mot · GD02Bo403 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90: B o403 av m.fl. (m) Valfrihet i boendet Svensk bostadspolitik präglas av hård detaljreglering och styrning, stora subventioner och brist på valfrihet i boendet. Äganderätten har urholkats alltmer. Antalet bostäder per 1 000 invånare är 463 i . Det är fler än i något annat jämförbart land. Trots detta kan inte hundratusentals människor i vårt land förverkliga sina bostadsönskemål. Detta beror på att den socialistiska mark- och bostadspolitik som har förts i har resulterat i så omfattande trögrörlighet att bostadsmarknaden helt enkelt inte längre fungerar. Enligt Moderata samlingspartiets uppfattning måste svensk bostadspolitik förändras i grunden. Utgångspunkter för våra förslag är valfrihet för de enskilda människorna och respekt för den enskilda äganderätten. Våra förslag innebär bl.a: Moderata samlingspartiets grundläggande uppfattning är att med markägande skall följa rätten att bestämma över egendomen, att bruka, bebygga och sälja den m.m. - Då markägares rätt inskränks skall utgångspunkten vara att han erhåller full ekonomisk gottgörelse. - Förköpslagen inskränker äganderätten på ett oacceptabelt sätt och skall därför avskaffas. Människornas möjlighet att välja hur de vill bo skall stärkas genom att neutraliteten mellan olika upplåtelseformer återupprättas. En särskild utredning bör tillsättas för att överväga hur realisationsvinstbeskattning av bostäder kan utformas för att begränsas till korta innehav eller helt avskaffas. - Strandskyddsreglerna bör ändras så att det blir lättare att bygga, bl.a. fritidshus, nära stränder på landsbygden. - All den diskriminerande lagstiftning mot enskild bostadsrätt som socialdemokraterna med stöd av kommunisterna genomdrivit skall avskaffas. - Hyresgästernas egna värderingar måste få ökat genomslag vid hyressättningen genom att lägesfaktorn ges ökad tyngd. - Dagens omyndigförklaring av landets hyresgäster måste avskaffas. Hyresförhandlingslagen skall ändras så att den enskilde hyresgästen får förhandlingsrätt gentemot värden. 1* 1989190. - Ett särskilt bosparsystem, öppet för alla, vilket premierar förvärv av egen bostad, skall inrättas. - För att avveckla dagens kostnadsdrivande lånekineseri bör gällande låneregler ersättas med ett enhetslånesystem. - För att underlätta god omvårdnad och ett bättre underhåll av fastighetsbeståndet bör ett system med skattefri avsättning till fastighetsanknutna reparationsfonder införas. - Straffbeskattningen av landets villaägare måste upphävas. Bostadsområdet är den samhällssektor i där socialistisk regleringsoch planhushållningspolitik är som mest utvecklad. Det är också en sektor som kännetecknas av köer, bristande valfrihet, krångel och byråkrati, snabb kostnadsökning och ensidig favorisering av kommunala bostadsföretag samt de rikskooperativa företagen . Äganderätten har urgröpts alltmer. Den enskilde hyresgästens inflytande utövas av , trots att flertalet hyresgäster inte är medlemmar av organisationen. Kommunerna, vilket i praktiken är detsamma som en handfull lokala politiker, har ett avgörande inflytande över all byggverksamhet. Den socialistiska bostadspolitiken präglas av hård detaljreglering och styrning, stora subventioner och brist på valfrihet i boendet. Denna utveckling har förstärkts efter socialdemokraternas återkomst till regeringsmakten genom en lång rad lagändringar och skattehöjningar. För de boende har varit ett förlorat decennium. Bostadspolitiken i uppvisar i själva verket stora likheter med vad som varit - och delvis ännu är - den normala ordningen i . Men medan folken i flertalet östeuropeiska länder nu försöker göra sig av med de regleringar och påbud som genomförts under den kommunistiska eran fortsätter socialdemokraterna envetet att försvara regleringspolitiken i . Den stora trögrörligheten på bostadsmarknaden medför att hundratusentals människor i vårt land inte kan förverkliga sina bostadsönskemål, trots att vi i har flest bostäder i förhållande till folkmängden i hela världen. Det får återverkningar på bland annat arbetsmarknaden genom att försvåra flyttning till en ny ort med ett bättre jobb. Såväl människors välfärd som ekonomi blir lidande. Detta är det yttersta beviset för socialdemokraternas totala misslyckande inom bostadspolitiken. Utgångspunkten för moderat mark- och bostadspolitik är att människorna skall kunna välja den bostad de önskar. Bostadsmarknaden skall styras av människornas efterfrågan, inte av detaljreglering, politiker och byråkrater. Om de boendes önskemål får styra utvecklingen kommer detta att få till följd att såväl den inre sorn den yttre boendemiljön förbättras. Bostadspolitiken skall på olika sätt gynna personligt ägande av bostad. Det ger trygghet och frihet för de boende. Det är också från såväl personlig som nationell synpunkt ekonomiskt fördelaktigt. Den bostadspolitik som förts i har emellertid motverkat såväl valfrihet som enskilt ägande av bostad. En av den västerländska civilisationens grundpelare är den enskilda äganderätten. Den är en omistlig del i en demokrati. Det är bl.a. därför som äganderätten garanteras i den europeiska konventionen om mänskliga frioch rättigheter. Ägandet stärker människors oberoende och utgör en trygghetsfaktor, men lägger den ett ansvar på ägaren. Enskilt ägande leder till decentralisering av en rad beslut, vilka är nödvändiga element i och förutsättningar för marknadsekonomi. Välfärd och enskilt ägande går hand i hand. I ett samhälle som domineras av kollektivt ägande ersätts den enskilde individens ansvarstagande av de mer eller mindre anonyma kollektivens beslut. Socialdemokraterna har genom olika lagar lyckats genomdriva en gradvis urholkning av äganderättens innehåll i vårt Iand. Exempel på lagstiftning med sådan innebörd är PBL, expropriationslagstiftningen och förköpslagen. Moderata samlingspartiets grundläggande uppfattning är att med markägande skall följa rätten att bestämma över egendomen, att bruka, bebygga och sälja den m.m. Statens eller kommunernas inskränkningar i enskilda markägares rätt får endast ske på följande grunder: - för att skydda andra människor till liv, hälsa och säkerhet - för att skydda miljön och naturen för att kunna genomföra för landet eller kommunen ytterst angelägna Då markägares rätt inskränks skall utgångspunkten vara att han erhåller full ekonomisk gottgörelse. Förköp, expropriation och markvillkor Den har byggts ut alltmer och omfattar nu ett stort antal förköpsgrunder. Det kommunala planmonopolet, expropriationslagen och överlägsna ekonomiska och personella resurser ger kommunerna en mycket stark ställning gentemot de enskilda fastighetsägarna. Kommunerna har härigenom möjlighet att genomföra sina planer utan att behöva ta till förköpsmöjligheterna. Förköpslagen bör därför avskaffas. Expropriation skall kunna tillgripas endast om kommunen har ett nödvändigt och påvisbart behov av aktuell fastighet inom snar framtid. Kommunen skall därvid betala det fulla marknadsvärdet för fastigheten samt ersätta ägaren för de kostnader som uppkommer genom expropriationen. Markvillkoret, som innebär att statliga bostadslån inte utgår om inte kommunen upplåtit marken eller själv äger den, leder till att enskilt byggande ytterligare stryps. Markvillkoret är ett inslag i de socialdemokratiska strä vandena att skapa en total planhushållning på bostadsområdet. Exploatering och byggande i privat regi försvåras. Markvillkoret bör därför avskaffas. Det finns stor variation då det gäller vilka bostäder människor efterfrågar. Äldre personer kan finna att en modern lägenhet i en större tätort erbjuder en tillfredsställande komfort och ett bra utbud av service. Barnfamiljer kan anse att en villa eller ett radhus i en förort ger den bästa uppväxtmiljön för barnen. Andra personer kan tycka att de längre avstånden och den lägre servicenivån ett boende i glesbygd medför kompenseras av bl.a. närheten till naturen. Det väsentliga är att människor ges reell möjlighet att välja den boendeform de själva föredrar. Moderat bostadspolitik har fyra mål: Bostads- och skattepolitiken skall ge förutsättningar för människor att själva välja bostad och upplåtelseform. Ägande av bostad skall underlättas. Reglering och byråkrati skall avskaffas. Straffbeskattningen av boendet skall avskaffas. Om moderata tankegångar blev vägledande för bostadspolitiken skulle stora och för medborgarna positiva förändringar inträffa. Steg för steg skulle politiken läggas om i syfte att dels möjliggöra för medborgarna att fritt välja det slags bostad och upplåtelseform som vederbörande önskar, dels begränsa den offentliga styrningen av bostadsmarknaden och de höga indirekta bostadskostnaderna. skulle en allmän skattesänkning genomföras som skulle möjliggöra för de enskilda att betala den verkliga kostnaden för boendet. Minskad reglering och byråkrati skulle förbilliga bostadsproduktionen. Ökad konkurrens inom byggnadsområdet skulle resultera i lägre priser. Medborgarnas efterfrågan skulle i ökad utsträckning styra utformningen av såväl bostäder som bostadsområden. Marknaden skulle anpassa sig till bostadskonsumenternas efterfrågan. Detta skulle leda till en bättre boendemiljö och ett mer varierat bostadsbestånd. Direkt och indirekt ägande Spritt bostadsägande Äganderätten har på flera sätt stor betydelse för medborgaren. Bostaden i form av till exempel småhus eller bostadsrätt är för många människor den viktigaste och mest värdefulla ägodelen. Ett spritt bostadsägande för det goda med sig att drift och underhåll blir både billigare och bättre. Den som äger något tar också som regel god hand om egendomen. Trots att önskan om en egen ägd bostad är djupt rotad i det svenska samhället är exempelvis andelen småhus påtagligt lägre i än i de flesta andra länder i västvärlden. Socialdemokraternas dokumenterade motvilja mot äganderätt är den främsta orsaken till att småhusandelen är så låg. Avdragsbegränsning, fastighetsskatt och senast ny fastighetstaxering har drivit upp kostnaderna till en för många medborgare alltför hög nivå. Låne- och skatteregler har dessutom utformats så att de direkt diskriminerar enskilt ägande. Detta har resulterat i att i det närmaste alla nybyggda småhus i grupp upplåts med hyres- eller bostadsrätt. Orsaken är att boendekostnaden i ett normalstort eget ägt småhus blir mer än högre jämfört med det som är upplåtet med hyres- eller bostadsrätt. Detta är naturligtvis en högst medveten socialistisk politik, vars yttersta syfte är att avskaffa den enskilda äganderätten genom att göra den ekonomiskt ouppnåelig. Även försäljningen av befintliga egnahem har minskat betydligt, trots att efterfrågan är fortsatt hög. Den främsta orsaken till detta är den nuvarande flyttskatten, dvs realisationsvinstbeskattningen. Den är en av de viktigaste orsakerna till den bristande rörligheten på den svenska bostadsmarknaden. Det blir allt svårare för människorna att få tag på den bostad de vill ha, trots att antalet bostäder aldrig varit större. Vid en internationell jämförelse kan man konstatera att i finns ingen reavinstskatt innehav. I , och går gränsen vid , och i vid . , , och har över huvud taget ingen reavinstbeskattning av bostäder. De som drabbas direkt av effekterna av den orättvisa flyttskatten är bland andra de många barnfamiljer som skulle vilja komma in på småhusmarknaden eller som behöver ett större hus. Men även de tiotusentals ungdomar som saknar egen bostad drabbas, eftersom de mindre lägenheter de i första hand efterfrågar är upptagna av småhusköande barnfamiljer. Enligt vår uppfattning måste dessa orättvisor elimineras. Vi föreslår därför att nuvarande statliga låneregelsystem avskaffas och ersätts med lika regler för samtliga upplåtelseformer. skall realisationsvinster beskattas efter full indexuppräkning av anskaffningsvärdet. Uppskovsmöjligheterna skall vidgas så att de får tillämpas för såväl egna småhus som bostadsrätter. Hela systemet för beskattning av realisationsvinster vid försäljning av bostäder bör bli föremål för en särskild utredning. Därvid bör övervägas hur beskattningen skall utformas för att endast omfatta tidsmässigt korta innehav eller om den helt kan slopas. Att bo i fritidshus har blivit ett allt viktigare fritids- och semesteraltemativ. En politik som underlättar fritidshusboende ger hela en mängd fördelar. Bl.a. skapas ett större underlag för service i olika avseenden. Detta skulle även gynna de permanent bofasta. Utvecklingen på landsbygden skulle främjas genom en sådan utveckling. Det är viktigt att kommunerna på alla sätt underlättar för medborgarna att bygga fritidshus. Detta kan ske genom att fler områden avsätts för fritidshusboende. Lika viktigt är att hindrande regler i (PBL) tas bort. områdesbestämmelser kan användas för att förhindra bebyggelse i icke detaljplanelagda områden, och därför bör dessa bestämmelser utmönstras ur PBL. Rätten att bygga utanför detaljplan skall gälla generellt. Det är endast i fråga om placering och utförande som skall kunna uppställa krav. En politik med denna inriktning är av stort värde för turismen och för alla medborgare som eller vill bo i eget eller hyrt fritidshus. Fritidshusboende skulle vidare kunna stimuleras om de nu gällande, onödigt restriktiva, strandskyddsbestämmelserna förändrades. I naturvårdslagen stadgas att generellt strandskydd gäller i intill från strand. Där får bebyggelse inte ske. Enligt Moderata samlingspartiets uppfattning är det fel att ha en generell bestämmelse för hela landet, som inte tar hänsyn till faktiska förhållanden. Redan av detta skäl bör strandskyddslagen revideras. I finns sammantaget så mycket strandmark att ett frisläppande på intet sätt utgör något hot mot allmänhetens möjligheter att fritt kunna nå stränderna. Att helt upphäva strandskyddsbestämmelserna låter sig dock inte göras, eftersom vissa strandavsnitt behöver skyddas från exploatering. Kommunen skall då i detaljplan kunna undanta sådan strand från bebyggelse. Vi är övertygade om att på detta sätt ändrade regler skulle resultera i en positiv utveckling för många stagnerande glesbygdssamhällen och bidra till ett bevarande av det öppna landskapet och en levande landsbygd. Ytterligare en väg att tillgodose människors önskan om en egen ägd bostad vore att införa ett ägarlägenhetssystem. Många av dem som önskar en egen ägd bostad föredrar att bo i flerbostadshus. Ägarlägenheter finns över hela världen men inte i . Den statliga ägarlägenhetsutredningen har visat att det inte finns några principiella hinder för ett införande även i . För att på detta sätt ytterligare bredda valfriheten föreslår vi att ett system med ägarlägenheter införs. Bostadsrätt är en form av boende som efterfrågas av många. Andelen lägenheter med bostadsrätt uppgår till av det totala bostadsbeståndet. Genom god omvårdnad, sparsamhet och egna arbetsinsatser blir både driftsoch underhållskostnader lägre i bostadsrätt än i hyresrätt. Trots det motarbetas många producenter på bostadsrättsmarknaden av såväl den nuvarande regeringen som en rad kommuner i vårt land. Det är vanligt att de enda företag som tilldelas mark för bostadsrättsbebyggelse är de rikskooperativa företagen . Genom att de många olika enskilda bostadsrättsproducenterna utestängs försämras konkurrensen, kvalitetsutvecklingen och kostnadspressen. Därmed påverkas konsumenternas valfrihet och boendekostnader negativt. Lagstiftningen måste enligt vår uppfattning reformeras. Det innebär, förutom att markvillkoret avskaffas, att all den mot enskild bostadsrätt diskriminerande lagstiftning som socialdemokraterna med stöd av kommunisterna har genomdrivit skall avvecklas. Det innebär följande ändringar: Särbehandlingen av Sveriges Bostadsrättsföreningars () genom bl.a. tillståndslagen måste upphöra. Nuvarande regler om rätt för HSB och att tillämpa hembudsskyldighet för nya bostadsrättsföreningar avskaffas. Den s.k. ombildningslagen ändras så att bostadsrättsföreningar kan bildas med endast tre lägenheter. bör avskaffa den införda regeln, lex , om slopande av räntebidrag vid överlåtelse av allmännyttiga bostadsföretag eller sådana företags fastigheter. Hyresgäster i privatägda flerbostadshus kan genom s.k. intresseanmälan erhålla företrädesrätt framför en annan köpare för förvärv och ombildning till bostadsrätt. De ca 1 600 000 människor som bor i allmännyttan bör ha samma rättigheter som de som bor i privatägda hus. För många människor är hyresrätten den mest attraktiva boendeformen, eftersom de varken kan eller vill binda det kapital som fordras för en ägd bostad. Många, inte minst äldre, föredrar den höga servicenivå som hyresrätten innebär. Hyresrätten kommer även att spela en stor roll på bostadsmarknaden. Nästan hälften av alla bostäder i () är hyreslägenheter. Valfriheten för dem som önskar bo i hyresrätt är emellertid begränsad, beroende på att den socialistiska regleringspolitiken satt marknaden ur spel. Den låga rörligheten både inom och mellan de olika upplåtelseformerna drabbar självfallet även dem som önskar bo med hyresrätt. En fungerande hyresmarknad förutsätter att konsumenternas egna värderingar får påverka hyressättningen. Fick konsumenternas efterfrågan avgöra, skulle inte en ocentralt belägen lägenhet ofta ha samma eller högre hyra som en liknande lägenhet i tätortens centrum. En förändring kräver att nuvarande s.k. bruksvärdessystem reformeras, bl.a. så att lägesfaktorn ges ökad tyngd vid hyressättningen och att hyreslagen ses över. Den enskilde hyresgästen har ett begränsat inflytande över hyresnivån. Lagstiftningen är så utformad att hyresgästen i praktiken är förhindrad att själv eller genom ombud förhandla med fastighetsägaren om sin hyra m.m. Gällande regelsystem ger normalt sett hyresgästförening tillhörande monopol på att företräda den enskilde hyresgästen. En omyndigförklaring som denna av ett lands hyresgäster torde vara unik i västvärlden. Systemets orimlighet illustreras dessutom av att tre hyresgäster av fyra inte vill vara medlemmar i dessa föreningar. Moderata samlingspartiet har kritiserat gällande ordning. Enligt vår uppfattning skall hyresförhandlingslagen ändras så att det är den enskilde hyresgästen som har förhandlingsrätt gentemot värden. Denna rätt kan hyresgästen efter eget önskemål överlåta på annan, exempelvis hyres gästförening i det hus han eller hon bor i, annan större förening eller särskilt ombud. Vidare skall systemet med uttaxering av förhandlingskostnader och avgifter för fritids- och boendeinflytandeverksamhet via hyran från hyresgäster avskaffas. Hyresgäst kan klaga på hyresvillkor och dylikt hos hyresnämnd och bostadsdomstol. Dessa organ är partssammansatta, vilket innebär att ärendena avgörs av utöver domaren en representant för fastighetsägarna och en för . Eftersom de bägge avtalsparterna naturligt nog slår vakt om sin avtalsuppgörelse leder partssammansättningen till att den enskilde har mycket små möjligheter att vinna gehör för sin ståndpunkt. Enligt Moderata samlingspartiets uppfattning skall prövning inför domstol vara reell och opartisk. Vi föreslår därför att hyresnämnd och bostadsdomstol avskaffas och att ärendena överförs till allmän domstol. Valfrihet förutsätter också att människorna kan välja mellan bostäder från många olika fastighetsägare som alla konkurrerar på lika villkor. Så är det inte . Dagens skatte- och regelsystem gynnar ensidigt de kommunalägda bostadsföretagen, dvs. de företag som av någon anledning också brukar kallas allmännyttiga. Enligt vår uppfattning skall låne- och finansieringsreglerna vara lika för alla hyreshus, oavsett vem som äger dem. Vidare skall skattebestämmelserna vara lika för alla bostadsföretag. Vi förordar att de kommunala bostadsföretagen, som schablonbeskattas, överförs till att bli beskattade enligt konventionell metod. För att vidga valfriheten på bostadsmarknaden bör nya upplåtelseformer i flerfamiljshus prövas. Man kan exempelvis tänka sig ett system med hyrköp beträffande lägenheter. Det borde vara möjligt att konstruera reglerna så att en viss del av hyran får tillgodoräknas som kontantinsats vid en övergång till bostadsrätt. Denna form av "hyr-köp eller delat ägande torde ha stora förutsättningar till framgång - inte minst bland unga människor. För att ett system med hyr-köp skall kunna bli verklighet fordras emellertid förändringar av det regelverk som detaljstyr bostadsmarknaden. I behöver det enskilda sparandet allmänt sett öka. Ett sätt att öka sparandet är att skapa nya och attraktiva former för målsparande till egen bostad i form av ägt småhus eller bostadsrätt. Ökat enskilt bosparande medför att lånebehovet till bostadssektorn minskar och att månadsutgifterna för den boende blir lägre. Ägande medför också regelmässigt bättre hushållning och därmed lägre kostnader för drift och underhåll av bostaden. Det finns således flera skäl att införa ett särskilt, av staten premierat, bosparsystem i stället för det som införts. Ett bosparande bör, enligt vår mening, ge alla möjlighet att på goda villkor spara till en egen bostad. Frågan om hur ett bosparande skall utformas behandlas i en särskild kommittémotion. Det nuvarande regelsystemet inom bostadssektorn är kostnadsdrivande, som det hindrar konsumenternas önskemål från att slå igenom på bostadsmarknaden. Resultatet har blivit höga bostadskostnader som dessutom ökar snabbt. fungerar bostadsmarknaden dåligt. Det beror på att bostadsmarknaden är så reglerad att den är någon marknad utan snarare ett administrativt system. Regleringarna leder till allt fler regelbrott. I stället för en väl fungerande bostadsmarknad har vi fått ett dåligt fungerande, socialistiskt och administrativt system med påtagliga inslag av mygel och olagliga transaktioner. Gällande låneregelsystem måste förändras i grunden. Nuvarande regler är krångliga och kostnadsdrivande. De har resulterat i en omfattande byråkrati. I stället för att låta konsumenternas önskemål om utformning, standard och utrustning styra byggandet har producenterna tvingats bygga de bostäder som får optimalt belåningsvärde. Ett nytt låne- och bostadsfinansieringssystem bör i huvudsak utformas så att räntebidragsberättigat bostadslån utgår som enhetslån per ml, neutralt mellan alla byggherrar och upplåtelseformer. Beräkningen bör göras från en lägenhet med given storlek, exempelvis . För mindre lägenheter reduceras lånet och för större ökas det upp till en viss största lägenhetsyta. Om lägenheten är större eller kostar mer än vad som täcks av enhetslånet får denna kostnad täckas med tilläggslån till marknadsränta. Lånesystemet kommer att leda till att den byggande får stor frihet att anpassa sitt bygge efter konsumenternas önskemål. Det skulle också resultera i att styrningen av det svenska bostadsbyggandet i grunden skulle förändras. I stort sett hela den hanering som ligger på , länsbostadsnämnder och kommunala förmedlingsorgan i fråga om prövning av olika byggobjekts kostnader mot en rad schabloner eller s.k. produktionskostnad m.m. skulle kunna upphöra och ersättas av sedvanlig kreditriskprövning. Härmed öppnas möjlighet att helt avskaffa befattning med denna långivning. Den kan övertas av de vanliga kreditinstituten. Banker och andra kreditinstitut gör den slutliga kreditprövningen vid bedömningen av hur stort eventuellt topplån som kan beviljas. Statens medverkan inskränker sig till att fastställa regler för enhetslånet och därmed sammanhängande statlig borgen. , , kan avskaffas. Ett nytt låneregelsystem skulle innebära att i stort sett alla typer av offentlig ekonomisk kontroll samt dagens lånekineseri försvinner. Endast en ren kreditriskprövning behövde återstå. Nytänkande och produktutveckling skulle stimuleras. Såväl de byggande som konsumenterna skulle gynnas. De generella bostadssubventionerna i form av räntebidrag är mycket höga i vårt land. uppgick statens kostnader till . budgetpropositionen beräknas kostnaderna till för /91. Det slutliga beloppet är i stor utsträckning beroende av ränteutvecklingen.