ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02Jo924 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo924 av och (båda c) Ekologisk kompetens i vattenmål finns endast föreskrivet att det i vattenmål skall finnas juridisk och teknisk kompetens företrädda genom en domare och en eller två ledamöter med teknisk utbildning. nämndemän tas från nämndemän i fastighetsdomstol. Det är uppenbart att denna sammansättning av innebär att vattenmål knappast får den belysning ur ekologisk synvinkel, som är ett absolut krav ur miljösynpunkt. 1 kammarkollegiet, som skall företräda det allmännas intresse i vattenmål, finns enbart jurister. De kraftiga miljöangrepp, som kraftverk och vattenregleringar innebär, är mycket tydliga. Miljösynpunkter måste företrädas bättre i de samhällsorgan, som avgör vattenmål. Det skulle ha varit nödvändigt t.ex. vid behandlingen av målet om Ammeråns överledning! Vi föreslår att det i vattendomstolarna, kammarkollegiet m.fl. samhällsorgan, som avgör vattenmål, obligatoriskt skall finnas personer med god ekologisk utbildning och med goda insikter i natur- och miljösammanhang. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående obligatorisk ekologisk kompetens i samhällsorgan som avgör vattenmål.
mot · GD02Jo925 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo925 av och (båda s) Kritiken mot att vattenlagen inte tar tillräckligt stor hänsyn till miljökraven har tilltagit. Kritiken gäller dels att förhandlingarna i vattendomstolarna inte väger in miljöhänsynen med tillräcklig styrka, dels att naturvårdsmyndigheterna inte direkt får föra talan i utan att detta skall ske genom kammarkollegiet. I det senare fallet har det t.o.m förekommit, att kollegiet inte ens framfört synpunkter. Ett vattenföretag får inte komma till stånd om någon skada eller olägenhet av större betydelse för allmänna intressen därigenom uppkommer. Till dessa hör miljöskydd och naturvård. Kritiken mot tillämpningen av lagstiftningen tyder på att formuleringen större betydelse i praktiken inte motsvarar de krav allmänheten ställer. En översyn av vattenlagen, dess tillämpning och fackmyndigheters möjligheter att direkt föra talan i vattendomstolarna är angelägen utifrån medborgarnas krav på långtgående miljöhänsyn. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en förstärkt ställning för miljö- och naturvården vid tillståndsprövning i samband med vattenföretag.
mot · GD02Jo926 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo926 av och (båda c) Angrepp av rovdjur på tamboskap Vi har i vårt land beslutat att fridlysa vissa rovdjur och då bl.a. varg. De områden som vargen i huvudsak hållit till på är norra , , och vissa delar av . I de områden vargen och även andra rovdjur håller till sker det då och då angrepp på tamboskap. 1 de flesta fall är det får som rivs, men det händer också att nötkreatur blir angripna. Detta har inneburit att ägare av tamboskap i aktuella områden har känt stor oro för att deras djur skall bli angripna. Eftersom vi nu har beslutat om att vi skall ha rovdjur i vårt land är det också nödvändigt att staten tar det fulla ansvaret, så att inte boskapsägare skall behöva lida ekonomisk skada. Vid olika angrepp av rovdjur så har det av och till varit svårt att få en snabb och riktig ersättning. Bevisbördan för boskapsägaren har ibland varit orimligt stor. Därför är det viktigt att boskapsägaren får en snabb och riktig ekonomisk reglering när hans djur utsatts för rovdjursangrepp. Bevisbördan för boskapsägaren får härvidlag ej vara orimligt stor, eftersom det ibland kan vara svårt att konstatera vilken slags djur som åstadkommit skadan. har ju även rovdjuren släpat med sig bytet, vilket innebär att den drabbade inte ens kan visa upp det rivna djuret. Härvidlag måste myndigheterna vara mycket generösa i sin bedömning. Utöver en snabb och riktig ersättning vid skada är det också väsentligt att staten bidrar till skyddet mot angrepp av rovdjur. Härvid bör staten bl.a.lämna bidrag till bl.a. elstängsel. har det höjts röster för att ta bort rätten t.ex. för en boskapsägare att i en nödsituation freda sina djur när de angrips av rovdjur. Detta är för mig en orimlig tanke. Vår landsbygd har på många ställen blivit alltför glest befolkad. Skulle de som bor i glesbygden inte ha rätt att freda sina djur om de angrips av rovdjur så uppstår det en mycket otrygg situation för dessa människor. Därför får nuvarande bestämmelser om rätten att skydda sina djur i en nödsituation ej förändras. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ekonomisk reglering i samband med angrepp på tamboskap av rovdjur, 2. att som sin mening ger regeringen till kanna vad i motionen anförts om åtgärder för skydd mot angrepp, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att rätten att skydda sina djur i en nödsituation ej förändras. () () 1989/90 Jo926
mot · GD02Jo927 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo927 av m.fl. (s) Älgskadorna på skog har skadorna på skogen genom älgbetning blivit alldeles för stora. Inom vissa områden av skadar älgen ung tallskog i sådan omfattning att det måste bedömas som oacceptabelt. Den nya skogen som planterats för stora kostnader har skadats eller helt spolierats och framtidsskogens virkeskvalitet blir lägre. Allt fler skogsägare anser sig tvungna att plantera gran,(som inte är så aptitlig för älgen), i stället för tall, vilket skulle varit lämpligast med hänsyn till marken. På grund av de kostnader behovet av älgskydd medför vid planteringen kan det också betyda att en önskvärd satsning på lövträd inte blir av. Skadorna leder till att skogsmarken i vissa fall inte kan utnyttjas för virkesproduktion och naturvård enligt de krav som ställts i skogsvårdslagen. presenterades en utredning som utförts av och om älgens skogsskador med förslag till åtgärder som syftar till en balanserad älgstam. Bland annat föreslås upprättandet av ett älgskötselprogram. Detta program skall utarbetas med ledning av förslag från jaktvårdskretsarna, vilka har lokal kunskap om älgtillgången och skadesituationen. Kretsarna lämnar också detaljerade förslag om hur många älgar som skall skjutas. I kretsarnas arbete skall skogsvårdskonsulenterna delta och tillföra kunskaper om skogstillståndet. För att kunna genomföra detta uppdrag med tillräcklig genomslagskraft så att kretsarna lägger fram väl avvägda förslag om avskjutning bör skogsvårdskonsulenternas information bygga på objektiva uppgifter om skadornas omfattning och kostnader. Det är därför angeläget att har möjligheter att genomföra en kartläggning och beskrivning av de mest utsatta områdena i länet. Enligt vår bedömning kan en knapp fjärdedel av skogen i länet, hänföras till den kategorin. I första hand behövs möjligheter att göra skadeinventeringar som underlag för att beskriva skadornas omfattning och ekonomiska betydelse i olika områden. Det behövs också utbildning för att lära jägarna i de olika jaktvårdskretsarna som har det avgörande inflytandet i praktiken över hur mycket älgar som skjuts, hur stora skadorna är. För att genomföra åtgärderna behöver i under det närmaste året. Det borde enligt gällande regler vara möjligt att få dessa kostnader täckta med medel från viltskadefonden. Om det inte finns utrymme för detta föreslår vi att ersättning för skador på jordbruksgrödor begränsas så att utrymme skapas för att bekosta en angelägen älgskadeundersökning på tallskog. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder mot älgskadad skog. () () () () 1989/90 Jo927
mot · GD02Jo928 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo928 av m.fl. (s) Småviltsjakten på statens marker i fjällområdet och har i gemensam arbetsgrupp tittat över möjligheten till att öka utbudet på småviltsjakt inom statens marker i fjällområdet. Totalt omfattar statens marker . Av dessa utgörs av nationalparker och av områden utarrenderade till jakt- och fiskeklubbar. Småviltsjakten inom dessa områden i är jämfört med våra grannländers underutnyttjad. Tillvaratagandet av dessa jaktresurser ansluter väl till och regeringens uttalade målsättning att jakttillfälle så långt som möjligt skall medges för marklösa jägare. Förslaget gäller enbart marker ovan odlingsgränsen. Jakträtten på enskilda marker inom området disponeras liksom tidigare av ägaren. Förslaget innebär att all kronomark ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen, med undantag för nationalparkerna, är öppna för jakt efter småvilt. Jägarna uppdelas i två kategorier: 1. Inom kommunen boende. För kategori 2 kan markerna indelas i block på om möjligt . Dessa omfattar dock inte ortsbo-områden eller områden upplåtna för jaktoch fiskevårdsföreningar. Administrationen bör ligga på markägaren, staten via . Kommunvisa kommittéer bör tillsättas att föreslå lämpliga områden och prissättning på årskort, vecko- och korttidskort. Priset bör ligga i linje med det i . Kommittéerna bör sammansättas med folk från kommunens jaktvårdskretsar och samebyarna samt länstyrelsens handläggare i dessa frågor. Detta förslag torde ha positiva effekter på turistnäringen, flygföretag, livsmedels- och sportbutikerna i glesbygden. Förslaget avser inte att inskränka på samebymedlemmens jaktutövningsrätt enligt § 25 rennäringslagen, vilket innebär att medlem i sameby har jaktutövningsrätt utan kostnad och tillstånd inom den egna samebyn. Däremot vidgar det möjligheten att jaga utanför samebyn. Flera statliga utredningar har visat på jaktens betydelse som rekreationskälla för breda befolkningsskikt, vilket också ansett angeläget. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökade upplåtelser för småviltsjakt på statens mark ovan odlingsgränsen. () () 1989/90 Jo928
mot · GD02Jo929 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo929 av och (båda s) På flera håll inom renbetesområdet råder komplicerade jakträttsliga förhållanden. Samerna kan utöva sin rätt till jakt på mark som tillhör kronan, allmänningar och enskilda. Detta betyder att mer än en person kan ha rätt att jaga inom ett och samma område oberoende av varandra. Särskilt i avseende på älg kan detta förhållande försvåra en god viltvård och kan också medföra säkerhetsrisker vid jaktens genomförande. Med anledning av att dubbelregistrering av jaktområden nu prövas och det visar sig att stora problem har uppstått, anser vi att bör vidta åtgärder för att långsiktigt lösa problemen. Vårt förslag är att på kronomark skall varje registrerat älgjaktsområde ges en älgtilldelning som är produktionsanpassad. En produktionsanpassning är viktig nu när skogsskadorna har kunnat fastställas till miljardbelopp. Produktionsanpassningen skulle innebära att en jämnare avskjutning kommer till stånd på sommar- och höstbetesmarkerna. Detta skulle väsentligt minska betesskadorna av vandringsälg. Vid ett och samma tillfälle får högst ett jaktlag bedriva jakt efter älg i området. Ett sådant villkor får skrivas in i licensbeslutet. På kronans mark får det ankomma på lantbruksnämnden att göra en rättvis fördelning av tillgängliga jaktresurser. Fritidsutbud saknas ofta i dessa områden och därför är jakten en viktig fritidssysselsättning. Mot bakgrund av detta är det mycket viktigt att samtliga som är bosatta i fjällområdet kan erbjudas bra jaktmöjligheter till rimliga kostnader. Detta förfarande skall inte ses som ett intrång i samernas rätt till jakt och älg. När det gäller enskild mark bör den registreras enligt jakträttsinnehavarens önskemål. Vad som ytterligare komplicerar situationen med en lång och utdragen jakt, är samernas rätt att avliva lösspringande hundar. Detta uppfattas som starkt provokativt i relationer mellan olika jakträttsinnehavare. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motio nen anförts om upplåtande av älgjaktstillstånd inom renskötselområdet. () () 1989/90 Jo929
mot · GD02Jo931 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo931 av () Vårjakt på sjöfågel Med nuvarande jaktregel bedrivs jakten i efter ejder enligt min uppfattning på felaktiga grunder. skjuts nästan bara honfåglar och årsungar. Populationen beskattas med en mycket sned könsfördelning. Ur alla tänkbara synpunkter är detta en felaktig vård av ejderbeståndet. Inga andra djurarter utsätts för ett så skevt jakttryck. bedrevs ejderjakten under biologiskt mer riktiga former, då jakttrycket riktades lika mycket mot hanfåglar. Nuvarande jakttider omöjliggör emellertid en sådan biologiskt riktig jakt. Ejdern anländer till skärgården vid islossningen. Hanfåglarna stannar ungefär fram till dess att ungarna är kläckta. Sedan samlas de långt ute till havs och när hösten och jaktiden kommer finns enbart honorna och ungarna kvar. Det är alltså dessa som jagas. Hanfåglarna som uppträder i stora mängder i skärgården, konkurrerar om födan - blåmusslorna - med honor och ungar. Flockar med tusentals ejderhanar ligger inne mellan skären. Vår jakten, som togs bort , byggde på kunskap och erfarenheter om en biologiskt riktig beskattning. Skärgårdsborna var måna om att sköta sin förnyelsebara resurs. Under en veckas vårjakt, enbart efter hanfågel, skulle den nu mycket sneda könsfördelningen kunna påverkas en del. Den som kan något om fåglar vet att det är mycket lätt att skilja på hanfåglar och honfåglar och att någon risk för förväxling inte finns. Även om principen för jakt och naturvård skall vara att våra djurarter skall vara fredade måste ejdern få utgöra ett undantag. Förutsättningarna för en riktig beståndsvård kräver detta. I utbyte mot några dagars vårjakt skulle man kunna senarelägga höstens jaktstart med lika många dagar. På så sätt påverkas inte det totala jakttrycket utan enbart fördelningen. har behållit vårjakten efter ejder och där fungerar det alldeles utmärkt. Jag anser att vi också i bör ta itu med denna ekologiskt viktiga fråga. I första hand bör skärgårdens fast boende befolkning ges möjlighet till sjöfågeljakt . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vårjakt på sjöfågel. 1989/90 Jo931
mot · GD02Jo932 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo932 av m.fl. (m) Älgjakten i vårt land ger många svenskar möjlighet till unika naturupplevelser. Tidpunkten för älgjaktens början är normalt förlagd till . Jakttiden för generell jakt är . Detta innebär att de som har svårt att ta ledigt från sitt arbete inte kan delta i älgjakten. Möjligheterna skulle öka om älgjakten började eller . En sådan ändring i jakttiderna vore önskvärd. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändring av jakttider för älgjakt.
mot · GD02Jo933 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo933 av och (båda c) Åtgärder för jakt och fiske med anledning av Tjernobylkatastrofen Kärnkraftskatastrofen i Tjernobyl har på ett dramatiskt sätt förändrat livsvillkoren för den stora del av befolkningen i främst Norrlands kustland med intresse för jakt och fiske. En mycket stor del av jakten och fisket har efter Tjernobyl varit närmast totalt spolierad. Jakt- och fiskevårdsföreningar kämpar en ojämn kamp för att på olika sätt söka reparera och lindra effekterna av Tjernobyl. Men även i de fall man lyckats få ner cesiumhalterna till 1 per kg kött och däromkring så finns en stor oro bland befolkningen för de långsiktiga hälsoeffekterna av att äta fisk och vilt. En effekt av denna utveckling är att bl.a. rådjursstammen har ökat påtagligt. Detta i sin tur har för bl.a. medfört ökande antal trafikolyckor med rådjur inblandade. Även älgstammen har ökat på sina håll, men förefaller i stort att ha kunnat hållas på en måttfull nivå. En annan effekt av utvecklingen är att den ökande rådjursstammen börjat ge sig på unga granplantor med betydande skadliga effekter på kommande beståndsutveckling. Åtgärder måste därför vidtas så att en större avskjutning kommer till stånd. Det verkar dock som om cesiumhalterna ligger kvar på en oförändrat mycket hög nivå i de hårdast drabbade områdena, fortfarande efter Tjernobyl. Vid rådjursjakten i Gävleområdet var medelvärdet ca 12 per kg kött. En möjlighet att åter göra rådjursjakten mera populär vore att öppna möjligheterna till jakt på råbockar . Ett försök i Gävleområdet tillsammans med statens visar att cesiumhalterna i rådjur är påtagligt lägre . Försöksjakt av liknande slag kommer också att äga rum . Anledningen till de stora variationerna i cesiumhalt hos rådjur anges av och vid SLU bl.a. vara rådjurens stora intag av svamp som ger en topp i cesiumhalten. Efter denna topp sjunker halterna relativt snabbt och är fr.o.m. av medelvärdena under toppen. För fiskets del har försök med kaliumbehandling av sjöar gjorts i bl.a. Forsa i . Dessa försök verkar lovande. Även när det gäller fisket förefaller annars cesiumhalterna stanna kvar på mycket höga nivåer, vilket gör att intresset för fiske och fiskevård har svalnat. Fortsatta och utvidgade försök med kaliumbehandling för att få ner cesiumhalten i fisk är angelägna för att motverka det sjunkande intresset för fiske, som kan noteras. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar öppna möjligheterna för en permanent utvidgning av jakttiden för rådjur till att också omfatta vårjakt på i de områden i landet som drabbats hårdast av Tjernobylkatastrofen, 2. att beslutar om att ökat stöd ges till försök med kaliumbehandling av fiskevatten för att få ner cesiumhalten i fisk. () () 1989/90 Jo933
mot · GD02Jo934 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo934 av i m.fl. (m) Ökade möjligheter till jakt Jakten utgör en stor rekreativ tillgång och utövas i varierande grad av över 300 000 jägare. Jakten är här utöver nödvändig för beskattning och vidmakthållande av balans i och mellan olika viltstammar. Långsiktigt säker tillgång till jakt tillkommer naturligt nog markägare av olika slag. Genom arrenden och andra trygga långsiktiga avtal ges också många andra möjlighet till jakt och viltvårdande arbete. har dessutom möjligheter till korttidsjakt i hög grad ökat, vilket självfallet har störst betydelse för marklösa jägare. Trots det relativt rika utbud av jakttillfällen som således står till buds finns det fler som önskar möjlighet till jakt. Till detta kommer att jägare som redan har jaktmark också önskar variation i jakten genom att jaga på mark av annan typ och med annat vilt än vad den egna marken erbjuder. Mot ovan nämnda bakgrund riktas naturligt nog intresset mot eventuellt underutnyttjade markområden. Förvisso finns sådana. Sannolikt finns den mest underutnyttjade jaktliga resursen på statens mark ovanför odlingsgränsen. Således omfattar statens markinnehav ovan odlingsgränsen i de tre nordligaste fjällänen inte mindre än . Härav utgör nationalpark och övrig mark i statens ägo något mindre än . Härav följer att inom de aktuella länen , vilket i detta sammanhang är ett kolossalt stort område, borde kunna stå till förfogande för ett högre jaktligt nyttjande. Förslag om högre nyttjande avser endast småviltsjakt. Olika former för upplåtelse borde kunna förekomma. Såväl årskort som dagskort bör förekomma. Jakt- och fiskevårdsföreningar bör kunna erhålla arrenden som de disponerar för vidareupplåtelse till sina medlemmar. Upplåtelser till stugbyar och hotell för vidareupplåtelse till deras gäster bör inte vara främmande. Samebyarna har haft en viss säljjakt som också borde vara möjlig. Då det är vår uppfattning att det finns såväl geografiskt utrymme som att viltstammarna tål betydligt högre beskattning föreslår vi att regeringen återkommer till med förslag om högre nyttjande av statens markområde ovan odlingsgränsen för jakt. Vi finner det fullt naturligt att glesbygdsbor ovan och vid odlingsgränsen vid tilldelning av jakttillfälle ges högre prioritet än andra. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om värdet av högre nyttjande av statens mark ovan odlingsgränsen för jakt. 1989/90 Jo934
mot · GD02Jo935 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo935 av m.fl. (c,vpk) Jakten är människans äldsta näringsfång och har varit en grundförutsättning för överlevnad. Detta förhållande har medfört att jaktfrågor alltid tilldragit sig ett särskilt stort intresse. Det jaktbara viltet har alltid varit en värdefull naturresurs som utgjort en viktig del av markens areella avkastning. I det alltmer urbaniserade industrisamhället har bevarandet och vården av en artrik och livskraftig vild fauna fått en allt större betydelse för hela svenska folket. I vissa delar har den svenska faunavården även påtagligt globalt värde. Det räcker därför inte enbart med lagregler och restriktioner för den svenska jakten och viltvården. För att långsiktigt trygga dessa omistliga naturresurser krävs ett aktivt stöd från samhällets sida. Den allt övervägande viltvården utförs och bekostas av de enskilda jakträttsinnehavarna och landets båda rikstäckande jägarorganisationer. Dessas omfattande allmännyttiga verksamhet har upprepade gånger konstaterats av . Som en följd därav har tidigare beslutat om ekonomiskt stöd till de båda jägarorganisationerna. Vad gäller det ekonomiska stödet till Jägarnas Riksförbund-Lansbygdens jägare har denna organisation varit uppenbart missgynnad genom omotiverat låga verksamhetsbidrag. Detta oaktat bedriver båda jägarorganisationerna en i huvudsak likartad allmännyttig verksamhet, vilket framgår av bl.a. prop. 1977/78:141, SOU 1983:21 och prop. 1986/87:58. har de båda jägarorganisationerna gemensamt anförtrotts ett flertal viktiga samhällsuppdrag inom jakten och faunavården. Med beaktande av de faktiska förhållanden som råder, bör det årliga verksamhetsbidraget till Jägarnas RiksförbundLandsbygdens jägare bli föremål för en uppräkning som är analog med det omfattande allmännyttiga arbete riksförbundet utför. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökat bidrag till - Landsbygdens jägares allmännyttiga verksamhet. () i Bengtfors 1989/90 Jo935
mot · GD02Jo936 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo936 av (vpk) Ersättningen till samerna för rovdjursrivna renar Med anledning av det massmediala intresse som riktats mot samerna, (framför allt i landsortstidningar i norra ) angående redovisningen av rovdjursrivna renar, finns anledning att rikta uppmärksamhet på problemet. Anledningen till skriverierna anses vara att beskyller samerna för fusk med inrapportering av antalet rovdjursrivna renar. Renägarna använder den rapportering som myndigheten föreskriver, men har begärt överläggningar med om ett bättre rapporteringsförfarande. Samerna påtalar att undersökningar som avslutats inte redovisats av . Enligt dessa undersökningar, den ena utförd av , är antalet rovdjursrivna renar fler än det antal som inrapporterats av samerna. Ersättningen till samebyarna för rivna renar betalades ut den absolut under angiven utbetalningsperiod. Att till massmedia framför beskyllningar mot samerna om fusk med rapporteringen är djupt beklagligt. Fusk med rapporteringen är ett åtalbart brott och verket bör då polisanmäla detta. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att de undersökningar som gjorts angående rovdjursförekomsten och antal rovdjursrivna renar skall redovisas, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att ett nytt redovisningsförfarande bör förhandlas fram av berörda parter.