mot · GE02Sf4 · 1990-11-20 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:51 Vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. PropositionenSjukförsäkringens ersättning tillsjukvårdshuvudmännen -- landstingen och de trelandstingsfria kommunerna -- skall utgå som enschabloniserad ersättning per invånare. Dennaprincip knäsattes i och med den s.k.Dagmaröverenskommelsen 1984 och innebär attlandstingshuvudmännen erhöll ett samlat ansvaröver planeringen enligt hälso- och sjukvårdslagen(1982:763) avseende såväl den offentliga som denprivata hälso- och sjukvården.Den allmänna sjukvårdsersättningen tillhuvudmännen har dock kompletterats med vissaspecialdestinerade ersättningar. Från och med i århar de behovsrelaterade fördelningskriterierna fulltut knutits till skillnaderna i befolkningensdödlighet, sjukfrånvaro, förtidspensioneringarsamt antalet ensamboende äldre.Regeringen och harårligen brukat träffa överenskommelser omstorleken på och fördelningen av medel samtprinciperna i det så kallade Dagmarsystemet. I deårliga avtalen återfinns också överenskommelserom högsta patientavgifter, vissa villkor förprivatpraktiserande läkare m.fl. inom hälso- ochsjukvården etc.I årets överenskommelse har regeringen och detsocialdemokratiskt domineradeLandstingsförbundet inte kunnat enas i denavgörande frågan om ersättningen tillsjukvårdshuvudmännen för . Därför harinte ett fullständigt avtal kunnatunderställas riksdagen.Orsakerna till regeringens misslyckandehärvidlag får sökas i dels regeringens misslyckadeekonomiska politik med akuta krisfenomen, delsde av oss från början påtalade stora bristerna i detså kallade Dagmarsystemet, som bygger på enplaneringsideologi hämtad från den tankevärd somstyr planhushållande ekonomier.Dagmarsystemets bristerDagmarsystemet skulle, enligt konstruktörerna,leda till större ekonomisk effektivitet samträttvisare sjukvårdsfördelning över landet. Inga avmålen har uppnåtts.Överenskommelserna mellan staten ochsjukvårdshuvudmännen har kommit så sent attdetta skapat stora problem i landstingensbudgetarbete och således motverkat i stället för attunderlätta en god planering.Krisen inom sjukvården, som anades redanunder första , är nuomfattande. Sverigestidigare höga standard inom sjukvården ifrågasättsallt oftare. Vid en stor internationell hjärtkongressi konstaterade flera experter attSverige halkat efter andra västländer fem till tio årnär det gäller behandling av hjärtsjukdomar och dåockså dödligheten i dessa sjukdomar.Samma konstaterande kan göras inom mångaandra specialiteter, som köerna tillrelativt banala med etableradeoperations- och behandlingsmetoder vuxit på etticke acceptabelt sätt.Förutom att denna utveckling bidrar till att ökasjuka människors lidande är den kostsam försjukförsäkringssystemet. Långasjukskrivningsperioder och det ökande antaletförtidspensioneringar kan i betydande utsträckninghänföras till en dåligt fungerande sjukvård. I enESO-rapport uppskattas kostnaderna härför tillbortåt . Då är ickeproduktionsbortfallet tillbehandling medräknad.Vad som krävs är nya principer för ersättningenfrån sjukförsäkringssystemet till dem som utförvårdarbetet. En ersättning som följer patienten istället för grova schablonersättningar ger tydligaresignaler om på vilka områden sjukvården ochsjukvårdsdimensioneringen bör omstrukturerasoch anpassas till sjukvårdsbehoven. Vissa områdenkan dock vara geografiskt missgynnade. Därför harvi i tidigare motioner föreslagit stimulansåtgärderför att på ett enklare men effektivare sätt ökaetableringen av läkare m.m. i underförsörjdaområden. Vidare har vi hårt kritiserat dendiskriminering som regeringen nu under lång tidriktat mot privata vårdgivare och som skärps omregeringens proposition vinner bifall.RehabiliteringsinsatserRegeringen säger sig vara medveten om de högakostnaderna för den långa sjukskrivningen. Deåtgärder som föreslås rättar emellertid inte till degrundläggande felen och de pengar som anslås föratt bemästra problemen -- förrehabiliterings- och behandlingsinsatser -- ärotillräckliga. Beloppet kan jämföras med deuppskattade kostnaderna för de långasjukskrivningarna på ca tio miljarder kronor.Vi anser i stället att samverkan mellanförsäkringskassan och sjukvården måsteintensifieras när det gällerrehabiliteringsinsatserna. Med det moderataförslaget om en allmän, obligatorisksjukvårdsförsäkring skulle de stora resurser som inte kommer till bästa nytta kommapatienterna tillgodo och på så sätt medverka till entidigare rehabilitering. Vi avvisar därförregeringens förslag till förmån för vårt eget.TaxeförändringarDen avreglering av avgiftssystemet somregeringen föreslår innebär en försämring avvillkoren för privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster. Enligt propositionen börutgångspunkten vara att avgifterna för landstingetsoch enskilda vårdgivares vård skall ligga på sammanivå. Det föredragande statsrådet anser härvid att''det är naturligt att den försäkringsersättning somdessa privata vårdgivare därvid erhåller frånförsäkringskassan även i fortsättningen skallutgöras av mellanskillnaden mellan vårdgivarensarvode för besöket eller behandlingen enligtrespektive taxa och den patientavgift som tagitsut''.I klartext innebär det att landstingen direkt fårtillgodogöra sig de högre avgifterna, medanprivatpraktiker totalt bara får ut lika mycket somtidigare. Landstingen får dessutom indirekttillgodogöra sig också privatpraktikernas högreavgifter, i form av en motsvarande lägre avräkningpå den allmänna sjukvårdsersättning som går tilllandstinget.Detta är inte ''naturligt'', vilket regeringenhävdar i propositionen. Effekten blir attprivatpraktikerna halkar efter i fråga ommöjligheter till nyinvesteringar, löner m.m. Ipropositionen anförs också att taxan förmotsvarande vård i landstingens regi respektiveenskild vård skall sättas till samma nivå. Detta geren orimlig orättvisa i konkurrensen mellan privatvård och landstingens primärvård.Eftersom taxeersättningen urholkats under enföljd av år, vilket vi påpekat i flerariksdagsmotioner, är propositionens förslag mycketallvarligt. Regeringens inställning till enskild vårdgår ytterst ut över de patienter som får sinavalmöjligheter beskurna och hänvisas till långalandstingsköer. Att genom förändradetaxeprinciper ytterligare försvåra förprivatpraktiker kan vi inte acceptera. Motbakgrund av att enskilt bedriven läkar- ochsjukgymnastverksamhet ofta kan bedrivas billigareän motsvarande offentlig bör i stället dennaverksamhet på olika sätt uppmuntras.En patientstyrd vårdDen politiska totalplaneringen av vården måsteersättas av att patienterna själva får makten. Vi villersätta Dagmarsystemet med ett system där alla ärtillförsäkrade en god vård . Det är patientensjälv som skall kunna avgöra vilken läkare,sjukgymnast eller distriktssköterska, vilketsjukhus, klinik eller sjukhem han eller hon villvända sig till. Det förverkligas genom attsjukvården -- i stället för genom skatt tilllandstingen -- betalas genom en allmän,obligatorisk sjukvårdsförsäkring. För att få bort devattentäta skotten mellan sjukvårdens ochsjukpenningens finansiering bör försäkringenhandhas av försäkringskassorna eller andraorganisationer som i sin tur betalar patienternasvård, oberoende av vårdgivare.Den som är gammal och sjuk skall självfalletinte behöva betala mer än den som är ung och frisk.Var och en -- även den som helt saknar inkomst --omfattas av försäkringen och har samma rätt tillgod vård. Finansieringen är gemensam ochsolidarisk, men valet den enskildes. Genom ensådan förändring kommer privat och offentligsjukvård att kunna verka på lika villkor till gagn försåväl den enskilde patienten som vårdpersonalen.Sjukvårdspersonal får bättre möjlighet att tainitiativ, förverkliga nya idéer eller starta eget.Personalen kan också välja olika arbetsgivare inomsitt eget yrke. Det förbättrar situationen även förden som vill vara kvar inom landstingenssjukvårdsinrättningar, som genom att ersättningenges för utfört arbete kan bli självstyrande.Dagmarsystemets etableringskontroll måsteomedelbart avskaffas.I avvaktan på vårt förslag om en allmän,obligatorisk sjukvårdsförsäkring bör en vårdgarantiinföras. Svårt sjuka patienter som inte kan få vård irimlig tid inom det egna skall ha rätt attfå vård på bekostnad privat, i ett annatlandsting, eller, om så är lämpligt, utomlands.Vi har i tidigare motioner framfört attpsykologisk och psykoterapeutisk behandling skallersättas via den allmänna försäkringen. En sådanförändring måste ske , så att legitimeradepsykologer och psykoterapeuter får ersättning förbehandling efter remiss från läkare.Onödigt lidande och onödiga sjukskrivningareller förtidspensioneringar minskar närsjukvårdsförsäkringen betalar vården. Ingenbehöver, som , av ekonomiska skäl avstå frånvård när inte kan ställa upp i tid.Dagmarsystemet har en stor del av skulden tilldagens orättvisor i sjukvården. Det måste därförsnarast avskaffas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringentill känna att Dagmarsystemet skallavskaffas,2. att med avslag på propositionen ivad avser resurser för rehabiliterings- ochbehandlingsinsatser som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om formerna förstödet till rehabilitering,3. att hos regeringen begär förslag omförbättrad taxa för privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster,4. att hos regeringen begär förslag allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring ienlighet med vad i motionen anförts,5. att som sin mening ger regeringentill känna att -- i avvaktan på den av oss föreslagnasjukvårdsförsäkringen -- en vårdgaranti införs ienlighet med vad i motionen anförts,6. att som sin mening ger regeringentill känna att etableringskontrollen för läkare,tandläkare och sjukgymnaster skall avskaffas,7. att som sin mening ger regeringentill känna att privatpraktiserande legitimeradepsykoterapeuter och psykologer skall ersättas inomsjukförsäkringssystemets ram i enlighet med vad imotionen anförts.