ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02Ju408 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju408 Utredning för kortare häktningstider Häktning är ett av de längst gående ingrepp den enskilde kan utsättas för. Häktning får därför endast ske i vissa kvalificerade fall och om möjligt skall andra åtgärder tillgripas, exempelvis reseförbud med anmälningsplikt. Normalt sett medför häktning en långt gående isolering av den som drabbas. Större delen av tiden är han inlåst i en cell och ofta råder stor restriktivitet vad gäller besök eller mottagande av brev eller telefonsamtal. Det måste vara möjligt att anhålla och häkta personer misstänkta för brott. För vissa brottstyper gäller även att häktningstiden kan bli lång. Detta är särskilt fallet i fråga om narkotikabrott som ofta kräver omfattande utredningsarbete för polis och åklagare, där ett stort antal personer måste höras angående den misstänktes brottslighet. Men häktningstider kan i vissa fall bli mycket långa. Personer kan vara häktade upp . Det är otillfredsställande att personer kan sitta häktade så . Längden har i vissa fall direkt samband med polis- och åklagarresurser. Är resurserna otillräckliga tar utredningen av brottet och därmed förlängs perioden i häktet för den misstänkte. Men i en rättsstat måste även eventuella brottslingars rättigheter bevakas. Ett minimikrav är att förhållandena inte är sämre än under ett fängelsestraff. Motsatta förhållanden råder i . Det finns för övrigt skäl att understryka att vissa av dem som häktats helt frikänns vid följande rättegång. Särskilt har alltför många fall kommit till allmänhetens kännedom, där oskyldiga personer hållits häktade som de utsatts för utomordentligt pressande förhör. Ett av de mer graverande fallen gällde en ung man som misstänktes för våldtäkt och mord på en ung kvinna, som stod honom mycket nära. Först när genteknisk bevisning utnyttjades friades han helt. Han hade suttit oskyldigt häktad . Ekonomisk ersättning kan inte gottgöra den skada han åsamkats. Bristande resurser inom rättsväsendet får inte gå ut över enskildas frihet. Det finns därför anledning att överväga om särskilda krav bör gälla för att en person skall kunna kvarhållas i häkte efter det att förflutit. Man skulle möjligen kunna överväga att införa en tidsgräns, efter vilken det skulle krävas synnerliga skäl för att häktningsbeslutet skulle bestå. dan ändring skulle medföra att domstolarna fick göra en ny prövning av de skäl som åberopas för fortsatt häktning. Det skulle även innebära att polis och åklagare måste påskynda utredningen. Det är dock uppenbart att en sådan förändring inte skulle kunna genomföras utan markanta förstärkningar av främst polismyndigheternas och åklagarmyndigheternas resurser. På motsvarande sätt skulle förstärkningar bli nödvändiga för att exempelvis rättspsykiatriska undersökningar skulle kunna utföras snabbare. Det kan dock tänkas att det finns andra och bättre lösningar vad gäller förkortade häktningstider. Denna fråga bör bli föremål för utredning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning med syfte att förkorta häktningstiderna på så sätt som i motionen angivits. 1989/90 Ju408
mot · GD02Ju409 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju409 av m.fl. (fp, m, c) Kammarrätt i I budgetpropositionen 1989/90 redovisas idéskiss Domstolarna (Ds 1989:2) och dess remissbehandling. Försäkringsdomstolarnas ställning berörs särskilt och att överföra dem till kammarrätterna. Justitieministern pekar på de problem som försäkringsrätterna har - svårighet att rekrytera dugande jurister särskilt som präglats av en kraftig måltillströmning. Den modell som justitieministern nu föreslår innebär att socialförsäkringsmålen till en början hålls samman på specialavdelningar i kammarrätterna. Justitieministern anför argument som i och för sig talar för en sådan modell. Men förslaget vilar inte på ett särskilt hänsynstagande till de speciella förhållanden som råder i med de långa avstånden. Enligt justitieministerns modell skulle den nuvarande försäkringsrätten i bli en avdelning av kammarrätten i . En cirkulation mellan olika avdelningar som justitieministern och även vi anser vara nödvändig medför stora olägenheter för personalen på en kammarrätt med avdelningar på två orter med stort avstånd ifrån varandra (). Att man måste - eller åtminstone förväntas - tjänstgöra i både och främjar knappast rekryteringen av unga jurister. Förmodligen är det snarare så att många drar sig för att arbeta under sådana förhållanden. En växeltjänstgöring mellan och motverkar därför troligen rekryteringen av unga jurister, som redan nu är ett stort problem i . Detta talar för att man bör inrätta en fullständig kammarrätt i för övre . I andra hand bör övervägas att inrätta en eller två avdelningar som handlägger traditionella kammarrättsmål. omfattar av yta med en befolkning på drygt en halv miljon invånare. Nuvarande förhållanden med en avsaknad av en kammarrätt innebär stora olägenheter både för allmänheten och för nämndemännen. Regionen är så stor och så utvecklad att befolkningen kräver inte minst av praktiska skäl att det inom regionen skulle finnas en allmän förvaltningsdomstol i andra instans. En sådan lösning som vi föreslår bör också vara till fördel för de övriga domstolarna som finns i . Den ligger också väl i linje med budgetpropositionens förslag att inrätta en fullständig juristutbildning i . Genom att inrätta en kammarrätt i som en fullständig juristutbildning startas kan en god och mångsidig juridisk miljö komma till stånd. Sammantaget gagnar detta rättssäkerhet och tillgänglighet för de enskilda medborgarna i övre . gynnar förslaget en nödvändig förbättring av rekryteringen av unga jurister till de norrländska domstolarna. Med anledning av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en kammarrätt i för övre . () () 1989/90 Ju409
mot · GD02Ju410 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju410 av och (båda mp) Säkerhetssal i En provisorisk säkerhetssal finns i bruk i i . Förutom tingrätt har domstolarna i vid behov tillgång till den. Även domstolar utanför området har använt salen. Enligt uppgift har säkerhetssalen utnyttjats till . är från polisiär synpunkt olämpliga för rättegångar där särskild säkerhet krävs. För att få någorlunda säkerhet vid rättegångar som kräver säkerhetskontroll behövs betydande polisresurser. Hovrättens salar är dessutom alltför små för de stora mål som förekommer allt oftare. Erfarenheterna visar också att säkerhetssalen i inte alltid är tillgänglig när hovrätten behöver den. I hovrättens lokaler finns inte någon möjlighet att skilja personalutrymmena från sessionssalar och väntrum, vilket kan medföra risker för personalen. Den omständigheten att hovrätten i stor utsträckning måste förlägga huvudförhandling i mål där säkerhetskontroll krävs eller mål med många tilltalade till säkerhetssalen i innebär även den nackdelen att pauser i förhandlingen inte kan utnyttjas för annat arbete, såsom kortare föredragningar, genomgång av post, telefonsamtal. Hovrätten har sammanlagt 16 sessionssalar i lokalerna på . Flera av dem är små och räcker inte till vid handläggning av större mål. Arbetssituationen i hovrätten är så pressad att antalet sessionssalar är för litet för rationell avverkning av målen. Således behövs även av detta skäl ytterligare sessionssalar för hovrätten. Enligt uppgift planeras en ny säkerhetssal i på . räknar med att salen skall kunna färdigställas . Vi anser emellertid på goda grunder att det finns ett behov av ytterligare en stor säkerhetssal för domstolarna inom . En sådan bör anordnas för bl.a. , helst på . En lämplig plats för en sådan lokal kan vara gamla på som disponeras av och som stått oanvänd åtminstone . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av säkerhetssal för . () () 1989/90 Ju410
mot · GD02Ju412 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju412 av m.fl. (m) Partssammansatta domstolar och specialdomstolar Inom flera betydelsefulla rättsområden finns s.k. partssammansatta domstolar. I dessa finns, utöver lagfarna ledamöter, även ledamöter utsedda av vissa intresseorganisationer. Många känner oro över att de särskilt utsedda partsrepresentanterna i de partssammansatta domstolarna och nämnderna inte i alla sammanhang skulle kunna frigöra sig från bindningen till den part som utsett vederbörande som dess representant i domstolen. Partssammansatta domstolar är fristående från de allmänna underrätterna och utgör s.k. specialdomstolar. Ofta finns ingen eller endast en begränsad rätt att överklaga dessa domstolars avgöranden. Mot exempelvis arbetsdomstolen eller domar kan talan inte föras. En risk med fristående domstolar, som har att tillämpa särskilda regler inom ett visst rättsligt område, är att snarlika rättsliga frågor kan bedömas helt olika i skiftande specialdomstolar och allmänna domstolar. Detta är självfallet olyckligt. Det kan vidare inträffa att en tvist som parterna uppfattar som nödvändig att lösa i ett sammanhang och önskar avgjord i en och samma domstol måste handläggas i skilda domstolar. Detta medför minskade möjligheter för allmänheten att förutsäga följderna av vissa rättshandlingar. Förekomsten av sidordnade rättssystem minskar således rättssäkerheten. Det kan nämnas att vissa former av specialisering av domstolsväsendet har behandlats av rättegångsutredningen (SOU 1987:13). Enligt utredningen har utvecklingen beträffande specialisering av domstolsväsendet nu gått så långt att det gäller att välja väg, antingen en fortsatt utarmning av de allmänna domstolarna eller en återgång till ett mera enhetligt domstolsväsende. Utredningen förordade den senare lösningen. Enligt utredningen skulle prövningen av fastighetsmål ankomma på samtliga tingsrätter. Vidare skulle även hyres- och arrendenämndernas uppgifter kunna överföras till tingsrätterna. Slutligen skulle också handläggningen av ekomål kunna ske vid samtliga tingsrätter. Utredningen menade vidare att det borde vara möjligt att överväga att överföra även sjörättsmål, tryckfrihetsmål, vissa mål rörande upphovsrätt samt va-mål till tingsrätterna. Regeringen har tillsatt en parlamentarisk kommitté som skall se över domstolarnas uppgifter, arbetsrätt och organisation. Av allt att döma kommer kommitténs arbete inte att omfatta frågan om specialdomstolarna. En annan lösning är att behålla specialdomstolarna men låta dem utgöra första instans. Därmed skulle talan mot deras avgörande kunna föras hos hovrätterna och ytterst hos högsta domstolen. Vad särskilt gäller arbetsdomstolen skulle dess uppgifter kunna begränsas till att döma tvister mellan kollektivavtalsslutande parter. Genom de nämnda modellerna skulle allmänhetens tilltro till domstolarna öka och risken för oenhetlig bedömning av likartade rättsliga frågor begränsas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en fullständig översyn av systemet med partssammansatta domstolar och specialdomstolar. 1989/90 Ju412
mot · GD02Ju413 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju413 av () Handläggningstiden i hyresmål I inträffade en situation som - enligt min uppfattning visar på ett orimligt förhållande i gällande lagstiftning. Det visar också på att myndigheternas hantering måste påskyndas. En hyresvärd och en hyresgäst kom överens om ett hyresförhållande i en tvåfamiljsvilla. Ägarfamiljen bodde på den nedre våningen och hyresgästen på den övre. Enligt överenskommelsen skulle hyresgästen bo i lägenheten då och då , men mannen flyttade snart in med hela sin familj - hustru och fem barn. Lägenheten var på två rum och kök. Problemen kom därefter slag i slag. Hyresgästen flyttade in fem frysboxar i källaren, bröt sig in i pannrummet, lät kranar stå på med rinnande varmvatten i , installerade en tvättmaskin i lägenheten, trots att det där inte fanns vare sig jordat urtag eller golvbrunn för detta ändamål. Han bytte lås till lägenheten, ställde upp bil, husvagn och varubil på tomten och blockerade därmed infart och ingång till hyresvärdens lägenhet. Förutom detta axplock av händelser så förekom det hot och annan skadegörelse så att hyresgästen av det skälet dömdes till fängelse. Ärendet är uppe till behandling i hyresnämnden, och . Vid den första behandlingen av ärendet anser nämnden att värd och hyresgäst skall hjälpas åt att skaffa en annan lägenhet. Vid det andra tillfället beslutar nämnden att hyresgästen skall vara ute ur lägenheten . Familjen vägrar att flytta och överklagar beslutet till bostadsdomstolen. Som grädde på moset sätter ned hyran för hyresgästen eftersom lägenheten är i dåligt skick. Att det är hyresgästen som har åstadkommit detta tar man ingen hänsyn till. Bostadsdomstolen snabbehandlar ärendet, vilket innebär att det tar ärendet avgörs. Hyresgästen flyttar från lägenheten . Då har det tagit II månader att få ett hyresförhållande löst med myndigheternas hjälp. Enligt min uppfattning är det inte rimligt att en familj och hyresvärd skall behöva utsättas för omnämnd skada - utan laglig möjlighet till åtgärd. Därför måste åtgärder vidtagas för att stärka hyresvärdens/ägarens ställning i förhållande till hyresgästen i en situation som ovan beskrivits. Med hänvisning till det anförda hemställs [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rättssäkerheten på hyresmarknaden,1] att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att beslutsgången vid hyresnämnd och bostadsdomstolen måste bli kortare. 1989/90 Ju413 1 1989/90: Bo422 gotab 96029, 1990
mot · GD02Ju501 · 1990-01-11 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju501 Övergångshem inom kriminalvården /90 Från landets kriminalvårdsanstalter friges många intagna som saknar en egen bostad. Bland de bostadslösa finner man de flesta med drogproblem, arbetslöshet, avsaknad av fritidsintressen, bristande familjekontakt osv. De flesta bostadssökande är hänvisade till att själva kontakta hyresvärdar och byggnadsföretag. Naturligtvis är det bara personer med fast arbete och goda referenser som erbjuds bostad genom sådana kontakter. Många kommuner har små möjligheter att erbjuda socialt utslagna bostad och kriminalvårdens klienter kommer långt ner på prioriteringslistan. En sista utväg för den som inte tillfälligt kan bo hos kamrater eller föräldrar blir hotellrum. Bristen på egen bostad har en stor negativ inverkan på det rehabiliteringsarbete som genomförs på anstalten. Många intagna lämnar anstalten drogfria och motiverade att försöka leva ett socialt ordnat liv. Men för den som sedan skall bo hos kamrater med liknande problem eller på ett ödsligt hotellrum, blir risken för återfall i missbruk och kriminalitet överhängande. Även möjligheten att skaffa arbete är begränsad när man saknar bostad. Dels blir presumtiva arbetsgivare misstänksamma om man saknar fast adress, dels kan man inte sköta sitt arbete om man inte har ordnade bostadsförhållanden. Med ett övergångshem (half-way-house) skulle frigivna dels få tillgång till ordnade bostadsförhållanden, dels ett stöd under den första svåra tiden efter frigivningen, då risken för återfall i missbruk och kriminalitet är som störst. Hemmet skulle förslagsvis ha 10- 15 platser för bostadslösa frigivna med ordnad sysselsättning, arbete eller studier. Personalen kan bestå av en föreståndare och ett par - tre vårdare. Om anstalten utrustas med ett par extra tjänster kan kanske tjänstgöring på hemmet alternera mellan samtliga vårdare på anstalten. Även frivårdens handläggare bör delta i verksamheten i någon form. Hemmet bör också kunna ta emot klienter som står under övervakning p.g.a. skyddstillsynsdom. Lokalerna bör - förutom var sitt rum för de boende - omfatta ett rymligt kök, rymliga klädvårdsutrymmen, ett större samlingsrum, ett par mindre rum för gruppverksamhet samt en personalexpedition. Verksamheten bör inrikta sig på att stödja de boendes anpassning till ett socialt välordnat liv. Det kan innebära samarbete med arbetsgivare, lärare, anhöriga och övervakare. Kontakter med föreningar och fritidsförvaltningen behövs för att ge de boende en meningsfull fritid. Det anti-drog-program som genomförts på anstalten bör fortsätta. Det bör förekomma kursverksamhet, social träning och andra förberedelser för ett eget boende. Naturligtvis är hjälp att skaffa en egen lägenhet helt nödvändig. Vad som här anförts om s.k. övergångshem gäller säkerligen flera orter i landet. Men till en början och på försök borde startas ett sådant hem i . Efter utvärdering får man ta ställning till fortsatt utbyggnad. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att kriminalvårdsverket får i uppdrag att starta ett övergångshem på försök i . 1989/90 Ju501
mot · GD02Ju502 · 1990-01-14 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju502 av och (båda c) Fängelset i , m.m. lades fängelset i ned, men öppnades det igen efter att ha rustats upp för . Anledningen var att det rådde brist på fängelseplatser i landet som helhet men även i . Flera av personalen på fängelset har sagt upp sig från tidigare jobb för att helhjärtat kunna satsa på sin nya anställning vid anstalten. I årets budgetproposition föreslås att Kristianstadsanstalten åter ska läggas ned. Skälet säges vara att fängelseplatserna där inte längre behövs. Invändningar mot denna slutsats har rests såväl från som från anställda och ansvariga vid Kristianstadsfängelset. Det finns starka skäl, som talar för att anstalten ska vara kvar. Det finns behov av platserna . Det finns en ovisshet beträffande den fortsatta beläggningsutvecklinge.i vid anstalter och häkten, vilket står att läsa i årets budgetproposition. Det planeras därtill en övergång från den av kritiserade halvtidsfrigivningen, till frigivning efter 2/3 av strafftiden, vilket kommer att öka behovet av anstaltsplatser . I sammanhanget är det angeläget att påtala att en övergång till en möjlig frigivning efter 2/3 av strafftiden inte får innebära att straffvärdet sänks för olika brott som exempelvis egendomsbrott. Brottsligheten antas öka med mellan , vilket också talar för ett ökat behov av fängelseplatser. Mot bakgrund av det anförda, anser vi därför ej att fängelset i nu ska läggas ned. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att fängelset i ej nu skall läggas ned, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att straffvärdet för vissa brott exempelvis egendomsbrott ej bör sänkas i samband med en övergång till villkorlig frigivning efter 2/3 av strafftiden.
mot · GD02Ju504 · 1990-01-17 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju504 av () Kriminalvårdsanstalten i Kriminalvården befinner sig i ett omvandlingsskede. Djupgående förändringar är förestående både vad gäller linjeorganisation och arbetsformer. Beläggningsutvecklingen på kriminalvårdsanstalterna, alltså platsbehov i relation till platstillgång, är synnerligen oviss. Detta beror på flera faktorer, bl.a. ett ökande antal fängelsedomar, en annorlunda klientelutveckling, nya placeringsnormer och eventuellt längre avtjänandetider för fängelsestraff på grund av ändrade frigivningsregler. Dessutom föreligger platsproblem på häktessidan. Regeringen anser i budgetpropositionen att "det råder stor osäkerhet om den framtida utformningen av kriminalvårdsanstalterna såväl inom riksanstalts- som lokalanstaltsorganisationen. Vidare fastslår regeringen (på begäran) att man nu bör göra en samlad bedömning av hur det framtida anstaltsbyggandet bör ske. Därav drar regeringen den slutsatsen att frågan om anstaltssituationen bör behandlas av en (redan tillsatt) arbetsgrupp inom . förklarar regeringen att kriminalvårdsanstalten i bör kunna stängas". Detta uttalande är obegripligt - förutom till sin formulering - även till sin (sannolika) innebörd. Det är naturligtvis ologiskt att nu besluta om denna anstalts nedläggning som man utreder anstalternas framtid. Detta är att felaktigt föregripa ett framtida beslut som kanske innebär att man borde behållit denna anstalt som då inte finns kvar. Härigenom har staten också dragit på sig onödiga kostnader. Staten har nämligen investerat omkring 1 milj.kr. i renovering av byggnader, vars lokaler nu är i mycket gott skick. Dessutom har personal nyanställts och erhållit omfattande utbildning. Den nu aviserade nedläggningen kommer att kosta staten avsevärda pengar. För det första får man inte full valuta för renoveringskostnaden. För det andra drabbas man av fortsatta kostnader utan att få rimlig valuta för insatsen. Avslutningsvis kan fastslås att regeringen beträffande kriminalvårdsanstalten i tillämpar en obegriplig beslutsordning, som är särskilt hänsynslös mot personalen. Ett minimikrav är att beslutet om nedläggning borde uppskjutas och frågan behandlas i den pågående arbetsgruppen. För övrigt är detta enligt uppgift även kriminalvårdschefen uppfattning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kriminalvårdsanstalten i . 1989/90 Ju504
mot · GD02Ju505 · 1990-01-18 00:00:00 — Motion till 1989/90:Ju505 av och (båda c) En ny kriminalvårdsanstalt i I årets budgetproposition tar upp frågan om att man bör bygga en ny kriminalvårdsanstalt i . riksdag antog i stor enighet ett principprogram för den framtida kriminalpolitiken. En bärande idé vardén s.k närhetsprincipen, enligt vilken personer som ådöms kortare straff skulle kunna avtjäna dessa nära hemorten. Den principen har man inte kunna tillämpa i kriminalvårdens Gävleregion på grund av att medel för utbyggnad inte beviljats. Under en lång följd av år har många av de som dömts till brott varit hänvisade till att fullgöra sina straff på andra ställen utanför regionen. Anstalten i är uppförd 1869 och har 25 platser inklusive två dubbelrum. Ur personalsynpunkt är arbetsförhållandena inte tillfredsställande. Så har varit fallet . Tyvärr har man prioriterat andra anstalter. Man har haft goda förhoppningar om att en ny anstalt skulle byggas, särskilt efter att regeringens representanter besökt anstalten för . Inget har dock hänt. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att projektering och byggstart skall ske av en ny kriminalvårdsanstalt i . () ()