mot · GE02Sf6 · 1990-11-20 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:51 Vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. I propositionen redogörs för ersättningarna tillsjukvårdshuvudmännen från sjukförsäkringen förår 1991. Vidare föreslår regeringen bl.a. ändringari högkostnadsskyddet. Dessa ersättningar omfattar15,. Av denna summa utgör 14,772miljarder kr. den allmänna sjukvårdsersättningen.Fr.o.m. inräknas i denna summa ersättningför avinstitutionalisering, förebyggande åtgärdersamt tillhandahållande av hjälpmedel. Höjningenav den allmänna sjukvårdsersättningen utgörenbart 100 milj.kr. för år 1991.Under tidigare år har parterna kunnat enas omstorleken på den generella sjukvårdsersättningen.Detta är dock inte fallet vid denna överföring vilkettill stor del förklaras av den snåla ökningen av denallmänna sjukvårdsersättningen. Det är därför felav regeringen att kalla denna redogörelse för enöverenskommelse.I det följande tar vi upp några områden som ärviktiga för att sjukvården skall kunnatillgodose behovet av sjukvård och för attresurserna skall komma till en effektivareanvändning.Avskaffa etableringshindrenPrivatpraktiserande läkare och sjukgymnastersom önskar ansluta sig till sjukförsäkringen kannumera endast göra det om är villigt attteckna avtal med dem. Den tidigare friaetableringsrätten är med vissa undantagbegränsad till ersättningsetableringar inom sammaspecialitet.När det s.k. Dagmar-systemet infördesmotiverades detta bl.a. med att detta skulle leda bättre regional balans beträffande fördelningenav sjukvårdsresurser. Men inget tyder på attetableringsbegränsningarna som är knutna tillDagmar-systemet har lyckats förbättra denregionala balansen.Erfarenheten har istället visat att systemet haromvandlat delar av sjukvården till en handelsvaramed minskad valfrihet. Marknadspriset för attöverta en läkaretablering i ett storstadsområdeutgör enligt ca300 000 kr.Vi anser att det istället måste till positivaåtgärder för att få balans i läkarförsörjningen.Läkare bör stimuleras till att ta anställning elleröppna egen praktik i områden som ärunderförsörjda med läkare. Dessa läkare börerbjudas ett särskilt investeringsstöd, en högreersättning från sjukförsäkringen samt en möjlighettill nedskrivning av studieskulden.Inom vissa begränsade områden äretableringsrätten för läkare och sjukgymnaster tillförsäkringen fri. Men denna frihet har ytterligareinskränkts i samband med attstödområdesindelningen ändrades. råderdet därför inte längre fri etableringsrätt inomGotlands kommun.Etableringsbegränsningarna hämmarförnyelsen av sjukvården och gör det svårare attuppnå målsättningarna i hälso- och sjukvårdslagen.Folkpartiet anser därför att samtligaetableringshinder för läkare och sjukgymnaster böravskaffas.Ge alla rätt till husläkareDet är angeläget att alla människor harmöjlighet att välja den läkare med vilken de ska havaraktiga kontakter, en s.k. husläkare. Inte minstvid behandlingen av kroniska sjukdomar ochpsykosomatiska problem är detta av stor betydelse.För den som så önskar måste det finnas möjlighetatt välja en specialistläkare till sin husläkare.Principen om det fria läkarvalet förutsätter att detvid sidan av den offentliga sjukvården finnsprivatpraktiserande läkare. Fördelningen mellanoffentlig och privat vård skall styras av patienternasval och inte av politiska beslut.Möjligheten till en husläkare bör finnas inomden öppna vården. Patienterna bör ges möjlighetatt själva välja sin vårdgivare genom att årligenregistrera sig hos en läkare. Därmed ges ävenmöjlighet till ett byte av läkare. Läkarna bör kunnavara både offentligt anställda och arbeta i enskildregi.Mycket talar dock för att en minoritet avpersoner, främst på grund av sjukdom, psykiskohälsa, missbruk, social misär eller liknande, intesjälvmant kommer att registrera sig hos någonläkare. Det tillhör primärvårdens uppgifter attstödja också dessa människor på bästa sätt. Det börfinnas möjlighet att erbjuda dessa en läkare ochinformera dem om deras rätt att söka denna.En husläkarreform kan genomföras ochfinansieras på flera olika sätt. Ett alternativ till hurdetta skall kunna organiseras förde vi fram i vårpartimotion om sjukvården (So531) underallmänna motionstiden . Följande är hämtatfrån den aktuella motionen.Vårdcentralerna skall kunna drivas i privat elleroffentlig regi. I bägge fallen bör de få en fast årligersättning för varje patient som registrerats vidvårdcentralen. Ersättningen från det allmänna skallvara på samma nivå i båda fallen. Den bör dockdifferentieras, i första hand efter patientens ålder.Samma ersättningssystem bör tillämpas för privatahusläkare. Genom ett sådant ersättningssystemminskar risken för överetablering t.ex. istorstadsområdena. Ersättningssystemet gör attsåväl vårdcentraler som enskilda husläkare får ettbåde ekonomiskt och medicinskt intresse attförebygga sjukdomar och ge patienterna bästamöjliga vård.Effektivare akutsjukvårdDagens brister inom akutsjukvården hänger ibetydande utsträckning samman med attfärdigbehandlade patienter inte kan skrivas utdärför att det saknas förutsättningar att ge demadekvat hemsjukvård eller institutionsvård ikommunerna. Vi har i vår partimotion medanledning av regeringens proposition 1990/91:14om ansvaret för service och vård till äldre ochhandikappade m.m. föreslagit attprimärkommunerna skall ges ett betalningsansvarför de medicinskt färdigbehandlade inomakutsjukvården.Målet med ett betalningsansvar förfärdigbehandlade patienter är att det på längre siktknappast skall förekomma några betalningar frånkommuner till landsting. Samhällsekonomisktleder därför ett betalningsansvar till storabesparingar eftersom de färdigbehandladepatienterna omhändertas på en mindre kostsamnivå. ökar möjligheten att elimineraköerna till behandling och operationer.Sjukvårdens resurserDen allmänna sjukvårdsersättningen har ökatsmed enbart 100 milj.kr. Vid sidanhärom tillförs sjukvården resurser genommöjligheten att höja vissa avgifter samt genom desärskilda medel som tillförs . Föratt sjukvården inte skulle behöva vidkännas reellaresursminskningar borde emellertid den allmännasjukvårdsersättningen ha höjts med ytterligare 450milj.kr. för år 1991.Sjukvårdens bristande kapacitet och betydandestrukturproblem är inte främst en resursfråga. Mendet är fel att i det ansträngda lägesjukvårdshuvudmännen befinner sig i utsätta demför avsevärda reella resursminskningar med kortvarsel. Detta kan knappast undgå att få negativakonsekvenser på den vård som erbjuds.Vi säger därför nej till denna besparing.Resurser motsvarande minst 450 milj.kr. böråterföras till sjukvården . Vi anvisarfrämst två vägar för detta.För det första erinrar vi om att redani sitt budgetalternativ /91 anvisade 200milj.kr. extra till sjukvården för att bekämpa köer.Hälften härav avsåg första halvåret 1991.För det andra avvisar vi regeringens förslag omatt höja den tillfällig löneskatten. För landstingensdel kan denna beräknas medföra en ökadbelastning på under1991.Sammantaget innebär detta -- till skillnad frånregeringens hållning -- att landstingen kan räknamed oförändrade reala resurser från staten under1991. bör genom ett tillkännagivande tillregeringen begära att åtgärder av detta slag vidtasbeträffande sjukvårdens resurser under 1991.Vi vill vidare erinra om att vi i vår partimotionom vård och service för äldre och handikappadeföreslagit införande av ett primärkommunaltbetalningsansvar för färdigbehandlade patienter isomatisk korttidsvård. En sådan åtgärd leder, somvi betonat ovan, till att patienter kan omhändertaspå en mindre kostsam vårdnivå. Den bör ocksåkunna leda till minskade utgifter inomsjukpenningförsäkringen.Reformen förutsätts till stor del kunnafinansieras genom skatteväxling, men i ettinledande skede bör också ett statsbidrag utgå.Även härigenom tillförs alltså landstingen nyaresurser.HjälpmedelTekniska hjälpmedel har en stor betydelse för dehandikappade människornas livskvalitet. I det dock ofta problem medhjälpmedelsförsörjningen. De handikappadesbehov av hjälpmedel prioriteras ofta för lågt ikonkurrens med andra behov landstingen har. Detbör i princip vara lika självklart att få ett tekniskthjälpmedel som det är att få en viktig medicin. Vivill erinra om att vi i vår handikappolitiskapartimotion fört fram tanken att staten skall ta ettstörre ansvar för detta område bl.a. i syfte atttrygga hjälpmedelsförsörjningen för personer medsvårare problem och av tekniskt avanceradehjälpmedel.Vi vill också påpeka att det inomhjälpmedelshanteringen finns möjligheter tilleffektivare resursanvändning. Hjälpmedel som intelängre används måste komma till användning avandra som behöver dessa. Det händer dock atthjälpmedel som inte längre används blir liggande iolika förrådsutrymmen hos enskilda och påinstitutioner. Det bör därför övervägas omhjälpmedelshanteringen skulle kunna ges ett bättreresursutnyttjande om någon form avdepositionsavgift infördes på en del hjälpmedel.Detta skulle ge incitament till att hjälpmedlenåterlämnades när de inte längre fyller sitt syfte.Bidraget från sjukförsäkringen för hjälpmedelinordnas i den allmännasjukvårdsersättningen. har ersättningenvarit fristående. Detta medför att hjälpmedlen bliren mindre del i den allmännasjukvårdsersättningen. Detta kan leda till att enmindre del än förut används tillhjälpmedelsförsörjning. Vi anser därför atthjälpmedelsersättningen även skall varafristående och inte en del i den allmännasjukvårdsersättningen.Bättre information mellan sjukförsäkring ochsjukvårdUtgifterna för läkemedelsförmånerna har ökatkraftigt inom sjukförsäkringen. Dennautgiftsökning beror i stor utsträckning påutvecklingen av nyare och dyrare läkemedel, menäven på läkarnas förskrivningsvanor ochterapitraditioner. De beslut som läkaren tar omsjukförsäkringsinsatser i öppen vård får ingaekonomiska konsekvenser vare sig för dem självaeller för sjukvårdshuvudmännen. Detta gäller såvälläkemedelsförskrivningar i öppen vård somsjukskrivningar. Läkarna får heller aldrig någrarapporter om storleksordningen på de utgifter deorsakat sjukförsäkringen. Vi tror att detta ärolyckligt och att det försvagarkostnadsmedvetandet inom sjukvården. Vissaförsök har gjorts för att föra över dennainformation från försäkringskassa till läkare. Dettahar uppfattats som ett positivt inslag i arbetet av deberörda.Mot bakgrund av detta förespråkar vi att ettsystem för återföring av information till läkareprövas i stor omfattning. Härigenom bör läkarnaregelbundet få upplysningar om vilka utgifter somderas beslut om läkemedelsförskrivningar ochsjukskrivningar har orsakat socialförsäkringen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om avskaffandetav etableringsbegränsningarna för läkare ochsjukgymnaster,2. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om rätten tillhusläkare,3. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om sjukvårdensresurser ,4. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om tekniskahjälpmedel åt handikappade,5. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om bättreinformation mellan sjukförsäkring och sjukvård.