mot · GE02A4 · 1990-10-03 00:00:00 — med anledning av proposition 1989/90:157 Regionala fackliga förtroendemän Regeringen föreslår ändringar i lagen (1974:358)om facklig förtroendemans ställning påarbetsplatsen i syfte att ge fackliga företrädare, s.k.regionala fackliga förtroendemän, rätt att fåtillträde till arbetsplatser där de inte själva äranställda.Det motiv regeringen anger är att det varje årväcks motioner i med krav på en lagfästtillträdesrätt. Regeringen har däremot inte påvisatatt det skulle föreligga några verkliga problem förfackliga förtroendemän, t.ex. ombudsmän, att fåtillträde till arbetsplatser, då de avser biträda sinamedlemmar. Inte heller har någon remissinstanshävdat att det förekommer några påtagligaproblem i sådana sammanhang.Svensk arbetsmarknadslagstiftning är redanmycket omfattande. Det finns numera enmedvetenhet om att lagstiftning inte i sig är denbästa metoden för att skapa förtroendefulla ocheffektivitetsfrämjande relationer mellanarbetsgivare och arbetstagare. Det är därföranmärkningsvärt att regeringen valt att lägga framett förslag som ytterligare komplicerar denarbetsrättsliga lagstiftningen.Det är också märkligt att vissa fackligaorganisationer ställer krav på lagstiftning. Det är endel av den traditionella svenskaförhandlingsmodellen att de fackligt aktivaanställda på en arbetsplats kan vända sig till denfackliga organisationens ombudsmän i olikaförhandlingssituationer. Det har inte framkommitnågot i remissmaterialet som tyder på att hinder fördenna typ av konsultationer föreligger till följd avbristande lagstöd nu.Vi anser, i likhet med vad regeringen anför ipropositionen, att medbestämmandet först och främst skall utövasinom det enskilda företaget eller den enskildamyndigheten av de anställda själva och av de lokalafackliga representanter de har utsett.Medbestämmanderätten skall vara något somangår de enskilda arbetstagarna. Den skall utövaspå ett sådant sätt att den enskildes erfarenheter ochkunskaper kan nyttiggöras.Slutsatsen borde vara att rätt för en fackligförtroendeman att få tillträde till en arbetsplats, vidvilken denne inte är anställd, endast borde medgesi de fall det föreligger ett uttryckligt önskemål ellermedgivande härom från medlemmarna påarbetsplatsen. Det vore därför olyckligt att genomlagstiftning lägga tolkningsföreträdet på denfackliga organisationen. En effekt är att fackligaföreträdare skulle få tillträde till en arbetsplats ävenunder en konflikt, t.ex. en lockout.Regeringen analyserar inte hellerkonsekvenserna av den lagstiftning den läggerförslag om. Ledighet för facklig verksamhet harredan nu en stor omfattning och utgör på mångaarbetsplatser ett betydande problem. Förslaget kanförväntas leda till ökat ledighetsuttag för utövandeav facklig verksamhet. Det finns en ökadmedvetenhet om att ledighetslagarna i Sverigeutgör ett problem både för näringslivet och denoffentliga sektorn. Statsmakterna borde därföriaktta restriktivitet med att införa nya lagregler somkan stimulera kostnadskrävande ledighet.Som en del remissinstanser framhåller kan enlagstadgad rätt för en regional fackligförtroendeman att få tillträde till en arbetsplatsskapa särskilda problem. Det gäller bl a företagetsskydd av sina företagshemligheter. Regeringen hartagit lätt på sekretess- och jävsfrågor.Som arbetsdomstolen framhåller i sitt remissvarskulle en allmän översyn av 1974 årsförtroendemannalag vara av värde. Moderatasamlingspartiet har i annat sammanhang föreslagiten parlamentarisk utredning om hela denarbetsrättsliga lagstiftningen. En sådan utredningbör även omfatta förtroendemannalagen.Vi kan inte finna att det nu föreligger skäl attändra förtroendemannalagen på det sätt regeringenföreslår. Regeringens proposition bör därför avslås. Med hänvisning till det anförda hemställsatt avslår regeringens proposition1989/90:157 om regionala fackliga förtroendemän.