mot · GD02A21 · 1990-02-12 00:00:00 — av m.fl. (c) med anledning av prop. 1989/90:95 om allmänt lönestopp 1989/90 A21-22 anser att kraftfulla åtgärder måste vidtas för att angripa kostnadsutvecklingen och de ökande balansproblemen i utrikesaffärerna. Kostnadskrisen måste undvikas. avvisar regeringens krispaket sett som helhet. Åtgärderna bygger framför allt på statlig reglering av marknadsekonomin samt inskränkningar i strejkrätten och i den kommunala självstyrelsen. Enligt vår uppfattning löser paketet inte de grundläggande ekonomiska problemen - de skjuts bara . Dynamiken i ekonomin försämras och fördelningen snedvrids. Det internationella förtroendet riskerar att undermineras. Vi avvisar mot denna bakgrund de föreslagna regleringarna. alternativ till regeringens krispaket tar sin ut gångspunkt i valprogram 1988, med särskild betoning på rättvis fördelning, god miljö och uthållig ekonomisk utveckling. Åtgärderna ligger i linje med, och fullföljer den politik som presenteras i partimotion om den ekonomiska politiken och statsbudgeten. alternativ innebär följande: - återhållsamhet med offentliga utgifter och nya reformåtaganden - punktskatter på miljöskadliga energiråvaror - införande av miljöavgifter på svavel och klor Skattereform med rättvis fördelning - återhållsam beskattning av nödvändig konsumtion - satsning på mindre och medelstora företag - avveckling av löntagarfonderna - utförsäljning av statliga företag - offensiv användning av överskottsmedel i arbetslöshetsförsäkringen - rehabilitering och bättre arbetsmiljö genom arbetslivsfonden - åtgärdsprogram för effektivare energianvändning och utnyttjande av inhemsk, förnybar energi - utbildning och forskning för regional balans 1 1989/90. - stimulansåtgärder för arbetsinsatser av pensionärer och studerande - möjlighet för flyktingar/invandrare att snabbt komma i arbete. Samhällsekonomin befinner sig nära en krisartad situation. Den socialdemokratiska regeringen bär ansvaret. Regeringen lägger nu fram ett krispaket. Det är ett bevis för att den ekonomiska politiken har misslyckats. Föreslagna åtgärder bygger framför allt på statlig reglering av marknadsekonomin samt generella inskränkningar i strejkrätten och i den kommunala självstyrelsen. anser att kraftfulla åtgärder måste vidtas för att angripa kostnadsutvecklingen och de ökande balansproblemen i affärerna med omvärlden. Regeringens åtgärdspaket är långtgående men löser inte de ekonomiska problemen utan angriper endast symptomen. Genom att marknadsregleringarna föreslås gälla till slutet av 1991 skapas intryck av att de kan ersätta andra åtgärder. Så är inte fallet. Vi presenterar i denna motion vårt alternativ till regeringens ekonomiska politik. Detta alternativ finns också beskrivet i ekonomisk-politiska motion (mot. 1989/90:Fi213). Utgångspunkterna är en rättvis fördelning och en god miljö. Det ger ökade möjligheter till en utveckling mot ett samhälle i ekonomisk och ekologisk balans. Regeringens tredje väg - ett misslyckande Den socialdemokratiska regering som tillträdde efter valet inledde sin ekonomiska politik med en mycket kraftig nedskrivning av den svenska kronan (devalvering). Det omedelbara resultatet av en sådan operation är en omfördelning av samhällsresurser. Hushållen tappar köpkraft. Exportindustrins konkurrenkraft förbättras som koncentrationstendenserna i samhället förstärks. Omständigheterna kring devalveringen 1982 var gynnsamma. inleddes dessutom en internationell högkonjunktur som oavbrutet verkat alltsedan dess. Utvecklingen av oljepriserna, priserna på svenska exportvaror såsom skog och malm, det internationella ränteläget samt dollarkursen har i huvudsak gynnat den svenska ekonomin. Utöver devalveringseffekterna har inkomst- och förmögenhetsskillnaderna ökat på grund av - den höga inflationen - ett skattesystem som gynnat spekulation och skatteplanering - att sparandet socialiserats. Vanliga människor har i liten grad fått del i avkastningen på kapitalmarknaden. Istället har löntagarfonder inrättats - besparingar och bristsituationer inom den offentliga sektorn. Det kan således konstateras att, trots de gynnsamma förutsättningarna, regeringen har misslyckats med att uthålligt lösa de ekonomiska problemen. Den ekonomiska politiken, av regeringen kallad den tredje vägen, har Tredje vägen starkt koncentrationsdrivande En grundläggande orsak till utvecklingen mot en alltmer krisartad situation på arbetsmarknaden har således varit politiska beslut fattade i regering och riksdag. Den s.k. tredje vägens ekonomiska politik har kraftigt bidragit till kapitalkoncentration, befolkningskoncentration och regional överhettning. Storskalighet och arbetskraftens geografiska rörlighet har av en politisk majoritet, mot bestämda uppfattning, setts som nödvändiga förutsättningar för ökad ekonomisk tillväxt. Den politiska inriktningen och marknadens drivkrafter har förstärkt koncentrationen inom näringslivet, både vad avser produktionsstruktur och maktfunktioner. har befolkningsomflyttningen medfört att många orter och regioner avfolkats och möjligheterna att bo och arbeta där kraftigt försämrats. har koncentrationens avigsidor medfört en allt större bostadsbrist, vårdkris och försämrad miljö i koncentrationsorterna. lYedje vägen leder till ökande löneskillnader I koncentrationsområdena är löneglidningen stor. Bristyrkesgrupper inom främst det privata näringslivet får löner avsevärt över slutna avtal medan stora grupper inom den offentliga sektorn står stilla på avtalad nivå. sprids efterhand löneglidningen till ej överhettade regioner. Detta förhållande skapar spänningar både mellan regioner och inom regioner och mellan människor med olika yrken. Sammantaget leder löneglidning och löneavtal till en sådan kostnadsutveckling att konkurrenskraft gentemot andra länder försämras med en allt sämre bytesbalans som följd. Det är, enligt vår mening, förståeligt att människor med fasta avtal i överhettade regioner blir missnöjda med utvecklingen. Det inflationstryck som den starka löneglidningen skapar leder till att många grupper drabbas av kostnadsfördyringar. Steg för steg halkar de efter i löneutvecklingen. Detsamma gäller människor i ej överhettade regioner som också successivt halkar efter. Parterna på arbetsmarknaden förmår inte längre att centralt hantera utvecklingen och stabiliteten på arbetsmarknaden upphör som en följd av koncentrationspolitiken. Skatteomläggningens finansiering starkt inflationshöjande En bidragande orsak till den akuta situationen på arbetsmarknaden, vid sidan av överhettningen i ekonomin och arbetskraftsbristen med höga lönekrav och åtföljande konflikter som följd, är finansieringen av den pågående skatteomläggningen. Genom att de indirekta skatterna ökas kraftigt - en finansiering som dessutom går stick i stäv med fastlagda energi- och miljöpolitiska mål - fördyras nödvändig konsumtion som boende, transporter till och från arbetet och mat. Beslutet om införande av energimoms minskar möjlig präglats av oförmåga att komma till rätta med pris- och kostnadsutvecklingen. Vi står nu inför en kostnadskris. Resultatet borde kunnat vara ett annat av högkonjunktur. heterna att styra energianvändningen liksom utrymmet för miljöavgifter och en offensiv energipolitik. De ökade indirekta skatterna drabbar framför allt boendet som får bära en avsevärd del av finansieringen av skatteomläggningen. Ökade boendekostnader medför behov av ökade bostadssubventioner, vilket ökar transfereringarna i ekonomin. Sammantaget innebär valet av finansiering att skatteomläggningen fått en oacceptabel fördelningspolitisk profil. Den utgör därmed en grogrund för det växande missnöjet hos människor med normala inkomster, där inkomstskattesänkningen blir måttlig eller liten. Sammantaget ökas rundgången i ekonomin genom att skatteomläggningen som sådan förutsätter ökade bidrag. Övervältring av kostnader på kommuner och landsting Statens budgetsaldo har till betydande del förbättrats både genom att utgifter förts över på kommunsektorn och ytterligare uppgifter lagts på kommunerna. Kommunerna och landstingen har därför fått betydande underskott i sin ekonomi. De kommunal- och landstingsanställdas löneutveckling har släpat efter, arbetssituationen försvårats och arbetsmiljön försummats. Det har försvårat personalrekryteringen och ökat personalomsättningen. Detta häri sin tur ökat köerna och försämrat den kommunala servicen. Kommunal- och landstingsskatterna har tvingats upp. Klyftan mellan hög- och lågskattekommun har vidgats och är nu per beskattningsbar hundrakrona. Människor i kommuner med de lägsta inkomsterna betalar de högsta kommunalskatterna. Att regeringens ekonomiska politik misslyckats beror således till stor del på att den skapat ökade obalanser i samhället - såväl mellan människor som mellan regioner. Inkomst- och förmögenhetsskillnaderna har ökat kraftigt. Såväl inkomst- och förmögenhetsskillnader som regionala obalanser leder slutligen till en höjd pris- och kostnadsnivå. En sådan politik är skadlig för hela samhällsekonomin. Inkomst- och förmögenhetskillnader leder till: - spänningar på arbetsmarknaden, med kompensationskrav och konflikter - ökad rundgång i ekonomin. Socialbidrag, bostadsbidrag, barnbidrag m.m. måste höjas. Det leder i sin tur till ett tryck uppåt på skattenivån. Regionala obalanser leder till: - överhettning, köer och bristande service i koncentrationsområdena - dåligt utnyttjande av ledig produktionskapacitet i avfolkningsområdena - ökad rundgång" i ekonomin. Arbetslöshetsersättning, arbetsmarknadsåtgärder krävs, regionalpolitisk! stöd m.m. måste höjas. Det leder i sin tur till ett tryck uppåt på skattenivån. De ekonomiska problemen har förvärrats genom otillräckliga satsningar på förnyelse och utveckling. Efterfrågan i samhället har inte kunnat tillgodoses inom landet. Istället för ökad produktion har vi fått ökad inhemsk inflation och underskott i balansen mot utlandet. Framtidssatsningar i högteknologiska branscher liksom på energi- och miljöområdet har försummats eller 4 Den svenska ekonomin har därmed blivit mer känslig för Mot. internationella prissvängningar och den långsiktiga konkurrensförmågan A21 Regeringsåren har inneburit: - en alltför svag satsning på ny- och småföretagande - en alltför svag satsning på teknikutveckling och förnyelse av branschstrukturen i näringslivet - en alltför svag satsning på inhemsk förnybar energi och effektivare energianvändning - en alltför långsam förnyelse av den offentliga sektorn. Den svenska ekonomin är i rask takt på väg in i en kostnadskris, vilket försämrar den svenska industrins konkurrenskraft. Situationen påminner om den som inträffade . Svensk ekonomi riskerar att accelerera in i en mycket kritisk situation med växande bytesbalansunderskott, hög arbetslöshet och underskott i statens budget. Försämrad konkurrenskraft påverkar handels- och bytesbalans i starkt negativ riktning. Detsamma gör utvecklingen av priserna på det som exporteras respektive importeras. Priserna på svenska exportprodukter såsom massa och papper tenderar att sjunka, medan priset på olja stiger. Regeringen visar att man inte bemästrar situationen. Stabiliseringspolitiken håller på att kollapsa. Avsaknaden av en konsekvent finanspolitik och penningpolitikens ökande roll har medfört ett höjt ränteläge . Regeringen har genomdrivit ett första steg i skattereformen och presenterat förslag till ett andra steg. Reformen, som den utformats, medför i sig en markant höjd inflation och negativa fördelningspolitiska effekter. Reformen har därmed skapat oro och kompensationskrav på arbetsmarknaden. Överläggningar med arbetsmarknadens parter Regeringen presenterade ett budgetförslag som saknade besked på en rad politiska områden. Finansplanen innehöll också mycket få förslag för att komma till rätta med de grundläggande strukturproblemen i ekonomin. Regeringen aviserade istället överläggningar med arbetsmarknadens parter. Överläggningarna skulle behandla lönerna 1990 och 1991. Syftet var att nå fram till centrala avtal som bryter den höga löneökningstakten. Regeringen hotade med en rad åtgärder, om löneökningarna skulle komma att överstiga det samhällsekonomiska utrymmet: - åtgärder riktade mot arbetsgivare och löntagare - att reglerna för avtalsförhandlingar och lönebildning skulle ses över i syfte att strama upp dessa regler - att reformer skulle komma att uppskjutas eller omprövas. deklarerade i partimotionen om ekonomisk politik att vi i princip inte hade något att invända mot överläggningar om det samhällsekonomiska utrymmet. Vi sade att det enligt vår uppfattning är utomordentligt svårt att påverka avtalsförhandlingarna under pågående avtalsrörelse. för, menade vi, är det realistiska perspektivet snarare 1991-92 än 1990-91. Vi ställde oss därför tvivlande inför möjligheterna att nå resultat. Vi kan nu A21 konstatera att våra farhågor därvidlag besannats. Regeringens ekonomiska politik har därmed misslyckats. har också detta bekräftats av regeringen själv genom uttalanden av olika regeringsföreträdare. Regeringen har sett sig föranlåten att utlösa det hot om åtgärder som man förvarnade om i finansplanen. Krispaketet har i första hand karaktären av regleringsåtgärder. De angriper således symptomen och är avsedda att skapa omedelbara effekter. Vi kommenterar krispaketets åtgärder närmare längre fram. Vi konstaterar dock att regeringen inte beslutat uppskjuta eller ompröva reformer, vilket fanns med som en möjlighet i finansplanen. I korthet innebär krispaketet följande: - höjda skadestånd vid brott mot fredsplikten - böter utdöms vid brott mot lönestoppet - pris- och hyresstopp - stopp för höjda aktieutdelningar - arbetsgivarperiod i sjukförsäkringen - skärpning av investeringsavgiften - skärpt byggreglering. Det krävs istället en decentralistisk syn och en annorlunda politik än den regeringen fört. Vidare behövs en politik för social rättvisa, likvärdiga levnadsförhållanden och en god miljö över hela landet. Det krävs omfattande förutsättningsskapande generella insatser på många olika områden om de regionala obalansproblemen varaktigt skall kunna utjämnas. Det krävs enligt vår mening en ny ekonomisk politik om målet regional balans och en balanserad befolkningsutveckling skall kunna uppnås. avvisar mot denna bakgrund regeringens krispaket sett som helhet. Åtgärderna bygger framför allt på statlig reglering av marknadsekonomin samt inskränkningar i den generella strejkrätten och i den kommunala självstyrelsen. Enligt vår uppfattning löser paketet inte de grundläggande ekonomiska problemen - de skjuts bara . När ett stopp avvecklas slår oftast hela det pris- eller kostnadstryck igenom som lagrats . Beroende på konjunkturläge kan följderna bli allvarliga. riskerar dessutom ekonomin att skadas. Dynamiken i ekonomin försämras och fördelningen snedvrids. Det internationella förtroendet riskerar att undermineras. Vi avvisar mot denna bakgrund de föreslagna regleringarna. Mot regeringens krispaket sätter istället det som nedan redovisas. Åtgärderna tar sin utgångspunkt i valprogram 1988, med särskild Mot. betoning på rättvis fördelning, god miljö och uthållig ekonomisk utveckling. Åtgärderna ligger i linje med, och fullföljer den politik, som presenteras i partimotion om den ekonomiska politiken och statsbudgeten. Här redovisas endast de åtgärder vi ser som särskilt angelägna för att i det korta perspektivet motverka en allvarlig kostnadskris. Beträffande detaljer i de enskilda förslagen hänvisas till den nämnda ekonomisk-politiska motionen och andra motioner framlagda av med anledning av budgetpropositionen. Det står nu klart att Haga-överläggningarna inte resulterat i en överenskommelse som förmår att dämpa pris- och kostnadsutvecklingen. Vi fullföljer därför ekonomiska politik, vilken redan aviserats i motion 1989/90: Fi213. Den svenska konjunkturen har börjat vända nedåt. Detta innebär emellertid inte att det är dags att lätta på finans- och penningpolitiken. Tvärtom måste ekonomin stramas åt ytterligare för att förhindra att hamnar i en kostnadskris. måste tillväxten i produktion och utbudet av arbetskraft stimuleras. En sådan skulle bland annat innebära snabbt stigande bytesbalansunderskott, hög arbetslöshet och underskott i statens budget. En sådan utveckling måste mot verkas. anser att en finanspolitisk åtstramning är nödvändig. Mot denna bakgrund föreslår åtgärder med följande inriktning för att åstadkomma rättvis fördelning, regional balans och god miljö: - återhållsamhet med offentliga utgifter och nya reformåtaganden - punktskatter på miljöskadliga energiråvaror - införande av miljöavgifter på svavel och klor Skattereform med rättvis fördelning - återhållsam beskattning av nödvändig konsumtion - satsning på mindre och medelstora företag - avveckling av löntagarfonderna - utförsäljning av statliga företag - offensiv användning av överskottsmedel i arbetslöshetsförsäkringen - rehabilitering och bättre arbetsmiljö genom arbetslivsfonden - åtgärdsprogram för effektivare energianvändning och utnyttjande av inhemsk, förnybar energi - utbildning och forskning för regional balans - stimulansåtgärder för arbetsinsatser av pensionärer och studerande - möjlighet för flyktingar/invandrare att snabbt komma i arbete. Ett ökat sparande är nödvändigt för att förbättra bytesbalansen. anser att sparande i ekonomin i första hand skall ske i hushållssektorn. Det åtstramningspaket som antog avvisade skattehöjningar som aktuellt finanspolitiskt medel. Istället byggde åtstramningen i huvudsak Mot. på personligt sparande. måste nu ges stimulanser för att A21 Detta gäller särskilt det långsiktiga sparandet. Stimulanser måste syfta till ett ökat nysparande. förordar ett skyndsamt införande av personliga spar- och investeringskonton för investeringar i egen permanentbostad och/eller i eget företag. Ett skyndsamt införande av personliga spar- och investeringskonton stramar åt ekonomin och förbättrar bytesbalansen. I samma riktning verkar det redan tidigare införda tillfälliga obligatoriska sparandet. Återhållsamhet med offentliga utgifter och nya reformåtaganden budgetalternativ, presenterat , är ca stramare än regeringens budget, räknat för /91. Detta åstadkoms genom: - en noggrann utgiftsprövning - besparingar och minskade utgifter på bl.a. arbetslöshetsförsäkring, nej till ändrat huvudmannaskap för folkbokföring och nej till utbyggnad av föräldraförsäkringen - ökade intäktskrav på statlig verksamhet. Vi underströk också att reformer kan behöva skjutas eller avvisas om inte pris- och lönekostnadsutvecklingen dämpas. Detta kan få en förnyad aktualitet mot bakgrund av att regeringens överläggningar med arbetsmarknadens parter inte nådde de avsedda resultaten. Enligt vår mening kan energimoms inte accepteras. Det innebär bland annat att möjligheterna att uppfylla fastlagda energi- och miljöpolitiska mål försvåras. Skatte- och avgiftsuttaget på energi bör istället bygga på miljöanpassad punktbeskattning kombinerad med miljöavgifter och en koldioxidskatt som gynnar effektiviseringar och inhemsk förnybar miljövänlig energi. Förnybar energi skall vara skattefri. anser att koldioxidavgift, höjda punktskatter på miljöskadliga råvaror och införande av beskattning av el i produktionsledet skall ingå som en del av finansieringen av skattereformen 1991 såsom vi tidigare föreslagit. Denna kombination av åtgärder ger positiva effekter på bytesbalansen. Återhållsam beskattning av nödvändig konsumtion behöver ett nytt och rättvist skattesystem. Reformeringen bör beakta en fördelningspolitisk rättviseprofil och inflatoriska och kompensationsdrivande sidoeffekter. Låg- och medelinkomsttagare skall inte betala höginkomsttagarnas marginalskattesänkningar. Inkomst- och förmögenhetsskillnaderna får inte öka som en följd av reformen. En rättvis fördelning minskar spänningarna och kompensationskraven på arbetsmarknaden, lättar trycket på transfereringssystemet och motverkar kommunala skattehöjningar. Detta är en förutsättning för att skattereformens stabilitet skall medverka till en nedväxling av kostnadsutvecklingen. Delar av skattereformens finansiering måste därför enligt upp- 8 Stor återhållsamhet måste iakttas med beskattning av Mot. nödvändig konsumtion, i första hand mat och boende. Momsen på mat skall A21 Moms på energi införs inte; istället behålls punktbeskattningen på energi enligt ovan. Byggmomsen höjs inte. Denna finansieringsprofil minskar kraven på kompensation i kommande löneavtal och kompensationsförhandlingar. Staten bör ingripa mot den kraftiga utgiftsexpansionen inom socialförsäkringssystemet. Ökningen av statens utgifter i form av transfereringar måste bromsas. Utvecklingen inom sjukförsäkringssystemet, arbetsskadeförsäkringen och bostadssubventionerna måste ses över. Förändringar får dock inte innebära en fördelnings- eller socialpolitisk ambitionssänkning. har redan tidigare föreslagit införande av en arbetsgivarperiod inom sjukförsäkringen, omfattande av en sjukperiod. Småföretagen, vilka har en genomsnittligt lägre sjukfrånvaro, skall enligt vår uppfattning ha lägre sjukförsäkringsavgift än övriga företag. Regeringen lägger nu förslag om en arbetsgivarperiod. Med hänsyn till att propositionen ännu inte förelagts återkommer vi till denna fråga. Satsning på mindre och medelstora företag Många, livskraftiga och väl fungerande mindre och medelstora företag är grundläggande för en positiv ekonomisk utveckling i hela landet. Utvecklingen mot allt större, allt färre och alltmer dominerande företag försvårar kraftigt möjligheterna att nå detta mål. De allra största företagen får vidare en mycket dominerande roll för den svenska ekonomin. Sårbarheten i samhället ökar och känsligheten för marknadens svängningar blir allt större med de risker det innebär för sysselsättning och välfärd i . För att ge näringslivet balans och mångfald är det av utomordentligt stort värde att egenföretagande och de mindre företagen utvecklas och främjas. En av näringspolitikens viktigaste uppgifter blir att stärka och utveckla de mindre företagen. Deras ställning måste stärkas i förhålllande till de stora och internationaliserade företagen. kommer i annat sammanhang att vidareutveckla åtgärdsförslag för att främja och skapa bättre livsvillkor för de mindre företagen. Det behövs en annan inriktning av näringspolitiken och en skatte- och avgiftspolitik som bättre tar hänsyn till de mindre företagens behov och förmåga. Det är nödvändigt att lagstiftningen anpassas till de mindre företagens villkor. Vi återkommer till dessa frågor när den aviserade propositionen om näringspolitiken avlämnats. Utbildning och forskning för regional balans Inriktningen av samhällets insatser på utbildnings- och forskningsområdet är väsentlig för möjligheterna att skapa en bättre regional balans och därmed en mer balanserad ekonomisk utveckling. Det är av stor betydelse för en utvecklad infrastruktur över landet att de små högskolorna stärks. De har stor betydelse för kompetens och kunskapsspridning i de regioner de verkar. De små högskolorna kan vara en av motorerna i en mer balanserad ut- Mot. veckling och stimulera till nyetablering och förnyelse av verksamheterna i A21 Vi har understrukit att även vid de mindre högskolorna bör avancerad forskning kunna bedrivas inom vissa teknologiska spetsområden. Detta skulle kunna betyda mycket för en regions utveckling. Satsning på utbildning och forskning för en bättre regional balans har stor betydelse för möjligheterna att dämpa överhettningen och koncentrationsutvecklingen i storstäder och universitetsorter. Vi återkommer till dessa frågor när den aviserade forskningspolitiska propositionen presenteras. har aktivt medverkat till att arbetslivsfonden inrättas. Genom fonden tillförs arbetsmiljöområdet avsevärda offensiva resurser, förbättrade arbetsmiljöer och rehabiliterings- och arbetsanpassningsåtgärder för att öka möjligheterna för arbetshandikappade att få arbete på den öppna arbetsmarknaden med ett ökat arbetskraftsutbud som följd.