mot · GE02So20 · 1990-10-26 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:14 Ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. InledningRegeringen har i sin proposition 1990/91:14redovisat sin syn på ansvaret för service och vård tilläldre och handikappade. Förslaget innebär ihuvudsak att de lokala sjukhemmen fr.o.m.1.1.1992 formellt sett försvinner och istället blir enform av särskilt boende och service inom ramen försocialtjänsten. För resterande delar avlångtidsvården föreslås ett köp- och sälj-system därkommunerna av landstingen skall upphandlalångtidsvård.För att finansiera förändringarna kommermellan 17 och 20 miljarder att överföras frånsjukvården till . För utjämningmellan primärkommunerna skisseras ett ytterstkomplicerat överföringssystem med en rad olikainslag. Därutöver anges att efter en vissövergångstid skall den enskilde i eget boende självsvara för sina kostnader för bostad, mat och övrigalevnadsomkostnader.Direkt berörda av regeringens förslag är ungefär50 000 långtidssjuka patienter. Nio av tio av dessaklarar inte på egen hand att ta sig ur sängen, att ätaeller sköta sina toalettbestyr. En stor del avpatienterna lider av hjärt- och kärlsjukdomar samthar nedsatt psykisk förmåga. Medelåldern är högoch många är ensamstående.Indirekt berörs många fler genom att de svårtlångtidssjukas oavvisliga krav på vård leder till attakutsjukvården får ta hand om dessa patienter ibrist på väl anpassade alternativ när behoven akutgör sig gällande. Man räknar med att det finnsungefär 4 000 omvårdnadspatienter iakutsjukvården. I serviceboendet finns ocksåmånga långtidssjuka som inte kan få adekvat vård.Den huvudsakliga innebörden av regeringensförslag är att de cirka 60 000 långtidssjukapatienterna i fortsättningen inte skall behandlas isjukvården utan istället tas om hand avsocialtjänsten.Kraven på förbättringar i vårdens innehåll harfått stå tillbaka för rent organisatoriska förslag tillåtgärder. Möjligheterna att ta till vara positiva,lokala lösningar är med regeringens förslag mycketsmå. De handikappades behov av adekvat vård ochomsorg har vidare inte uppmärksammats itillräcklig omfattning.Propositionens huvuddragI propositionen föreslås att kommunerna skallges ansvar för service och vård av äldre ochhandikappade. Hälso- och sjukvårdslagen skallreglera kommunernas skyldighet att erbjuda godhälso- och sjukvård. Vidare införs en lagstadgadrätt för kommunerna att överta sjukhem och andrasomatiska långvårdsinrättningar från landstingen.Kommunerna ges även ett kostnadsansvar försådan somatisk långtidssjukvård som man inte harverksamhetsansvar för. Försöksverksamhet medkommunalt huvudmannaskap för primärvårdenskall genomföras.Kommunerna förslås få ett utvidgat ansvar förlångvarig vård till äldre och handikappade.Förslagen skall träda i kraft den 1 januari 1992.Reglerandet av de ekonomiska förutsättningarnasker i en proposition som aviserats till våren 1991.Centerpartiets förslagVem tjänar på regeringens förslag?Regeringens proposition om ansvaret för serviceoch vård till äldre och handikappade presenteras nuefter utredande. Resultatet har bliviten reform utan hänsyn tagen till människors behovav vård och omsorg. De äldre, som inte är enenhetlig grupp med likartade behov, kommer inteatt få en bättre vård. Sjukvårdspersonalen kännerstor oro inför vad omorganisationen skall föra medsig, bl.a. vad gäller ansvarsuppdelningen. Såväl deäldre som sjukvårdspersonalen får finna sig i attinte veta hur de långsiktiga lösningarna skallkomma att se ut.Det är huvudmannaskapsfrågan som satts iförgrunden, inte de äldres eller handikappadesbehov av vård och service. En reform värd namnetmåste ha siktet inställt på att finna former för att påett värdigt sätt ta hand om dessa. Den måste ävenverka framåtsyftande genom att analysera ochformulera kraven på vårdens innehåll sommorgondagens äldre och handikappade har rätt attställa.Vad vi nu ser är resultatet av en uppifrån tillsattutredning och en intensiv strid mellan kommun-och landstingsförbundens ledningar. Vad våra äldreoch vad den kunniga och engageradesjukvårdspersonalen vill, har inte tillmätts någonstörre betydelse.Regeringen har utgått från en äldrevård sett urett tämligen snävt storstadsperspektiv. Kraven ochbehoven på vården varierar från individ till individoch från landsända till landsända.I analyserna saknas också en insikt om att det ien nära framtid kommer att finnas en stor andeläldre med invandrarbakgrund. Få kommuner harplanerat sin äldrevård utifrån detta faktum.En bra äldrevård måste vara mänsklig ocheffektiv. Mänsklig vård är att ge tid, god omsorgoch trygghet. Effektiv vård är att ge rätt vård vidrätt tillfälle. Förslagen kommer inte att leda till enmänskligare och effektivare vård, tvärtom skapasnya gränsdragningar mellan olika vårdnivåer.Regeringen har enligt vår mening misslyckats medatt göra de äldres -- framför allt de svårt sjuka -- ochde handikappades vardag tryggare.Centerpartiet yrkar avslag på propositionenshuvudlinjer. Propositionen är ingen äldrereform,det är en organisatorisk omstöpning. Vi förordar enannan inriktning av vården och ett annatansvarstagande för de äldre och de handikappade.Vi framför i denna motion vår syn på äldrevårdenoch vården av de handikappade.Centerpartiet är starkt kritiskt till regeringenshantering av äldreomsorgsfrågorna. Kommuneroch landsting har på grundval av ettsexpunktsprogram från den socialdemokratiskapartistyrelsen uppmanats att starta utredningar ochförhandlingar om den framtida äldreomsorgensorganisation. Uppmaningen har inte föregåtts avnågot beslut i , och lagrådet har inte hörtsi frågan. Detta förfarande strider mot allademokratiska principer och mot detberedningsförfarande som föreskrivs förregeringens propositioner. Lagrådsgranskning bör idetta skede ske på initiativ av berört utskott. Vadhär anförts om hanteringen aväldreomsorgsfrågorna bör ges regeringen tillkänna.Förslagets finansieringCenterpartiet vänder sig mot det ekonomiskarisktagande som följer av ett genomförande avpropositionens förslag. Konsekvenserna avförslagen på det ekonomiska området är mycketsvåröverskådliga. Regeringen begär nu ettriksdagsbeslut men ämnar därefter lägga en separatproposition som behandlar ekonomin först undervåren 1991.Kommunerna, särskilt de som har enansträngd ekonomisk situation, kommer att fåmycket svårt att genomföra förslagen. Vårdenskvalitet måste upprätthållas, något som i hög gradär beroende av kommunernas begränsadeekonomiska resurser. Kommuner med hög andeläldre får en större ekonomisk belastning än de medlåg andel äldre.Frågan om en rättvis fördelning av resursernagör sig med kraft gällande när det gäller sjukvårdför äldre. Sjukvårdshuvudmännen har sedan 1982drabbats av indragningar på minst 17 miljarderkronor. Kommunsektorn har utsatts för likartadbehandling av regeringen. Regeringens förslag innebär attresurser, motsvarande 17--,överförs från sjukvårdshuvudmännen tillsocialtjänsten. Vi anser att det i nuvarande lägemed bl.a. långa vårdköer och brist på vårdplatser ärorimligt att anvisa en miljard för information ochutbildning. bör därför avslå dettaförslag. Dessa medel bör istället gå direkt tillsjukvårdsinsatser. Detta bör ges regeringen tillkänna.Kommunernas situationKommunerna får allt fler uppgifter och ett ökatansvar för många viktiga samhälleliga uppgifter.Det finns vissa brister i den kommunalaverksamheten. Mer än hälften av kommunerna harinte klarat att bygga ut barnomsorgen. Påskolområdet väntar nya stora uppgifter.Socialtjänsten fungerar inte på ett smidigt ocheffektivt sätt i alla kommuner.Användningen av kommunernas resurser måstealltid noga prioriteras och olika angelägnakommunala uppgifter måste vägas mot varandra.Att ge kommunerna ett samlat ansvar för vård ochservice för äldre och handikappade är att sättakommunerna på hårda prov. Enligt aktuell statistikfrån kan konstateras att endast fyraav tio kommuner i ett län kan redovisa ordentligaäldreomsorgsplaner. Många kommuner harmedvetet väntat med att göra sinäldreomsorgsplanering i avvaktan påäldrereformen. En väntan som kan visa sigödesdiger. Det framgår nämligen att kunskapen omde äldres behov är mycket dålig, både vad gällerboende och vård.Med regeringens förslag kommer en mängd nyagränstvister att uppstå. Det kan gälla när detmedicinska ansvaret för polikliniska kontroller avkroniska sjukdomar i primärvården skall övergå ikommunal äldreomsorg. Det kan också gällavar ansvar för rehabilitering gåri förhållande till det kommunala ansvaret föromsorg och stadigvarande medicinska insatser.HelhetssynEn god hälsa är en av de viktigasteförutsättningarna för att människor skall kunnaleva ett i olika bemärkelser rikt liv. För att uppnådetta krävs en väl fungerande hälso- och sjukvårdsom bedrivs på lika villkor, för alla, oavsett ålder,bostadsort eller inkomst. Det är också nödvändigtatt resurserna till sjukvården fördelas rättvist.Människor måste utifrån sina egna behov ochönskemål kunna välja de sociala lösningar sompassar dem bäst. Verkliga möjligheter att påverkasin eller sina anhörigas sociala situation, t.ex. vadgäller vård och omsorg, måste erbjudas.Hälso- och sjukvården måste bedrivas utifrån enhelhetssyn där man sätter individen, patienten, icentrum och där man inte väjer för att så långtmöjligt respektera och förverkliga dennes behov.Helhetssynen måste också innefatta en insikt omsambandet mellan den enskildes hälsa ochsamhällets struktur. Det är klarlagt att brister i denfysiska och sociala miljön ofta leder till olikasjukdomar.Att bli äldreAndelen äldre i ökar. Antalet 75-åringarberäknas öka fram till år 2000.Glädjande nog är dagens 70-åringar friskare ochvitalare än 70-åringarna . Men medstigande ålder ökar sjukligheten och därmedbehoven av både öppen och sluten sjukvård och avomvårdnad.Vårdbehovet varierar naturligtvis i hög gradfrån individ till individ, men rent generellt kankonstateras att de äldre behöver mycket vård. Iåldrarna 85--bor var tredje kvinna och varfjärde man på institution och i åldrarna ochdäröver är motsvarande andel drygt varannankvinna och av männen. Den grupp somär använder av allaslutenvårdsresurser.Allas rätt till god vård måste innebära att deäldre inte bortprioriteras. Vi måste ha råd att ge deäldre den tryggheten. Allas rätt till en god vårdmåste också innebära att de äldre tillförsäkras envård med hög medicinsk kvalitet.Välfärd och ensamhetMitt i vår välfärd finns ett stort antal äldremänniskor som är ensamma och som lever ett liv itystnad utan vänner eller släktingar. Ensamhetenkan också bidra till en snabbare utveckling avsjukdomar. Debatten om äldreomsorg har i mångtoch mycket fokuserats kring fysiska faktorer somboendet, men inte uppmärksammat de svårafamilje-sociala problemen med bl.a. ensamhet ochisolering. Socialmedicinsk forskning har visat attden sociala förankringen är en av de allra viktigastefaktorerna för att ge människor en god ålderdom.Andelen ensamstående pensionärer kommer attväxa snabbt . Med ensamheten ökarvårdbehovet. De ensamstående efterfrågarhemtjänstens service mer än andra och dedominerar också efterfrågan på institutionsvård.Problem och möjligheter i dagens äldrevårdProblemSverige är det enda västland som starkt minskathälso- och sjukvårdens andel avbruttonationalprodukten, BNP, , från9,till . Detta trots vår myckethöga andel äldre och sjuka som kräver storavårdinsatser. Sviterna av dessa indragningar ärtydliga i dagens sjukvård.I ett internationellt perspektiv har 80-taletsneddragningar av den svenska sjukvården fåmotsvarigheter. OECD-statistiken visar att Sverigeår 1987 hade exakt den sjukvårdskostnad somkunde förväntas med hänsyn till samhällsekonomioch befolkningens åldersstruktur. Med senareytterligare begränsningar och föreslagnaöverföringar till kommer svensksjukvård att ha betydligt mindre resurser än andrajämförbara länder.De problem som svensk sjukvård lider av ärframför allt de långa köerna till främst höftleds-,knä- och starroperationer. Det är ofta äldremänniskor som har dessa besvär och de orsakas ettstort lidande under en mycket . Väntetidenför en höftledsoperation är på sina håll mer än tvåår. Propositionen innehåller inga förslag tilllösningar på detta problem.Ett stort antal medicinskt färdigbehandladeäldre tvingas ligga kvar på akutsjukhusen eftersomdet inte finns andra vårdformer för dem i tillräckligomfattning. inventering avfärdigbehandlade patienter inom somatiskkorttidsvård visade att 84 procentväntade på plats i annan vårdinstitution inomlandstingen. Bristen på institutioner i ordets vidabemärkelse är skriande. Det krävs enligt vårmening en medveten satsning på lämpliga boende-och vårdalternativ för att därigenom avlastasjukhusen. Det får aldrig accepteras att äldre ellermentalvårdens färdigbehandlade men ändåhandikappade patienter skrivs ut till en otryggtillvaro där ingen tar sitt ansvar för en goduppföljning. Regeringens förslag är en renkompromiss där landsting och kommuner skallförhandla om betalningsansvaret.Vi vill också varna för de svårigheter som kanuppstå vid tillämpningen av begreppet''klinikfärdig'' om reformens förslag vinner gehör.Tillämpningen kan bli högst beroende av växlingari beläggning eller av ett intresse att bevaka sittplatsantal. Frågor uppkommer om hur vårddagarskall räknas och vem som avgör klinikfärdigheten,när patienten remitterats mellan sjukhus ochslutligen hamnar på regionsjukhuset.Bristen på äldreomsorgsplatser iålderdomshem, sjukhem och gruppboende är ettannat problem. Detta är särskilt allvarligt medtanke på det ökande antalet äldre. Antaletvårdplatser inom långtidssjukvården har underperioden --1987 minskat med drygt 800 per år.MöjligheterDet finns goda utvecklingsmöjligheter i dagenssjukvård, både vad gäller dess organisation ochinnehåll. Många goda krafter finns att ta tillvara idetta förnyelsearbete. Även om det behövsförändringar skall man inte bortse ifrån attäldrevården fungerar mycket bra ute i landet. Påmånga håll har man i samarbete mellan landstingoch kommuner utvecklat verksamheter som väluppfyller kraven på trygghet, kunnande ochkontinuitet. Regeringens förslag slår sönder heladenna verksamhet.Det krävs stor öppenhet och frihet när det gälleratt prova nya lösningar. Valfrihet och mångfaldmåste prägla förändringsarbetet.Sjukvårdspersonalens kunnande och engagemangmåste tas till vara. Ett exempel på en positivvårdform utgör personalkooperativen. Vården äringet område enbart för specialister. Många gångerär omtanke och omsorg tillräckligt för att få envärdigare vård för våra äldre. De anhörigas roll iäldrevården måste uppvärderas. Vid längrevårdtider bör den anhörige kunna anställas avkommunen eller med samma lön somett vårdbiträde. En väl fungerande hemtjänst ärockså en förutsättning för att de äldre skall kunnafå den hjälp de behöver i sina egna hem.Lokala lösningar krävsDe organisatoriska förändringar som krävsmåste ge stor frihet för regionala och lokalalösningar. De svårigheter som finns löses bäst lokaltoch inte genom några centralistiska beslut. Detkrävs en väl utvecklad samverkan mellan landsting,kommuner, enskilda vårdgivare och ideellaorganisationer.En förändring av huvudmannaskapet får inteenbart innebära att och kommunenfinansierar och i egen regi producerar vård elleromsorg utan måste också innebära ett ytterstaansvar för att ge medborgarna en god vård sombedrivs av många olika vårdgivare.Om man inte vill rasera de fungerande lösningarsom redan finns, måste man skapa stort utrymmeför många organisatoriska former, anpassade tilllokala förhållanden, resurser och traditioner. Detfinns anledning att stimulera ett utvecklingsarbetesom möjliggör lösningar utifrån ett lokaltperspektiv. Vad här anförts om lokala lösningar börges regeringen till känna.Mera resurser till vårdenEn reform som verkligen kan komma att gynnade äldre kan inte endast se till organisationen utanäven i hög grad till resurserna. Vi menar också attsjukvårdens problem inte kan lösas inom befintligaekonomiska ramar, i då antalet äldre ökaroch den medicinska utvecklingen ställer krav pånya resurser. Det är inte i längden hållbart att flyttaen utgift mellan två tomma fickor.Regeringen är inte i årets Dagmar-förhandlingberedd att bidra med ökade statliga resurser tillsjukvården . Regeringenhar ensidigt bestämt att uppräkningen av denallmänna sjukvårdsersättningen skall vara endast100 . Det motsvarar ,vilket skall jämföras med en inflation på ca 11procent. Landstingen kommer därmed att varatvungna att öka sina intäkter via avgifter frånpatienterna. I och med att landstingen för nästa årsjälva får bestämma storleken av dessa avgifter,inom ramen för högkostnadsskyddet, kankostnaden för ett läkarbesök öka betydligt. Taketför högkostnadsskyddet kommer att höjas mycketkraftigt, något som särskilt drabbar dem med lågainkomster och som är i stort behov av vård ochomsorg. Höjningen av högkostnadssskyddet från900 kronor till är enligt vår meningoacceptabel. anser atthögkostnadsskyddet borde vara 1 000 kronor.Tumskruven har alltså åter satts på sjukvården,medan kostnaderna för socialförsäkringssystemethittills får fortsätta att växa tämligen ohämmat.Kostnaderna för exempelvisarbetsskadeförsäkringen har mer än sexdubblatsunder perioden --1988. krävs krafttag motkostnadsexplosionen inomsocialförsäkringssystemet.Beträffande frågan om sjukvårdsersättningentill landstingen avser vi att återkomma i ett annatsammanhang.Primärvård i samverkanEn väl fungerande primärvård, d.v.s. vård pånära håll, måste vara själva motorn när det gällersamverkan i folkhälsovården. Primärvården hargoda utvecklingsmöjligheter, särskilt när det gällertillgänglighet, kvalitet och samverkan. Vi ser deförstärkta vårdcentralerna som sjukhusensförlängda arm ute i bygderna. Genom en förstärktprimärvård kan rätten till en egen läkare bliverklighet. Att kunna välja sin läkare är i stortsett omöjligt. I läkartäta områden är valfrihetenstörre, medan man i glesbygd får vara nöjd om detens finns en läkare. Det krävs omfattanderegionalpolitiska satsningar för att få till stånd enjämnare fördelning av kvalificeradsjukvårdspersonal över hela landet. För att de äldreskall ges bästa möjliga vård krävs vidare ett bättresamarbete mellan primärvård, hemtjänst ochsocialtjänst.Regeringens förslag innebär en klar risk för attprimärvården inte kommer att kunna fullgöra sinauppgifter. Man slår sönder det som redan finns ochsom på många håll fungerar mycket bra, samtidigtsom uppbyggnaden av primärvården försenaskraftigt. En splittring av primärvården innebär etthot mot vårdens kvalitet.Inrätta länsparlamentCenterpartiet vill utveckla de folkvaldalandstingen och stärka deras roll somlänsparlament. En decentraliserad demokrati pålänsplanet gynnar tveklöst en god vård.Samordnade insatser ger stora vinster, bland annati form av minskad administration och störreeffektivitet. Landstingen måste ha kvar detlagreglerade ansvaret att garantera alla invånarerätt till hälso- och sjukvård på lika villkor.Landstingen behövs att stärka demokratin ochden regionala utvecklingen. Landstingen behövsockså för att utjämna de regionala skillnadernainom landstingsområdet.Vi ser i det perspektivet med oro på regeringensförslag om ett samlat kommunalt ansvar för serviceoch vård. I förlängningen kan det komma attbetyda en urholkning av demokratin och att enstorkommunreform framtvingas.Alternativa boendeformerDe äldre måste ges rätt att själva välja var de villbo. Många föredrar att bo kvari det egna hemmet där miljön är invand och detkänns tryggt. Andra åter behöver mera vård ochomsorg eller vill bryta ensamheten. Då är detviktigt att det finns alternativ och en väl fungerandehemtjänst. Vi menar att regeringens föreslagnareform inte i tillräcklig grad tillgodoser de äldresbehov och önskemål av alternativa boendeformer.Slå vakt om ålderdomshemmenUnder åren 1980--1987 har 11 000ålderdomshemsplatser försvunnit. Densocialdemokratiska regeringen har hävdat attålderdomshem är en föråldrad institutionsform sominte har något berättigande i dagens Sverige.Centerpartiet har motsatt sig denna nedrustning.Vi menar att ålderdomshemmen som boende- ochvårdform behövs som ett viktigt alternativ tillservicehus och långvård. Det behövs ett alternativsom ger närhet och trygghet och som avlastarsjukvården.1988 uttalade på centerpartietsinitiativ att ålderdomshemmen kommer attbehövas även fortsättningsvis inom äldreomsorgen.Statsbidrag beslöts utgå till personalen påålderdomshemmen och statliga lån beviljades tillny- och ombyggnad av ålderdomshem.Riksdagsbeslutet borde innebära att flera äldremänniskor kan erbjudas denna boendeform.Beslutet tycks dock ha fastnat i byråkratin och intenått ut till kommunerna. Beslutet måste fågenomslag i den praktiska verksamheten.Sjukhemmen behövsDen stora ökningen av antalet äldre över 80 åroch det ökande antalet utskrivningar frånsjukhusens avdelningar kommer att kräva flerasjukhemsplatser. Andelen äldre ''tunga vårdfall'' påsjukhemmen kommer vidare att öka, vilket ställerstora krav på sjukvårdspersonalens medicinskakompetens.Sjukhemmen kan erbjuda en varierad vårdoch omsorg för de äldre: akutsjukvård, växelvård,rehabilitering och sjukhemsbaserad hemsjukvård.Patienterna upplever trygghet i den vårdkedja somerbjuds, en trygghet som riskerar att slås sönder.Med regeringens förslag kommer exempelvispatienter som kräver rehabilitering att blandas medpatienter som kräver mera akuta insatser av direktsjukvårdande karaktär. I propositionen ställs inteens några minimikrav på sjukhemmens utformning.Den pågående utvecklingsprocessen avsjukhemmen fordrar enligt vår meningprimärvårdens samlade lednings- och driftsansvar.Sjukhemmen måste förbli en organisatorisk enhet.Reformen leder endast till praktiskagränsdragningsproblem som ytterst går ut överpatienten.Det är som ansvarar för en patientsom behandlas på en akutklinik och sedan placeraspå ett sjukhem för eftervård. Efter reformen måstelandstinget, när patienten väl är färdigbehandlad,avvakta kommunens besked innan patienten kanplaceras på vårdhem. Patientens situationförbättras inte av reformen, inte hellerpersonalens. Ett annat exempel på den försämringsom reformen innebär kan ges. Den medicinskavård som en långvårdspatient behöver i sitt egethem eller på sjukhem tillhandahålls avlandstinget. Med reformens förslag skallkommunen ansvara för att patienten får erforderligmedicinsk service -- inte läkarinsatser -- påsjukhemmet, men inte i det egna hemmet. Manförutsätter att äldre som vårdas på sjukhem saknarbehov av medicinskt kompetent personal.Utveckla demensvårdenGenom nedläggning av mentalsjukhus ochålderdomshem har omvårdnadsresursen föråldersdementa reducerats som antaletåldersdementa ökat. Vården av de senildementahar därför länge varit eftersatt och utvecklats förstunder senare år, med t.ex. dagvård ochgruppboende. Erfarenheterna av gruppboende ärmycket goda. Vårdformen är dock vad gällerpersonal lika resurskrävande som vård på sjukhemoch bör jämställas med det. Genom en kraftfullutbyggnad av gruppboende och utvecklandet avnya former för vård och omsorg för desenildementa kan vårdplatser erbjudas andra inomakutsjukvård, sjukhem och servicehem. Detbehövs också en ökad tillgång på psykogeriatriskasjukhemsplatser för patienter som försämras så attde kan vårdas i gruppboende.Nuvarande regler för byggande avgruppbostäder för omsorgspatienter är mycketbyråkratiska och stelbenta. Det finns därföranledning att se över de regler som styrfinansieringssystemet för gruppboende försenildementa. De regler som gäller för statligt stödtill byggande av sjukhem och andra ''särskildaboendeformer'' ställer orealistiska krav på blandannat boendeytor, något som bidragit till att starktförsvåra inrättandet av gruppbostäder föråldersdementa. Kravet på kök i den egnalägenheten bör tas bort, då ett stort gemensamt kökär det viktigaste inslaget i gruppboendet. Vad häranförts om en översyn av reglerna för att fåbostadslån till gruppbostäder bör ges regeringen tillkänna.Vi stöder förslaget om att kommunerna tar överansvaret för gruppboende för senildementa.