mot · GD02A724 · 1990-01-10 00:00:00 — Motion till 1989/90:A724 av m. fl. (vpk) Demokratiska rättigheter på arbetsplatserna m.m. Mot. 1989/90 A724 Vpk presenterar i nedanstående motion en analys av arbetslivets och arbetsrättens utveckling, arbetsköparnas och SAF:s roll, socialdemokratins och LO:s roll samt den radikala rörelsens resultat och vpk:s roll och alternativ. Demokrati i arbetslivet är 90-talets största fråga. Vpk föreslår därför att en tillsätts. Kommissionen skall ha en majoritet av fackliga representanter. I en referensgrupp skall arbetsköparrepresentanter kunna göra sin röst hörd. Dessutom har vpk i motionen 47 förslag som kan genomföras och förbättra de demokratiska villkoren i arbetslivet. Denna motion hänger ihop med ett flertal andra motioner i den allmänna motionstiden och som ingår i ett helhetsgrepp som vpk tar över arbetslivsfrågorna. och arbetsplatserna - allmänt Övergången innebar slutet för jordbruket som huvudnäring för svenskafolket. Industrialismen bröt sönder ett stelt och stagnerat samhälle. Detta ledde till en snabb och löftesrik utveckling, inte minst för den framväxande arbetarrörelsen. medförde en stor folkomflyttning från glesbygd till tätort. I arbetarrörelsens barndom var huvudfrågorna rätten att organisera sig fackligt, allmän rösträtt och åtta timmars arbetsdag men också att bryta ner det då mycket tydligt skiktade klassamhället. Arbetarrörelsen kämpade för sociala och ekonomiska reformer, för hygieniska bostäder, för rätten till sjukvård och fri skolgång. Rätten att organisera sig fackligt möttes av brukspatroner och industriägare med ett oerhört motstånd. Men den mycket starka och breda utomparlamentariska rörelsen i form av arbetarrörelsen, som kämpade för människovärde och rätten att bli erkänd som motpart och i förlängningen för makten över sin arbetssituation, klarade den striden. 1906 erkände SAF föreningsrätten men endast på villkor att arbetsgivarens maktmonopol över ledningen och fördelningen av arbetet som reellt existerade också erkändes av arbetarrörelsen. Detta "kontrakt" om klassfred hade både för- och nackdelar för arbetar 1 1989/90. Till fördelarna hörde att den materiella standarden kunde höjas och att fackföreningsrörelsen kunde utvecklas och växa. Till nackdelarna hörde att makten på arbetsmarknaden inte rubbades. Kontraktet var villkorat så att inflytandefrågorna bara angick företagsledningen. Detta medförde problem för kraven på de anställdas inflytande på jobben, som vi fortfarande lider av, vilket vi ska återkomma till längre fram. Det effektivaste vapnet som arbetarrörelsen nyttjade i stor skala och var strejkvapnet. Strejken var och är arbetarnas och fackföreningarnas främsta motvikt mot arbetsköparnas makt och ägande till produktionsmedlen. Strejkrätten är en av de mest grundläggande demokratiska fri- och rättigheterna. Strejk tillgrips mycket sällan som något annat än som en sistahandsutväg, när alla samtal och förhandlingar prövats utan resultat, mycket ofta i kombination med provokationer från arbetsköparen. De omfattande strejker, ibland i storstrejkens form, som ägde rum i arbetarrörelsens barndom var ett uttryck för det desperata läge man befann sig i samt arbetsköparnas hårdnackade motstånd mot alla de krav som rörelsen reste. Som en följd av den utomparlamentariska kampen, den fackliga rörelsens framväxt, enhet och styrka och strejkvågorna erkändes till slut föreningsrätten, den allmänna rösträtten och åttatimmarsdagen. Kampen för ekonomisk demokrati 1900-talets första decennier medförde också att striden om rösträtten och den reglerade arbetstiden vanns. Men kampen mot arbetsköparnas maktmonopol på arbetsplatserna var inte vunnen. Ekonomisk demokrati och de arbetandes rättigheter på arbetsplatsen var och är en maktfråga. tillsatte den första socialdemokratiska regeringen två utredningar, en om socialisering och en om industriell demokrati. Förslaget från den senare om inrättande av rådgivande driftsnämnder med representanter för de anställda röstades ned av . Många ville då gå längre; facket förde fram kraven på avskaffandet av arbetsköparnas makt över anställningsförhållanden, arbetsledning och att driftsnämnderna skulle ha beslutanderätt över tillsättandet av förmän. Men 1928 kom nya lagar som inskränkte strejkrätten och minskade fackföreningsrörelsens manöverutrymme. skärptes strejkförbuden ytterligare. Arbetarrörelsen krävde en demokratisk arbetsledning, men det tänkande som blev gällande på arbetsplatserna var något helt annat. Så här skrev i boken "Rationell arbetsledning: Allt tankearbete som utföres av arbetaren på grundval av hans personliga erfsrenhet, måste under det nya systemet utföras av arbetsledningen i enlighet med vetenskapliga lagar. vetenskapliga budskap är: arbetaren ska jobba i sitt anletes svett, så sköter arbetsledningen tänkandet. Den s.k. taylorismens inflytande över arbetslivet har ständigt ökat. Taylorismen har även slagit igenom inom den offentliga sektorn. men har berövat de anställda möjligheten att utveckla sin intellektuella ka- Mot. pacitet som tänkande varelser och sin kreativitet men också verkat som ett A724 hinder för en förnyelse/demokratisering av arbetsorganisationen. 2.1 Steget sorn aldrig togs När det gäller makten och inflytandet över arbetsplatserna och beslut angående investeringar, arbetsmiljö, inriktning av produktionen, arbetsorganisation och arbetsledning osv. har reellt ingen avgörande förändring skett sedan arbetarrörelsens barndom. Det tredje steget, som LO propagerade för och som avsåg den ekonomiska demokratin (de två första stegen var politisk och social demokrati) har fortfarande inte tagits. Beslut som rör människors sysselsättning, orters överlevnadsmöjligheter och mycket som påverkar vår livsmiljö tas fortfarande i slutna direktörs- och styrelserum. Därför måste kraven fortsätta att resas av pionjärernas barnbarn och barnbarnsbarn: för ekonomisk demokrati, för de arbetandes frioch rättigheter på arbetsplatserna och för ett nedbrytande av den maktkoncentration som bara ökar inom det privata näringslivet. 1946 kom det s.k företagsnämndsavtalet, där de anställda fick representation i företagsnämnder som dock bara fick en rådgivande karaktär. Dessa kom inte att genomgripande demokratisera produktionslivet. Arbetsköparnas makt var i stort sett oinskränkt. Företagsnämnderna fungerade dåligt. ökade åter diskussionerna inom arbetarrörelsen om företagsdemokratin. I bakgrunden fanns viktiga förändringar av det svenska samhället och ägandet. I LO:s 20-punktsprogram, Fackföreningsrörelsen och företagsdemokratin, konstaterades att "arbetet" fortfarande var i underläge och att åtgärder måste vidtas för att stärka de anställdas makt. 1969 blev en kraftig manifestation för inflytande på arbetsplatserna och tillsatte LO en arbetsgrupp som fick i uppgift att ta fram ett förslag till handlingsprogram för ökat inflytande och företagsdemokrati. 1969 exploderade arbetsplatskampen genom gruvstrejken, som skakade både arbetsköparna och den reformistiska delen av arbetarrörelsen. Flera andra stora strejker genomfördes och hela diskussionen om företagsdemokrati och vikten av förändringar i arbetslivet fick ett kraftigt uppsving. Trycket i basen var inte att missta sig på och kunde inte nonchaleras. 1971 hade inte mindre än 25 motioner skrivits som tog upp krav på ökad företagsdemokrati. Den snabba strukturrationaliseringen, flyttlasspolitiken, ökande arbetsmiljöproblem och bristande inflytande i arbetsorganisationen var andra bakgrundsfaktorer i denna rörelse. Arbetsköparnas s.k. fria rätt att leda och fördela arbetet i enlighet med § 32 ifrågasattes. Drivkraften bakom hela den företagsdemokratiska diskussionen handlade om att hävda arbetets rätt på arbetsplatserna. De anställda krävde makt över sina arbetsförhållanden. Arbetarrörelsen var på frammarsch och förhoppningarna var stora på de nya reformer som antogs i i mitten av 1* 1989190. 70-talet på arbetsrättens område med medbestämmandelagen (MBL) som kronan på verket. Andra lagar som tillkom var bl.a. lagen om anställningsskydd (LAS), arbetsmiljölagen (AML) och förtroendemannalagen (FML). Kännetecken för utvecklingen allmänt En mycket stor förändring av arbetslivet innebar den snabba expansionen av den offentliga sektorn. Nya arbetstillfällen skapades och kvinnornas roll förändrades. Kvinnornas andel av de lönearbetande ökade och svenska kvinnor har den högsta förvärvsfrekvensen i . har medfört en ökning av tjänstesektorn, särskilt den privata. De tekniska betingelserna har förändrats i många yrken. Datorn har blivit 80-talets arbetsredskap i många yrken. Arbetsuppgifter typ övervakning, kontroll och service inom industriprocessen har ökat snabbare än det rena produktionsarbetet. Servicesektorn inom vård, omsorg, handel och konsultverksamhet har expanderat kraftigt. har daghemsverksamhet, äldreomsorg, sjukvård och skola fått vidkännas ett minskat ekonomiskt utrymme som sänkt kvaliteten på verksamheten och ökat personalomsättningen. Parallellt med detta har problemen med den fysiska och psykiska arbetsmiljön ute på arbetsplatserna ökat. Antalet arbetsskadade och förtidspensionerade har stigit. är många arbetsmiljöer dåliga och inte anpassade till de anställdas förutsättningar. Speciellt hög är ökningen av förslitningsskador inom traditionella kvinnoyrken som t.ex. barn- och äldreomsorg. Få orkar arbeta på heltid inom dessa områden utan väljer självmant att arbeta deltid, inte bara av familjeskäl utan också på grund av arbetets tyngd. Ojämlikheten i arbetstyngd och bristande inflytande på många arbetsplatser har också sin motsvarighet på utbildningssidan.Trots att utbildningstiden per person ökat finns det fortfarande stora grupper med låg skolunderbyggnad. Dessa grupper satsas det generellt sett mycket mindre resurser på per person jämfört med de högutbildade vad gäller fortbildning på arbetsplatserna. 3.1 Sammanhållning kontra nyliberalism Många på arbetsplatserna står helt utanför beslutsprocessen. Det finns ett direkt samband mellan sjukfrånvaro och känslan av delaktighet och gemenskap på arbetsplatsen. Det finns tecken på att den tidigare starka sammanhållningen i arbetslagen och klassgemenskapen på jobbet börjar tunnas ut. Självförtroendet bland lågavlönade och inom arbetarklassen som helhet sjunker. Den utvecklingen går parallellt med den nyliberala individualiseringen som mer och mer slagit igenom i samhället och som också vunnit insteg inom delar av arbetarrörelsen och fackföreningsrörelsen. Individualiseringen inom fackföreningsrörelsen märks bl.a. genom att den Mot. 1989/90 solidariska lönepolitiken börjat överges till förmån för individuella lönesy- A724 stern, personliga uppmuntranssystem, latitudlöner mm. Man kan också tala om en sektorisering även av fackföreningsrörelsen som en följd av utvecklingen på företagssidan. Inte minst syns detta i frånvaron av koncernfackligt samarbete och i ökade problem mellan olika löntagargrupper. Den våg av bolagiseringar som varit mycket stark medför en rad problem ur arbetsrättslig synvinkel t.ex. minskat skydd vid arbetsbristsituationer. Individualiseringen på arbetsmarknaden och japaniseringen fortgår. De anställda ges särskilda individuella förmåner av arbetsköparen, som också satsar på egna utbildningsprogram och framskapandet av före tagskänsla. I individualiseringsprocessen ingår också att distans- och hemarbetet ökar. Storkoncernerna men också den offentliga verksamheten bryts ner i divisioner och bolag. En formellt plattare hierarki brer ut sig, som dock inte reellt för med sig en mer demokratisk arbetsorganisation. Utvecklingen mot decentralisering och större självständighet i arbetsprocessen motsvaras inte av ett ökat personalinflytande. I boken (1989), en av maktutredningens rapporter, framgår att det inom arbetslivet finns ett stort missnöje bland de anställda med arbetssituationen och möjligheten att påverka. Missnöjet resulterar både i delvis framgångsrika försök till inflytande men också i vanmakt. Generellt är man mer missnöjd med sina möjligheter att påverka på arbetet än vad man är när det gäller sin bostad, barnens barntillsyn, skolan eller sjukvården. 3.2 Regional, fördelningspolitisk och finansiell utveckling Den regionala utarmningen av och stora delar av Svea- och har fortgått. Storstäderna har expanderat ytterligare. Stora bälten av förortsområden runt storstäderna bebos av utflyttade glesbygdsbor. Finansmarknaden har upplevt ett 80-tal som medfört värdestegringar av skådat slag. Vinstutvecklingen har varit exempellöst god liksom ökningstakten av värdet på aktier. Denna utveckling är inte bara ett resultat av den kapitalistiska högkonjunkturen utan också en medveten satsning av den socialdemokratiska regeringen genom bl.a. devalveringen 1982, direkt efter valsegern, som syftade till att stimulera vinstutvecklingen i näringslivet. De stora vinsterna har dock inte lett till en lika snabb ökning av investeringarna utan snarare av likviditeten. En större del än tidigare av överskotten har använts till spekulation - till inköp av aktier i andra bolag, mark och fastigheter utomlands. En större andel av de investeringar som ändå gjorts har hamnat utanför landets gränser jämfört med tidigare. Korsvist ägande har ökat liksom kapitalkoncentrationen inom det privata näringslivet. har finans- och valutamarknaden avreglerats och anpassats helt till storfinansens önskemål. Den socialdemokratiska regeringens och de borgerliga partiernas strävan att anpassa till internationella regler, främst EG:s, har slagit igenom både inom skatte- och finanspolitiken. En stor hotbild utgörs av när EG-anpassningen också slår igenom inom arbetsmarknadsområdet. Den huvudlinje som utvecklingen följt på arbetsmarknadsområdet är alltså ur vpk:s synvinkel i stora delar negativ. Men utvecklingen är sammansatt. Till det positiva hör att arbetslösheten i hållits på en internationellt sett mycket låg nivå. Kvinnornas ökande andel i förvärvslivet är ett annat positivt drag, liksom den utbyggnad som ändå skett av den offentliga sektorn. Skattesystemets förändringar har gjort att höginkomsttagarna fått ett ytterligare köpkraftsförsprång, vilket kommer att förstärkas genom den beslutade och föreslagna skatteomläggningen. Skillnaderna i förmögenhetshänseende har också ökat. De verkliga höginkomsttagarna har blivit fler och har dessutom tjänat ännu mycket mer , till stor del som en följd av utvecklingen på kapitalmarknaden. En genomsnittlig anställd har i köpkraft förlorat två månadslöner under . Den sammanlagda arbetstiden har i genomsnitt stigit , bl.a. genom ökat övertidsarbete. som detta skett har antalet förtidspensioneringar, långtidssjukskrivna och arbetsskadade ökat kraftigt. 3.3 Den offentliga sektorns utveckling - kvinnorna på arbetsmarknaden har den offentliga sektorn expanderat kraftigt, främst inom barnomsorg, äldreomsorg och sjukvård. arbetar ca 1/3 av arbetskraften inom den offentliga sektorn. Ökningen av arbetstillfällen genom den offentliga sektorns utbyggnad har tillsammans med utbyggnaden av den kommunala barnomsorgen varit en förutsättning och en viktig förklaring till den snabba ökningen av kvinnornas förvärvsfrekvens . Detta har ur de anställdas och fackföreningsrörelsens synvinkel varit ett positivt inslag i utvecklingen. Detta har självfallet också varit positivt ur samhällets synvinkel; för barnens utveckling, för tillgängligheten av vård för de gamla och sjuka osv. Också för männen har den utbyggda offentliga sektorn varit positiv. För kvinnornas del har inträdet i lönearbetet inte enbart varit positivt. Å ena sidan har det inneburit en frigörelse från ekonomiskt beroende och förutsättningar för en personlig utveckling i arbetslivet. Å andra sidan har lönearbetet inneburit dubbla bördor och utsugning av kvinnan. Hon har fått bli den nödvändiga arbetskraftsreserven som hon fortfarande har huvudansvaret för hemmet och barnen. Det är kvinnornas förvärvsarbete som har räddat standarden i de svenska hushållen . har internationellt sett den högsta andelen förvärvsarbetande kvinnor. Av kvinnor med förskolebarn kombinerar fyra av fem sitt förvärvsarbete med föräldraskap. Detta har blivit möjligt genom utbyggnaden av barnomsorgen, genom utbyggnad av föräldra- och andra försäkringssystem, ge nom kvinnors kamp för rätten till en egen försörjning men också på grund Mot. 1989/90 av arbetskraftssituationen. Kvinnors ställning på arbetsmarknaden är dock avsevärt sämre än männens. De arbetar ofta inom branscher med lägre löner som vård, omsorg och handel - och med fysiskt tunga och psykiskt slitsamma arbeten. finns det signaler om att löneskillnaderna mellan man och kvinna även ökat inom samma yrke. är kvinnorna underordnade en manlig maktstruktur. Det är manliga normer och värderingar som anses vara det normala och som styr organisationen av kvinnornas arbetsplatser. Det är den hierarkiskt (uppifrån och ner) uppbyggda arbetsorganisationen som råder, trots att kvinnor hellre arbetar i platta organisationer och trots att dessa utgör en bättre arbetsmodell inom t. ex. den offentliga sektorn. Försök med en arbetsorganisation uppbyggd utifrån kvinnors kunskaper har visat sig ge mycket bra resultat inom . Kvinnor arbetar också deltid i större utsträckning än män. På grund av kombinationen med föräldraskapet och lägre avlönade arbeten väljer ofta kvinnan/familjen att kvinnan går ned i arbetstid och försämrar därmed sina möjligheter till en rimlig ATP men också ofta till en fortsatt yrkeskarriär på den aktuella arbetsplatsen. I ökad utsträckning drabbas kvinnor numera av förslitning och arbetsskador jämfört med tidigare. Kvinnor är också av bland annat ovannämnda skäl i mindre utsträckning än män aktiva i fackföreningar och politiska organisationer. Den reella arbetstiden och arbetstyngden för dubbelarbetande kvinnor, speciellt anställda inom vårdsektorn, har ökat. Fördelningen av hemarbetet mellan män och kvinnor har inte ändrats nämnvärt under , utan kvinnorna tar fortfarande störst ansvar för barnen och gör huvuddelen av hemarbetet. Denna ökning i arbetstyngd för kvinnor märks bland annat i ökningen av antalet utbrända kvinnor. har dock den ekonomiska grunden för den offentliga sektorn börjat urholkas. Statsbidrag till kommuner och landsting har minskat. Beskattningsrätten av juridiska personer har fråntagits kommunerna. Undandragandet av primärkommunernas ekonomiska bas har inte kunnat kompenseras fullt ut genom höjningar av taxor, kommunal- och landstingsskatter. Resultatet har blivit en sämre kvalitet inom den offentliga sektorn, främst inom barn- och äldreomsorgen. Detta har drabbat barnen, de förvärvsarbetande föräldrarna, skolungdomen, patienter inom vården, de äldre och deras anhöriga. Den försämrade ekonomiska basen i kombination med ett lågt löneläge och krävande arbetsinsatser har lett till att det främst i städerna blivit allt svårare att rekrytera och behålla personalen. Vakanta tjänster och bristen på vikarier har ökat arbetsbelastningen på och förslitningen av de anställda som stannat kvar, vilket i sin tur har ökat personalomsättningen ytterligare. Dessa nedskärningar av den offentliga verksamheten har inte varit ödesbestämda utan har skett utifrån medvetna politiska beslut som motiverats utfrån den s.k. tredje vägens politik och från statsfinansiella utgångspunkter. 1** 1989190. Kampanjerna mot den offentliga sektorn (och för en privatisering i för- Mot. 1989/90 langningen) och kraven på minskade ekonomiska resurser organiserades A724 först av SAF och dess medlemsorganisationer med understöd av borgerliga nationalekonomer och borgerlig press. Nedskärningarna har dock genomförts av både borgerliga och socialdemokratiska regeringar. Effekterna av nedskärningarna har framför allt träffat kvinnorna som kollektiv. 3.4 Miljöfrågorna i centrum har också medfört att miljöproblemen i och omvärlden vuxit. Det handlar om en ökning av utsläppen av farliga gifter både i jorden, grundvattnet, sjöar och hav samt i luften. Det handlar om kärnkraftsutbyggnaden och kärnkraftsavfallet och riskerna med en kärnkraftsolycka. Det handlar om skogsdöd och övergödning av marker och vatten. Det handlar om en försämrad inomhus- och arbetsmiljö. Fler barn och vuxna drabbas av allergier och astma . Det handlar om en snabb ökning av antalet arbetsskador med växande sjukfrånvaro och förtidspensioneringar som följd. Men i takt med försämringarna har också miljöopinionen och miljömedvetenheten i breda folklager vuxit. Det miljötänkande som är etablerat i den allmänna opinionen har dock inte slagit igenom i den lagstiftningen eller i arbetsrätten. Vpk föreslår i annan motion om arbetsmiljön att skyddsombudens stoppningsrätt av arbetet skall utvidgas till att även gälla vid bl a hot mot den yttre miljön. 3.5 SAF:s idéer slår igenom påbörjade ett omfattande utredningsarbete av strategisk karaktär avseende arbetslivet. 1965 kom i framtidens företag. Några huvudinslag var ökad effektivitet och produktivitet, ökad arbetstillfredsställelse för de anställda så länge effektivitets- och produktivitetsmålen nåddes samt att företagsledningen skulle balansera olika intressen inom och utom företaget. I konkretiserades SAF:s nya strategiska tänkande och hur företagsledningens/ arbetsköparnas makt kunde ges en modernare och mer kamouflerad form. Delegering, decentralisering och målstyrning blev nyckelord, men inte av makten över ekonomi, produktionsinriktning, investeringar osv. Makten skalle självfallet inte delegeras, men det skulle upplevas som att makten flyttades nedåt i organisationen. SAF talade nu om "samordnande självständighet i små system, om uppdelning av koncerner och företag och dess beståndsdelar i "ekonomiska resultatenheter". En bantad koncern/företagsledning skulle decentralisera ned ansvaret för verksamheten inom bestämda ekonomiska ramar och produktionsramar. Självstyrande grupper, avdelningar och företag skulle isoleras från varandra och få konkurrera inbördes för att öka effektiviteten och vinsten. Till detta kom idéer om en modernisering av ledarskapet. Den gamla fu- Mot. rirmentaliteten med ordergivning var inte längre ekonomiskt rationell och A724 svarade inte heller mot det allmänna medvetandet i samhället, utan skulle ersättas med den nya chefsrollen. Chefen skulle visserligen fortfarande bestämma och ha det yttersta ansvaret men detta skulle inte ske öppet som tidigare utan mer fördunklat och helst utan att det var synligt. Besluten skulle upplevas som om de togs av arbetslagen, av de självstyrande enheterna. Genom psykologiska metoder samt utvecklande av företagskänsla skulle de anställda på ett naturligt sätt fås att formulera målen på samma sätt som ledningen. Målet var också att försöka sy in fackföreningen i organisationen och företagsanpassa samarbetet med facket; att också förmå facket att ta ansvar för de uppifrån givna ramarna och produktionsnormerna. Detta var huvuddragen i den nya arbetslivsstrategi som SAF skisserade upp för vilken man sedan drivit en långsiktig utomparlamentarisk opinionskampanj för med stora ekonomiska och massmediala resurser i ryggen. Har då varit framgångsrik? Svaret är i stora stycken ja. Strategin har delvis varit mer framgångsrik än planerat. SAF avsåg i första hand den privata sektorn men SAF:s idéer har till och med börjat dominera även i offentlig verksamhet. är snart sagt varje verksamhet med självaktning decentraliserad, men detta har alltså inte automatiskt medfört en motsvarande demokratisering. Fackföreningsrörelsens strävan efter en demokratisering av arbetslivet har inte förmått att stoppa denna utveckling. Dessvärre har delvis annammats av fackföreningsrörelsen som gärna talar om effektivitet och vikten av att företagen gör stora vinster. Det var länge sedan LO:s ledning på allvar diskuterade vikten av ekonomisk demokrati eller att facket och medlemmarna skulle få bli delaktiga i de viktiga besluten om produktionsinriktning, investeringarna, om makten i företagen. SAF:s högerkampanjer har pressat tillbaka fackföreningsrörelsen och dessutom påverkat arbetslivsutvecklingen och opinionen ute i samhället.