mot · GD02K613 · 1990-01-18 00:00:00 — Motion till 1989/90: Köl 3 av () Titulära biskopssäten Med anledning av proposition 1989/90:11 om stiftsledningen i stift m.m. beslöt att inrätta en ny tjänst som biträdande biskop i ärkestift för att minska ärkebiskopens arbetsbörda. Dylika åtgärder har diskuterats - och även utretts - i såväl kyrkomöte som kyrklig debatt. Minskning av vissa biskopars och då främst ärkebiskopens arbetsbörda skulle kunna ske antingen genom stiftsdelning eller biskopsvigning av vederbörande domprost. I sammanhanget har även nämnts att en helt ny tjänst som stiftsprost skulle inrättas och att denne skulle övertaga vissa arbetsuppgifter från stiftets chef. Riksdagsbeslutet innebär att det omedelbara behovet i ärkestiftet lösts men en liknande situation kan även uppstå i annat stift. En stiftsdelning medför emellertid ökade kostnader genom upprättande av ett extra domkapitel med kanslipersonal osv. även om biskopstjänsten som sådan kan förenas med kyrkoherdetjänsten i den nya domkyrkoförsamlingen såsom ett prebende (liksom tidigare i ), t.ex. om ett nytt stift skulle inrättas eller det tidigare stift återupprättas. I dylikt fall måste den mera realistiska lösningen vara att biskopsviga domprosten. Genom riksdagsbeslutet skall endast inrättas en tjänst som biträdande biskop. Till frågan om vigningen och titulaturen tages ej ställning. Konsekvensen blir att vi får både en ärkebiskop och en biskop i stift, vilket måste leda till förväxlingar. Den allmänkyrkliga traditionen anvisar dock ett hjälpmedel. Självfallet finns endast en form av biskopsvigning - den som en gång vigts är biskop i alla avseenden även om hans befattning eller tjänst, d.v.s. lön, är som biträdande biskop åt en annan biskop (ärkebiskop har ej heller någon annan vigning). Skulle denne biträdande biskop tillträda ett eget stift , kan han således icke ånyo vigas. Rent titulära biskopar anses dock icke vara i överensstämmelse med kyrklig tradition. I ansågs vigning av innehavaren av det existerande ordensbiskopsämbetet, som formellt upphörde genom ett beslut 1951, vara så kontroversiell att den siste ordensbiskopen aldrig blev biskopsvigd. I hade fått samma rang som biskop i samband med sitt 50-årsjubileum som präst 1861, dock uttryckligen utan biskopstitel och, följaktligen, efterföljande biskopsvigning. har genom lag 1909 två ordinationsbiskopar utan stift men med biskopsvigning för att i påkommande fall inviga den nye biskopen; de båda Mot. medeltida biskopssätena, Hölar och Skälholt, är däremot ro- K613 Både katolska kyrkan och den engelska kyrkan har ett system med hjälpeller suffragansbiskopar, underlydande residerande ärkebiskopar och biskopar samt utan jurisdiktion över bestämt stift ehuru formellt knutna till ett titulärt biskopssäte; i katolska kyrkan ofta tidigare betecknade in partibus infidelium, dvs. belägna inom förlorade områden medan i den engelska kyrkan brukas för titulaturen städer inom respektive stift. När den katolske biskopen av erhöll en hjälpbiskop utnämndes denne formellt till - och vigdes som - biskop av Midica (utanför Sfax i ), ehuru med nämnda placering och tjänstgöring. Biskopen av Fulham har visserligen överinseendet över bland annat de båda engelska församlingarna i och men saknar eget stift och är suffraganbiskop under biskopen i . En biträdande biskop till den svenske ärkebiskopen skall naturligtvis utåt och internationellt framstå som en riktig biskop. Detta lär kyrkohistorien oss. I finnes ett antal nedlagda stift som skulle kunna användas för motsvarande ändamål, varvid en biträdande biskop (hjälpbiskop) i ärkestift lämpligen skulle kunna benämnas biskop i (eller av) , en i biskop i/av osv. Vederbörande behöver självfallet icke residera därstädes. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att tjänst såsom biträdande biskop enligt proposition 1989/90:11 knyts till ett titulärt biskopssäte inom och vederbörande stift.