mot · GD02U634 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:U634 av m.fl. (fp) Det nu snart kriget i ser på allvar ut att kunna nå en fredlig lösning. De pågående fredssamtalen mellan den etiopiska regimen och företrädare för den eritreanska befrielserörelsen under internationellt överinseende är det mest löftesrika försöket att nå en fredlig lösning av en konflikt, som förött folket och landet i . Vägen är emellertid lång innan en överenskommelse har nåtts och riskerna för ett nytt sammanbrott stora. Den internationella opinionen för en fredlig lösning som utgår från vad folket i självt har för önskemål får inte minska. Den är en absolut nödvändig påtryckning under hela den tid som fredssamtalen pågår. Den internationella hjälpen till de svältande i och norra måste komma till stånd och garanteras fri lejd varhelst i , som den behövs. utgör nordligaste provins belägen längs Röda Havskusten från i nordväst till i sydost. I är befolkningen uppdelad i ungefär hälften kristna, huvudsakligen bosatta i höglandsområdet, och hälften muslimer, huvudsakligen bosatta i låglandsområdet vid kusten. Det är svårt att klarlägga historiska band med . Vissa perioder har de säkert existerat. Det kan dock i hög grad diskuteras hur omfattande dessa etiopiska eller rättare sagt amhariska band var . Turkar och egypter har under senare århundraden mer eller mindre behärskat Eritreaområdet. Amharernas expansion kom att sammanfalla med koloniala framstötar. upprättade 1889 den italienska kolonin i området längs Röda Havs-kusten. Inte heller etniskt förelåg något samband mellan eritreaner och amharer. Däremot kan det sägas föreligga ett nära släktskap mellan den kristna eritreanska folkgruppen och det likaledes tigrinja-talande folket i den intilliggande . Det torde därför vara svårt för dagens att hävda några tyngre historiska band som skäl för den förda ockupationspolitiken. Huruvida det förelåg någon eritreansk identitet för den italienska kolonisationen kan givetvis också diskuteras. Helt klart står emeller tid att den utveckling som påbörjades i och med den italienska kolonisations- Mot. politiken efterlämnat en sådan. När tog kontrollen över Erit- U634 rea 1941 var en eritreansk nationell identitet ett historiskt faktum. Den brittiska administrationen varade till 1952. Frågan om de forna italienska koloniernas framtid behandlades av FN. En kommission bestående av representanter för , , , och tillsattes för att undersöka och framlägga förslag ifråga om inför den femte generalförsamlingen. Representanterna i kommissionen kunde emellertid inte enas om framtid. under ställde krav på införlivande. Kampen mot hade givit kejsaren mycket internationell goodwill, som gav utdelning. På förslag av bl.a. lades ett förslag till resolution fram inför generalförsamlingen 1950 med förslag på en federationslösning. Förslaget tillgodosåg de etiopiska önskemålen, som bl.a. grundades i ett behov att nå ut till hamnarna vid Röda Havs-kusten. var en av viktiga allierade i den ännu föga avkoloniserade tredje världen. utgör ett viktigt strategiskt område i världspolitiken. Mot förslaget och för eritreanskt oberoende agerade bl.a. , och det muslimska . Med röstsiffrorna 46 för, 10 emot och 4 nedlagda (däribland ) antog generalförsamlingen resolutionen (UNGA Res 390 ), som innebar att skall utgöra en självstyrande enhet i förbund med under etiopiska statens överhöghet. I resolutionen stod det vidare att The jurisdiction of the Federal Government shall extend to the following matters: defence, foreign affairs, currency and finance, foreign and interstate commerce and external and interstate communication, including ports. Federationen genomfördes formellt , sedan ett eritreanskt parlament hade valts. Beslutet om federation hade inte förankring i alla grupper. Visst motstånd och förespråkare för självständighet fanns redan då, främst på muslimskt håll. Förmodligen accepterades federationstanken av en majoritet av eritreanerna. Redan efter beslutet begav sig åtskilliga politiska ledare i exil, och då främst till . Sammanstötningar mellan etiopiska arméenheter ledde till de första flyktingströmmarna till . kom efter federationen att få vidkännas ekonomiska bakslag. En viss etiopisering av förvaltningskåren genomfördes genom inflyttning från . Tedia Bairu, ledare för och den förste premiärministern i , kom snart i konflikt med den etiopiska ledningen och avgick i protest 1955. I valen till det regionala parlamentet i och 1960 förekom omfattande övergrepp och valfusk, vilket ledde till att församlingen snart kom att intaga en följsam linje mot den etiopiska centralregeringen. All opposition förföljdes och rensades ut ur parlamentet. Församlingens slutliga accepterande 1962 av införlivande i skedde under säregna for mer och efter direkta hot mot deputerade. Federationen blev således endast . Införlivandet med skedde helt i strid med FN:s beslut och folkrättsliga principer. Några protester från FN eller omvärlden förekom dock inte. Federationen urgröptes genom svek, hot och terror från etiopisk sida. Det fullständiga införlivandet med 1962 hade säkerligen inget stöd bland eritreaner och genomfördes utan att dessa hade någon möjlighet att påverka processen. Många som 1952 accepterade eller rent av förespråkade federationstanken, som t.ex. den förste premiärministern i Tedia Bairu, hade vid det laget tagit ställning mot. Mot denna bakgrund uppstod den första befrielserörelsen . Den väpnade motståndskampen utvecklades successivt och bekämpades av den etiopiska armén. är en mångnationell stat som centralt domineras av de kristna amharerna. Under får och honom själv skapades en viss statlig enhet. Landet är dock en krutdurk som hotar att sprängas i flera bitar om någon tillåts bryta sig loss. Därmed den närmast dogmatiska vägran från varje etiopisk ledare att ens förhandla med företrädare för eritreanerna. , som dock själv ej är amhar, kom till makten genom att störta den första generationen av militära ledare revolution. Generalsskiktet uttalade viss benägenhet att diskutera autonomi för . Det blev dess fall. 1970 skapades (), som är religiöst neutralt men i vilket kristna eritreaner sägs dominera. EPLF-ledarna var en yngre generation än de som ledde . EPLF har haft mer aktivitet inne i och är helt dominerande där. Vid sin senaste kongress 1987 antogs ett nytt program för EPLF som understryker värdet och behovet av politisk pluralism i ett framtida fritt . Det är en markant attitydförändring som skett. Den förklaras av de erfarenheter som kunnat dras av andra befrielserörelsers erfarenheter före och efter befrielsen. Sedan tog över makten i och fick militärt sovjetiskt och kubanskt stöd har bekämpandet av den eritreanska befrielsekampen ständigt intensifierats. Vågor av militära offensiver mot har genomförts. Ingen har lyckats, utan den etiopiska armén har varje gång kört fast. Etiopierna kontrollerar omväxlande fler eller färre av de strategiskt viktiga städerna inklusive de för livsnödvändiga hamnarna i . Landsbygden kontrolleras av EPLF liksom stora delar av vägnätet. Utanför städerna genomför den etiopiska armén och flygvapnet terroraktioner som starkt bidrar till förödelse, förstörelse, svält och armod. har det förekommit viss rapportering om hur EPLF-soldater går hårt och brutalt fram mot sina egna. Exempel på detta skulle vara viss tvångsrekrytering till befrielsearmén och då inte enbart av män utan även av kvinnor och barn. Sådana metoder är självfallet aldrig acceptabla och skulle detta visa sig vara korrekt information är det en oroväckande utveckling. 1980 uttalade sig EPLF för en lösning av konflikten, där det eritreanska folket i val under internationell kontroll skulle få bestämma självt över sin framtid. Alternativen skulle vara fullständigt oberoende, någon form av federation med eller fullständig integration med . Detta har förkastats av som infört en s.k. regional autonomi som man själv utformat. började den etiopiska regeringen diskutera en uppdelning av i två skilda delar. Detta förkastades av den eritreanska befrielserörelsen som hänvisar till sitt förslag om en lösning genom folkomröstning. Den etiopiska militära situationen alltmer ohållbar har utvecklingen gått snabbt. Moralen har sjunkit allt lägre inom den etiopiska armén, som mobiliserats bland fattiga bönder från andra delar av den etiopiska landsbygden, och som saknar varje förståelse för krigföringens motiv. De vet bara att deras kvarlämnade familjer kanske svälter i deras frånvaro. lät personligen avrätta ett antal ur den högsta militära ledningen i för att den uttryckt tvivelsmål om möjligheten att vinna kriget mot eritreanerna. Situationen påminner allt mer om den som rådde i den portugisiska kolonialarmén strax före revolutionen i . erövrade EPLF flera strategiskt viktiga städer från den etiopiska armén som tycktes fly hals över huvud i ren panik. Cirka en tredjedel av den etiopiska armén i oskadliggjordes. Det förekom uppgifter om att framgångarna delvis kunde förklaras av förräderi i den högsta militära ledningen i , som en följd av februarihändelserna. EPLF:s framgångar pekar på möjligheten av stora förändringar. EPLF är nu så starkt att det kan slå till militärt var som helst i . Samarbetet med () i Tigré har också fungerat ganska väl och utgjort en fortsatt ytterligare belastning för den etiopiska armén. lät som en följd av utvecklingen förklara att alla utländska hjälpaktiviteter i området skulle upphöra. slöts fred med och nya mobiliseringar ägde rum. Uppenbarligen tänkte sig att på nytt tåga mot . En väntad ny desperat etiopisk offensiv på vårvintern 1989 uteblev emellertid. inleddes ett omfattande militärt kuppförsök mot i . Efter återkomsten från en utlandsvistelse lyckades emellertid slå ned myteristerna. Kuppförsöket hade dock omfattande stöd i militära kretsar i . Det visar på en fortsatt mycket stor krigströtthet och bristande lojalitet hos ledande officerare i aktiv krigstjänst i . har främst TPLF i Tigray haft stora militära framgångar. Tillsammans med motståndsrörelserna i Wollo och Gondar har TPLF trängt tillbaka de etiopiska styrkorna mycket långt. Enligt vissa uppgifter skulle motståndsrörelserna nu stå från . För har situationen således blivit alltmer prekär. Han har i det längsta helt vägrat förhandla med någon som har anspråk på förändringar. Militärt är situationen i det närmaste ohållbar. militära stöd har blivit allt mindre helhjärtat och mycket tyder på starka politiska påtryckningar från för att nå en uppgörelse med EPLF. Förlorar slaget om militärt, är risken stor att han faller. Motståndet mot den nuvarande regimen i ökar överallt i . Krigströttheten är nu så stor i att många tror att man skulle kunna acceptera en väsentligt ökad självständighet för . togs kontakter genom förre USA-presidenten för att om möjligt få till stånd direkta förhandlingar mellan regimen i och EPLF. Ett första sammanträffande för att diskutera förutsättningar för förhandlingar ägde rum i . diskuterades främst procedurfrågor. Vid en andra samtalsomgång i överenskoms att hålla en fredskonferens under ordförandeskap av och . Ännu har inga substantiella diskussioner förts och mycket talar för att förhandlingarna kan komma att bli mycket svåra och långdragna. I väldigt hög utsträckning handlar det om i vilken grad regimen i förväntar sig att på något sätt kunna stärka sin position i kriget igen. Om också inte på något annat sätt än att vänta och se om förutsättningarna åter skulle kunna vända. Det har varit en beprövad strategi från etiopisk sida tidigare, när man hållit på att förlora greppet. Det är därför ytterst angeläget att inga utomstående krafter agerar på ett sådant sätt att det kan upplevas som en uppmuntran av en starkt trängd regim i . Det är därför synnerligen oroväckande att det vakuum som uppstår när nu äntligen sakta tycks dra sig ur åtminstone delvis tycks fyllas av ett påpassligt israeliskt framskjutande av positioner. Det är också ytterst angeläget att som stor och mycket långvarig biståndsgivare men även uppmärksammad aktör i tredje världen inte tonar ned sina signaler till bara för att samtal har inletts. Detta i sig kan inte vara skäl för att mildra sin kritik av den etiopiska regimens politik vare sig mot folket i eller mot folket i . Under hela den tid som förhandlingar kan komma att pågå måste vårt tryck vara oförändrat starkt och tydligt. Varje återhållsamhet riskerar att ge intrycket att det lönar sig att se förhandlingarna enbart som en undanledningsmanöver i väntan på att nya krafter för fortsatt krigföring mobiliseras. Ny svältkatastrof står för dörren! har allt tydligare uppgifter kommit om att befolkningen i norra och går mot en ny hungerkatastrof fullt jämförbar med 1984-85. Torkan har slagit ut den allra största delen av årets skörd. Internationella hjälporgan med i spetsen uppskattar att bortemot fyra miljoner människor hotas av svälten. Det beräknas ett behov av livsmedel samt framförallt lastbilar för leveranserna. I mitten avv 80-talet beräknas en miljon ha svultit ihjäl för att hjälpen var otillräcklig eller kom . Det får inte ske igen. Liksom förra gången tycks regimen i åter se en möjlighet Mot. att styra utvecklingen i sin riktning. Genom att vägra hjälporganisationerna U634 distribuera hjälpen inne i de av EPLF och övriga motståndsrörelser kontrollerade områdena hotas människorna där av en förödande svältkatastrof. 1984-85 tvingade detta många eritreaner till nödhjälpslägren, varifrån de sedan kunde tvångsförflyttas till andra delar av genom den etiopiska arméns försorg. FAO, Program och övriga internationella hjälporganisationer måste nu få ett internationellt stöd för att tvinga regimen i att ge fri lejd för alla hjälpsändningar i hela . Svält får inte bli ett vapen i krigföringen! Förslag till svenskt agerande Det finns all anledning att hälsa förre presidenten initiativ till fredsförhandlingar med stor tillfredsställelse. Redan erfarenheterna från den s.k. Camp gör att det finns anledning att tro att de yttre förutsättningarna är de bästa möjliga. Det återstår naturligtvis att se om det är tillräckligt. Regimen i och EPLF har tidigare också fört samtal, som dock varje gång blivit resultatlösa. De nu inledda samtalen sker emellertid under en betydligt större internationell uppmärksamhet och även medverkan. Det bör underlätta betydligt. Det är givet att i detta läge bör avvakta vad överläggningarna kan ge för resultat. Det finns därför ingen anledning för att ta initiativ till något eget internationellt agerande så länge samtalen pågår. Det är angeläget att parterna och särskilt regimen i inte invaggas i tron att omvärldens uppmärksamhet och oro försvagats. bör därför uttryckligen erkänna det eritreanska folkets rätt till självbestämmande. Konflikten kan endast få en bestående lösning i fred och samarbete mellan de berörda folken, om det eritreanska folkets rätt till självbestämmande erkännes. Folket i måste garanteras möjligheten att genom folkomröstning ta ställning till formerna för sin framtid. Avvecklingen av federationen 1962 skedde i strid med det eritreanska folkets önskan och i strid med andan FN-beslut och folkrätten. Utvecklingen med urgröpningen av federationen, med införlivande och begynnande befrielsekamp, med en allt våldsammare terrorkrigföring från den etiopiska armén har gjort den folkliga uppslutningen bakom befrielsekampen närmast total. bör ha en fortsatt beredskap för att åter resa Eritreafrågan i FN om fredssamtalen visar sig bli resultatlösa. Initiativ bör i så fall tagas till ett samlat nordiskt agerande i frågan. Då måste också klargöras, att konflikten om inte är en i raden av gamla koloniala konflikter som ärvt. Tvärtom är det FN:s beslut och dess brist på handling när federation 1962 bröts, som är orsaken. Vi har alltså som FN-stat, då och , en skyldighet att ta ställning, om inte parterna själva kan uppnå en fredlig lösning av frågan. Det här är också en konflikt, som FN självt bidragit till. Genom FN:s medverkan i arbetet på att lösa konflikterna i , och och senast i har FN:s roll som medverkande till fredliga lösningar av konflikter åter aktiverats. Om nu inledda fredssamtal misslyckas är det mer än naturligt att FN åter tar initiativet för att nå ett slut på en av vår tids längsta militära konflikter. Alla parter måste garantera internationella hjälpsändningar till den svältande befolkningen i alla områden. måste på alla sätt aktivt medverka till att de resurser som behövs för att möta den svältkatastrof som står för dörren ställs till förfogande. Behoven är utomordentligt stora och insatser måste göras omgående. Den etiopiska regimen måste garantera fri lejd för internationella hjälpsändningar var helst människor svälter i . har en skyldighet som stor och långvarig samarbetspartner med regimen i att för den på alla sätt göra alldeles klart att vi förväntar oss att alla hinder för de internationella hjälpsändningarna och utan villkor undanröjs. Svälten får inte utnyttjas som vapen eller för förtäckta militära aktiviteter. Varje attack på internationella hjälpsändningar är oacceptabel. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de nu inledda fredssamtalen mellan och , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om det eritreanska folkets rätt till självbestämmande, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en lösning av konflikten genom att det eritreanska folket i en internationellt övervakad folkomröstning får ta ställning till sin egen framtid, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en beredskap att åter resa frågan om i FN, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av svenska bidrag till det internationella hjälpprogrammet för de svältande i och norra , 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att klargör för att fri lejd måste garanteras alla internationella hjälpsändningar varhelst de behövs i hela , 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skyddet för internationella hjälpsändningar. Karl-G öran B törsmark (fp) () ()