mot · GE02Fi7 · 1990-11-05 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:39 Den ekonomiska politiken på medellång sikt SammanfattningDen svenska ekonomin försämras nu i snabbtakt. Efter att gradvis ha halkat efterandra västeuropeiska ekonomier håller nupå att gå in i en direkt kris.Regeringen har valt en märklig ordning för att iriksdagen få stöd för sina förslag: i mitten avoktober lades den nu aktuella propositionen och islutet av oktober presenterades innehållet i enkommande skrivelse, det s.k. krispaketet.Folkpartiets synpunkter på de konkreta förslagenkommer därför att redovisas i anslutning tillbehandlingen av skrivelsen. Nedan redovisar vi vårsyn på den ekonomiska politiken i stort.Sverige behöver en kraftfull ledning och enekonomisk politik som återskapar vitaliteten ochväxtkraften i svensk ekonomi.Europa-politikenär central. anser att omedelbartefter riksdagsvalet bör ansöka ommedlemskap i vill så snabbt som möjligt söka en anslutningtill det västeuropeiska valutasamarbetet. Ett steg är att i likhet med knyta kronan till EG-valutan ecu.En långsiktigt hållbar energipolitikgrundad på rationella överväganden måste läggasfast. Någon förtida avveckling av kärnkraften börinte ske.Det enskilda ägandet och sparandetmåste stärkas. Socialistiska förslag om utbyggtkollektivt ägande måste avvisas.Vinstdelningssystem på företagsnivå skalluppmuntras, lägenheter i allmännyttan säljas ochägandet i statliga företag spridas till anställda ochallmänhet.En samlad strategi för minskadeoffentliga utgifter måste läggas fast. Det kräverbåde introduktion av konkurrens i den offentligaverksamheten och omfattande förändringar avsocialförsäkringssystemen.Även transfereringssystemen måste göras om såatt det lönar sig att arbeta.Det totalaskattetrycket måste sänkas. Sedan skattereformenvid kommande årsskifte har trätt i kraft är det enhuvuduppgift att successivtsänka det totala skattetrycket. Lägre moms ochlägre arbetsgivaravgifter framstår som mestangelägna att genomföra.Stabiliseringspolitikenmåste inriktas på en kraftfull anti-inflationspolitik.Detta kräver en stram finanspolitik genomutgiftsbegränsningar. Vi tar avstånd från nyaformer av s.k. överbryggningspolitik.En ekonomisk politik efter dessa riktlinjer ärdet enda sättet att skapa de resurser som krävs fören rättvis fördelningspolitik, regional balans och deomfattande och nödvändiga miljöinsatserna.2. Den tredje vägens misslyckandeDen träffades ett antalsamhällsekonomer, forskare, journalister, politikeroch debattörer på i konferensrubriken ' skulle de senaste åttaårens ekonomiska politik utvärderas. I stället fördet muntra jubileum som en del kanske hadehoppats på blev det snarare ett gravtal över dentredje vägens ekonomiska politik.Uppsatserna som presenterades dåkonstaterade en efter en att devalveringspolitikeninte följts upp som den borde, att finanspolitikeninte varit tillräckligt stram, att BNP-tillväxten efter1985 varit konsumtionsledd istället för exportleddoch att den omvandling av den svenska ekonominsom kunde och borde ha kommit till stånd kvävdesi sin linda av den förda politiken.De försuttna chansernas decennium -- så kansvensk ekonomi beskrivas. Iomvärlden har efterkrigstidens längstahögkonjunktur pågått. I har tillväxten varitlåg och de strukturella obalanserna har bestått.Allvarliga systemfel har undergrävtutvecklingskraften i den svenska ekonomin.Åttiotalet hade varit ett gyllene tillfälle att åtgärdadessa systemfel.I andra industriländer har den ekonomiskautvecklingen kännetecknats av högre tillväxt ochlägre inflation, men också högre arbetslöshet än iSverige. I många västländer har det skett enförnyelse och omprövning av den ekonomiskapolitiken under detta årtionde. Ökad frihandel ochkonkurrens har varit viktiga ingredienser i den nyapolitiken. Flera länder har genomförtgenomgripande skattereformer.EGs beslut att senast till utgången av 1992skapa full rörlighet för människor, varor, tjänsteroch kapital mellan medlemsländerna satte fart påsamarbetet. Detta integrationsbeslut, ikombination med förändringar i EGsbeslutsprocess, blev en vitaliserande injektion i devästeuropeiska ekonomierna. När sedan Öst- ochCentraleuropa började byta skepnad ,från planekonomi till marknadsekonomi, framstodplötsligen som en av de mest dynamiskaregionerna i världsekonomin vid 1990-taletsinträde. Processen bort från de misslyckadeplanekonomiska experimentens förfallna rester tillfungerande marknadsekonomier kan dock bli långoch smärtsam. Även om det leder till en ekonomiskexpansion och innebär en avsevärd stimulans fört.ex. export av investeringsvaror från kanmisslyckanden och bakslag inte uteslutas.Hur står rustat för att klara 1990-taletsutmaningar? Inte speciellt väl, måste vi dess värrekonstatera.Ett huvudsyfte med den svenska devalveringen1982 var att komma till rätta med strukturellaobalanser i den svenska ekonomin och att få tillstånd en relativ utbyggnad av denkonkurrensutsatta sektorn i ekonomin. En starkökning av indutriinvesteringarna var en viktigkomponent i det tänkta händelseförloppet. På såsätt skulle en överföring av produktionsresurser tillden konkurrensutsatta sektorn komma till stånd.En sådan överföring av resurser var nödvändig föratt skulle kunna kombinera högsysselsättning med jämvikt i bytesbalanserna.Någon sådan utbyggnad har emellertid inte kommittill stånd trots att devalveringen reduceradeSveriges relativa pris- och kostnadsläge.Arbetslösheten har hållits på en låg nivå men måletom balans i utrikesbetalningarna har helt kommitpå skam. Trots, eller möjligen på grund av,devalveringen som ledde till en sänkning avSveriges relativa pris- och kostnadsläge, lidermånga företag i brist på utvecklingskraftoch expanderar i stället främst utomlands. Desatsar i förhållande till vår BNP internationellt settstora summor på forskning och utveckling. MenFoU-andelen av förädlingsvärdet i ochdärmed i vår export är låg. Den står inte iproportion till satsningarna. Större delen av denFoU-baserade produktutvecklingen tycks i ställetske i dotterbolag och enheter utomlands, inte iSverige.Devalveringen underlättade på kort sikt förföretag och branscher inom de s.k.auktionsmarknaderna att öka sin försäljning påvärldsmarknaden. Auktionsmarknaderkännetecknas av ett stort antal säljare ochpotentiella köpare, varorna är relativt homogenaeller enhetligt graderbara och kan lagras till intealltför höga kostnader. Åtminstone avden svenska exporten består fortfarande avprodukter som säljs på auktionsmarknader,exempelvis järnmalm, stål, pappersmassa ochsågtimmer. Återstående två tredjedelar av svenskexport består av heterogena varor och tjänster sominte säljs på auktionsmarknader utan på s.k.kundmarknader. För dem finns inget entydigtdefinierat världsmarknadspris och företagen är ihögre grad pris-sättare än passiva pris-tagare.För företag på kundmarknaderna gäller att endevalvering inte nödvändigtvis leder till ökadförsäljningsvolym. Kundrelationerna byggs uppmera långsiktigt och köpbesluten påverkas inte avkortsiktiga prissänkningar. Den omedelbaraeffekten av en devalvering blir då vinstökning intepå grund av större försäljningsvolym utan på grundav högre priser på den inhemska marknaden.Denna vinstökning skapar förutsättning för enexpansion, men det kräver att dessa företag fårmöjlighet att dra till sig mera resurser. Detta haremellertid inte skett.I en av uppsatserna som presenterades pådevalveringsseminariet (''Devalveringens effekterpå den svenska ekonomins struktur'') konstaterarMagnus Henrekson från FIEF att den ekonomiskastrukturen inte påverkades så som den borde efterdevalveringen 1982. Han skriver att det till enbörjan skedde en viss förskjutning av den relativaproduktionen i den konkurrensutsatta sektorn,men att den effekten blev begränsad och kortvarig.K-sektorns andel ökade från 29 till 31 procentmellan 1982 och 1985. vändeutvecklingen nedåt och var både K-sektorns andel av näringslivet och dess relativprisnere på lägre nivå än när devalveringspolitikeninleddes. Slutsatsen blir att devalveringarna 1981och 1982 helt misslyckades med att uppnå sitthuvudsyfte, nämligen att vara strukturpåverkande.Detta är speciellt tydligt efter 1985. Därefter råddeett läge med överhettning på arbetsmarknadenvilket gjorde det omöjligt för K-sektorn att dra tillsig resurser från den icke-konkurrensutsatta delenav ekonomin. ''Om en nominell devalvering inte leder till enreal devalvering för att fåtill stånd en önskvärd strukturell förändring ärrisken stor att en devalvering istället endast döljerbehovet av genomgripande förändringar och på siktförstärker stagnationstendenserna'', skriverHenrekson i ovannämnda uppsats. Det är precisdet som har hänt. En brytpunkt inträffade 1985.Under perioden 1981--84 var tillväxten exportledd.Den privata konsumtionen ökade nästan inte allsoch även den offentliga konsumtionen växtelångsammare än BNP. Dock gick en blygsam andelav BNP-tillväxten till ökade bruttoinvesteringar itillverkningsindustrin. harBNP-tillväxten varit nästan uteslutandekonsumtionsledd. Nettoexporten har fallit och dessbidrag till BNP-tillväxten har varit negativ. Dentotala konsumtionen har svarat för mer än 100procent av tillväxten. Det framgår avlångtidsutredningen och den senastekompletteringspropositionen att samma fråntillväxtsynpunkt negativa relation har rått underåren 1989 och 1990.BNP-komponenternas andel av den totala BNP-tillväxten 1981-84 och 1984-88 (priser)1981--84 (%)1985--88 (%)Privat konsumtion0,783,5Offentlig konsumtion16,818,4Bruttoinvesteringar19,743,9Nettoexport62,8--45,8Summa100100Källa: Henrekson s.37Löntagarna och devalveringenOvan har konstaterats att målen om enstrukturomvandling, med överflyttning av resurserfrån skyddad till konkurrensutsatt sektor, inte haruppfyllts. Den del av devalveringens effekter somberör näringslivet misslyckades således. Hur blevdet för löntagarna? I SOU 1990:63 ''Svensklönestatistik'' står att läsa att ingenting har häntmed reallönerna . En närmare titt påstatistiken ger en bild av en i det närmaste totalstagnation. Löneskillnaderna mellan tjänstemänoch arbetare och offentligt anställda har inteändrats . Ingen är drabbad ochingen är gynnad på någon annans bekostnad, trotsalla påståenden därom i löneförhandlingarna, trotsalla utdragna avtalsrörelser, trots nattmanglingaroch trots strejker och lockouter. Ingen har heller''halkat efter'' mer än någon annan. Vi har haft ettstatiskt läge. Om meningen med den tredje vägenspolitik var att löntagare inte skulle få detbättre under närmare harframgången varit i det närmaste total:Löneökningarna var nästan exakt desamma på deolika avtalsområdena (LO, PTK, SKAF, KTK ochSACO), nämligen 1982--90. Undersamma period har inflationen uppgått till 73,5procent.Krisen och (s)-politikenDet finns ett tydligt samband mellan denstrukturkris som befinner sig i och densocialdemokratiska politiken sedan 1982.LöftenaSocialdemokraterna har i varje valrörelse underåttiotalet avgivit löften som varit till skada förekonomin. 1982 utlovades bl.a. avskaffadekarensdagar och återställande avbasbeloppsberäkningen. 1985 var det''återbetalning'' av devalveringsdelen avbasbeloppet. 1988 var det förlängd semester ochutbyggd föräldraförsäkring. Alla dessa löften harinneburit ökade offentliga utgifter och premieringav 'ledighet'' i olika former på bekostnad avresursskapande förvärvsarbete.IdeologinSocialdemokraterna har p.g.a. sina ideologiskalåsningar motsatt sig nödvändiga förändringar avden offentliga sektorn och tillkomsten av privataalternativ. De offentliga monopolen kvarstår. Desmå steg som tagits, nu senast med acceptans avpersonalkooperativ barnomsorg, har skett efteråratal av dogmatiskt motstånd och högst motvilligt.Införandet av kollektiva löntagarfonder, enfemte AP-fond och förslag till utökad rätt attköpa aktier för AP-fonden illustrerar detideologiska motståndet mot en avmarknadsekonomins grundvalar, den privataäganderätten.SkatternaSåväl nuvarande som förre finansministern ett antal tillfällen hävdat att inga nyaskattehöjningar skall ske, att skattetrycket är förhögt och bör sänkas och att skattehöjningar inte böranvändas som ett finanspolitiskt medel. Dessauttalanden har alltid visat sig vara tomt prat.Det senaste exemplet är uttalandevid presskonferensen om att ingaytterligare skatter skulle komma i ''krispaketet''.Det dröjde innan det löftet bröts och enny fastighetsskatt på kommersiella fastigheterpresenterades. Vid samma presskonferensavfärdades den s.k. arbetsgivarperioden, som bl.a.skulle medfört en betydande sänkning avarbetsgivaravgifterna och det totala skattetrycket.Skatterna har tillåtits stiga kontinuerligt under1980-talet, till skada för samhällsekonomin.StrukturpolitikenSom framgått ovan har de positiva effekter somdevalveringarna 1981--82 kunde och borde ha haftpå svensk ekonomi gått om intet. Det positiva somskett är avregleringen av de finansiellamarknaderna, inklusive avskaffandet avvalutaregleringen, samt naturligtvisskattereformen. Det nya skattesystem som träder ikraft kommer att få stora positiva effekter påsvensk ekonomi framöver. Det kan emellertid intelösa alla problem. Betydande strukturproblemåterstår -- och har delvis förvärrats -- inom den offentliga sektorn,socialförsäkringssektorn, byggsektorn,energisektorn, och sist men inte minsteuropapolitiken.3. Kommentar till propositionenI propositionen redovisar regeringen sin syn påden ekonomiska politiken på medellång sikt.Texten innehåller många kloka tankar och enanalys som vi i långa stycken kan skriva under på.Problembeskrivningen ansluter nära till vadfolkpartiet framfört. Den svenskaekonomin kännetecknas avför hög pris- ochlönekostnadsökningför lågproduktivitetsökningför lågt sparande.Dessa problem består under de närmaste åren.Inflationen väntas vara väsentligt högre änomvärldens, tillväxten och produktivitetsökningenväsentligt lägre och underskottet i bytesbalansen(det totala sparandeunderskottet) väntas öka.Räntan förblir hög. Arbetslösheten väntas öka.Den inledande problembeskrivningen ipropositionen väcker förhoppningar. Det utlovasriktlinjer för inflationsbekämpning, reformer inomden offentliga sektorn och tillväxtpolitiken. Tyvärrinfrias inte dessa förväntningar. Den i långa styckenkorrekta analysen utmynnar inte i de slutsatser somvi anser borde dras.Några exempel på det är skrivningarna omkonkurrensen, arbetsmarknadens funktion,arbetsutbudet och det europeiskavalutasamarbetet. ''Konkurrens mellan företagen är av avgörandebetydelse för arbetet med att förbättraproduktiviteten och därmed bekämpa inflationen''(prop. s. 4). Detta håller vi helt med om.Regeringen fortsätter med att utlova en översyn avkonkurrenslagen och förslag till hurkonkurrenshämmande inslag i näringslivet kanavskaffas. Det är också klokt. Men här finns inte ettord om den del av ekonomin som är heltundantagen från konkurrens -- de offentligamonopolen inom den sociala tjänstesektorn. Dettakonkurrensfrälse nämns inte heller med ett ord idiskussionen om produktiviteten. Det äranmärkningsvärt.Ett liknande exempel återfinns inomarbetsmarknadspolitiken. Regeringen skriver:''Åtgärder för att förbättra arbetsmarknadensfunktionssätt kommer att få ökad strategiskbetydelse (...) Regeringen avseratt föreslå vissa åtgärder för attöka effektiviteten i användningen av de medel somredan står till arbetsmarknadsverkets förfogande''(prop. s. 7). Detta är också bra. Men ingenting sägsom att avskaffa arbetsförmedlingsmonopolet,vilket just vore en sådan effektivitetshöjandeåtgärd.Ytterligare exempel på analytisk klarhet menavsaknad av rätt åtgärd är resonemanget omarbetsutbudet och resurserna i ekonomin (s. ''Befolkningen i arbetsför ålder ökar, liksomkvinnornas förvärvsfrekvens. Skattereformen ökarutbudet av arbetskraft överlag. I motsatt riktningskulle reformen att införa en sjätte semesterveckaoch att förlänga föräldraledigheten verka.'' Och...?Här väntar sig läsaren slutsatsen att det förnärvarande inte är en speciellt klok idé att minskadet totala arbetsutbudet med dessa församhällsekonomin dyra reformer. Men inga sådanaslutsatser kan spåras i regeringens dokument.Ett fjärde exempel är avsnittet om deteuropeiska valutasamarbetet, EMS (s. 16). ''Enbindning till en växelkursnorm är ett sätt att skapatrovärdighet i inflationsbekämpningen. ...Växelkursmekanismen inom European MonetarySystem (EMS) är ett system med ''fasta menjusterbara' växelkurser... Erfarenheterna av dettasystem är övervägande positiva ... medverkat till ensänkning av den genomsnittliga inflationstaktenoch ett närmande av olika länders inflationstakt tillvarandra.'' Den naturliga slutsatsen av detta vorenaturligtvis att även borde delta, i förstahand genom att ensidigt anpassa vår valutakorg tillecun. Denna slutsats lyser dock med sin frånvaro iregeringens proposition.En del av de åtgärder som propositionen utlovarbehandlas i särskilda propositioner. Vårakommentarer och förslag när det gäller dessaåterfinns följaktligen i separata motioner. Vihänvisar därför till dem när det gällerbostadsfinansieringen (motion 1990/91:Bo9 m.a.aprop. 90/91:34), skolan (motion 1990/91:Ub35m.a.a. 90/91:18), barnomsorgen (motion1990/91:So5 m.a.a. prop. 90/91:38) ochäldreomsorgen (motion 1990/91:So23 m.a.a. prop.90/91:14).Ytterligare en del av propositionen innehållerdirekt negativa förslag. Dit hör att AP-fondernaskall få köpa mer aktier och det nya fondsystemsom antyds för de statliga avtalspensionerna. Vi taravstånd från alla förslag till ytterligarekollektivisering och koncentration av ägandet isvenskt näringsliv. AP-fonderna bör inte få friareplaceringsregler.I propositionen behandlas också några s.k.riktlinjer för att stabilisera ekonomin. Dessa syneshuvudsakligen bestå av förhoppningar att den s.k.Rhenberg-kommissionen skall åstadkomma ettstabiliseringsavtal på låg nivå för den svenskaarbetsmarknaden, i varje fall för löneökningarna1991 men möjligen också för 1992.Vi instämmer i dessa förhoppningar -- det voreotvivelaktigt bra om kommissionen lyckades -- varna för att fästa alltför stor tilltro till dem.Möjligheterna till framgång med denna typ av''mjuk inkomstpolitik'' är inte särskilt stora. Ochom misslyckas återstårjust ingenting av regeringens ''riktlinjer för attstabilisera ekonomin''.Genom det händelseförlopp som utspelatssedan propositionen presenterades har dessslutsatser och (brist på) konkreta förslag blivit heltinaktuella.Räntenivån har nått tidigare oanade höjder.Regeringen har presenterat ett pressmeddelandeom ett ''krispaket''. Detta avses komma riksdagentill handa i form av en skrivelse med, får manförmoda, nya riktlinjer för den ekonomiskapolitiken. Vi återkommer med våra synpunkter påkrispaketet när skrivelsen framlagts.Den konkreta följden av regeringensmisslyckande är att en period av stigandearbetslöshet, hög inflation, hög ränta och växandeunderskott i bytesbalansen är oundviklig. Dennaperiod blir längre och svårare på grund avregeringens dokumenterade oförmåga att bedrivaen långsiktigt stabil och vettig ekonomisk politik.Resultatet av de senaste åtta årens ekonomiskapolitik är en allvarlig politisk och ekonomiskförtroendekris för och dess regering.4. förslagPå kom regeringen och folkpartietöverens om vissa åtgärder för att söka vrida denekonomiska utvecklingen i rätt riktning. Förslagenvar nödvändiga men inte tillräckliga. De innebartre viktiga trendbrott: skattereformen genomförs,konkreta begränsningar isocialförsäkringsutgifterna i kombination medsänkta arbetsgivaravgifter, samt besparingar i vissaandra offentliga utgifter. Regeringen har nuensidigt beslutat frångå överenskommelsen på ettpar viktiga punkter: arbetsgivarperioden införs inteoch arbetsgivaravgifterna sänks inte. Dessutom harutredningsarbetet angående ökade egenavgifter iarbetslöshetsförsäkringen ännu inte ens inletts.Detta är anmärkningsvärt.Beslutet är långt ifrån tillräckligt för attfå till stånd en nödvändig förändring av denekonomiska politiken och vända den ekonomiskautvecklingen. I samband med beslutet framfördefolkpartiet krav på en rad långsiktiga åtgärder somvi bedömde som nödvändiga komplement. Dessaförslag är än mer nödvändiga och aktuella idag.Den socialdemokratiska regeringen har emellertidvisat att den inte förmår föreslå nödvändigaåtgärder. behöver en liberal offensiv för attåterskapa framtidstro och optimism.För det första måste anta deneuropeiska utmaningen. En ansökan om fulltmedlemskap i bör lämnas in så snart sommöjligt efter valet . Företag, placerare ochallmänhet behöver klara besked i EG-frågan så attde vågar satsa på . Den svenska kronan börredan nu anslutas till den europeiska valutan, ecun.För det andra måste den svenskaenergipolitiken utformas på rationella grunder ochge långsiktigt hållbara besked till det svenskanäringslivet. Någon förtida avveckling avkärnkraften bör inte genomföras.På dessa två områden -- Europapolitiken ochenergipolitiken -- krävs en tydlig och fast linje föratt lägga fast grundläggande positivaförutsättningar för framtida industriell verksamheti . Till dessa förutsättningar hör också attskrinlägga alla planer på socialisering av ägandet,via aktieköpande AP-fonder eller på annat sätt.Löntagarfonderna skall avskaffas.För det tredje krävs en rad strukturförändringarinom den offentliga sektorn i vid bemärkelse.Huvudprincipen om generell välfärdspolitik ochobligatoriska socialförsäkringar skall ligga fast.Försäkringarnas utformning och ersättningsnivåermåste däremot kunna reformeras. De offentligamonopolen måste brytas.Vad gäller kommunernas och landstingensverksamhet krävs betydande förändringar för attintroducera konkurrens. Ökadanbudsupphandling, åtskillnad mellan producent-och konsumentrollen samt övergång till generellaoch icke-diskriminerande statsbidrag ärnödvändiga inslag i en sådan politik. Fler enskildaalternativ leder till ökad effektivitet och envidgning av valfriheten både för konsumenter ochanställda. Ett kommunalt skattestopp gäller för1991 och 1992 och inte heller därefter bör enligt våruppfattning det samlade kommunala skatteuttagettillåtas öka.Även inom den statliga sektorn måsteeffektiviseringen fortsätta. Inga sektorer bör enligtfolkpartiet gå fria från krav på kostnadseffektivitetoch produktivitetsförbättringar. Inomsocialförsäkringssystemet krävs stora förändringarså att kostnadsökningarna dämpas och sambandetmellan avgifter och utfallande förmåner ökar. ATP-avgifter bör t.ex. endast tas ut på ATP-grundandeinkomstdelar. En arbetsgivarperiod bör införas isjukförsäkringen så att företagen får rejälaincitament att förbättra arbetsmiljön och nedbringaden produktivitetshämmande korttidsfrånvaron.Ökad självrisk och/eller lägre ersättningsnivå inomsjukförsäkringssystemet måste övervägas.Arbetsskadeförsäkringen måste göras om i grundenså att antalet sjuk- och förtidspensionerade kanbegränsas. Egenavgifterna iarbetslöshetsförsäkringen bör höjas.Bostadssubventionerna måste minskas.En samlad strategi för att på detta sätt minskade offentliga utgifterna inomtransfereringssystemen är nödvändig för attskattetrycket skall kunna sänkas. När nu den storaskattereformen har genomförts och strukturen iskattesystemet förändrats så att människor ochföretag får bättre incitament för ettsamhällsekonomiskt korrekt beteende blir nästastora uppgift att reformerasocialförsäkringssystemet på samma sätt. Dettakrävs inte bara för att kunna sänka det totalaskatteuttaget -- vilket i och för sig är en tillräckligtviktig uppgift -- utan även för att fullfölja arbetet påatt ''det skall löna sig att arbeta''.De skatter som i första hand bör sänkas är denallmänna mervärdeskatten och den del avarbetsgivaravgifterna som benämnssärskild löneskatt. Dessutom måsteförmögenhetsskatten på arbetande kapital i småoch medelstora företag avskaffas, liksomkvarvarande omsättningsskatt på aktiesparande.Skattereduktionen för fackföreningsavgiftermåste avskaffas som avdragsrätten förarbetsgivarnas medlemsavgifter begränsas. Dessaavdrag utgör ett omotiverat avsteg frånskattereformens principer om likformighet ochenhetlighet.