mot · GE02Fi11 · 1990-11-05 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:39 Den ekonomiska politiken på medellång sikt Innehållsförteckning 1 Sammanfattning 2 Inledning 3 Den ekonomiska bakgrunden 3.1 Den internationella ekonomin 3.2 Den svenska ekonomin 4 Utsikter inför 4.1 långtidsutredningen 4.2 Propositionen 4.3 Regeringens krispaket 4.4 bedömning 5 ekonomiska politik de närmasteåren 5.1 En hållbar utveckling 5.2 Inledning -- 5.3 Inflationsbekämpning 5.4 Arbetslinjen 5.5 Strukturpolitik 5.6 Förnyelse av offentlig sektor 5.7 Skatt efter bärkraft 5.8 Infrastruktur, utbildning och forskning 5.9 Öppenhet mot omvärlden 5.10 Personligt ägande och sparande 5.11 Omställning av energisystemet 5.12 Produktivitet och tillväxt 5.13 Tillvaratagande av hela landet 5.14 Fungerande marknader 5.15 Ett gott företagsklimat 5.16 Fast valuta 6 Effekter av ekonomiska politik 7 HemställanBilagor 1. SammanfattningCentern tar läget i svensk ekonomi på störstaallvar. Samhällsekonomin är krisdrabbad och harfundamentala obalanser. Resultatet borde kunnatvara ett annat av högkonjunktur.Utsikterna för ekonomin inför de närmaste årenger anledning till stigande oro.Den ekonomiska politiken måste mot dennabakgrund ges en ny inriktning. De närmaste årenmåste inriktas på en aktiv krisbekämpningkombinerat med kraftfulla strukturåtgärder ochlångsiktiga investeringar för framtiden.Framtidsutsikterna för den internationellaekonomin ter sig däremot goda i ett medellångtperspektiv. En viktig anledning till detta är attutvecklingen i stimulerar en högekonomisk aktivitet. En ökad global avspänningoch fred får positiva återverkningar på deninternationella ekonomin.Riskerna för den internationella ekonominligger i ett medellångt perspektiv i ökade obalansermellan de tre stora ekonomierna, den internautvecklingen i samt upplösningen av . Av vikt för den internationellaekonomiska utvecklingen är också resultatet av denpågående GATT-rundan.Erfarenheterna från den devalvering somsocialdemokraterna gjorde 1982 är inte goda.Devalveringar innebär att man inte tar itu med degrundläggande strukturproblemen utan skjuterdetta . Fortsatta devalveringar ärdärför en långsiktigt ohållbar strategi.I en kommande motion redovisar sinsyn på regeringens paket samt sitt alternativ tillregeringens krispaket. Vårt förslag är meromfattande än regeringens.Beträffande utsikterna för ekonomin denärmaste åren finner vi det inte realistiskt attlönerna skulle kunna dämpas till i enlighet med långtidsutredningens scenariomed tidig lönedämpning. Inte heller regeringensalternativ med tidig lönedämpning finner virealistiskt.Arbetsmarknadsläget kan inte väntas ha denstarka effekt på den nominella löneökningstaktensom räknas med i långtidsutredningen och ipropositionen. De för svensk ekonomi yttretrovärdighetsproblemen synes däremot vara enviktig påverkansfaktor på ekonomin i det kortaperspektivet.Sammantaget finner vi det troligast attlångtidsutredningens scenario med långsamlöneanpassning och en sämre internationellutveckling samt propositionens alternativ medlångsam löneanpassning ligger närmast den troligautvecklingen. Tillväxten kommer av allt att dömaatt bli negativ . Om inte den ekonomiskapolitiken läggs om kan arbetslösheten vara uppe i och i slutet av 1992.Ekonomi och ekologi hör ihop. En i verkligmening framgångsrik ekonomisk politik möjliggören utveckling som tillfredsställer dagens behov utanatt äventyra kommande generationers möjligheteratt tillfredsställa sina behov. anser därföratt den ekonomiska politiken på kort ochmedellång sikt också måste ta hänsyn tillförutsättningarna i det långa perspektivet.Under de närmaste åren anser attåtgärder med följande inriktning är nödvändiga föratt stabilisera den svenska ekonomin:Högstaprioritet för en aktiv inflationsbekämpningSatsning på arbetslinjenÖkad vikt videkonomiska strukturfrågorFörnyelse av denoffentliga sektornSänkt skattetryck och skattefter bärkraftSatsning på infrastruktur,utbildning och forskningÖppenhet motomvärldenPersonligt ägande och sparandeOmställning av energisystemetProduktivitet ochtillväxtTillvaratagande av hela landetFungerande marknaderEtt gottföretagsklimatFast valutaMed den inriktning av den ekonomiskapolitiken på medellång sikt som skisseras imotionen läggs grunden för en hållbar utveckling iett längre perspektiv. Den svenska ekonominvinner i självständighet och styrka. Det innebärminskad sårbarhet i en alltmer internationaliseradvärld. De grundläggande strukturproblemen iekonomin angrips. Förutsättningar ges därmed förstabilisera ekonomin i det medellånga perspektivet.2 InledningI denna motion redovisas syn på denekonomiska politiken på medellång sikt, d.v.s.tiden . Motionen är ett svar påregeringens proposition 1990/91:39. I likhet medregeringens proposition grundar sig motionen bl.a.på långtidsutredningen , men även andraekonomisk-politiska dokument samt egnabedömningar.Motionen redovisar riktlinjerna för denekonomiska politik som vill föra i ettmedellångt perspektiv. Motionen är dock inteavsedd att vara en fullständig redovisning av alla dekonkreta åtgärder som partiet förespråkar.Beträffande den ekonomiska politiken som ikrisbekämpande syfte bör föras i det omedelbaraperspektivet hänvisas till den motion centernkommer att väcka i anslutning till regeringensskrivelse /91:50 om ett s.k. ''krispaket''.3 Den ekonomiska bakgrundenFör att forma en framgångsrik ekonomiskpolitik i ett medellångt perspektiv är det blandannat nödvändigt att ta tillvara de lärdomar som 70-och 80-talens ekonomiska utveckling givit. Vidaremåste en korrekt analys göras av det läge somekonomin befinner sig i och deframtidsutsikter som kan förutses i ett medellångtperspektiv.3.1 Den internationella ekonominSvag konjunktur 70-talet innebar internationellt sett en försvagadtillväxttakt i förhållande till närmast föregåendeårtionden. Produktionsökningen blev också undergoda år relativt begränsad och recessionerna blevmer frekventa och mer utdragna. Deninternationella konjunkturen stördes kraftigt avoljeprischockerna 1973 och 1979. Dengenomsnittliga tillväxttakten i OECD-ländernablev , medan motsvarande siffra förSverige var 2,4 %.Stark konjunktur 80-talet har präglats av efterkrigstidens längstainternationella högkonjunktur. Uppgångeninleddes och fortsatte decenniet ut.Särskilt har den ekonomiskaaktiviteten varit hög. En lätt penningpolitik och enlåg dollarkurs medförde att världshandeln fick ettuppsving. var t.ex. den genomsnittligatillväxten i . Denna utveckling förstärkte emellertidskillnaderna i bytesbalanserna mellan de tre storaekonomierna , och , vilketär ett orosmoln i den internationella ekonomin.Frånsett detta har utvecklingen i deninternationella ekonomin varit relativt homogenunder 80-talet. Det gäller konjunkturen, men ocksåtillväxttakten. , och haralla varit starka motorer i den internationellaekonomin. har Västtysklandsrelativa roll ökat än mer, medan USAs fallit tillbakanågot. Samordningen mellan industriländerna harökat vilket varit en viktig orsak tillden jämna utvecklingen. Penningpolitiken hör tillde områden där samordning skett ochinflationsbekämpning har prioriterats. I vissutsträckning har detta skett till priset av en högrearbetslöshet än som annars hade varit fallet.Från att i början på decenniet ha varit en deladkontinent med en svag ekonomisk aktivitet harEuropa kraftigt ökatsin betydelse och sin potential inför framtiden.Detta beror bl.a. på de positiva förväntningar somskapats genom arbetet för ''de fyra friheterna''inom EG, den utveckling mot ökad demokrati somskett i och i flertalet östeuropeiskaländer samt de ytterligare möjligheter till fred,samförstånd och ökad ekonomisk integration somdetta medfört.Den genomsnittliga tillväxten i blevunder 80-talet , medan kom upp i . För del har således, mätt på dettasätt, 80-talet varit ett svagare årtionde än 70-talet.Svag dämpning och en mer splittrad bildUnder 1990 har den genomsnittliga aktivitetenavtagit i OECDländerna. Före invasion avKuwait och påföljande oljeprishöjning förväntadesig en genomsnittlig tillväxt blandmedlemsländerna på strax . Till följd av Irak-Kuwait-krisensjunker nu aktiviteten, men inte dramatiskt. Enhög aktivitet i bidrar bl.a. till att hålla uppetillväxten.Samtidigt är utvecklingen inom mersplittrad . Obalanserna mellan de trestora länderna riskerar att öka, eftersom USAsekonomi försvagas relativt mer än övriga. Ensvagare utveckling återfinns också i Storbritannienoch i , där den försämrade utvecklingen ivårt eget land är särskilt markerad.Gynnsamma framtidutsikterFramtidsutsikterna för den internationellaekonomin ter sig goda i ett medellångt perspektiv.Utvecklingen inom EG och EFTA-länderna iriktning mot en ökad ekonomisk integration ledertill effektivitetsvinster och att en hög aktivitetupprätthålls. De omvälvande politiskaförändringarna i och harlett, och har möjlighet att fortsätta att leda till ökadglobal avspänning och fred, vilket fåråterverkningar på den internationella ekonomin.Också den ekonomiska utvecklingen inom dessaländer kan få en viss positiv betydelse för deninternationella ekonomin. Detta gäller framför alltdet tidigare DDR, nu ingående i det återförenadeTyskland.Riskerna för den internationella ekonominligger i ett medellångt perspektiv i att ökadeobalanser mellan , och ledertill en kontraktiv penningpolitik som i sin tur ger enallmän ekonomisk nedgång i världssamfundet.Utvecklingen i är också fortfarande ettkritiskt moment för världsekonomin. Denekonomiska aktiviteten har här avtagit. Enbalanserad finanspolitisk åtstramning som får nerinflationstakten och möjliggör en sänkt ränta är avstor betydelse för den internationella ekonomin.Av vikt för den internationella ekonomiskautvecklingen är också resultatet av den pågåendeGATT-rundan. En överenskommelse om ökadfrihandel kan ge en skjuts åt världshandeln, medanett misslyckande att nå en överenskommelse kanöka riskerna för tilltagande protektionism.Av avgörande betydelse för världskonjunkturenpå medellång sikt är också upplösningen av . Oljepriskänsligheten iindustriländerna är mindre än ,men världsekonomin tål knappast de rekordhögaoljepriser som kan förväntas om konflikten ledertill en krigssituation.3.2 Den svenska ekonominDen internationella ekonomin harpräglats av oavbruten högkonjunktur. Det är idenna högkonjunktur , somexportberoende industrination, levt och verkat.Det är också mot denna bakgrund densocialdemokratiska regeringens insatser 1982--1989måste utvärderas. De icke-socialistiskaregeringarnas politik 1976--1982 skall påmotsvarande sätt utvärderas mot bakgrund av deninternationella lågkonjunktur som undermerparten av dess regeringsår var för handen.70-taletDen brist på stabilitet som präglade deninternationella bakgrunden under 70-taletförsvårade den ekonomiska politiken i vårt egetland. Den höga internationella inflationen samtoljekriserna gjorde att flera tunga länder bedrev enrestriktiv ekonomisk politik vilket påverkade denallmänna aktiviteten i världsekonomin negativt.Åren 1973--74 var gynnsamma för del.Vinsterna och investeringarna steg kraftigt. Sverigekom dock ur fas med omvärlden i och medoljeprischocken 1973 och den internationellalågkonjunktur som tog fart . 1975--76förde den socialdemokratiska regeringen s.k.överbryggningspolitik -- lågkonjunkturen skullehoppas över genom att företagen uppmuntrades attproducera på lager. steg inflationenkraftigt, lönelyften blev tillsammans medavgiftshöjningar dessa år rekordhöga ochfinanspolitiken var alltför svag. hamnadepå grund av detta i en allvarlig kostnadskris.Sådan var situationen när de icke-socialistiskapartierna tog över regeringsmakten . Deninternationella lågkonjunkturen hade vid det lagetblivit djup, och trots att devalverade tvågånger 1977 lyckades det inte att hejda deannalkande bytesbalans- och budgetunderskotten.Stagnationen var för djup och inflationen för hög.Stagflationen var ett faktum.Erfarenheterna varnar föröverbryggningspolitik och borde inneburit attSverige givit ökad vikt åt destrukturella problemen. Tyvärr skulle det visa sigatt socialdemokraterna inte lärt den läxan.80-taletInledningDen ekonomiska politik som densocialdemokratiska regeringen fört under 80-taletdöptes av dem själva till ''tredje vägen''. Den skulleinnebära att konkurrenskraften förstärktes utan attarbetslösheten steg. Politiken inleddes efterregeringsskiftet med en kraftig 16-procentigdevalvering. Dessvärre har eftervården av dennavarit alltför passiv, vilket lett till stor skada församhällsekonomin. Socialdemokratin har ocksåpräglats av oförmåga att komma till rätta med det iförhållande till omvärlden alltför höga pris- ochkostnadsläget. Strukturfrågorna har vidare,framför allt p.g.a. ideologiska blockeringar, i stortsett ignorerats. De strukturåtgärder somgenomförts har antingen kommit (exempelvis avregleringen avkreditmarknaden) eller givits ensamhällsekonomiskt mindre lämplig utformning(exempelvis skattereformen).Det kan sammantaget konstateras att ''tredjevägen'' misslyckats. Regeringen nämner heller intelängre denna sin så länge omhuldade strategi. Dekonkurrensförstärkande effekterna avdevalveringen är nu borta. Samhällsekonomin ärkrisdrabbad och har fundamentala obalanser.Resultatet borde kunnat vara ett annat efter sju årav högkonjunktur. ''Tredje vägen'' och dess effekterKvarstående ekonomiska problemPrecis som har ett huvudproblemi svensk ekonomi varit att få ner pris- ochkostnadsutvecklingen till en nivå som inteförsämrar landets konkurrenskraft. Diagram 1 ibilagsdelen visar inflationsutvecklingen i Sverigeoch . Diagram 2 visararbetskraftskostnaden per producerad enhet förSverige relativt under 70- och 80-talen.Under hela 80-talet har utvecklingen av priser ochkostnader varit betydligt snabbare ängenomsnittligt i våra konkurrentländer. Somnämnts ovan är nu de konkurrensförstärkandeeffekterna av devalveringen borta.Istället för att anpassa reallönerna nedåt harSverige vidtagit upprepade devalveringar. Efter desenaste devalveringarna 1981 och 1982, påsammanlagt , sjönk landets relativpriser och steg deinternationella marknadsandelarna. haremellertid utvecklingen åter gått i motsatt riktning.Diagram 3 i bilagsdelen visar utvecklingen under80-talet av relativpris och marknadsandelar förbearbetade varor till OECD-länderna.Devalveringen 1982 ledde, som alladevalveringar gör, till att hushållen tappadeköpkraft. Industrins vinster steg däremot kraftigt.Tillväxten blev till en början exportledd, men blevefter hand istället konsumtionsledd, vilket denfortsatt att vara resten av årtiondet. Hög privatkonsumtion, lågt hushållssparande och höganominella lönelyft har inneburit att importen stigitsnabbare än exporten. Landet har efter hand fåttförvärrade balansproblem. Denna utveckling harvarit särskilt kraftig under senare delen avdecenniet.Eftervården av devalveringen har med andraord eftersatts. Finanspolitiken var inte tillräckligtstram för att hålla tillväxten exportledd och för atthålla pris- och kostnadsökningarna inom desamhällsekonomiska ramarna.Handelsbalansen har trots detta gått medöverskott tack vare stark utveckling avvärldshandeln, sjunkande oljepriser och högapriser på svenska exportvaror. Dessa för landetgynnsamma omständigheter har emellertid efterhand avklingat eller bortfallit. Den ackumuleradeeffekten av stigande relativpriser gjorde sig såsmåningom gällande, vilket innebar att denkonkurrensutsatta sektorn kommit att tappa storamarknadsandelar som bytesbalansenuppvisar en kraftigt nedåtriktad trend. Andraorsaker till att bytesbalansen försvagats, vilket ökati betydelse eftervalutaregleringens avskaffande, har varitnäringslivets och i viss mån allmänhetens ökadedirektinvesteringar utomlands samt det försämraderesevalutanettot, under senare tiden bl.a. till följdav turistmomsen.Ökade inkomst- och förmögenhetskillnaderDen socialdemokratiska regeringens politik harockså, bl.a. som en följd av devalveringen, lett tillatt inkomst- och förmögenhetsskillnaderna ökat.De regionala obalanserna har ökat. Storföretagenhar vidare gynnats framför småföretagen ochnäringslivsstrukturen har ej fått tillräckligaincitament för förnyelse, utan tvärtom har viadevalveringen den äldre basindustrin favoriserats.Att inkomst- och förmögenhetskillnaderna ökatkraftigt visar en rad undersökningar.Det avspeglar sig också direkt i statistiken överlöner och kapitalavkastning. Från 1982 till 1988ökade t.ex. reallönen för en industriarbetare medtotalt efter skatt. De reala börskurserna stegdäremot med . Antalet personersom är beroende av socialbidrag har ökat mednärmare 200 000.Staten har sparat i den offentligasektorn. Det är bra, men det har skett på fel sätt.Besparingarna har inte skett genom enneddragning av administration och myndigheter,eller kommit som en följd av en förnyelse med merav valfrihet och avreglering, utan framför alltgenom neddragningar i de löpande utgifterna inomden offentliga sektorns kärnområden inom ramenför ett i huvudsak oförändrat regelsystem. Detgäller besparingar i vården och i skolan likaväl somi nödvändiga infrastrukturella investeringar införframtiden. Brister i barnomsorgen har lett till storaorättvisor mellan dem som har daghemsplats ochdem som inte har. Hanteringen av den offentligasektorn har också den lett till ökade samhällsklyftorunder 80talet.De ökande inkomst- ochförmögenhetskillnaderna förnekades länge av densocialdemokratiska regeringen. Så småningomerkändes det, men framställdes då som entvingande nödvändighet för att få igång svenskekonomi. Det är felaktigt.Inkomst- och förmögenhetsskillnader ledertill:spänningar på arbetsmarknaden, medkompensationskrav och konflikterökad''rundgång'' i ekonomin, d.v.s. socialbidrag,bostadsbidrag, barnbidrag etc. måste höjas, vilket isin tur leder till ett tryck uppåt på skattenivån.Såväl inkomst- och förmögenhetsskillnader somregionala obalanser leder slutligen till en höjd pris-och kostnadsnivå. En sådan politik är därförskadlig för hela samhällsekonomin.Ökade regionala obalanserDen socialdemokratiska regeringspolitikenunder 80-talet har ökat de regionala obalanserna.Tabell 1 i bilagsdelen visar de regionalafolkmängdsförändringarna perioden --1989.Under åren 1976--ökade alla tre länstypernasbefolkning. --1985 däremotförlorade skogslänen i genomsnitt 3 500 invånare medan storstadslänen ökademed 10 200 personer . Åren därefter harstorstadslänens befolkning ökat med över 20 000 . Även skogslänens befolkning harökat något. Detta har dock skett sent ikonjunkturfasen, varför den kraftigt försvagadekonjunktur som inträtt riskerar att efter kort tidåter öka arbetslösheten kraftigt i de glest befolkadelänen och starta en ny flyttvåg till de störrestäderna.Kommunalskatterna återspeglar också denförda regionalpolitiken. Skillnaderna ikommunalskatt mellan högsta och lägsta uttag ärnära per beskattningsbar hundralapp.Människor i kommuner med lägst genomsnittliginkomst betalar de högsta kommunalskatterna.Också de ökande regionala obalansernaförnekades länge av socialdemokraterna. När såfolkrörelser som ''Hela skall leva'' drogigång, svarade regeringen med att tillsätta en'glesbygdsdelegation''. Den dåliga uppbackningsom denna fick från regeringen var dock så allvarligatt delegationens ordförande hoppade av i protest.Glesbygdsdelegationen var bara en'potemkinkuliss'' för att döljakoncentrationspolitiken.Den socialdemokratiska regeringen harunderskattat koncentrationspolitikens kostnadersåsom:i koncentrationsområdena; sociala ochmiljömässiga problem, överhettning och köer,iglesbygdsområdena; svagt utnyttjande av ledigproduktionskapacitet,ökad ''rundgång'' iekonomin; arbetsmarknadspolitiska medel ochregionalpolitiskt stöd måste höjas, vilket i sin turleder till ett tryck uppåt på skattenivån.Teknikutvecklingen, inte minst påkommunikationsområdet, ökar möjligheterna balanserad befolkningsutveckling i hela landet.Det finns dessutom klara samhällsekonomiskavinster att hämta med en decentraliseringspolitik.Dessvärre lever den socialdemokratiska regeringenkvar i det gamla industrisamhällets tro på de storaenheternas skalfördelar. Som en följd avkoncentrationspolitiken står samhället nu införstora investeringsbehov påkommunikationsområdet, bl.a. i storstäderna.Sämre villkor för småföretagen, bristfälligförnyelse i näringslivetDen utveckling av små- och nyföretagande somskett under har ägt rum trots, inte tack vare,den socialdemokratiska regeringens politik. Detgäller bl.a. skattepolitiken, senast manifesterat iskattereformen som är klart otillfredsställande försmåföretagens del, medan storföretagen gynnas.Samtidigt med detta har miljardsubsidier givits tillosäkra projekt i storföretagens regi, allt som oftastinte förlagda till de minst utvecklade delarna avlandet. Vinsterna i storföretagen har varit storamedan små- och egenföretagen haft en betydligtlångsammare vinstutveckling.Devalveringen försvårade en omvandling avnäringslivsstrukturen. Vinsterna för de gamlabasnäringarna förbättrades på ett sätt som inteannars skulle varit fallet. Skattesystemets effekter,i form av inlåsning av vinster och hög beskattningav utdelade vinstmedel, ökade kraftigt dessaföretags likviditet. Skattesystemet och ett högtränteläge stimulerade till fusioner och uppköpsnarare än egna investeringar. Utvecklingen inomde högteknologiska branscherna har därför släpatefter den internationella utvecklingen. hari dag en industristruktur som uppvisar eninternationellt sett låg andel högteknologi. Dettagör oss mer priskänliga och dessutom dåligt rustadeför framtiden.Erfarenheterna från den devalvering somsocialdemokraterna gjorde 1982 är inte goda. Denhar följts av en successiv nedskrivning av densvenska kronan mot bl.a. den tyska marken. Enmot omvärlden allt öppnare ekonomi är kraftigtberoende av denna omvärlds förtroende.Devalveringsspekulationer driver upp räntornavilket är skadligt för ekonomin. Devalveringarinnebär att man inte tar itu med de grundläggandestrukturproblemen utan skjuter dessa påframtiden. För varje gång devalvering sker krävsdock att denna är större och större för att få effekt.Fortsatta devalveringar är därför en långsiktigtohållbar strategi. För vidkommande ärfler devalveringar uteslutna.Krispaket och åtstramningarDe har präglats av återkommandekrispaket med förslag till åtstramningar.Åtstramningen av finanspolitiken bordegenomförts tidigare än vad som blev fallet.Överhettningen hade sin topp åren 1987/88.Finanspolitiken borde ha stramats åt innan dess.Centern föreslog t.ex. åtstramning i form avöverhettningsavgifter på oprioriterat byggandeunder 1987.Det dröjde dock innan regeringenvände sig till med åtstramningsförslag.Centern medverkade till en konjunkturpolitisktanpassad åtstramning byggd på personligt sparandeoch tillfälliga likviditetsindragningar istället förinflationsdrivande skattehöjningar. De tvåkraftigaste ingredienserna i paketet är tillfälligtobligatoriskt sparande och tillfälligarbetsmiljöavgift. Därtill ingick eninvesteringsavgift (sedermera av regeringenomdöpt till -skatt) på oprioriterat byggande samt enhöjning av fastighetsskatten i --. Dessa åtstramningsåtgärder är i funktionockså . Det obligatoriska sparandetinnebär en bruttoindragning på ca 10 miljarder krunder 1990.Konjunkturinstitutet, som i en specialstudie imaj granskat det obligatoriska sparandet, kaninte med ledning av hushållsenkäter dra slutsatserom hur hushållens konsumtionsbeteendepåverkats. Bedömningen är dock att sparandet,trots den lättnad för låginkomsttagare somriksdagen beslöt om , kan kommaatt motsvara så mycket som hälften av den två-procentiga momshöjning som regeringen förstföreslog. Man skriver också att det obligatoriskasparandet har en fördel genom att det inte medförrisker för kompenserande lönekrav. Denna fördelhar dock inte beaktats vid institutets effektanalys,och inte heller det faktum att en momshöjningskulle ha ökat konsumentprisindex och därmedförsämrat en sådan åtgärds åtstramningseffektgenom den indexreglering som många grupper,bl.a. pensionärskollektivet, åtnjuter.