mot · GD02Fi204 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fi204 av m.fl. (m) Den ekonomiska politiken Den ekonomiska utvecklingen 9 2.1 Internationella perspektiv 9 2.2 vid vägs ände 11 2.3 Fortsatt utförsbacke 15 Regeringens ekonomiska politik 18 3.1 Finansplanens riktlinjer 18 Det moderata alternativet 26 4.1 Riktlinjer för den ekonomiska politiken 26 4.2 Stimulans för enskilt sparande 28 4.3 Principer för lönebildningen 29 4.4 En verklig skattereform 31 4.8 Effekter av den moderata politiken 43 Regeringens ekonomiska politik har misslyckats. går mot förvärrade yttre och inre obalanser. 1980-talets skattehöjningar och försvar för offentliga monopol framkallar 1990-talets kris. För världens utvecklade marknadsekonomier ser framtiden annars ljus ut. Den goda konjunkturen är nu inne på sitt åttonde år. Inflationen är under kontroll. Strukturomvandlingen, introduktionen av ny teknologi och Europa-integrationen ger fortsatt tillväxt. Nya jobb tillkommer, och arbetslösheten avtar. Men för är bilden en helt annan. pekar i stort sett alla kurvor fel. Trots gynnsamma yttre förutsättningar blev årtiondet sämsta från tillväxtsynpunkt sedan seklets början. 1990 kommer att förena västvärldens lägsta tillväxt med västvärldens högsta inflation. ökar underskotten i bytesbalansen med expressfart. Det finns inga enkla och snabba lösningar på den kris som förvärras i rask takt. Sanningen är att vi går mot en mycket besvärlig tid. En felaktig ekonomisk politik under en följd av år kommer att ge allvarliga ekonomiska problem under en följd av år. Men detta får inte bli en ursäkt för att ytterligare skjuta på den nödvändiga kursomläggningen. Ju längre den dröjer, desto större blir problemen och desto tar det att åter nå en balanserad tillväxt. Socialdemokraterna har i finansplan efter finansplan visat sin oförmåga att vända utvecklingen. Mönstret har varit detsamma. Förhoppningar och förmaningar inför har följt på korta konstateranden av att det pågående redan är kört. Så har det ena förlorade året lagts till det andra. Årets finansplan är den svagaste i moderna historia. Misslyckandet 1989 och de allt dystrare prognoserna föranleder inte annat än en inbjudan till överläggningar med arbetsmarknadens parter. Finansplanen är så svag att t.o.m. regeringen själv tvingas säga att den är ofullständig och att man senare återkommer med de förslag man ännu inte förmått samla sig till. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning finns det skäl att räkna med att tillväxten kommer att understiga . Det är mindre än hälften av genomsnittet i den industrialiserade västvärlden. Vidare finns det anledning att räkna med att inflationen kommer att ligga kring . Det är ungefär dubbelt så högt som i industriländerna i övrigt. Inemot av prisstegringen båda dessa år är resultat av skattehöjningarna i uppgörelsen mellan socialdemokraterna och . Beträffande skattetrycket redovisar finansplanen i strid med tidigare utfästelser en fortsatt höjning. Mycket talar för att denna utveckling med nuvarande politik kommer att förlängas in i 1991. I nu rådande utgångsläge kan lönekostnadsökningarna 1990 förutses bli . Särskilt den starka ökningstakten inom den offentliga sektorn gör regeringens antagande om helt orealistiskt. förefaller det på samma sätt högst osannolikt - med den politik som bedrivs - att siffran kan gå ner till ens den högre nivå på 7 %som utgör det högre alternativet i Mot. 1989/90 finansplanen. Därmed måste man utgå från att bytesbalansen kommer att utvecklas än mer negativt än vad regeringen förutser. Särskilt oroande är den försvagning av handelsbalansen som skett . Med oförändrad politik kommer bytesunderskottet med största sannolikhet att stiga . Det blir då det tyngsta underskott som haft . Den ekonomiska krisen har därmed framskridit så långt att den riskerar att bli okontrollerbar. har moderata samlingspartiet företrätt en alternativ ekonomisk politik. Med stor konsekvens har vi kritiserat den socialdemokratiska politiken och varnat för dess följder. I detta Alternativ 90 redovisar moderata samlingspartiet förslag till åtgärder på kort och medellång sikt för att bryta krisen och för att vända utvecklingen uppåt. I det långa loppet finns det ingen annan utväg än den politik vi föreslår. Trots att marginalskatterna nu äntligen sänks kommer en skattepolitik som kontinuerligt höjer skattetrycket att även fortsättningsvis driva upp kostnaderna och bromsa tillväxten. Den kommunala skatteökningen måste hejdas. Ett kommunalt skattestopp bör införas för i vart fall . Med ett snabbt beslut ges en tidig signal inför arbetet med såväl de kommunala budgetarna som långtidsplaneringen i kommuner och landsting. Vår inriktning av skattepolitiken innebär att skattetrycket sänks med mellan . Den statliga inkomstskatten slopas upp till en inkomst av , och skatteskalan inflationsskyddas. Reformen finansieras genom dynamiska effekter, besparingar i offentliga utgifter samt strukturförändringar i skattesystemet. måste den ekonomiska politiken utgå från att inte kan ha ett skattetryck som markant avviker från vad som gäller i jämförbara västeuropeiska länder. Med vår skattepolitik blir den beräknade inflationen lägre såväl 1990 som 1991 enbart genom att kostnadsdrivande skattehöjningar avvisas. Förslag läggs dessutom fram om en sänkning av arbetsgivaravgifterna med , vilket direkt minskar lönekostnadsökningen och därmed indirekt inflationen. I förhållande till regeringens förslag kan vi därför räkna med att inflationen 1990 blir lägre. Genom att löntagarnas kompensationskrav för både 1990 och 1991 begränsas, och genom att lönekostnadsstegringen dämpas, skapas förutsättningar för en avsevärt lugnare kostnadsutveckling . Spara i bidragssystemen! har kostnadsökningen i främst de offentliga transfereringssystemen varit mycket kraftig. Denna utveckling måste brytas. Annars blir följden antingen allt större finansieringssvårigheter eller krav på kraftiga avgifts- och skattehöjningar. En marginalskattesänkning skapar goda förutsättningar för ändringar i bidragssystemen. Den onda cirkeln högre skatter - högre bidrag kan då vändas till den goda cirkeln lägre skatter - lägre bidrag. Moderata samlingspartiet föreslår en sänkt ersättningsnivå i sjukförsäkringssystemet från . Dessutom förordas ett system med arbetsgivarperiod av en sjuktid. Detta kommer att leda till en direkt besparing på ca som vi räknar med omkring motsvarande 40 000 nya heltidsarbeten. Förslag läggs också om liknande förändringar i föräldraförsäkringen, delpensionsförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. Besparingar och förenklingar görs även i transfereringssystemen till bl.a. kommuner och företag. Tanken på en ny devalvering måste avvisas. En sådan skulle bara medföra att svårigheterna att lösa de svenska kostnadsproblemen blir än större. Men det räcker inte med ord i ett läge där alla marknader ser vart utvecklingen är på väg. Moderata samlingspartiet har under en följd av år krävt en anknytning av kronan till det europeiska valutasamarbetet EMS. Den skulle stärka tilltron till vår beslutsamhet att försvara kronans värde. En EMS-anknytning kräver förhandlingar med de regeringar och centralbanker som deltar i EMS-samarbetet. Sådana bör inledas . Utan ett ökat enskilt sparande finns det inga möjligheter att klara de ekonomiska balansproblemen . En förbättring av det dåliga hushållssparande förutsätter en generell politik, som främst bygger på sänkt skattetryck och stabila spelregler. Tvångssparandet skall skyndsamt avvecklas liksom löntagarfonderna. Privatisering av statliga företag stärker och sprider det enskilda ägandet. Därutöver är det viktigt att särskilt stimulera långsiktigt bundet sparande samt att sprida ägandet av bostäder och aktier till enskilda hushåll. Moderata samlingspartiet fäster speciell vikt vid utvecklingen av pensionssparandet, och föreslagna försämringar måste stoppas. Skapa förutsättningar för tillväxt! Dagens låga tillväxt hotar morgondagens välfärd. Om inte tillväxten förbättras, går hela vårt välfärdssystem mot en allvarlig finansieringskris . Svenska investeringar sker allt oftare utomlands, medan utlänningars in vesteringar går förbi. Vid sidan av högskattepolitiken är en starkt Mot. 1989/90 bidragande orsak osäkerheten om energipolitiken och Europa-politiken. har inte råd med denna osäkerhet. politiska besked om att alla kärnkraftverk skall användas så länge den tekniska och ekonomiska livslängden så medger och att strävar efter ett med neutraliteten förenligt medlemskap i skulle skapa bättre förutsättningar för den för framtidens välfärd nödvändiga tillväxten. 2 Den ekonomiska utvecklingen Den aktuella tillväxtfasen i världsekonomin går in på sitt åttonde år. Dess varaktighet har föranlett spekulationer om att konjunkturcykeln är död. Onekligen kan vissa strukturella förändringar påvisas i de utvecklade ländernas ekonomier. Tjänstesektorn väger nu tyngre, och utrymmet för lagersvängningar har minskat. Men mer betydelsefull är säkert förskjutningen i den ekonomiska politikens inriktning, där man allmänt gått från finstyrning av efterfrågan till kamp mot inflationen och avreglering i syfte att vidga utbudet av produktionsfaktorer. Så här är skillnaden slående mot läget . Då ökade inflationen snabbt, och en fördubbling av oljepriserna var på väg att föra ned världsekonomin i en djup recession. pågår en stabil tillväxt utan tecken till nämnvärd avmattning, inflationen är i de industrialiserade västländerna under kontroll, och t.o.m. de kvardröjande höga arbetslöshetstalen är på väg nedåt. Ekonomiska prognoser överträffas lika regelbundet som de underskreds. Även 1989 blev bättre än väntat. Den totala produktionen i ökade . Som vanligt räknas det försiktigtvis med en viss nedgång till , men den siffran kan mycket väl komma att överträffas. Vad som ger anledning till optimism är särskilt den måttliga takten i löne- och prisstegringen. Den förhållandevis höga investeringsnivån ger dessutom en god grund för fortsatt expansion. Och rådande obalanser -1.ex. i handeln mellan och /samt skuldkrisen i - har minskat, även om de fortfarande utgör orosmoment. Den ekonomiska utvecklingen i förefaller ändå gå mot den eftersträvade mjuklandningen. Tillväxten sjönk till . förefaller liksom det sista 1989 bli svagt, men sedan kan det mycket väl bli en aktivitetsökning. Den förhållandevis låga inflationstakten har gett utrymme att lätta på penningpolitiken. Den sjunkande dollarkursen kommer rimligen att främja exporten. Det förhållandet att underskotten i såväl utrikeshandeln som den federala budgeten förblir i stort sett oförändrade i absoluta tal betyder att de sjunker realt sett och i förhållande till bruttonationalprodukten. Den största risken för ett bakslag torde ligga i den stora skuldsättningen hos både företag och privatpersoner. Bakom ansatsen till finansiell kris på fanns företeelser 9 som högbelånade företagsuppköp, oron på skräpobligationsmarknaden och Mot. 1989/90 sparbankskrisen. Andra sidan av skuldproblemet är naturligtvis bristen på Fi204 sparande, där ett hushållssparande på bara några procent framstår som helt otillräckligt. Det nu aktuella budgetförslaget inrymmer därför sparstimulerande åtgärder, bl.a. skattebefrielse för långsiktigt bundet sparande. Vidare förestår av allt att döma lättnader i kapitalvinstbeskattningen och i dubbelbeskattningen av aktieutdelningar. Trots upptrissade börskurser märktes knappast höstens finansiella krisunge i . Landets ekonomiska styrka framgår av att yenen har apprecierats med , och ändå är handelsunderskottet i stort sett oförändrat. Den exempellösa expansionen går vidare i obruten takt. Det verkar nästan som om den av omvärlden framtvingade stimulansen i den inhemska efterfrågan adderas till den tillväxt som härrör från export och investeringar. frammarsch skapar ett spänningsförhållande till , som kan leda till besvärliga förvecklingar mellan länderna. Ändå borde rimligen det sistnämnda landet välkomna att den kapitalimport som behövs för att täcka handelsunderskottet inte bara är av finansiell art utan även får den mera beständiga form som investeringar i företag och fastigheter utgör. I gick utvecklingen från euroskleros i början av årtiondet till eurofori i slutet. Även om den senaste tidens förändringar i har varit en bidragande orsak, är ändå den snabbt fortgående integrationen inom EG den viktigaste förklaringen. Man har redan börjat skörda frukterna av den gemensamma inre marknad som skall vara klar till 1993. Valutasamarbetet inom EMS har fått en kraftigt nedhållande effekt på prisstegringen i tidigare höginflationsländer som och , vilket kontrasterar mot utvecklingen i , som ännu står utanför växelkursmekanismen. I justerades tillväxtprognosen kontinuerligt upp . Slutresultatet blev en produktionsökning . Förutom investeringarna är det exporten som ökar, vilket till stor del sammanhänger med att D-marken varit undervärderad. Dollarnedgången i förening med den inkomstskattesänkning som genomförs kan dock styra över expansionen mer mot privat konsumtion. Bakom den aktuella optimismen, som inte minst härrör från utvecklingen i , finns dock problemen kvar i tysk ekonomi med besvärande regleringar och omfattande subventioner. Ett utpräglat tillväxtområde återfinns numera i ett bälte i , som kan kallas (framför allt södra , norra och södra ), dit mycken verksamhet kommer att dras . En kontrast utgör för tillfället , där kombinationen av avregleringar och flytande växelkurs lett till en obalanserad situation med stora prishöjningar och höga räntor - en vändning till det bättre synes dock vara förestående. Kommunismens kollaps i innebär marknadsekonomins seger över planhushållningen som ekonomiskt system. Även om de snabba omvälvningarna under främst är mycket glädjande från demokratisk synpunkt och med hänsyn till världsfreden, står det dock klart att utvecklingen mot ekonomisk frihet kommer att bli mycket besvärlig. Fri prisbildning och konvertibla valutor kommer att vara helt nödvändiga. verksamhet som skall samordnas genom EG:s försorg bör inte i första hand Mot. 1989/90 vara finansiell utan främst ta sikte på att förmedla kunnande i företagsled- Fi204 ning, kalkylering, marknadsföring m.m. Ett positivt tecken är att flera östländer visar ett starkt intresse för att närma sig internationella samarbetsorgan - på det ekonomiska området bl.a. Världshandelns tillväxt, som 1989 var oväntat stark, beräknas bli något långsammare . Mycket hänger emellertid på utgången av de pågående GATT-förhandlingarna. Det är nödvändigt att dessa kröns med framgång, om aktuella tendenser till protektionism skall kunna hållas i schack och för att tidigare kommuniststyrda länder smidigt skall kunna integreras i världsekonomin. håller tyvärr på att hamna utanför den dynamiska utveckling som pågår i kontinental-Europa. Till stor del beror naturligtvis detta på att de nordiska länderna, med undantag för , står utanför EG, där tyngdpunkten dessutom är på väg att förskjutas söderut. Tillväxten förblir svag, varvid en viss förbättring i uppvägs av behovet att hålla tillbaka den tidigare snabba expansionen i . Eftersom de nordiska länderna - liksom för övrigt - väger tungt i utrikeshandel, får den förhållandevis långsamma efterfrågeökningen en negativ effekt på exportutsikter. 2.2 vid vägs ände sedan socialdemokraterna återkom till regeringsmakten nämns inte den tredje vägens ekonomiska politik i finansplanen. Det är ingen tillfällighet. Vid utgången av tvingas regeringen konstatera att den svenska ekonomin befinner sig vid vägs ände. Vi är tillbaka i en situation av svag tillväxt, högt kostnadsläge och växande underskott i bytesbalansen. Upprepade moderata förutsägelser om att den tredje vägen skulle visa sig vara en återvändsgränd har besannats. Det är viktigt - inte minst för att förebygga liknande misslyckanden - att klarlägga vad som verkligen hände under det gångna årtiondet. Efter en överstor devalvering siktade den nya socialdemokratiska regeringen till att främja investeringar och export, som den inhemska konsumtionen skulle hållas tillbaka. Denna uppläggning fungerade , men förbyttes sedan i sin motsats, vilket framgår av diagram 1. har således av den lilla tillväxt som förekommit gått till konsumtion. Utvecklingen har varit likartad för den del av kapitalbildningen som kommer till uttryck i utrikeshandeln. Som diagram 2 visar kunde inte det inledande exportöverskottet vidmakthållas, utan har importen vuxit dubbelt så snabbt som exporten. Den viktigaste förklaringen till att de första framgångarna inte blev bestående var att regeringen inte lyckades kontrollera de inflationsimpulser som den stora devalveringen framkallade. Tvärtom bidrog den själv starkt till prisstegringen genom en successiv skärpning av skattetrycket. Av diagram 3 framgår att efter socialdemokraternas återkomst till regeringsmakten kraftigt har avvikit från inflationsgenomsnitt. Från kapitalbildning till konsumtion Kapital-| bildning! Från export- till importöverskott 1 4 1 2 82 83 84 85 86 87 88 89 Källor: , och Det bör då noteras att detta genomsnitt dras upp av vissa höginflationsländer utöver och att prisstegringen i våra viktigaste konkurrentländer ligger avsevärt därunder. Den högre inflationstakten måste med nödvändighet leda till en försvagning av konkurrenskraften, vilket diagram 4 visar. Devalveringarna sänkte det svenska kostnadsläget med . Men den konkurrensfördelen har sedan successivt urholkats, så att nu knappast något längre återstår. Konkurrenskraftens växlingar återspeglas i bytesbalansen på det sätt som framgår av diagram 5. Det enda avbrottet i det vanliga mönstret av först förbättring och sedan försämring sammanhänger med oljeprisfallet 1986. befinner sig bytesunderskottet i snabb tillväxt, vilket naturligtvis måste utsätta den fasta valutakursen för svåra påfrestningar. Trots gynnsamma yttre förutsättningar i form av en stabilt god internationell konjunktur blev sämsta årtionde i tillväxthänseende sedan seklets början, vilket diagram 6 visar. Det var sämre än det av oljekriser och internationell stagnation kännetecknade . Det var t.o.m. sämre än det av världsdepressionen präglade och även jämfört med det av störda . skulle ha varit representativ för ett lågkonjunkturår under 1950och 1960-talen. Som regeringsparti under den internationella uppgångsperioden sedan Diagram 4 Konkurrenskraften åter sämre Mot. Index 1980= 100 Fi204 ^ 4 4 > -4 f-» 30 81 82 83 84 85 86 87 88 89 Anm.: Relativ arbetskraftskostnad per producerad enhet uttryckt i gemensam valuta Källor: och moderata samlingspartiets riksdagskansli Bytesbalansen bättre - och sedan sämre 1980 1981 1982 1983 1984 198S 1986 1987 1988 1989 1900-10 1910-20 1920-30 1930-40 1940-50 1950-60 1960-70 1970-80 1980-90 Anm.: Årligt genomsnitt för resp. tioårsperiod Källor: Ekonomifakta, och 1982 kan socialdemokraterna inte undgå ansvaret för den bedrövliga utveckling som kännetecknat ekonomi. Och det är inte slut ... Sorn framgår av tabell 1 väntas tillväxttakten fortsätta ned från i BNPökning 1989 till . Därmed blir kvar på sin bottenplats bland . Beträffande 1991 är det alternativ 2 i finansplanen som bör uppmärksammas, eftersom en löneökning på i alla fall inte ligger i underkant. Tillväxten förblir således dålig även det år då hela skatteomläggningen genomförts. En starkt bidragande orsak till den dåliga tillväxten är att produktivitetsutvecklingen i den svenska ekonomin för hela perioden beräknas bli ungefär noll. Detta stillastående är historiskt och internationellt sett unikt. På kort sikt hjälper det till att hålla sysselsättningen uppe, men drivs inflationstakten upp med negativa konsekvenser för den långsiktiga konkurrenskraften. Mot bakgrund av allt tal ännu om medborgarnas pågående köpfest är det anmärkningsvärt att ökningen av den privata konsumtionen 1989 blev och därmed lägre än den totala tillväxttakten. Därmed förbättrades hushållens sparkvot, även om den fortsatt är negativ. Det bör observeras att den blygsamma konsumtionsökningen inte kan förklaras med de åtstramningsåtgärder, bl.a. tvångssparande, som beslöts . Enligt växte den privata konsumtionen mellan och med ! I själva verket ökar den offentliga konsumtionen snabbare än den privata. Särskilt besvärande är att den kommunala konsumtionen Försörjningsbalans och nyckeltal (genomsnittlig årlig volymförändring i procent, där ej annat anges) Prisökning, årsgenomsnitt % Hushållens sparkvot, % av BNP Bytesbalans, % av BNP Bytesbalans, mdr kr -28,2 -37,5 -52,6 -54,0 1 Förändring i procent av föregående års BNP fortsätter att överträffa t.o.m. regeringens beskedliga återhållsamhetsmål på . Den främsta förklaringen till den avtagande tillväxttakten 1990 är att investeringsökningen reduceras, inte minst inom näringslivet. Denna utveckling kan förutses fortsätta 1991. Det av regeringen väntade omslaget på bostadssidan kan t.o.m. visa sig vara en underskattning, när det klarnar kring skatteomläggningens ökade pålagor på boendet med åtföljande negativa konsekvenser för byggnadsverksamheten. Även utrikeshandelns tillväxt försvagas, varvid importen fortsätter att utvecklas långsammare än exporten. Den snabba kostnadsstegringen medför naturligtvis att förlorar marknadsandelar både utomlands och på hemmamarknaden. Med hänsyn till föreliggande begränsningar på ekonomins utbudssida och riskerna för en än snabbare försämring av det inhemska kostnadsläget kan det mycket väl tänkas att utrikeshandeln t.o.m. utvecklas sämre än vad som antas i finansplanen. konjunkturbarometer för december visar således en vikande exportförsäljning och minskad orderingång. Den genomsnittliga timlöneökningen 1989 redovisas av regeringen till . Eftersom en ovanligt stor del av lönebildningen försiggick vid sidan av avtalen, talar mycket för att siffran blir högre, när all statistik hunnit samlas in. Mot bakgrund av stora kompensationskrav - inte minst som en följd av de stora lönehöjningarna på det statliga avtalsområdet - torde siffran vara kraftigt underskattad. De kommunalt anställda har t.ex. begärt sammanlagt i nivåhöjning. har varslat om konfliktåtgärder för liknande krav. Övriga grupper med avtal har rätt till nya förhandlingar, när prisökningen överskrider , vilket på grund av beslutade skattehöjningar kan väntas ske Slutligen måste konstateras att det nuvarande arbetsmarknadsläget erfarenhetsmässigt bör leda till en löneökningstakt 1990 kring . En nedgång påföljande år till enligt regeringens alternativ 1 ter sig helt orealistisk, och även i alternativ 2 torde visa sig tilltaget Om dessa farhågor beträffande löneutvecklingen är berättigade, ligger regeringen för lågt också i sin prisprognos. Statens pris- och konkurrensverk (SPK) har gjort en noggrann kalkyl, som slutar på , och då har man ändå inte räknat med något utfall på löneavtalens fyraprocentsklausul. Mycket talar för att prisstegringen både och hamnar kring , vilket naturligtvis ytterligare skulle försvaga konkurrensförmåga gentemot omvärlden. Att prisökningen till en del beror på höjningar av indirekta skatter är skäligen ointressant - även denna del höjer kostnadsläget och reducerar medborgarnas köpkraft. Bland skulle därmed få den snabbaste inflationstakten och ligga på ungefär dubbla genomsnittet. Att hamna högst i inflationstakt och lägst i tillväxttakt är en något ovanlig kombination. Problemen i den svenska ekonomin framträder på ett samlat sätt i de växande underskottstalen för bytesbalansen. Regeringen har redan tvingats revidera upp sina prognoser med åtskilliga miljarder. Bytesunderskottet 1989, som då bedömdes till , anges i finansplanen till 28,2 miljarder. Men den siffran har redan överträffats av verkligheten. Den sedermera redovisade statistiken för november visade ett underskott, som var 2 miljarder större än väntat. Därmed kan helårstalet väntas överskrida 30 miljarder. Mot bakgrund av särskilt den snabba försvagningen av utrikeshandeln framstår de i finansplanen förväntade underskotten på 1990 och drygt 50 miljarder som orealistiskt optimistiska.