mot · GE02K16 · 1990-11-20 00:00:00 — med anledning av förs. 1990/91:10 förvaltningskontors förslag om anslag på tilläggsbudget till statsbudgeten för /91 En riksdagsman är vald av svenska folket meduppgiften att stifta lagar och bestämma statensutgifter och inkomster. Det är på många sätt enjobbig uppgift, och är utomordentligtdåligt för att granska och följa uppstatsverksamheten. Som riksdagsrevisor har jagblivit mer och mer skrämd av att se hur lite avförvaltningsrevision som förekommer frånriksdagens sida. Riksdagsutskottens kanslierdomineras av jurister medan uppgiften att granskapågående verksamhet ekonomiskt/funktionelltförsummas mycket allvarligt. Riksdag och regeringär alldeles för svaga gentemot de mångamyndigheterna. Det gör att särintressen får oerhörtstort utrymme, medan totalsyn och överblick oftastsaknas. Däri ligger med all säkerhet en avhuvudanledningarna till att den svenska offentligasektorn växt på ett sätt som fått förödande effekterför landets framtidstro, ekonomi, tillväxt ochvälfärd.Jag hälsar med tillfredsställelse att idessa dagar startar en utredning för att söka finnarimliga former så att kan ägna tid ochkompetens åt granskning av vad som verkligenhänder i landet, alltså uppföljning och värdering.Det är tankeväckande att utskottsorganisationen,alltså de 16 utskottens hela anställda personal,uppgår till 95 anställda medan riksdagensintendenturenhet har 99 anställda.Tjänstemännens maktRedan vid fick jag lära mig att det ärtjänstemännen som bestämmer alla detaljer i huset,medan ledamöterna förväntas vara snälla ochstillsamma som eleverna i den gamla skolan. (Ledamöter är ju invant extra snälla, för att intestöta sig med väljare.) I rummen fanns heltomöjliga gula skrivbordslampor. Dessa lamporförsvårade arbetet och skadade förmodligen synen.Men när det påtalades blev svaret att eftersom detvar björkmöbler i arbetsrummen så måste det varagula lampor, alltså kunde man inte sätta in någraandra lampor. Det hade nämligen arkitektenbestämt.Det är samma mönster som sedan går igen.Bastun i låses , ochdärmed kan man inte heller nåläskedrycksautomaten. Det har nämligenförvaltningskontoret bestämt. Och det utmärkandeför riksdagsbyråkratin är just centralstyrningen. Ettantal chefer bestämmer, och för dem tycks det varaen helt främmande tanke att ledamöter ellerriksdagens vanliga anställda skulle kunna ordnasaker så praktiskt och nära som möjligt.Riksdagsförvaltningen är för ledamoten -- ochdet kan i sig vara positivt -- en daglig påminnelse omatt hierarkisk byråkrati försvårar och förhindrar. Visom har verksamheten förlagd i hus fårdärmed en större förmåga att förstå medborgaresom klagar över alla byråkratiska påfund som finnsi samhället. Centralstyrning, detaljreglering ochrigida bestämmelser skapar olust och hämmararbete. Som riksdagsledamot får man året igenomrader av direktiv från förvaltningskontoret, allt frånatt rensa fönster till att tömma riksdagsbänken.Och dessa ålägganden ''uppifrån'' är alltid skrivna iuppfordrande ton.Det här betyder inte att riksdagsförvaltningenskulle vara konstig på något sätt. Tvärtom är dennog typisk och normal som förvaltning betraktad.Den svällde drastiskt under de årtionden dåoffentlig sektor överhuvud ökade.Administrationen växte snabbt dessa årtiondeninom sjukvård, skolor och universitet, polis, militäretc. Till skada för verksamheterna ochsamhällsekonomin.Märkliga dörrarSverige har haft riksdag sedan tid.Det påtagligaste som hänt ärförmodligen detta med dörrar. Åren 1435--1988klarade sig rätt väl vad sådana beträffar.Men 1989--1990 har inneburit en formlig explosionifråga om att försvåra framkomligheten. Jag harundrat om inte svenskt folkstyre upphör om någraår därför att ingen ledamot då längre kommer in iriksdagshuset. Passage efter passage stoppas. Ochäven de dörrar som inte är låsta ska nu varastängda. monterades nyavred i många dörrar. Vreden var sådana att detkrävdes stor kraft för att kunna få upp dem, och ivart fall måste man först lägga ifrån sig det manhade i händerna. Hade någon enda ledamottillfrågats skulle vederbörande nog hasagt att detta var vansinne. Men låsen monteradesalltså in. Efter kraftiga protester från ledamöterböts så låsanordningarna ut en andra gång, nu tillhandtag. Hur mycket dessa två operationertillsammans kostat kunde möjligen vara av intresse.Var man än går i hus är det numeraett ständigt öppnande av dörrar. Antag lågt räknatatt varje ledamot tvingas till 25 dörröppnanden merän en normal arbetsdag tidigare. Det skulle i så fallbetyda 8 725 fler handtagsrörelser per dag för densamlade . På vad sätt främjar detta svenskdemokrati och en vital samhällsdebatt? Och vadblir nästa liknande påfund frånriksdagsförvaltningens sida?För många cheferRiksdagen har numera en heltidsanställdsäkerhetschef. Jag har svårt att föreställa mig attfyra byggnader kan inrymma säkerhetsbehov somger full sysselsättning åt en chefsperson. Detnaturliga vore att dela tjänsten med åtminstonedelar av . Rimligen skulle det blibilligare och bättre, och kunskaper skulle kunnaanvändas på ett samlat sätt. Problemet med förmånga chefer med för små arbetsområden är ju attenergiska personer på sådana poster får tid att hittapå alltför mycket som hindrar verksamheten. (Detär inte konstigare än iakttagelsen att ju större encentral myndighet är, desto mer förordningar ochbestämmelser sänder den ut i landet, till förfång förmänniskor. )arbetar på kontorstid,medan ledamöter är igång också kvällar, nätter ochhelger. Det som skulle vara ''service'' åt ledamöterfinns alltså bara en begränsad tid . Sitterman på sitt rum kommer en kollega in och frågarom man möjligen har den eller den utredningeneller propositionen. För tryckeriexpeditionen ärinte öppen, och larmcentralen hjälper inte till medatt ta fram riksdagstryck. Öppnar du ditt fönsterefter ringer någon frånlarmcentralen och påpekar det. Men vill du förvissadig om att komma upp för att kunna flyga en tidigmorgon och undrar om larmcentralen kan slå ensignal så får du veta att det inte ingår iarbetsuppgiften. Att beställa telefonväckning frånteleverket går inte, eftersom växeln är stängd. Hardu behov av att ringa utomlands efter växelnsstängning får du gå till ett hotell i stan, iriksdagshuset går det inte.Det är den mycket strikta uppdelningen iarbetsuppgifter som leder till denna obalans mellanservice och bevakning. Bevakningen är prioriteradoch i tjänst dygnet runt, medan ''service'' fårkortare och kortare öppethållande. (Att söka hållareda på stängningstiderna för serveringarna i husetär nästan ogörligt. Många ledamöter tvingas noteraatt ska man äta så gäller det att passa de tider somförvaltningen bestämt. möter jagnågon som missat frukost eller lunch. Lösningen ärnaturligtvis att ha en egen ostkaka i kylskåpet. )Hade vi en mindre hierarkiskriksdagsförvaltning skulle man minskafokuseringen på chefer och låta ett antal anställdakunna ge service inom bredare fält, t.ex. så att denpersonal som sköter bevakning också kunde skaffafram riksdagstryck dygnet runt. En sådan merdecentraliserad arbetsmodell skulle ge störreansvar åt de anställda, mer varierat arbetsinnehålloch en långt trivsammare miljö. tvingasledamot och anställd konstatera att det eller detinte kan ordnas därför att den mycket långtgåendedetaljregleringen omöjliggör praktiska lösningar.En del struntar dock i chefer och bestämmelser ochdå kan problem lösas i smyg.Att sätta igång ett bastuaggregat, att få tillgångtill en läskautomat, att hämta en proposition, attkunna beställa ett telefonsamtal, att kunna öppnaden närmaste porten mot Centralen etc. ärnaturligtvis inga märkliga saker om ledamöter ochde få dygnet runt närvarande anställda tilltroddesnågot förnuft. Men så icke i riksdagsförvaltningensrigida och centrala detaljreglering.Skadlig chefsfixeringJag har tecknat den här bakgrunden för att ge enledamots syn på förhållanden som minskar defolkvaldas möjligheter att arbeta effektivt. Alltförmycket tid går åt till praktiska problem som skapaseller förvärras genom riksdagsbyråkratinsutformning. Jag kan inte tänka mig annat än attbåde ledamöter och anställda skulle få bättrearbetsmiljö om chefsfixering och detaljregleringkunde reduceras.Men i grunden behöver få en annanfördelning av insatser från anställda. Mindrefokusering på dörrar, fönster och dekorationer, istället mer resurser för beredning av de politiskabesluten. Av uppåt 500 anställda i (inkl.vaktbolag) är det bara en fjärdedel(utskottsorganisationen, revisorerskansli och utredningstjänsten) som primärt ärinriktad på att ta fram beslutsunderlag förledamöterna. Resten kan sägas varaadministrationer av byggnader och rutiner. Det ärknappast en avvägning som underlättar förriksdagen att följa samhällsutvecklingen och fattade för landet bästa besluten.Förvaltningskontorets förslagNyligen kom ett förslag från riksdagensförvaltningskontor om förändringar. Det naturligahade väl varit att lägga fram förslag om besparingar.Regeringen har ju i sitt ''krispaket'' uttrycktambitionen att reducera den statliga förvaltningenmed . borde utan störresvårighet kunna göra samma minskning i sinadministration. Väljer man mer decentraliseradelösningar kan rimligen betydandebesparingar göras som servicen ochtrivseln förbättras. Om den tillsatta utredningenrörande politiska granskning ochuppföljning kommer fram till att utskottens ochrevisionens kanslier behöver förstärkas numerärtoch i kvalitet så bör detta kunna finansieras genombesparingar i detaljadministration.Men förslaget från förvaltningskontoretinnehåller inget om sådana administrativabesparingar. I stället tvärtom, en fortsatt satsningpå central byråkrati och en rad kostnadsökningar.Jag finner förslagen närmast utmanande på flerapunkter. ställer kravet på myndigheteratt de ska hålla sig inom angivna ramar.Tilläggsanslag ska bara beviljas om ickeförutsebara faktorer har tillkommit sedan budgetenfastställdes. En myndighet ska inte ges pengar tillett ändamål som borde ha bedömts i samband medbudgeten för verksamhetsåret.Dålig planeringRiksdagens egen förvaltning bör leva upp tillsamma krav. Tilläggsanslag ska bara komma ifrågaom det rör sig om förhållanden som förändratsgenom yttre händelser. Dålig planering av enverksamhet är inte argument för att några månaderefter budgetårets början bevilja medel till ändamålsom inte togs upp i anslagsframställan.Förvaltningskontoret har tidigare föreslagit attledamöternas löner ska reduceras så att man intelängre likställer riksdagsledamöter med byråchefer.Vill man långsiktigt att riksdagsledamöterna ska halägre lön bör de kopplas till lönenivån förstatstjänstemän på en lägre nivå än byråchefer.Men det tycks som om förvaltningskontoret främstsåg sänkningen av ledamöternas löner som enekonomisk signal till landets anställda. Men dåborde förvaltningskontoret också i sitt nästaförslag, det om anslag på tilläggsstat, ha ställt sigfrågan vilken signaleffekt det har om man begärmer pengar till riksdagsadministrationen i ett lägedå samma riksdag förväntas uttala sig för att statensadministration reduceras med 10 procent.Det ska mycket starka skäl till för att inuvarande ekonomiska situation föreslå pengar påtilläggsstat. Jag har mycket svårt att se attförvaltningskontoret i sitt förslag till riksdagenpresenterat sådana skäl.Projektledare -- nej tackJag börjar med det värsta, nämligen förslaget attinrätta en tjänst som ''projektledare'' knuten tillförvaltningsledningen. Alltså ytterligare en tjänstinom riksdagsbyråkratin. Jag motsätter mig dettabestämt. har över 400 anställda.Använd dessa människor istället för att anställaytterligare en. Är arbetsuppgiften angelägen är detbara att ta bort något mindre viktigt från någonannan. Men inte behövs en ytterligare tjänst.Motiveringen sägs vara att ''riksdagensförvaltningskontor har ett behov av en kvalificeradprojektledare för framtidsinriktade utredningaravseende inriktning, resursutnyttjande ochsamordning på skilda områden inom den inreriksdagsförvaltningen''. Läs den meningen en gångtill. Den är nästan grönköpingsmässig somillustration till byråkratspråket. En mening av dethär slaget skulle inte ha skrivits för 20 år sedan.Men ju mer statsförvaltningen svällt, desto mer lagt sig till med ett språk som döljer vad densysslar med.Förslaget är ställt till och dessledamöter. borde få veta vad det är förmärkligt nytt som måste utredas och som är så nyttatt det inte var känt när beslöt omriksdagsförvaltningens budget för innevarandebudgetår.Det är i princip fel att på tilläggsstat ge pengarför något som inte rimligen kan ha dykt upp som enöverraskning. Jag har ovan angett en rad exempelpå vad jag tyckt vara fel ifråga ominriktning, resursutnyttjande och samordning (omman vill använda de orden för att beskriva brister idagens riksdagsbyråkrati). De som bäst kan tala omvilka brister som finns är naturligtvis ledamöter ochvanliga riksdagsanställda. Cheferna lägger sig idagi alltför mycket av detaljer och försvårar därför förde anställda att kunna utföra arbetet i samarbetemed ledamöterna.Om cheferna avstod från att detaljreglera skullede istället kunna fundera på hur verksamhetenskulle kunna fungera. Klarar inte cheferna att ta itumed frågor om resursutnyttjande och samordningbör de bytas ut. Att inrätta ytterligare en hög tjänsti en redan alltför chefstung organisation är direktskadligt. För ju fler på ''hög nivå'', desto sämre kanresultatet antas bli. Grundorsaken till attriksdagens service i stora delar fungerar så illaligger just i toppstyrningen, alltså den hierarkiskaorganisationen. En ''projektledare'' knuten tillförvaltningsledningen kan därför antas förvärraläget genom att förstärka den nivå som redan idagär alldeles för dominerande.Lösningen på administrativaproblem måste i stället ligga i att låta ledamöter ochvanliga anställda få påverka sin arbetsmiljö. Det ären konstig tanke att annonsera efter en''projektledare'' som ska tala om vad som behövergöras i en miljö där omkring tusen människor redanfinns och därför rimligen vet mer än den tänktenyanställde.Dålig informationNästa förslag är att en miljon ska anslås tillfördyring av serviceavtalet med leverantören tillriksdagens datorsystem. Tidpunkterna förriksdagens budgetarbete är kända. Det borde vararimligt att förhandlingar om serviceavtal drivs påsådant sätt att en fördyring tas upp i anslutning tillanslagsframställan för budgetåret. angesmiljonen som ''årsbasis'' och det är alltså möjligt attdet blir mindre innevarande budgetår. Men omdetta lämnas ovetande, eftersom vi barafår reda på att 1,6 miljoner anslås förprojektledaren, serviceavtalet och förbättring avdokumenthanteringen. Om dessa utgiftertillsammans blir 1,6 miljoner, varför får riksdagendå inte reda på vardera utgiften? Vad gällerförbättring av dokumenthanteringen sägs att detsystem beslutade om 1988 innebär att''tidsåtgången för produktion av korrektur ochtryckfärdiga original nedbringats till någon ellernågra timmar för varje dokument''. Det borde väl iså fall ha resulterat i minskning av personalen ochdärmed utrymme för att göra den ytterligaredatorhyrning som föreslås.Jag har svårt att tro att skulleuppskatta om någon myndighet begärdetilläggsanslag för en uppgift av detta slag, eftersomden rimligen borde behandlas i den ordinariebudgetprocessen där alla utgifter vägs motvarandra.Jäkt med gamla husNästa avsnitt i förslaget gäller riksdagensbyggnader, där förvaltningskontoret föreslår drygt3,3 miljoner på tilläggsstat. Bland annat finns därargumentet att 20 lägenheter nu är , atten renoveringsplan för dessa upprättats och attarbetena bör vara genomförda inom tre--fyra år.Om lägenheterna har funnits i ,varför togs då inte deras renoveringsbehov upp iden ordinarie budgethanteringen? Jag finner detvara missbruk av systemet med tilläggsbudget attanvända det som instrument att parera dåligtidsplanering i administrationen. Sammainvändning gäller den sista punkten, . till publika databaser. Därföreslås att ett projekt med detta namn ''startas1990/91 och bedrivs ''. Ska ett projektdrivas bör det inte vara svårt atthantera det i den vanliga budgeten. Om enmyndighet begärde extrapengar på tilläggsstat förett sådant projekt skulle antagligen hainvändningar mot den myndighetens bristandebudgetmedvetande.Det är inte bra att egenadministration fungerar så illa att man på detta sättfår en hel rad förslag om utgifter på tilläggsstat,tillsammans på . I inget av dessa fall finns sådana skälanförda att det i sak motiverar den extremaåtgärden att tillgripa tilläggsbudget, vilken judefinitionsmässigt bryter mot tanken att allautgifter bör prövas mot varandra i en samladbedömning.I ett läge när statsmakterna försöker övertygalandets befolkning om nödvändigheten avsparsamhet i de offentliga utgifterna är det djuptolyckligt att förvaltningskontordemonstrerar oförmåga att planera sinegen ekonomi och byråkrati.Ett avslag på förslaget från förvaltningskontoretkan knappast på någon punkt innebära olägenheterför landet och dess innevånare. Ett bifall däremotskulle kunna tolkas som att slapp budgetdisciplinpremieras. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår riksdagensförvaltningskontors förslag om anslag påtilläggsbudget till statsbudgeten för budgetåret1990/91,2. att uppdrar åt riksdagensförvaltningskontor att till kommande budgetårpresentera en plan för neddragning av den internariksdagsbyråkratin .