är svårt att ge full sysselsättning. Den personal som hyrs in blir yrkesskickligare genom att den har jämnare sysselsättning och får erfarenheter från olika arbetsplatser. Det är mycket viktigt för tjänstesektorns utveckling att frågan om hur arbetsförmedlingslagen skall tolkas reds ut. Behöver över huvud taget arbetsförmedling i vinstsyfte vara förbjuden? Skulle etableringsfrihet på detta område kanske skapa nya, kreativa lösningar som skulle förbättra marknadens funktionssätt och minska arbetslösheten? Men även om det skulle anses vara nödvändigt med en lag som förbjuder privata arbetsförmedlingar är det viktigt att gränsdragningen mot uppdragsverksamhet görs tydlig. Det måste i så fall göras en distinktion mellan företag vars syfte är att förmedla arbete och företag som säljer tjänster. I vissa andra länder som anslutit sig till den nämnda har denna distinktion kunnat göras. Vill man bygga lagstiftningen på denna princip kan den begränsas till att gälla personer som är arbetssökande och alltså inte anställda. I sitt yttrande till AD i det nämnda Pysslingen-fallet skriver AMS att det bedömningsschema som tillämpas vid bedömning av dessa frågor, hämtat från en dom i HD 1973 inte är särskilt väl lämpat för den här typen av verksamhet. Schemat passar bäst på industriell verksamhet. Rättspraxis ger heller inte någon vägledning för bedömning av det här fallet. HD:s avgörande 1973 avsåg verksamhet inom varvsindustrin som svårligen kan jämföras med barnomsorgen. AMS yttrande understryker vikten av att rättsreglerna på detta område görs om. Om skall göra någon mera grundläggande förändring av vår arbetsmarknadslagstiftning, måste vi säga upp vår anslutning till nr 94. Det kan ske tidigast eller nästa gång . Det är alltså hög tid att allvarligt överväga denna fråga, som med all säkerhet kommer att få en växande betydelse, eftersom företagstjänster är den snabbast växande delen av den privata tjänstesektorn och en stor del av dessa företagstjänster skulle vara hotade vid en rigorös tillämpning av gällande lagstiftning. För egen del tror jag riskerna för missbruk och otillbörligt utnyttjande av personer i en besvärlig situation skulle kunna elimineras utan ett statligt arbe tsförmedlingsmonopol. Men även om man kommer till en annan bedömning på den punkten är det av största vikt att lagens olyckliga och knappast avsedda följdverkningar åtgärdas. Sedan obligatorisk kontrollbesiktning av bilar infördes i har ett bolag där staten är huvudägare haft monopol på verksamheten. Det finns anledning att ifrågasätta om monopolformen är den mest ändamålsenliga och mest praktiska för bilägarna. I en rapport utarbetad av och Svenska Arbetsgi- Mot. vareföreningen under medverkan av representanter för Motormännens riks- Fi515 förbund, OK, och Statoil, presenteras ett förslag till förändrad organisation av bilprovningsverksamheten i . Mitt förslag i denna motion bygger delvis på den rapporten. Först kan konstateras att i flera avseenden har skött sin uppgift mycket bra. Trafikolycksfrekvensen har varit sjunkande företaget verkat, särskilt om man sätter den i relation till biltrafikens ökning, och det är fullt tänkbart, om än svårbevisat, att existensen av en obligatorisk bidragit till den positiva utvecklingen. Det är också svårt att hävda att den avgift tar ut skulle vara oskälig. Däremot finns det viss kritik mot det sätt varpå företaget bedriver verksamheten. är kötiderna långa och kvällsöppet förekommer . När bilägarna väl fått och infunnit sig förekommer det ganska långa väntetider vid provstationen. Detta att nästan bara utförs på kontorstid och då tar innebär naturligtvis en avsevärd förlust av arbetstimmar för det svenska samhället. Om man tänker förutsättningslöst finns det naturligtvis möjligheter att bedriva produktutveckling av den verksamhet som utför. Många bilförare gör så att de lämnar in sin bil på en verkstad före kontrollbesiktningen. Andra lämnar in bilen efteråt för att få eventuella anmärkningar och påpekanden åtgärdade. Det skulle naturligtvis vara tänkbart att förändra verksamheten så att bilverkstäderna också fick utföra kontrollbesiktningen och/eller att fick rätt att göra reparationer. kunde ha kvälls- och helgöppet och om reparationer också ingick, kunde man låta kunderna hyra bil medan bilen var inlämnad. Det är sannolikt att monopolsituationen gjort att inte lagt ner den möda som vore önskvärt på att utveckla sin produkt till trafiksäkerhetens och bilägarnas fromma. I andra länder varierar formerna för kontrollbesiktningen kraftigt. I många länder utförs kontrollen av privata verkstäder som auktoriserats av ett statligt organ. I den tidigare nämnda rapporten redogörs för systemen i några länder. Ett av dem är där systemet är mycket decentraliserat till många auktoriserade privata bilprovare. Det kan finnas anledning att citera rapportens redogörelse för det engelska systemet. Till en början hade man bara provning för fordon som var eller äldre, men infördes det nuvarande systemet, som omfattar alla fordon som är och däröver. Särskilda bestämmelser gäller för ambulanser och tyngre fordon. Den provningen sköts vid någon av tranportsdepartementets 91 verkstäder. Provningen av de vanliga personbilarna ombesörjs av ca 17 000 privata provare. De försöjer sig inte som provare utan har detta som en bisyssla vid sina verkstäder. För att få auktorisation som provare krävs bl.a. en yrkeserfarenhet , men det är inte särskilt svårt att uppfylla kraven. Ansvarig för auktorisationen och för kontrollen av systemet är . Mellanledet mellan departementet och de privata provarna heter Traffic Area Head Offices. De är en sorts regionala myndigheter, som utfärdar kontrollmärket efter godkänd provning och som har ansvar för att bilarna är i färddugligt skick. Ett test får kosta högst , men provarna har rätt att ta ut en lägre Mot. avgift om de vill göra det. Det gör också många av konkurrensskäl. provare menar att detta saboterar systemet, eftersom täcker kostnaderna men inte ger något större överskott. Ett test tar . Eftersom det finns ett sådant utbud av teststationer förekommer knappast några väntetider och det går att få göra ett test på de tider som passar en själv. Resvägarna till kontrollstationerna är också korta. har allmänheten rätt att titta på när deras bilar provas och man har infört vissa nya säkerhetselement i testet. Testet är inte olikt det svenska testet, men omfattar bara sådana detaljer som man menar har betydelse för den direkta säkerheten. Det betyder bl.a. att man inte tittar på dörrar, det elektriska systemet eller mäter avgaser. Efter testet skrivs ett protokoll, som dels går till kunden, dels till Traffic Area Head Offices. Genomsnittligt klarar inte av bilarna testet. Både motororganisationerna (AA, RAC) och motorbranschen (verkstäderna) är positiva till systemet. Bägge tycker att det är bättre att det hela sker privat än i statlig regi, eftersom man tror att det skulle medföra byråkrati och längre väntetider bl.a. Ett krav för att bli auktoriserad provare är att man ska genomgå en kurs Det finns f.n. också förslag om att man ska ha en repetitionsutbildning. Motorbranschen stödjer detta förslag. Provarna/verkstadsägarna anser att det finns för många provare. I övrigt är man nöjd med systemet. Man anser inte att det ger några stora vinster, men att det är en sorts kvalitetsgaranti att man har officiell auktorisation som provare, och att detta kan generera en hel del reparationsarbeten. Systemet kontrolleras av inspektörer, som besöker verkstäderna med ojämna mellanrum. Om en provare visar sig missköta sina uppgifter kan han förlora auktorisationen . Det är självfallet mycket viktigt att förtroendet för kontrollbesiktningen är stort. Man får inte misstänka att en verkstad slarvar med besiktningen för att en av samma verkstad felaktigt utförd reparation inte ska upptäckas. Det får inte heller förekomma att man tror att en verkstad är övernitisk i syfte att få mera reparationsuppdrag. För att undvika dessa risker är det nödvändigt med en statlig auktorisation och statlig kontroll av verksamheten. Det kan också vara rimligt att staten, som bestämt att verksamheten är obligatorisk, bestämmer maximiavgiften. Det kan finnas skäl att inte auktorisera märkesverkstäder, då de kan ha intresse av att t.ex. ge felaktiga redovisningar av konkurrensskäl. Om privata verkstäder kunde bli auktoriserade att utföra kontrollbesiktning skulle det sannolikt leda till att det blev betydligt fler kontrollstationer än och därmed kortare avstånd för bilägarna och kortare väntetider. Det skulle också bli möjligt att utföra reparationer i samband med kontrollen och kanske skulle konkurrensen tvinga fram generösare öppettider. Daghem i anslutning till arbetsplatser De flesta familjer som efterfrågar daghemsplats föredrar säkert att daghemmet ligger i närheten av bostaden. Barnen kan fortsätta att leka med sina kompisar också efter dagis och när de börjar skolan känner de redan flera. Men det finns också familjer som föredrar att daghemmet ligger i närheten 16 av den ena förälderns arbetsplats. Men det alternativet har tills varit blockerat i . har emellertid några företag och förvaltningar tillsammans med sina anställda börjat diskutera att starta daghem i närheten av arbetsplatsen. I några fall har verksamhet av detta slag också kommit igång. I lagens mening är det föräldrakooperativa daghem, men eftersom daghemmet är ett positivt inslag i företagets eller förvaltningens personalpolitik händer det att arbetsgivaren erbjuder sig att subventionera verksamheten. Bristen på daghemsplatser blir alltmer besvärande för företagen och möjligheten att erbjuda en daghemsplats kan bli ett trumfkort i konkurrensen om arbetskraften. Det argumentet har bl a varit viktigt för posten, som vid Tomtebodaterminalen stött tillkomsten av ett daghem för personalen. Arbetsplatsdaghem ökar valfriheten för föräldrarna. Ett aktivt intresse från arbetsgivarnas sida för denna typ av barnomsorg ökar också chanserna att målet om full behovstäckning på barnomsorgsområdet 1991 kan nås. Statsmakterna bör därför uppmuntra tillkomsten av fler arbetsplatsdaghem, t.ex. genom att utger särskild information om detta alternativ. Främjande av kommunala entreprenader också på vårdområdet Trots att regeringen vid olika tillfällen, senast i årets budgetproposition, uttalat att kommuner i högre utsträckning bör använda entreprenörer för vissa uppgifter som utförts i egen regi, är motståndet mot sådana försök ofta mycket stort. När socialdemokraterna är i opposition går de vanligen emot förslag om att pröva en ny regiform. De fackliga motståndet är också stort. () och () är särskilt aktiva för att stoppa entreprenader. Ofta åberopas därvid en bestämmelse i medbestämmandelagen. Trots att det vid rättsliga prövningar klargjorts att den aktuella bestämmelsen i MBL inte ger facket något veto mot att lägga ut en verksamhet på entreprenad hävdas inte sällan den tolkningen. I en handledning från som kom ges medlemmarna också följande råd: Utnyttja MBL:s förhandlingsordning maximalt för att få ytterligare tid till opinionsbildning och uppmärksamhet. I handledningen uppmanas medlemmarna att bilda opinion mot regiförändringar ända till det sista avgörande beslutet tagits i fullmäktige eller i . Om beslutet ändå går igenom uppmanas medlemmarna att undersöka om det går att överklaga. Den laddade atmosfären som protesterna och debatten skapar kring många entreprenadbeslut försvårar naturligtvis situationen för entreprenören. Många finner det inte vara mödan värt att stå i centrum för en offentlig strid. Detta går inte att undvika så länge dessa frågor är politiskt kontroversiella, men möjligen skulle en del utdragna processer förkortas om lagstiftningen vore mera entydig. En rad fall där kommuner beslutat lägga ut verksamhet på entreprenad har slutat inför domstol. Det tyder på att rättsreglerna inte är helt klara. Det är också viktigt att slå fast att människor som vill göra insatser på det Mot. sociala området sorn egna företagare eller anställda hos egna företagare har Fi515 stora uppgifter att fylla. De behövs som jämförelseobjekt, förnyare och alternativ. Utan dem - sjuksköterskan på det privata vårdhemmet, vaktmästaren på det enskilda behandlingshemmet för alkoholister, privatläkaren, barnmorskan på den privata mödravårdscentralen etc. - skulle välfärden i vårt land vara lägre. Ett vanligt argument går ut på att privata entreprenörer bara vill ägna sig åt de lätta och snabbt profitabla bitarna av den offentliga verksamheten. Även om så skulle vara fallet är det inget avgörande argument mot att släppa in entreprenörer om det leder till att mindre skattepengar går åt. Det kan vara bra att få en del av verksamheten avlyft och löst på ett tillfredsställande sätt, så att de offentliga organen kan koncentrera sig på det som kanske ingen annan vill, kan eller bör sköta. Verkligheten talar, dessutom, ett annat språk om entreprenörernas intresse för de svåra uppgifterna. Specialvård för patienter i livets slutskede är inte lätt. Vård av alkoholister och narkomaner är inte lätt. Gruppboende för senildementa är inte lätt. Vård av utvecklingsstörda barn är inte lätt. Men på alla dessa, och många andra, svåra områden finns privat verksamhet eller intresse att starta sådan. har krävt åtgärder mot vissa enskilda behandlingshem som anses ta för höga priser. Det kan naturligtvis förekomma osunda inslag bland de privata behandlingshemmen. Men bakgrunden är att efterfrågan på vårdhemsplatser varit mycket stor därför att myndigheterna avvecklade ett stort antal platser . I ett sådant skede uppstår naturligtvis en säljarens marknad med en tendens till för höga priser. Det kan knappast räcka som argument för att ingripa mot en hel grupp av vårdhem, av vilka de allra flesta är mycket seriösa. Viktigare än att har synpunkter på prisbildningen, för den kommer snart nog att rättas till av sig självt, är att verket ingriper om det skulle förekomma oseriösa vårdgivare. Någon kritik mot de enskilda vårdhemmens vårdresultat har inte hörts från . Och den aspekten är ändå den viktigaste. Vad som här anförts om behovet av kommunala entreprenader också på vårdområdet bör ges regeringen till känna. När förslag uppkommer att en eller statlig verksamhet skall läggas ut på entreprenad uppstår, som behandlats, ofta ett motstånd bland personalen. De anställda känner sig hotade av förändringen.