mot · GD02Sf346 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sf346 av m.fl. (fp) Sjukförsäkringen är ett omistligt inslag i det svenska välfärdssystemet. Genom försäkringen finansieras kostnader i samband med läkarvård och annan sjukvårdande behandling, läkemedelsinköp, tandvård, sjukhusvård, sjukresor samt kostnadsfria läkemedel och förbrukningsartiklar. Det viktigaste syftet med försäkringen är emellertid att kompensera för det inkomstbortfall som följer av sjukfrånvaro. Sjukpenning utgår i regel av arbetsinkomsten upp till 7,5 gånger basbeloppet (. Utanför den allmänna försäkringen finns det för många arbetstagare kompletterande system som täcker den återstående delen av inkomstbortfallet. Sjukförsäkringen finansieras genom statsbidrag och genom socialavgifter från arbetsgivare och egenföretagare. Avgiften utgör av avgiftsunderlaget för arbetsgivare och av avgiftsunderlaget för egenföretagare. Kostnadsstegringen i sjukförsäkringen har varit mycket kraftig . beräknas utgifterna uppgå till . Av detta utgör omkring två tredjedelar utgifter för sjukpenningutbetalningar. Den ökade sjukfrånvaron är av flera skäl oroande. I första hand är den ett symptom på allvarliga brister i arbetslivet. Många arbetsmiljöer och arbetssituationer är ännu sådana att de ger upphov till skador och ohälsa. Delar av frånvaron kan också ha samband med vantrivsel och bristande arbetstillfredsställelse. Speciellt kvinnornas högre sjukfrånvaro inger oro. Omfattande förändringar i arbetslivet behövs för att möta dessa problem. I andra hand är den ökade frånvaron ett symptom på brister inom hälsooch sjukvården. Särskilt markant är ökningen av de långa sjukskrivningarna. Bland de långvarigt sjukskrivna finns många som inte i rätt tid får en adekvat behandling i sjukvården eller de andra rehabiliteringsinsatser som de behöver. Detta beror bl.a. på köerna till många typer av operationer. I tredje hand är kostnadsökningen ett symptom på brister i själva sjukförsäkringen. Stickprov har gett vid handen att missbruket av sjukförsäkringen har nått oacceptabla proportioner. Detta har i sin tur ett visst samband med att den ökande arbetsbördan i kassorna har lett till att kontrollen blivit eftersatt. Anhopningen av arbetsskade- och arbetssjukdomsärenden samt timsjukpenningreformen har kraftigt ökat belastningen på kassornas personal. En förändrad sjukskrivningspraxis har också lett till ett ökat antal långa sjukfall. Timsjukpenningen har vidare lett till att många korttidssjukskrivna får ut mer i ersättning från sjukkassan än vad de skulle ha fått i arbetsinkomst. Den snabba utgiftsökningen inom socialförsäkringssystemet har under haft en tendens att tränga undan andra angelägna behov. Transfereringarnas tillväxt har lämnat ett mycket blygsamt utrymme för ökade insatser på en rad viktiga offentliga verksamhetsområden. Detta har i många fall drabbat socialt utsatta grupper. har länge kritiserat denna utveckling och sökt hålla emot den snabba expansionen av socialförsäkringsutgifterna i syfte att möjliggöra en mer solidarisk välfärdspolitik. Även föreslår vi i olika motioner att satsas på det glömda . Dessa insatser bör finansieras genom förändringar inom socialförsäkringssystemet som beskrivs i denna motion. Vi föreslår fyra huvudsakliga förändringar: Öka arbetsgivarnas ansvar för sjukfrånvaron och förenkla administrationen genom införande av en s.k. arbetsgivarperiod . Avskaffa överkompensationen vid korttidsfrånvaro, dvs. den ersättning som utgår utöver av lönen! Samordna arbetsskadeförsäkringen med sjukförsäkringen! Öka läkarnas kostnadsmedvetande vid sjukskrivning och förskrivning av läkemedel! Socialförsäkringssektorns omslutning utgjorde ca . Denna summa finansieras till tre fjärdedelar av socialavgifter. Socialavgiften utgör ett procentuellt påslag på bruttolönen. Till detta kommer den obligatoriska arbetsmiljöavgiften. Avgiften till sjukförsäkringen uppgår f.n. till 10,. Denna avgift är lika hög för alla arbetsgivare. Sjukfrånvaron varierar däremot kraftigt mellan olika typer av arbetsplatser, regioner, yrkeskategorier m.m. Ålder och kön har dessutom en betydande inverkan på sjuktalet. Dessa variationer medför att en del arbetsgivare subventionerar andra arbetsgivare, som andra med hög sjukfrånvaro bland de anställda kommer lindrigare undan. Det faktum att sjukförsäkringsavgiften inte är kopplad till faktiskt utnyttjande ger arbetsgivaren dåliga incitament till initiativ för att förbättra arbetsmiljön och på så vis minska sjukfrånvaron. Vi anser att en viss differentiering vore till nytta. En sådan kan lättast införas genom att systemet förses med en självrisk. Ersättningen bör utbetalas och finansieras av arbetsgivaren, medan som bör stå för finansieringen av de längre sjukfallen. De ökade kostnaderna för arbetsgivarna bör därvid kompenseras genom en sänkning av arbetsgivaravgiften. Gjorda beräkningar tyder på att sänkningen vid införande av en 14 dagars arbetsgivarperiod borde uppgå till . För arbetsgivare med genomsnittlig frånvaro uppstår härvid ingen ekonomisk förändring, medan däremot arbetsgivare med hög resp. låg frånvaro kan göra förluster resp. vinster. Ett införande av arbetsgivarperiod skulle kunna ge upphov till en hel råd positiva effekter, nämligen: - Arbetsgivarna får starka motiv att genast ta itu med sjukfrånvaron genom olika initiativ till arbetsmiljöförbättringar och bättre arbetsledning. - De långa sjukfallen bör förhoppningsvis kunna bli färre, eftersom alla långa sjukfall börjar som korta sjukfall. Arbetsgivarnas ökade engagemang för att minska korttidsfrånvaron genom arbetsmiljöinsatser bör i viss utsträckning kunna förebygga uppkomsten av långa sjukfall. - Fusket inom sjukförsäkringen skulle minska, eftersom arbetstagaren inte kan vara på sin arbetsplats när vederbörande sjukskrivit sig. - Försäkringskassorna skulle avlastas tunga administrativa uppgifter och större resurser skulle kunna inriktas på rehabilitering och de långa sjukfallen. Även positivt inriktade kontrollinsatser (t.ex. enligt den s.k. Trelleborgsmodellen) skulle kunna öka. Systemet med arbetsgivarperiod och det besläktade systemet med arbetsgivarinträde är inte oprövat. Vi vill peka på de positiva erfarenheterna från den statliga sektorn liksom från våra nordiska grannländer och . Så vitt vi har kunnat utröna framförs det i dessa länder inte någon kritik mot den roll som arbetsgivarna har tilldelats i sjukförsäkringssystemet. Vi hänvisar på denna punkt till 1988:68 Vad kan vi lära av grannen? Det svenska pensionssystemet i nordisk belysning. Vissa invändningar mot arbetsgivarperioden förtjänar emellertid att tas på allvar. En farhåga som ofta framförts är att ett större risktagande för arbetsgivaren skulle innebära att grupper med stor förväntad frånvaro (t.ex. handikappade och småbarnsföräldrar) skulle få svårare att hävda sig på arbetsmarknaden. Det är dock viktigt att påpeka att dessa problem finns . En annat problem kan vara att arbetsgivare med ett fåtal anställda skulle gå miste om den riskspridning som finns inbyggd i det nuvarande systemet. Särskilda modifikationer i modellen kan erfordras för att hantera dessa problem. I vissa situationer kan det t.ex. vara lämpligt att det allmänna träder i arbetsgivarens ställe som riskbärare för frånvaron hos personer som har svårt att göra sig gällande på arbetsmarknaden. En möjlighet är också att nuvarande modell bibehålls för arbetsgivare med mycket få anställda. Vi förutsätter att regeringen överväger dessa frågor i samråd med arbetsmarknadens parter. Vid införande av arbetsgivarperiod blir det rationellt för arbetsgivarna att sammanföra de av arbetsinkomsten som täcks av sjukförsäkringen med det överskjutande belopp som utgår på grund av avtal. I praktiken torde reformen därför leda till en hundraprocentig sjuklön från arbetsgivaren, utan karensdag. Vi är på principiella grunder tveksamma till en så hög kompensationsnivå, men konstaterar att frågan om kompensationsnivåns höjd numera har blivit en avtalsfråga som riksdag och regering har begränsade möjligheter att påverka. Utöver en arbetsgivarperiod finns starka skäl för införande av arbetsgivarinträde under resterande sjukskrivningsperiod. Om den försäkrade sjukanmäler sig till arbetsgivaren finns det praktiska skäl att även i fortsättningen låta arbetsgivaren administrera ersättningen. Avskaffa överkompensationen vid korta sjukfall (ersättning som överstiger arbetsinkomsten)! Vid sjukskrivning skall inkomstbortfallet från kompenseras av arbetsförtjänsten. I samband med sjukpenningreformen 1987 blev resultatet att många försäkrade vid sjukdom får en betydligt högre kompensationsnivå. beräknades sjukpenningen på den genomsnittliga årsinkomsten. De som arbetade deltid eller var studerande stora delar av året fick i vissa situationer en betydligt lägre ersättning från än motsvarande löneavdrag. Timsjukpenningreformen innebar att sjukpenning utbetalas för de dagar förvärvsarbete skulle ha ägt rum. Detta leder till överkompensation om inkomsterna är ojämnt fördelade i tiden (s.k. koncentrerad heltid). Infaller sjukskrivningen då inkomsten är lägre blir ersättningen ofta högre än motsvarande arbetsinkomst. När reformen genomfördes varnade mycket bestämt för denna effekt. Det fanns redan då beräkningar från RRV som tydde på att över 500 milj. kr. skulle rinna iväg i överkompensation. påvisade att anställda med koncentrerad deltid genom att begära undantag från arbetsgivarinträde kunde nå kompensationsnivåer på av normal arbetslön. Dessa varningar negligerades av regeringen och riksdagsmajoriteten. De undersökningar som gjorts efter reformens genomförande bekräftar att överkompensation ofta förekommer. Vi hänvisar bl.a. till RFVs rapport till regeringen "Erfarenheter av sjukpenningreformen (RFV anser 1988:7). Överkompensation vid sjukdom är med stor sannolikhet en av flera orsaker till den kraftiga ökningen av utgifterna inom försäkringen. Genom införande av arbetsgivarperiod upphävs i praktiken den misslyckade timsjukpenningreformen. Ett av de huvudproblem som reformen avsåg att lösa, nämligen kravet på en mer rättvis ersättning till deltidsarbetande med ojämnt fördelad arbetstid, kommer härigenom att lösas enligt den andra huvudmodell som många remissinstanser förordade inför denna reform. Denna modell är både mer rättvis och mer ekonomisk för försäkringssystemet. I regeringen proposition 1989/90:62 om insatser för aktiv rehabilitering och arbetslivsfondens verksamhet föreslås ökade resurser till försäkringskassorna för bl.a. kontrollverksamhet av sjukskrivna. I budgetpropositionen föreslås att denna kontrollverksamhet tillsammans med nya åtaganden skall ges resurser omfattande 92 milj. kr. under kommande budgetår. Ett införande av arbetsgivarperiod medför en kraftigt minskad belastning på försäkringskassorna, vilket bör ge utrymme för insatser på andra eftersatta områden, såsom arbete med långtidssjuka. Ökade personalresurser krävs därför inte, och vi yrkar mot den bakgrunden avslag på regeringens äskande i denna del. Vi vill dock understryka att även med ett system med arbetsgivarinträde och arbetsgivarperiod skall ansvara för eventuell kontrollverksamhet. I samma proposition (1989/90:62) föreslås ytterligare nivåer i sjukpenningförsäkringen, nämligen en fjärdedels och tre fjärdedels sjukpenning. Detta är ett steg i rätt riktning för att underlätta rehabiliteringsarbetet. Enligt vår mening finns det emellertid skäl att helt lämna den stela låsningen till fasta nivåer. Det bör vara läkaren, och arbetsgivaren som i samråd med den försäkrade avgör vilken procentandel som bör tillämpas. Det bör således bli möjligt att vara sjukskriven i en omfattning av t.ex. om detta skulle främja rehabiliteringen. Samordna arbetsskadeförsäkringen med sjukförsäkringen! Arbetsskadeförsäkringen är samordnad med den allmänna sjukförsäkringen på så sätt att ersättning utges från sjukförsäkringen sedan skadan uppkom (samordningstiden). Från arbetsskadeförsäkringen utgår efter samordningstidens slut i princip full ersättning. Antalet arbetsskadeärenden har ökat mycket kraftigt. var antalet ärenden som skulle prövas hos drygt 54 000. beräknas motsvarande antal ärenden vara drygt 119 000. Försäkringens kostnader har ökat från 1,6 miljarder till 8,8 miljarder. Handläggningstiderna för beslut var drygt . Enligt beräkningar var 1 050 handläggare då sysselsatta med handläggning av arbetsskadeärenden. Att arbetsskadeförsäkringen i många fall motverkar sitt eget syfte är vid det här laget allmänt erkänt. Många som väntar på prövning av sina ersättningsanspråk är svagt motiverade att genomgå en rehabilitering. Genom försäkringsdomstolarnas allt generösare kriterier har fler och fler typer av skador och sjukdomar kommit att klassificeras som arbetsrelaterade. Detta får helt naturligt till konsekvens att det strömmar in fler ansökningar. har den ersättning som utgår vid vanlig sjukdom genom avtal som omfattar flertalet arbetstagare höjts till av inkomstbortfallet. Motivet för att vidmakthålla en separat arbetsskadeförsäkring har därmed försvagats. Som skäl för att vidmakthålla arbetsskadeförsäkringen i nuvarande form anförs ibland behovet av information om risker i arbetsmiljön. Vi delar bedömningen att denna information är viktig men menar att även uppgifter om sjukfall har betydelse för arbetet att utveckla arbetsmiljön och upptäcka speciella riskfaktorer. Mot denna bakgrund föreslår vi att en utredning om en integration av arbetsskadeförsäkringen med sjukförsäkringen omgående inleds. I avvaktan på utredningens överväganden förordar vi att den s.k. samordningstiden förlängs från nuvarande . Detta borde minska tillströmningen av nya ärenden vid försäkringskassorna och därmed möjliggöra en snabbare behandling av återstående ärenden. En stor utgift inom sjukförsäkringen avser läkemedelsförmånerna. Även på detta område har det noterats en kraftig kostnadsutveckling under senare Utgifterna beräknas uppgå till . var utgifterna 516 miljoner och 2,3 miljarder. Denna utgiftsökning beror i stor utsträckning på utvecklingen av nyare och dyrare läkemedel, men även på läkarnas förskrivningsvanor och terapitraditioner. De beslut som läkaren tar om sjukförsäkringsinsatser får inga ekonomiska konsekvenser vare sig för dem själva eller för sjukvårdshuvudmännen. Detta gäller såväl läkemedelsförskrivningar som sjukskrivningar. Läkarna får heller aldrig några rapporter om storleksordningen på de utgifter de orsakat sjukförsäkringen. Vi tror att detta är olyckligt och att det försvagar kostnadsmedvetandet inom sjukvården. Mot denna bakgrund vill vi föreslå att ett system för återförande av information till läkare införs. Härigenom bör läkarna regelbundet få upplysningar om vilka utgifter som deras beslut har orsakat socialförsäkringen genom läkemedelsförskrivningar och sjukskrivningar. Överföring av medel från sjukförsäkringen till sjukvården En person som är i behov av t.ex. en kranskärlsoperation får ofta gå och vänta på insatsen . Till den sjuke utbetalar sjukpenning, som samhället går miste om produktion. Dessutom utsätts den sjuke för ett svårt lidande, vilket delvis är orsakat av sjukdomen. Att inte få tillhöra en arbetsgemenskap tär ytterligare på livslusten och kan lätt medföra psykiska störningar. Denna långa väntan på operation kan medföra allvarliga följdsjukdomar av både somatisk och psykisk karaktär. Detta kan omöjliggöra ett återinträde på arbetsmarknaden. Förtidspension blir för många det enda alternativet. Många som köar för en operation är pensionerade. Även för dessa patienter medför den långa väntetiden lidande och risker för följdsjukdomar eller i värsta fall en alltför tidig död. Kommuner och landsting kan påverkas indirekt t.ex. genom tillkommande kostnader för färdtjänst och hemtjänst samt genom fördyrad sjukvård. Från både mänskliga och ekonomiska utgångspunkter finns det därför starka skäl att ta krafttag mot köerna inom sjukvård. I en annan motion från om sjukvård föreslår vi att det belopp som regeringen äskar för detta ändamål ökas kraftigt, genom att ytterligare 229 milj. kr. anslås för att eliminera köer i sjukvården. Regeringen har länge motverkat en överföring av medel från sjukförsäkringen till sjukvården i syfte att kapa köerna. Enligt vår mening bör sådana försök i stället uppmuntras. Väl genomtänkta projekt som t.ex. det s.k. Bohus-försöket bör kunna bidra både till en bättre sjukvård och en dämpad utgiftsutveckling inom sjukförsäkringen. Kvinnorna har genomgående en högre sjukfrånvaro än män. var kvinnornas sjuktal 28,7 och männens var 22. har kvinnornas sjuktal ökat betydligt mera än männens. Ökningen för kvinnorna har varit 9,2 och för männen 4,6. Kvinnorna svarar därmed för mer än 2/3 av sjuktalets ökning . Det finns sannolikt en rad olika orsaker till dessa skillnader mellan könen. En viktig faktor är vår höga och ökande förvärvsfrekvens bland kvinnor. Häri finns också ett skäl till att sjuktalet som helhet har ökat . Kvinnornas högre sjuktal avspeglar också att ansvarsfördelningen i hemmen ännu är ojämn. Det höga sjuktalet bland kvinnor är en varningssignal som tyder på brister i arbetslivet. Om det höga sjuktalet skall kunna sänkas måste dessa problem ägnas ökad uppmärksamhet. Vi anser att skillnaderna i sjukfrånvaron mellan män och kvinnor bör kartläggas och analyseras som underlag för fortsatta överväganden om hur arbetslivets villkor ska kunna förbättras. Att uppskatta de ekonomiska effekterna av de förslag vi här har framfört rymmer betydande svårigheter. På räknar vi med att kostnadstrycket ska kunna dämpas med åtskilliga miljarder kronor bl.a. genom att sjuktalet pressas tillbaka, att läckaget av överkompensation stoppas och att trycket mot arbetsskadeförsäkringen dämpas. Men redan på kort sikt bör man konservativt kunna räkna med i minskade utgifter. För den största posten i denna besparing står avskaffandet av överkompensationen vid korttidsfrånvaro. Kostnaden för detta bedömdes före reformen uppgå till över 500 milj. kr. Den ökning av sjuktalet som därefter har ägt rum, de stickprov som har företagits samt den ökning av den genomsnittliga dagersättningen som har inträtt gör det rimligt att nu uppskatta överkompensationen till minst 700 milj. kr. Införandet av arbetsgivarperiod anser vi kortsiktigt bör kunna leda till en kostnadsminskning på minst 100 milj. kr. Förslaget om förlängd samordningsperiod förutses som tidigare medföra en besparing om 150 milj. kr. Den minskade arbetsbördan inom försäkringskassorna gör det i första hand möjligt att avstå från den föreslagna administrativa förstärkningen på 92 milj. kr. Slutligen räknar vi med att ett höjt kostnadsmedvetande inom sjukvården genom bättre rapportering på kort sikt ska kunna leda till en nettobesparing på 50 milj. kr. På bedömer vi att de förändringar vi här har föreslagit bör kunna leda till kostnadsminskningar om . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till införande av s.k. arbetsgivarperiod enligt de riktlinjer som angivits i motionen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om överkompensationen vid korttidsfrånvaro, 3. att för /91 till B 2 Allmänna anslår 92 milj. kr. mindre än regeringen föreslagit eller således , 4. att hos regeringen begär förslag om avskaffande av de fasta nivåerna i sjukpenningförsäkringen, 5. att hos regeringen begär utredning av en integration av arbetsskadeförsäkringen med sjukförsäkringen, 6. att beslutar förlänga den s.k. samordningstiden mellan arbetsskadeförsäkringen och sjukförsäkringen från 90 , [att hos regeringen begär förslag till åtgärder för att ge läkarna information om kostnadseffekter av sjukskrivningar och läkemedelsförskrivningar,1] 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för kartläggning och analys av manlig och kvinnlig sjukfrånvaro, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om överföring av medel från sjukförsäkringen till sjukvården. () () 1 1989/90:So515