mot · GD02Kr255 · 1990-01-22 00:00:00 — Grund- och gymnasieskolan har en mycket stor - för att inte säga avgörande - betydelse för att väcka ungdomars intresse för kultur. Det gäller särskilt utformning och innehåll i ämnena svenska, musik och bild. Vi tror att det behövs en översyn av läroplanerna i dessa ämnen för att därigenom utveckla skolans kulturella roll. Följande riktlinjer bör vara vägledande vid en sådan översyn: * En samordning av de kulturella inslagen i ämnena svenska, bild och musik bör ske. Som exempel kan nämnas att en sann bild av skapargärning inte kan åstadkommas om den inte speglar hans gärning inom diktning, musik och film. * En möjlighet som bör undersökas är om det går att inrätta ett samlat kulturblock i ämnesstruktur. Ett sådant kulturblock borde vara sammanhållet någon förmiddag eller eftermiddag för att ge god tid till egna skapande insatser. * Ämnena dans och drama förekommer nästan inte alls i dagens skola. I ett kulturblock som ovan skisserats måste de ha en naturlig plats i dagens skola. Dramaämnet bör ha goda förutsättningar att utveckla ungdomarnas ofta alltför bristfälliga verbala förmåga. Härigenom förstärks kommande generationers möjlighet att fylla vår grundlagsfästa yttrandefrihet med innehåll. * Inom ämnena slöjd och hemkunskap bör lokala hantverkstraditioner belysas samt ge utlopp för barnens skapariver. * Den kommunala bör utvecklas till kommunala kulturskolor som exempelvis också har dans, drama och film på programmet. Tillgång på utbildade lärare måste säkerställas. * Vi måste slå vakt om den rika svenska körtraditionen genom att stimulera varje skola att ha minst en kör. * Skolbiblioteken måste utvecklas. * Varje skola bör upprätta en kulturplan i samverkan mellan skolledning, lärare, elever och föräldrar. Här kan frågor om kulturdagar, kulturprojekt, utsmyckning av skolan m.m. behandlas. De åtgärder vi här har skisserat tar alltså i första hand sikte på att utveckla läroplanen och andra instrument som påverkar skolan. Det är angeläget att den ogynnsamma trend som faktiskt är rådande ifråga om de kulturella ämnenas ställning i de senaste decenniernas läroplansutveckling bryts. Såväl den gamla realskolan som gymnasieskolan med latin- och reallinje hade större utrymme för de kulturella ämnena. Målet bör vara att utveckla elevernas förmåga att med förankring i gången tid kritiskt granska företeelser och för att kunna uppskatta kvalitet. Särskilda kulturpengar i skolan anvisas över utbildningsbudgeten särskilda medel för kulturverksamhet i skolorna. Det är enligt vår mening nu angeläget att göra en utvärdering av användningen av dessa medel. Framförallt måste undersökas hur stor del av medlen som verkligen kommit själva kulturverksamheten till godo och hur mycket som har gått bort i administration. Inriktningen måste vara att medlen ute på skolorna handhas på sådant sätt att de i sin helhet används för kulturändmål. Det är viktigt att denna satsning kan generera nya uppdrag till yrkesverksamma kulturarbetare. I vissa kommuner har man på försök ordnat kulturdagar i skolan på samma sätt som man ordnar friluftsdagar. Det anser vi är en bra modell som bör spridas till flera kommuner. För att genomföra är det viktigt att skolorna utvecklar ett nära och fortlöpande samarbete med ortens och länets kulturarbetare och kulturinstitutioner. I princip bör minst en kulturdag per läsår anordnas på alla stadier. Det är viktigt att länsskolnämnden och kommunförbundets länsavdelning påtar sig ett ansvar för samordning och utveckling. Självfallet skall anordnande av kulturdagar inte reducera kulturambitionerna i övrigt. Från sida har under en följd av år till i både partimotioner och kommittémotioner uppmärksammats kulturens ekonomi. Det är slående hur liten del av statsbudgeten som går till kultur. När man gör en beräkning på den nu framlagda budgeten /91 visar det sig att kulturutgifterna (anslagen C 4 delvis, G 1-37, H 1-3, H 7, H 10-17) utgör av statsbudgeten. Uttryckt i pengar är det 2 502 milj. kr. i en statsbudget på . Med dessa beräkningar som utgångspunkt begär vi ånyo en ingående analys av kulturens ekonomiska villkor. Analysen bör sedan ligga till grund för formulering av ett långsiktigt mål för den ekonomiska omfattningen av statens kultursatsningar. Fram bör man enligt mening inrikta sig på att en procent av statsbudgeten skall gå till kulturella ändamål. föreslår nu ånyo detta krav. Utöver den målformulering för statens direkta engagemang i kulturens finansiering som vi här angivit måste samhället engagera sig också på annat sätt för att klarlägga villkoren och underlätta möjligheterna att finansiera kulturell verksamhet med pengar också ur andra källor. Det är en fördel för utvecklingen av den kulturella mångfalden om olika kategorier av kulturskapare kan ha flera tänkbara finansiärer att kunna vända sig till. I det följande tar vi upp några förslag och tankegångar som kan ha betydelse för möjligheterna att finansiera kulturell verksamhet även på andra sätt än genom direkta anslag ifrån det allmänna. har i motioner såväl 1987 som 1988 krävt en prövning av möjligheterna att inrätta en kultur- och folkrörelsefond med en del av de medel som tillförs staten genom spel och lotterier. Denna idé har mött ett betydande gensvar. Kulturen skulle på detta sätt kunna få del av en ny finansieringskälla som är både långsiktig och stabil. Inrättande av en sådan fond är också naturlig mot bakgrund av att staten genom en omfattande spelverksamhet dränerar intäktsmöjligheterna för folkrörelse- och kultursektorn. Enligt budgetpropositionens uppgifter kan man beräkna att skatter, avgifter och rörelseöverskott från spel och lotterier skulle ge /90 (inkomsttitlarna 1144,1153, 1154, 2151, 2152, 2536). Enligt vår mening bör av dessa statsintäkter tillföras en kultur- och folkrörelsefond. Enligt vår mening bör fonden byggas upp enligt följande tidsplan och riktlinjer: * En organisationskommitté tillkallas . * Denna kommitté utformar förslag till regler för fondens styrning och förvaltning samt formulerar utkast till utdelningsprinciper. * Regeringen förelägger vårriksdagen 1991 erforderliga förslag. * En första avsättning på 250 milj. kr. görs /92. /93 avsätts minst 450 milj. kr. vilket torde utgöra av statens intäkter från spel. * Första utdelning ur fonden sker . * Fonden skall inrikta sin anslagsgivning på nydanande och utvecklande insatser samt investeringar. Kulturinstitutionernas grundbehov skall också i fortsättningen via direkta statsanslag. * Fonden bör ledas av en styrelse med såväl kulturell som finansiell kompetens företrädd. * För de skilda kulturområdena bör finnas särskilda kommittéer för bedömning och utdelning. Sponsring ser ut att bli en växande möjlighet att finansiera kulturell verksamhet. Från näringslivets sida finns uppenbarligen ett visst intresse av att bidra till kulturen. Självfallet sker inte detta av ren oegennytta från företagens sida. Satsningar på kultur är en del i marknadsföringen av företagens produkter eller tjänster. Det är viktigt att hållbara etiska normer utvecklas på detta område. Då kan sponsringen bli en finansieringskälla som är till ömsesidig glädje. Om statligt och kommunalt drivna kulturinstitutioner skall delfinansieras med sponsring är det särskilt viktigt att det sker efter fasta normer. De metoder som används - bland annat när det gäller Operan - gör att hela finansieringsmetoden riskerar att komma i vanrykte. Vi har i princip inget att invända mot att offentliga kulturinstitutioner kompletterar sin finansiering med stöd från bland annat näringslivet. ställer dock följande krav på själva formen för stödet: * Avtalen skall vara öppna. * Generöst betalda mellanhänder måste undvikas. * Sponsringsåtagandet skall ha en klar avgränsning. När det är slut skall inte institutionen vara tvungen att med skattepengar fortsätta åtagandet. Institutionen får således inte bli långsiktigt beroende av sponsring för sin ordinarie verksamhet. * Firmanamn och andra budskap ska inte presenteras påträngande eller störande och får absolut inte inkräkta på den konstnärliga kvaliteten. * Om sponsorn får platser till föreställningar i utbyte för sitt stöd får detta inte ske i sådan omfattning att den övriga publiken åsidosätts. Sponsorns biljettpris bör i princip beräknas utifrån det kostnadsläge som skulle uppstå om inga samhällssubventioner utgick. bör ställa sig bakom dessa riktlinjer vilket bör ges regeringen till känna. Vi vill i detta sammanhang notera det anmärkningsvärda i att så mycket av sponsringen till såväl kultur som idrott kommer från statliga och kommunala institutioner och företag. Det borde studeras närmare. Ur kulturpolitisk synpunkt torde det vara lämpligare att stat och kommun via sina reguljära kulturanslag kunde ge ett mer substansiellt stöd. I detta sammanhang vill vi också nämna mecenatverksamheten. Denna skiljer sig från sponsring så till vida att mecenaten får förutsättas ge sitt stöd eller uppmuntran av mer oegennyttiga motiv än sponsorn som man alltid måste utgå ifrån har en produkt eller tjänst han vill främja försäljningen av. Mecenatverksamhet har så vitt vi vet en mycket blygsam omfattning i vårt land numera. Ett sätt att stimulera kulturen är genom beställningar. Enprocentsregeln för konstnärlig utsmyckning av offentliga byggnader har också givit goda resultat. Det borde vara fullt möjligt att med enprocentsregeln som förebild låta stat, landsting och kommuner vidga sina beställningar också till andra kulturformer. Det är i och för sig inte ovanligt att ett landsting engagerar en musikensemble som musicerar när exempelvis en sjukvårdsinrättning skall invigas. Det borde dock var möjligt att gå ett steg längre och stimulera själva skapandet av musikaliska verk genom att ifråga också beställde en komposition just för invigningstillfället av någon speciell kompositör. På samma sätt skulle en författare kunna skriva ett drama på beställning för att uppföras vid invigning av en skola. Vi har här exemplifierat med stat och kommun. Självfallet bör det vara möjligt att företag visar sitt kulturella intresse på samma sätt. Särskilt värdefullt skulle det vara om våra främsta folkrörelser tog för vana att främja kulturellt skapande på detta sätt. Det finns dock två saker som bör understrykas i detta sammanhang. För det första får beställningar av musik och drama i de exempel vi nämnt ovan inte ske på bekostnad av den konstnärliga utsmyckningen enligt enprocentsregeln. För det andra måste man vara medveten om att långt ifrån alla kulturella skapare är villiga att åta sig beställningsuppdrag eftersom det inte faller in särskilt väl i deras sätt att arbeta. Å andra sidan kanske ett sådant målinriktat skapande passar andra alldeles utmärkt och frigör en hitintills inte utnyttjad kreativ potential. Vissa kulturinstitutioner - bland annat Operan och - drivs i aktiebolagsform. Ett sätt att skaffa nya medel till verksamheten som just denna driftsform erbjuder är att inbjuda till nyteckning av aktier. För att behålla ett dominerande offentligt inflytande behövs ju inte ett 100 %-igt aktieinnehav. I fallet Operan hade kanske en nyemission varit smakligare än det hårt kritiserade sponsorsavtalet med . Vi tror naturligtvis inte att aktier av detta slag skulle kunna bli högavkastande börsaktier vars värde snabbt skulle kunna stegras. Intresset hos såväl den breda allmänheten som hos andra placerare att på mer eller mindre ideella grunder teckna exempelvis skall dock inte underskattas. Genom ägandet kan också ett kulturellt engagemang kanaliseras. Senast i kompletteringspropositionen bör regeringen återkomma med förslag med denna inriktning. Fasta anslag istället för lönebidrag En betydande del av det svenska kulturlivet har erhållit ett omfattande stöd via arbetsmarknadspolitiken. Arkiv, museer och studieförbund har exempelvis haft ett stort antal lönebidragsanställda. Den i och för sig glädjande utvecklingen på arbetsmarknaden har medfört att denna stödkälla för kulturen har minskat kraftigt i omfattning. Det har försatt vissa kulturverksamheter i betydande svårigheter. Vi anser det angeläget att statsmakterna nu tar sitt övergripande kulturella ansvar och medverkar till att medel slussas från kulturarbetsmarknadspolitiken till den mer renodlade kulturpolitiken. Det är en åtgärd som brådskar. På kulturområdet, med dess nära koppling till yttrandefrihetsfrågorna, är det viktigt att variation och mångfald kan upprätthållas. får inte utvecklas till ett Kulturverk. Förslag har funnits som skulle kunna leda fram mot en utveckling i denna riktning. Detta innebär dock inte att vi motsätter oss att något görs för att komma till rätta med den omfattande anslagsuppsplittringen på kulturområdet. Detta måste dock åstadkommas utan att riks dagen och dess ledamöter förlorar insyn och inflytande över kulturpolitikens utveckling. Vilka krav bör då ställas på anslagssystemet. Självfallet är anslagens storlek den viktigaste frågan. Men det är också angeläget att kulturverksamma såväl institutioner som enskilda och grupper - får tidiga besked i ekonomiska frågor för att kunna planera sina aktiviteter med den omsorg som krävs. Vi anser exempelvis att det är ett rimligt krav att klara ekonomiska ramar för höstsäsongens aktiviteter finns senast (mars eller april). I det nuvarande systemet - där riksdagsbeslut och kulturrådsbehandling måste avvaktas - kan det dröja innan besked föreligger. Mot denna bakgrund vill vi skissera ett nytt system för hanteringen av statens kulturbudget: * En samlad kulturproposition bör framläggas för . Häri läggs treårsramar för kulturanslagen fast. Propositionen bör också presentera utförliga utvecklingsprogram för olika kulturverksamheter. * främsta uppgift blir att förbereda kulturpropositionerna . Arbetet skall inriktas på att ta fram ett allsidigt underlag för regeringsförslag och riksdagsbeslut som den allmänna kulturpolitiska debatten främjas. Rådets roll vid anslagshanteringen minskar. * anslag skall vara av två typer: Driftsmedel som ställs till institutionernas (och motsvarande) förfogande åt gången. De nuvarande grundbeloppen bör ingå häri. Projekt- och utvecklingsmedel som ställs till särskilda konstnärliga nämnders och etablerade institutioners förfogande. Dessa skall ha till uppgift att främja kulturell mångfald och nydaning samt utveckla kvaliteten. Anslagsbehov som uppkommer bör i första hand kunna tillgodoses genom dessa medel för att övergå i driftsmedelskategorin senare treårsperioder. * Omfattande partsrepresentation måste undvikas i sammansättningen av Kulturråd, institutionernas styrelser och de ovan nämnda konstnärliga nämnderna. Uppdragsrotation skall främjas. * Ett framtida system med kultur- och folkrörelsefond kan eventuellt kopplas till de ovan angivna konstnärliga nämnderna. Det system vi här skisserat tror vi kommer att främja långsiktigheten i samhällets kultursatsningar som den kulturpolitiska debatten kan få en mer framskjuten ställning. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en samlad utvärdering av kulturpolitiska beslut i enlighet med vad som anges i motionen, 2. att som sin mening ger regeringen tilli känna vad i motionen anförts rörande kulturens roll som regional utvecklingsfaktor, 3. att hos regeringen begär förslag om utveckling av ett riksomfattande aktivitetsansvar för de nationella kulturinstitutionerna och en översyn av , Rikskonserters och Riksutställningars roll i enlighet med vad som anges i motionen, 4. att hos regeringen begär utredning och förslag om ett utvidgat nationalscensbegrepp i enlighet med vad som anges i motionen, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kostnadsfria boklån, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande bokbussar och filialbibliotek, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande kvalitetsvideo på bibliotek, [att hos regeringen begär förslag om införande av ett kulturporto i enlighet med vad som anges i motionen, '] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande översyn av läroplanerna i syfte att utveckla skolans kulturuppgifter,2] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande användningen av de kulturmedel som ställs till skolans förfogande,2] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande kulturdagar i skolan,2] 8. att hos regeringen begär analys av kulturens ekonomiska villkor i vårt land och utformning av ett långsiktigt mål för statens kultursatsningar i enlighet med vad som anges i motionen, 9. att hos regeringen begär förslag om en kultur- och folkrörelsefond i enlighet med de riktlinjer som anges i motionen, 10. att som sin mening ger regeringen till känna de riktlinjer för sponsring som anges i motionen, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vidgad användning av beställningar för att främja kulturellt skapande, 12. att hos regeringen begär att förslag framläggs senast i vårens kompletteringsproposition om användning av nyemission av aktier för att förstärka ekonomin för de kulturinstitutioner som drivs i bolagsform i enlighet med de riktlinjer som anges i motionen, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande behovet av fasta anslag i stället för lönebidrag, 14. att hos regeringen begär att proposition med treårsramar för kulturen framläggs i enlighet med de riktlinjer som anges i motionen, 15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande statens kulturråds uppgift vid införande av treårsramar för kulturen, 16. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande anslagsstrukturen , 17. att som sin mening ger regeringen till känna vad i mo- Mot. tionen anförts rörande representation och uppdragsrotation i styrelser Kr255 () () () () () () 1 1989/90:T912 2 1989/90: Ub251 gotab 99978, 1990