ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02T402 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:T402 Påfarter till de allmänna vägarna, m.m. Reglerna i 37 § andra stycket, punkt 2, Vägtrafikkungörelsen (VTK) som anger när väjningsplikt skall tillämpas vid utfart till allmän väg från fastighet, ägoväg, stig eller liknande är svåra att tolka. Längs våra allmänna vägar på landsbygden finns många utfarter från privata vägar av skiftande karaktär. I många fall är det korta vägar på något in i terrängen till en eller flera fastigheter, främst fritidshus. För dessa mindre vägar, där bebyggelsen oftast inte kan ses från den allmänna vägen, saknas regler för underhåll och krav om att de ska vara väl synliga för trafikanterna på den allmänna vägen. Konsekvensen är att trafikanten på den allmänna vägen kan utsättas för ett farligt överraskningsmoment när ett fordon plötsligt dyker fram ur skogen. En del av dessa vägar är att anse som reella vägar, men privat anlagda och skötta. Då existerar vägarna inte i egentlig mening hos myndigheterna. Andra vägar betraktas i juridiskt hänseende med VTKs benämning som stig, ägoväg eller annan likande utfartsväg. För den enskilde trafikanten är det i princip ogörligt att vid färd på allmän väg veta vilka stickvägar som är att anse som väg i juridisk bemärkelse. Resultatet kan emellertid bli dramatiskt. Om ett fordon kommer in på allmän väg från stig, ägoväg eller liknande har han väjningsskyldighet. Om utfarten däremot är att betrakta från en annan väg, gäller högerregeln. Vid en trafikolycka där en väg av den beskrivna karaktären ansluter till en allmän väg, lägger försäkringsbolagen konsekvent vållandeansvaret på den trafikant som färdats på den allmänna vägen, om trafikanten på utfartsvägen kommer från höger. En viktigt utgångspunkt i trafiksäkerhetsarbetet är göra trafikmiljön säkrare och reglerna så tydliga som möjligt. Därför bör regleras vem som har skyldighet att tillse att utfartsvägar syns tillfredsställande vid färd på det allmänna vägnätet. Desutom bör alla utfartsvägar som ansluter till det allmänna vägnätet omfattas av väjningsplikten. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att reglera underhållsansvaret för utfarts väg in på allmän väg och att alla utfartsvägar in på det allmänna vägnä- Mot. tet omfattas av väjningsplikten enligt 37 § vägtrafikkungörelsen.
mot · GD02T403 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:T403 har en rad skilda åtgärder vidtagits för att stärka trafiksäkerheten. Men trots att antalet olyckor i förhållande till trafikintensiteten har minskat, är olycksfrekvensen fortfarande otillfredsställande hög. Det som framför allt saknas i trafiksäkerhetsarbetet är mer genomgripande analyser av olycksorsakerna. Visserligen görs det noggranna utredningar från , TSV:s och polisens sida, men dessa åtgärder är inte tillräckliga. Vad som behövs är en helhetsbild av trafikproblemen. Därför bör en särskild vägolyckskommission inrättas. Dess uppgift bör inte bli att analysera varje enskild olycka utan att mycket noggrant analysera orsakerna till ett representativt urval av olyckor för att därigenom vinna kunskap om vilka särskilda åtgärder som bör vidtagas för att förhindra dessa. Exempelvis kan en sådan kommission koncentrera sig på singel-, omkörnings- eller trafiknykterhetsolyckor för att därigenom utvinna kunskap av betydelse för trafiksäkerheten. Kommissionen bör bestå av beteendevetare, medicinskt kunnig personal, bilkonstruktörer och andra företrädare för bilbranschen, polis, tekniker, trafik- och vägforskare och juridiskt kunnig personal m.fl. Kommissionen bör ha en gentemot myndigheter, organisationer och andra berörda fri ställning. Det har tidigare anförts att det i praktiken skulle finnas en kommission av liknande slag. Erfarenheterna visar emellertid att hittillsvarande åtgärder inte varit tillräckliga. Därför behövs ökade och förnyade insatser. Inrättandet av en fristående kommission skulle utgöra en förstärkning av trafiksäkerhetsarbetet som bör prövas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inrättande av en vägolyckskommission.
mot · GD02T404 · 1990-01-16 00:00:00 — Motion till 1989/90:T404 av () Utbildning m.m. i halkkörning NTF har genomfört ett projekt, som syftar till att utveckla halkutbildningen, sedan debatten allt oftare ifrågasatt hittillsvarande halkutbildnings positiva effekter på olycksstatistiken. De korta utbildningsinsatser, som gällt, har mera invaggat eleverna i en övertro på den egna förmågan att klara kritiska situationer även i verklig trafik. En hypotes i rapporten är just, att inlärda beteenden på halkbanan, där övningen sker under kontrollerade former, inte kan överföras till vardagssituationens trafikförhållanden. En annan förklaring till att den korta halkutbildningen inte gett förmodad olycksdämpning kan ligga i ny bilteknik med alltfler framhjulsdrivna bilar, bilar med fyrh julsdrift, fyrhjulsstyrning m.m. Rapporten mynnar i konstaterandet att behov föreligger av ett forskningsoch utvecklingsarbete kring halkutbildningen. Dels bör effekten av korta utbildningar inom detta område kartläggas, dels bör anvisningar tas fram hur en optimal halkutbildning bör vara utformad. Härvid bör givetvis tillvaratas internationella och nationella erfarenheter och nuvarande halkutbildning för B-behörighet utvärderas liksom olycksdata analyseras. En kartläggning av trafikövningsplatsernas lokalisering, utformning och funktioner bör ske och utvärderas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att trafiksäkerhetsverket får i uppdrag att utföra det i motionen refererade forsknings- och utvecklingsprogrammet.
mot · GD02T405 · 1990-01-19 00:00:00 — Motion till 1989/90.T405 av och (båda s) Kvalitetsdeklaration av bromsbelägg för tunga fordon har skärpt kontrollen av lastbilar och bussar med påföljden att ett anmärkingsvärt stort antal fordon underkänts på grund av dåliga bromsar. Ändå görs tester under förhållanden som inte är fullt jämförbara med en naturlig trafiksituation, t.ex. beträffande hastighet och långtidspåverkan. Ett stort problem är att bromsbeläggen inte håller funktionsförmågan vid långtidsbelastning eller vid hårda inbromsningar i höga hastigheter med fullastade fordon. Detta problem har blivit betydligt besvärligare sedan man införde asbetsfria belägg, då ersättningsmaterialen ofta är av varierande kvalitet. Det är därför angeläget att en kvalitetsdeklaration införs för bromsbelägg som används i tunga fordon. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av kvalitetsdeklaration av bromsbelägg som används i tunga fordon.
mot · GD02T409 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:T409 av och (båda fp) Villkor vid utbyte av utländskt körkort mot svenskt Reglerna om godkännande och utbyte av utländska körkort finns i förordningen SFS 1981:96.1 denna finns inte krav på någon körvaneutredning, vilket fanns med i den tidigare bestämmelsen. Det ansågs inte vara några problem eftersom de som invandrade till , då den nya förordningen togs i bruk, oftast kom från länder vilka hade motsvarande krav för körkort som . har invandringen ökat och ett stort antal kommer från länder, där man kan erhålla körkort med lägre krav. Dessa körkort är också svårare att avgöra om de är äkta. Frågan om utbyte prövas av länstyrelsen. Där har man inte kompetens att avgöra äktheten, utan anlitar statens kriminaltekniska laboratorium, SKL, för denna tidskrävande uppgift. Drygt hälften av de körkort som undersöks av SKL har varit falska, och man tror att det finns ett mörkertal bland dem som inte blivit undersökta vid SKL. Antalet undersökningar har vuxit i takt med invandringen och har blivit en allt större belastning för laboratoriet. Därför behöver man anställa fler undersökare, eftersom servicen till länsstyrelserna inte kan upprätthållas. Detta skulle kunna undvikas om man i stället för att pröva körkortets äkthet testade innehavarens förmåga att framföra fordonet. har under åtskilliga år utrett problem och möjligheter med ett sådant ändrat förfarande, och kommit fram till att det inte skulle bli kostsammare. Snarare skulle några tjänster kunna sparas in på handläggarsidan. Med en obligatorisk uppkörning och kunskap om våra vanligaste trafikmärken och trafikregler skulle åtskilligt kunna vinnas. - Trafiksäkerheten skulle öka. - Större rättvisa skulle uppnås gentemot de krav som vi ställer i på utbildning och prov för att man skall få körkort. - Man skulle kunna passa på att i teori och praktik gå igenom de problem som finns vid halkkörning. - Personer skulle slippa att föras inför domstol anklagade för innehav av falskt körkort. - Det skulle inte gå att byta identitet med hjälp av ett förfalskat körkort. - Flera årstjänster skulle kunna sparas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om obligatorisk uppkörning och enklare teoriutbildning vid utbyte av utländskt körkort mot svenskt.
mot · GD02T411 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:T411 av och (båda fp) Allt fler fordon utrustas med telefoner för att underlätta arbetet och för att lättare kunna nå personer med icke fast arbetsplats. Att kunna nå andra och själv nås under bilresa är praktiskt och rationellt. Stora tidsvinster kan göras genom att visst arbete kan utföras och information utbytas t.ex. om en handikappad blir stående och behöver hjälp. Från trafiksäkerhetssynpunkt ligger det dock en fara i att föraren under samtalets gång inte helt kan koncentrera sig på trafiken och framförandet av fordonet. Särskilt distraherande måste det naturligtvis vara att slå numret. Trafiksäkerheten i samband med användning av biltelefon måste uppmärksammas i högre grad än vad som sker . Särskilt under körning inom tätort torde telefonerandet vara en säkerhetsrisk. Samtal under körning i intensiv tätortstrafik borde inte förekomma. Högtalartelefon som frigör händerna för ratt och växel är ett från trafiksäkerhetssynpunkt bättre alternativ. bör få i uppdrag att organisera en informationskampanj om faran vid användning av mobiltelefon i tätortstrafik. Vidare bör varje utredning om trafikolyckor ta upp frågan om föraren talat i telefon vid olyckans inträffande. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående eventuell trafikfara vid användning av mobiltelefon i tätortstrafik.
mot · GD02T412 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:T412 av och (båda s) Hastigheterna på de svenska vägarna är i flertalet fall över, ibland mycket över, de fartgränser som gällande lagstiftning tillåter. Att köra bil alkoholpåverkad liksom att köra över den tillåtna hastigheten leder till straffpåföljd i form av böter eller fängelse. En bilförare som kör över den tillåtna hastigheten utgör en trafikfara för övriga trafikanter. Samma är förhållandet med den som framför sitt fordon alkoholpåverkad. En ny trafikfara, enligt flertalets mening, är biltelefonen. har allt fler biltelefon i sina bilar. Att samtala i telefon på framför allt starkt trafikerade vägar, vilket förekommer i stor utsträckning, leder med stor sannolikhet till att man brister i uppmärksamhet. Vi har alla fått lära, närman gick i körskolan, att man skall ha båda händerna på ratten när man kör bil. Det förekommer alltför ofta på våra vägar att bilar rusar fram med förare, även med högre hastighet än den tillåtna, som med ena handen styr bilen och med den andra håller i telefonluren för samtal. Detta förfarande har kritiserats av en hel del trafikanter. Kan det vara lämpligt att köra bil med en hand, tala i telefon och kanske också föra anteckningar ? Vilken trafikfara är inte detta om det därtill även sker på en starkt trafikerad väg. Biltelefonen är naturligtvis till stor hjälp för yrkeschaufförer i deras dagliga arbete. Här har biltelefonen en viktig uppgift att fylla. Installation av biltelefon har ökat kraftigt. För fanns det ca 1 500 installerade biltelefoner. är antalet uppe i närmare 300 000 och ökningen bara fortsätter. De telefoner där man skall hålla telefonluren i handen och köra bil borde inte få installeras i fortsättningen. Efter en övergångstid borde dessa telefoner vara borta ur våra bilar. Fabrikanterna av biltelefoner har börjat intressera sig för ett säkrare telefonerande under bilkörning. finns det i handeln handfria telefoner för bilar, dvs. man behöver aldrig lyfta luren för att ringa eller ta emot ett samtal. Dessa telefoner ökar naturligtvis körsäkerheten. Det kommer att bli både fler bilar och installation av telefoner i dessa. Det är därför, enligt mångas uppfattning, nödvändigt ur trafiksäker hetssynpunkt att man efter ett visst datum förbjuder vidare installation av Mot. biltelefoner där man tvingas att hålla telefonluren i handen vid samtal. Efter en övergångstid, som trafiksäkerhetsverket kan komma fram till, skall nu installerade handtelefoner i bilar vara borttagna. Om man fortfarande önskar biltelefon skall denna vara utbytt mot handfri telefon. För att få bättre trafiksäkerhet på våra vägar är detta, om vi i fortsättningen skall ha telefon i bilarna, en åtgärd som måste genomföras. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av bestämmelser om reglerad användning av biltelefon ur trafiksäkerhetssynpunkt. () () gotab 99610, 1990
mot · GD02T414 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:T414 (c, m) Ett utbildningscentrum för tung trafik Kraven på alla vägtrafikanter blir allt större. De som alldeles extra känner av dessa krav är våra yrkeschaufförer. Det är ett stort ansvar att ha tunga fordon och vägar som arbetsplats. Förutom att det nödvändiga trafikarbetet måste utföras med allt större miljöansvar - vilket är en mänsklighetens och naturens överlevnadsfråga- så skall trafiksäkerheten främjas. Alltför många drabbas av allvarliga trafikskador. Vid transport av farligt gods, t.ex. kemikalier och olja, är det nödvändigt med specialkunskaper om hur transporten skall genomföras på ett säkert sätt men också om vilka åtgärder som skall vidtas vid inträffad olyckshändelse. Det kan handla om att varna andra trafikanter, kunna kalla på rätt sorts hjälp och ha god kännedom om den aktuella lastens egenskaper. För att som yrkeschaufför kunna svara upp emot alla de olika krav som ställs är det nödvändigt med utbildning. Körskickligheten är givetvis det grundläggande för att undvika olyckor men speciellt när det gäller transport av farligt gods krävs ytterligare kunskaper. För att förmedla de nödvändiga kunskaperna behövs utbildningsplatser. I Kumla kommun har funnits en trafikövningsplats, den s.k. Ytongbanan, som efterhand har kompletterats så att utbildning kan ske där för den tunga trafikens behov. Personell kompetens har byggts upp och lämpliga markområden finns för utvidgning av anläggningen. Kumla kommun och läns trafiksäkerhetsförbund har tillsammans projekterat en utbyggnad av Ytongbanan. Med hänsyn till vikten av att en komplett anläggning för utbildning av yrkeschaufförer kommer till stånd och med hänsyn till det lämpliga läget i landet anser vi att statligt stöd bör ges till genomförandet av planerna. Detta bör ges regeringen tillkänna. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statligt stöd till uppbyggnaden av ett utbildningscentrum för den tunga trafikens behov vid Ytongbanan i Kumla.
mot · GD02T415 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:T415 Kontrollbesiktning av motorredskap m.m. 1988/89:48 redogjordes för ny klassificering av motorredskap och traktorer och även för nya hastighetsgränser för dessa. I behandling av denna uttalades i enlighet med trafikutskottets yttrande följande: Mot bakgrund av att den konstruktiva hastighetsbegränsningen slopas för vissa typer av motordrivna fordon förutsätter utskottet att regeringen så snart det är praktiskt möjligt utfärdar bestämmelser om periodiskt återkommande kontroller från miljö- och trafiksäkerhetssynpunkt av berörda fordon som annat än tillfälligtvis framförs på de allmänna vägarna. Regeringen har därefter utfärdat förordningen (1989:938) Ändring i vägtrafikkungörelse, som innebär att bl.a. den legala hastigheten för vissa motorredskap, tunga terrängvagnar och traktorer höjs /h /h. I praktiken kommer dessa att vara möjliga framföra i betydligt högre hastigheter. I begreppet tunga terrängvagnar återfinns dumprar. En dumper är ett fordon oftast med en tjänstevikt (olastad med förare) . Med last kan den totala vikten uppgå till eller mer. Dessa fordon kommer således att få framföras i /h. Som arbetsfordon utsätts de för mycket hårt slitage vad gäller bl.a. bromsar och styrning. Samma fordon som går i krävande terräng blandar sig i nästa moment i trafiken. är deras användande som transportfordon begränsad på grund av att de har en konstruktiv hastighetsbegränsning /h. I praktiken kan man med fog anta att den höjda tillåtna - och obegränsade faktiska - hastigheten kommer att leda till att den tar över en allt större del av den närtransport som utförs av lastbilar. Detta på grund av bl.a. betydligt gynnsammare skatteregler. Medan lastbilar omfattas av årlig kontrollbesiktning så har regeringen i förordningen (1989:939) om ändring av fordonskungörelse helt undantagit dessa fordon från återkommande kontroll. hävdas att lastbilar på grund av deras höga olycksfrekvens och låga säkerhetsstandard skall besiktigas varje halvår. Detta gör att man måste starkt ifrågasätta regeringens beslut att helt undanta dumprar från återkommande besiktning då dessa har - en betydligt högre vikt - en lägre trafiksäkerhetsstandard - får framföras av förare med lägre behörighet. 1989/90 T415 Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nödvändigheten av årlig återkommande kontrollbesiktning av dumprar.
mot · GD02T416 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:T416 av och (båda s) Skyddsregler för underåriga fordonsförare I praktiken kan ett barn, i vilken ålder som helst, köra motorcykel eller annat fordon på inhägnat område. Varken utbildning eller körkort krävs. Ingen fartbegränsning gäller. Inte ens hjälm krävs om föraren är . I regel är det förbjudet att köra motorfordon ute i terrängen. Men det finns undantag. Man får köra i terräng inom jord- och skogsbruk på övningsområde, järnvägs- eller fabriksområde, på annan arbetsplats och på tomt. Alltså en mängd undantag. Däremot finns det ganska strikta krav på hur inhägnader ska se ut. Detta betyder i praktiken att ett barn får köra en snabb motorcykel utan hjälm så länge området är inhägnat med kraftigt staket eller anses som övningsområde, jord- eller skogsbruk. Våra barn och ungdomar bör lära att skydda sig mot onödiga skador. Vi anser därför att samma skyddsregler, bl.a. hjälmtvång, bör gälla för skyddade som oskyddade områden. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av skyddsregler för underåriga fordonsförare.
mot · GD02T417 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:T417 av och (båda s) Kontrollmärke för trafikförsäkring Betalning av fordonsskatten kontrolleras genom ett särskilt kontrollmärke som fästs på fordonets bakre nummerplåt. Detta system har visat sig mycket effektivt och praktiskt. I systemet finns också inbyggt en kontroll av att fordonet också har gällande försäkring vid det tillfälle skatten betalas. Emellertid betalas skatt resp. försäkring . Det kan t.ex. innebära att bilskatten förfaller till betalning , medan försäkringen skall betalas först någon vecka . I flera fall underlåts betalningen av försäkringen. Förvisso sker kontroll av fordonens försäkringsstatus genom databas i , men utrymmet för försummelse med betalningen är dock inte obetydligt. Att det rullar ett inte oväsentligt antal oförsäkrade bilar på de svenska vägarna torde vara ett välbekant faktum. Med de goda erfarenheter som finns av systemet med skattemärke på fordonen borde det vara tämligen enkelt att införa ett liknande kontrollmärkessystem för trafikförsäkringen. Detta märke kan t.ex. fästas på bilarnas bakruta i enlighet med det system för kontroll av trafikförsäkring som finns i . Genom att möjligt införa kontrollmärke för trafikförsäkring skapas också förutsättningar för att slopa den särskilda fordonsskatten och lägga över den totala bilskatten på bensinpriset, vilket länge varit föremål för övervägande. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om införande av kontrollmärke för trafikförsäkring av fordon. () ()
mot · GD02T418 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:T418 av m.fl. (s) Sänkta hastigheter Trafikvolymen på våra vägar ökar kraftigt, på det statliga vägnätet . är hastigheterna höga. Mer än varannan bilist kör fortare än skyltad hastighetsgräns. Resultatet är ökade olyckstal, fler trafikskadade och fler döda. försämras vår miljö genom ökade avgaser. Problemet är uppmärksammat av regeringen. Medel har avsatts för inköp av utrustning för hastighetsövervakning. Försök skall påbörjas med automatisk hastighetsövervakning. Polisens resurser skall i ökad utsträckning inriktas på trafikövervakning enligt förra årets regleringsbrev till . Informationsarbetet skall intensifieras. Vidare har trafiksäkerhetsverket fått i uppdrag att göra en översyn av hastighetsgränserna. Det får förutsättas att verket vid denna översyn också väger in behovet av sänkta gränser med hänsyn till miljösituationen. Vi vill peka på ytterligare ett par åtgärder, som också kan förbättra situationen. För att snabbt kunna angripa problemen samt göra en lokal/regional anpassning av hastighetsreglerande åtgärder måste få utökade befogenheter att besluta om nedsättning av gällande hastighetsgräns. medges endast beslut om lokala avvikelser, i praktiken omfattande en mycket begränsad del av en vägsträcka, kanske en mil. bör få besluta om nedsättning av hastigheten för längre vägsträckor och för hela områden. För större områden upp till hela län, bör även fortsättningsvis trafiksäkerhetsverket vara beslutsinstans för att en likvärdig och sammanhängande sättning av hastighetsgränserna skall möjliggöras. Av miljöskäl bör flera vägsträckor särskilt i få sänkt hastighetsgräns. är inte denna möjlighet reglerad i vägtrafikkungörelsen. Att hänvisa till miljöskäl som motiv för sänkning av hastighetsgränsen är numer dock möjligt om lokala trafikföreskrifter tillämpas. Det bör av vägtrafikkungörelsen klart framgå, att trafiksäkerhetsverket vid beslut om sättande av hastighetsgräns, utöver hänsyn till trafiksäkerhet, också skall väga in miljökraven, dvs hänsyn till buller och avgaser. Samma skall naturligtvis gälla , om den får befogenhet att sätta hastighetsgräns enligt förslaget ovan. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär att vägtrafikkungörelsen ändras så att det blir möjligt för att fatta beslut om nedsättning av hastighetsgränsen för längre sträckor och för hela områden samt att därvid även motiv som miljöskäl skall få tillämpas, 2. att hos regeringen begär att vägtrafikkungörelsen ändras så att det klart framgår att trafiksäkerhetsverket också skall väga in miljöhänsyn, när hastighetsgränserna sätts. () () 1989/90 T418