ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02N280 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:N280 av och (båda mp) Bergtäkt I stora delar av vårt land har knappheten på naturgrus blivit ett besvärande problem. för betongtillverkning, vägbyggnad etc. får transporteras allt längre stäckor, och allt oftare tvingas man söka alternativa material eller källor. Grustäkter har alltid medfört miljöproblem men de alternativa metoderna är ingalunda bättre. Det vanligaste sättet är bergtäkter. Man öppnar dagbrott där man spränger loss bergstycken som sedan krossas till olika finhetsgrad. Ett annat alternativ har varit sandsugning från havsbottnen. Det senare har förekommit vid utanför Falsterbonäset och därvid visat sig medföra betydande miljöskador. Övergången från normal grustäkt till bergtäkt är en utomordentlig demonstration av vad som händer när naturresurserna sinar: man tvingas att tillgripa en mycket mer energikrävande metod för att förse sig med de nyttigheter som man anser sig behöva. Nationalekonomerna brukar alltid framhålla att materialknapphet är något som man inte skall vara orolig för. Om en råvara sinar kommer mänskligheten bara att övergå till något ersättningsmaterial. Så sker onekligen när man går över till bergtäkt, men det sker under uppoffrande av en kraftigt ökande energiförbrukning. Bergtäkt ger som bekant upphov till betydande störningar för omgivningen och naturen i form av buller, damm och eventuella skador på grundvatten. Eftersom det är en verksamhet som är helt jämförbar med gruvdrift bör den behandlas som annan gruvdrift. Minerallagstiftningen kommer med all sannolikhet att behandlas av . Därvid bör även bergtäkter tas upp till behandling. de gröna har redan motionerat om hur vi anser att minerallagen skall utformas. Till detta vill vi lägga att bergtäkter skall behandlas som mineralutvinning i övrigt och alltså bli föremål för samma konsessionsförfaranden. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att bergtäkter skall ingå i minerallagen och behandlas som annan gruvdrift.
mot · GD02N281 · 1990-01-22 00:00:00 — Motion till 1989/90:N281 av m.fl. (m) Tillgång till och produktion av torv Den svenska torvmarksarealen uppgår till ca 6 500 000 ha enligt genomförda undersökningar. Den årliga tillväxten har bedömts motsvara ca . Av den totala torvarealen har ca 350 000 ha bedömts vara brytvärda, sedan marker som är av riksintresse ur naturvårdssynpunkt samt marker som skyddas enligt naturskyddslagen frånräknats. Den svenska energitorvproduktionen bedrivs på ca 6 000 ha och motsvarar en årlig energiproduktion på ca 3-3,. I jämförelse med , med en total produktionsyta på ca 40 000 ha och en årlig produktion motsvarande ca , är torvproduktion blygsam. Den svenska växttorvproduktionen uppgår till ca på en produktionsyta av ca 1200 ha. av växttorven exporteras. bedöms ha en mycket god utvecklingspotential även för andra ändamål än energiproduktion. Som exempel kan nämnas att i har ett 40-tal kommersiella produkter med torv som råvara utvecklats. Den svenska torvforskningen, vilken i stort sett legat nere sedan slut, återupptogs . Den svenska torvforskningen, såväl grundläggande som tillämpad, är huvudsakligen koncentrerad till . Den grundläggande forskningen finansieras till av och bedrivs inom ett projekt med , och som deltagare. Den tillämpade torvforskningen bedrivs inom ramen för Stiftelsen som i med gemensamma, treåriga ramprogram genomför FoU inom energitorvområdet. Denna forskning finansieras till av och till av stiftelsens medlemsföretag. Stiftelsen genomför även FoU-insatser kring torv för andra ändamål, s.k. industritorv. Denna verksamhet har finansierats av Norrlandsfonden och Styrelsen för Teknisk utveckling. Den kompetens som återuppbyggts är generell och således tillämpbar även för andra ändamål än energiproduktion. Den anslagsnivå som byggdes upp håller nu på att urholkas. Vi anser att den utvecklingen är oroande. Den kommer att rasera uppnådda positioner. Skall svensk torvforskning kunna hävda sig och tillföra vår energiförsörjning de tillskott, som det finns förutsättningar för, behövs en resursförstärkning. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en utökad statlig finansiering av såväl grundläggande som tillämpad torvforskning, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att den statliga finansieringen skall vara av långsiktig karaktär för fortsatt utveckling av den svenska kompetensen inom torvområdet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att resurserna för svensk torvforskning skall koncentreras till ett centrum för svensk torvforskning i som omfattar såväl grundläggande som tillämpad forskning, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att en noggrann och omfattande inventering, såväl kvantitativ som kvalitativ, genomförs av de svenska torvmarkerna. () () 1989/90 N281
mot · GD02N282 · 1990-01-23 00:00:00 — Motion till 1989/90:N282 av m.fl. (vpk) Upphävande av träfiberlagen När lagen om träfiberråvara infördes var syftet att förhindra att en för stor del av skogsråvaran skulle användas som bränsle och att industrins behov av råvara skulle garanteras. verkar alla vara överens om att det finns ett överskott av sågspån mm som industrin inte vill ha men som skulle kunna nyttiggöras i energiproduktionen. Det har talats om mängder motsvarande elproduktion från ett och ett halvt kärnkraftverk, eller värme som täcker årsbehovet för 65 000 villor, och ersätter stora mängder olja, gas eller torv. Träfiberlagen fungerar som ett hinder för mera långsiktiga satsningar på spån som energiråvara. Värmeproducenter, till exempel kommuner, drar sig för att satsa på värmeverk och pannor som det effektivaste energiutbytet av spån. För att göra sådana satsningar krävs garantier för att man långsiktigt ska få elda med spån. Dispenser från gällande lagstiftning är inte tillräckligt. I bilaga 8 till långtidsutredningen , LU 90, Skogsnäringen: Miljöfrågor, avreglering, framtidsutsikter, författad av och , görs en genomgång av en rad olika frågor avseende skogsbruket och skogsindustrin. Där konstateras beträffande träfiberlagen att den analys som gjorts leder till den kategoriska slutsatsen att lagen innebär flera nackdelar men inga fördelar. Lagen kan, menar författarna, utan förlust ersättas med ett anmälningsförfarande som innebär att större kapacitetsförändringar som påverkar den totala virkesförbrukningen i en region offentliggörs. Mot denna bakgrund, att träfiberlagen inte behövs för att säkra tillgången på råvara till industrin och att den innebär ett påtagligt hinder för ett effektivt och långsiktigt nyttiggörande av spån som energiråvara, bör lagen avskaffas med det snaraste. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar upphäva lagen om träfiberråvara . (vpk) (vpk) (vpk) 1989/90 N282
mot · GD02N286 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:N286 av och (båda fp) Forskning om bilbatterier med längre livslängd Ett bil- eller båtbatteri innehåller bly, svavelsyra (densitet 1,28) och har ett hölje av polypropylen som väger ca . Så länge batteriet innehåller vätskor är det miljöfarligt avfall, men har man tömt batteriet på syran betraktar man det som vanligt industriavfall medan syran är miljöfarligt avfall. Om bil- och båtbatterier slängs i containrar för hushållsavfall, vilket stickprovskontroller i flera kommuner påvisat, töms sannolikt containern i en och detta får allvarliga miljöeffekter. När batterier kastas i containern rinner syran sannolikt ut och blandas med övrigt avfall. Vid förbränning blir en del av blyet slaggprodukter, en del fastnar med andra stoftpartiklar på stoftavskiljaren medan en viss mängd faller ner i naturen. Man räknar med att går förbi stoftavskiljaren vilket innebär att ca bly per batteri hamnar i omgivningen. Om 1 000 batterier förbränns, bidrar dessa med bly som släpps ut i den omgivande naturen. Polypropylen övergår vid riktig förbränning till koldioxid och vatten. har behandlat motioner om att införa ett återvinningssystem för bilbatterier. Ett sådant återvinningssystem har glädjande nog kunnat starta . Detta arbete leds av ett företag - Returbatt - med syfte att verka för en effektiv insamlingsgrad för startbatterier. Detta arbete sker i samarbete med berörda branschorganisationer och . säljs omkring 1,2 milj. batterier i hela landet. används i personbilar. Återvinningen av bly ur batteriskrot sköts av ett enda företag, i , som har kapacitet att på ett från miljösynpunkt godtagbart sätt ta hand om alla batterier som kasseras i . I okänd omfattning förekommer det också att bly smälts ut ur batteriskrotet i mindre skala på olika håll i landet. Genom att och berörda branschföretag nu är eniga om hur man skall samarbeta med insamlingen av blybatterier, är det nödvändigt att också uppmuntra utvecklingen av batterier med längre livslängd. Forskning och utveckling med att utveckla nya typer av batterier med längre livslängd är angelägen. Exempelvis skulle startbatterier till bilar med en livslängd eller längre drastiskt minska antalet batterier som Entydiga signaler från branschkunnigt folk vid tekniska Mot. högskolor och fackföretag har pekat på möjligheten att för en mindre pris- N286 höjning per startbatteri utveckla en nya typ batterier med betydligt längre livslängd. En anledning till att detta ännu inte skett kan vara att det på den svenska marknaden förekommer en stor mängd importerade prisbilliga batterier med relativt kort livslängd. Dessa medför stora miljöproblem. Det är angeläget att stimulera användningen av batterier med längre livslängd. Ekonomiska styrmedel är lämpliga att använda i detta sammanhang. Det är också nödvändigt att forskning kring de genom sin längre livslängd mindre miljöfarliga batterierna stimuleras. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ekonomiska styrmedel och forskningsinsatser för att stimulera användandet av batterier med längre livstid. () ()
mot · GD02N288 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:N288 av och (båda mp) Invandrares och pensionärers hantverkserfarenhet Vi lever i ett sårbart samhälle. Sårbarheten har ökat med alla de maskiner och tekniska system som har gjort livet bekvämare, men också hetsigare. Stordrift och centralisering har gått hand i hand med den industriella utvecklingen. var förhållandet mellan stad och landsbygd mer välbalanserat. Staden med sina rika möjligheter till högre utbildning och kommersiellt kultur- och varuutbud m.m. låg i nära kontakt med och försörjdes till stor del av sitt omland. börjar de största städerna bli otympliga och svåra att kontrollera vad gäller lagöverträdelser, trafik- och bostadsproblem och avfallshantering. växer glesbygdsproblemen; närservicen blir allt sämre när befolkningsunderlaget sviktar och ungdomen lockas till städerna av det större nöjes- och arbetsutbudet. De kvarvarande får till råga på allt via skattsedeln subventionera bostadsbyggandet och transportsystemet i städerna. Vi vet att vi behöver vår levande landsbygd för försvar och livsmedelsförsörjning, för att hålla kultur- och naturvärden levande och för att bibehålla och föra vidare till nästa generation de grundläggande överlevnadskunskaperna innan de faller i glömska. Vi behöver ett jordbruk,där man inte är helt beroende av importerade insatsvaror och där man tillämpar odlingsmetoder, som ger långsiktigt bärande jordar och fullvärdiga livsmedel. Låt kunskapen leva vidare! För att bygga upp glesbygdens infrastruktur och återinföra kunskaper i både hantverk och ekologiskt liv i samklang med naturen behöver vi nyttja pensionärernas gedigna kunnande. De äldres kunskaper är också ovärderliga ur sårbarhetens och beredskapens synvinkel. Med dem försvinner många gamla hantverk och andra viktiga insikter och erfarenheter av socialt nätverk. När vi skall organisera vårt civila försvar kan vi hämta erfarenhet från de äldre och låta dem ta initiativet till arbetet - på ideell bas eller som deltidsanställda. Den kontakt mellan generationerna som naturligt följer av gemensamma satsningar i bygden skulle ytterligare öka värdet av insatserna. Då det gäller invandrare från landsbygd i andra kulturer skulle även deras erfarenheter och hantverksskicklighet i yrken som hos oss är på stark tillba 1989/90 N288 Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts när det gäller att ta vara på äldres och invandrares kunskap och erfarenhet. () () kagång eller utdöda, kunna tas tillvara. De flesta gamla hantverk är nödvändiga i ett resurssnålt samhälle. Tillsammans skulle dessa åtgärder öka möjligheten för att Hela skall leva, ge landsbygden fler människor och därmed underlag för bättre samhällsservice.
mot · GD02N290 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:N290 har beslutat att uppdraga åt domänverket att förvalta den statens egendom som betecknats som Kronoholmarna. Denna motion vilar på erfarenheter som vunnits av domänverkets fullgörelse av det givna uppdraget såvitt gäller utanför . Med stöd av beslut har domänverket tagit en mycket aktiv ägarroll på ön och har på många olika sätt helt satt åt sidan de fastboende och de fritidsboende husägarnas intressen. Så har domänverket organiserat ett genomförande av avloppssanering på ön som kan komma att hota många äldre husägares möjligheter att behålla sina hem och fritidsbostäder. Därtill kommer att den föreslagna avloppssaneringen kan komma att betyda svåra ingrepp i naturen på eftersom nedläggandet av ledningar där alltid måste ske efter sprängning i berggrunden. För att avloppsanläggningarna skall kunna användas fordras att husen förses med toalettrum. De små fiskarstugorna och den eljest enkla bebyggelsen på ön lämnar mycket sällan utrymme för etablering av toalettrum på sätt som skulle bli en nödvändighet när och om avloppssaneringen på ön läggs om från det nuvarande systemet till ett ledningsburet system. har vidare underlåtit att uppta direkta kontakter med boende och husägare om den framtida förvaltningsformen av tomter och andra anläggningar på ön. Ursprungligen uppmanades befolkningen i skärgården att etablera bostäder på . Några formella upplåtelsehandlingar upprättades aldrig. Genom hävd har befolkningen på ön byggt sina hus, anlagt sina trädgårdar, byggt bryggor och sjöbodar och etablerat alla de infrastrukturer som ingår i permanentboendet. har cirka hälften av bostäderna kommit att övergå till fritidsboende, som i stor utsträckning utnyttjar sina bostäder under stor del av året. har uppfattat sitt uppdrag att förvalta Kronoholmarna som ett uppdrag att göra dessa avkastande och bortser synbarligen därvid helt från de rättigheter som tillkommer dem som etablerat bostäder och en levande infrastruktur på . Ingenting i det riksdagsbeslut som utgör grunden för domänverkets uppdrag antyder att domänverket skulle göra ön till ett avkastningsobjekt. Ingenting anger heller att domänverkets förvaltningsuppdrag skulle innebära 1989/90 N290 Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att begär att regeringen utfärdar sådana instruktioner till domänverket att dess förvaltning av Kronoholmarna begränsas till att blott utveckla administrativa förvaltningsformer, 2. att begär att regeringen uppdrar åt domänverket att tillse att förvaltningsbeslut om Kronoholmarna ständigt fattas i samråd med holmarnas befolkning. att domänverket helt skulle sätta åt sidan de rättigheter de har som redan finns och bor på ön. Uppenbarligen krävs att ger ytterligare direktiv i tillägg till tidigare riksdagsbeslut i denna fråga.
mot · GD02N291 · 1990-01-24 00:00:00 — Motion till 1989/90:N291 av m.fl. (s) Statliga företags medlemskap i () I betänkandet NU 1982/83:25 tillkännagav att statliga företag inte borde tillhöra . Regeringen överlämnade detta tillkännagivande till samtliga av staten direktägda aktiebolag. Trots denna tydliga instruktion har SSABs enhet i vidtagit åtgärder för att ingå i SAF. Enligt motionärernas uppfattning måste det vara olämpligt att ett statligt företag, dels underordnar sig en organisation som i många sammanhang demonstrerat sin negativa inställning till statliga företag, dels att företaget kommer att tillhöra två skilda arbetsgivarorganisationer. Mot denna bakgrund ter det sig naturligt att staten som företagsägare ser till att de egna företagen tillhör statens egen arbetsgivarorganisation. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statliga företags tillhörighet till arbetsgivarorganisation. () () gotab 99772, Slockholm 1990
mot · GD02N292 · 1990-01-24 00:00:00 — är en mycket viktig del i det svenska säkerhetspolitiska systemet. Såväl riksdag som regering har uttalat att statsmakten har ett särskilt ansvar för och att det skall tillförsäkras en rimlig beläggning och att dess verksamhet skall vara nyproduktion, modernisering och underhåll av fartyg för den svenska marinen. Med tanke på vårt lands inriktning vad gäller försvars- och säkerhetspolitik är det av yttersta vikt att det finns en långsiktig strategi för varvets verksamhet. är det enda varvet i landet som har kunskap och kapacitet för att klara av produktion av de avancerade fartyg som behövs för en effektiv marin verksamhet. Vad gäller ytstridsfartyg har varvet visat stor skicklighet i att utveckla och ta fram avancerade enheter. Varvet är dessutom världsledande när det gäller produktion av fartyg i glasfiber. När det gäller tillverkning av ubåtar svarar för tillverkningen av de mest avancerade sektionerna. Med tanke härpå vore det rimligt att ubåtstillverkningen i dess helhet fördes över till . Varvets lokalisering, i direkt anslutning till örlogsbasen i , ger också unika möjligheter till en direkt koppling och samverkan mellan marinen och varvet. Det är av största vikt att dessa samverkansfördelar utnyttjas. En rimlig åtgärd vore att större del av underhållet av marinens fartyg fördes över till och att isbrytarunderhållet i än större utsträckning förlädes hit. Framtiden vid har kommit att te sig osäker. En krympande försvarsekonomi gör det svårt att behålla två varv för tillverkning av fartyg för det svenska försvaret. Det bästa resultatet torde erhållas om produktionen koncentrerades till . Ett utnyttjande av och satsning på den kapacitet och kompetens som finns där gör det möjligt för att även kunna tillverka svenska fartyg för svenska behov. och är två helägda dotterbolag inom . Som beställare av försvarsmateriel har staten ett särskilt intresse i de strukturfrågor som rör dessa bolag. Det är således ett nationellt intresse att dessa får en gynnsam lösning. 1 1989/90. att Celsiuskoncernen inte är den lämpliga hemvisten för dessa två varvsföre- Mot. Det är viktigt att denna fråga prövas ytterst noga och att alternativ för N292 varvsföretagens framtida hemvist och samverkansformer redovisas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om framtid.
mot · GD02N294 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:N294 av och (båda fp) Underlättande av invandrares aktiesparande Allt fler svenskar föredrar att spara i aktier. Det beror dels på att denna sparform har varit mycket gynnsam, dels på att många företag aktivt försökt sprida aktier bland sina egna anställda. Från allmän samhällssynpunkt är det glädjande när sparande i aktier intresserar många enskilda. Det glädjer också de hushåll som får möjlighet att delta i denna kvalificerade sparform. Tyvärr så utestänger de nuvarande reglerna en stor grupp människor. Våra invandrare får endast äga fria aktier i svenska företag. Detta innebär att det inte räcker med att man bott i och har rösträtt för att få spara i aktier. De fria aktierna blir allt svårare att få tag på, sedan en stor del av aktiemarknaden flyttat utomlands. Det är många företag som endast har bundna aktier. Vid en emittering till de anställda inträffar då den märkliga situationen, att somliga får del av den medan andra utesluts, trots att deras insats i företaget är precis densamma. De nuvarande reglerna torde motiveras av rädsla för utländska försök i stor skala att ta över svenska företag. I verkligheten är denna risk utomordentligt liten. Diskrimineringen gäller inte storkapitalister, utan vanliga löntagare som vill få möjlighet att placera sina sparpengar på samma sätt som andra redan gör. Det rör sig om ca 250 000 invandrare som har rösträtt, som diskrimineras på detta sätt. Undersökningar har visat att invandrare har lägre avkastning i sitt sparande än vad svenska medborgare har. Orsakerna torde till stor del vara att invandrare utestängs från aktiesparande. Dessutom är priset för de fria aktierna, som invandrare tillåts äga, oftast högre än priset för de bundna. De senare blir, som sagts ovan, allt svårare att få tag på. håller på med intensiva diskussioner om EG-anpassning inom många områden. Det är inte troligt att nuvarande system kan upprätthållas . Redan nu ses t.ex. företagsförvärvslagen över och ägarutredningens betänkande har överlämnats till lagrådet. Det finns all anledning att föreslå en lagändring så att invandrare som har rösträtt inte längre diskrimineras när det gäller att spara i aktier. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till lagändring som ger invandrare som har rösträtt i möjlighet att spara i aktier på samma villkor som svenska medborgare.
mot · GD02N295 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:N295 Information om amorteringsregler för villalån Reglerna för lands- och stadshypotekens villalån är inte alltid så lättförståeliga för den enskilda låntagaren, särskilt inte för den som kanske för första och enda gången i livet skuldsätter sig hos ett finansinstitut. Det låneavtal som upprättas och undertecknas av låntagaren tillkommer nog ibland på något för lättvindiga premisser. Hypotekens tjänstemän är mycket kunniga och insatta i amorteringsreglerna på både kort och lång sikt. De är säkert också helt uppriktiga mot låntagaren och informerar om gällande bestämmelser. Däremot är oftast inte kunden lika bevandrad i de här frågorna. Det är inte ovanligt att låntagaren senare vid närmare eftertanke vill ändra amorteringsreglerna för att få en kortare amorteringstid. Den bundna räntan kan vara ogynnsam. Likaså betyder de nya skattereglerna att stora lån blir kostsamma medan sparande gynnas. Det är då problem uppstår. Hypoteket har i sin tur bundit upp en finansiering av lånet och denna finansiering låter sig inte ändras utan att detta får konsekvenser i nästa steg. En delinlösen av lånet måste därför beläggas med en avgift. När låntagaren inser detta blir han/hon ofta både besviken och irriterad. Den naturliga uppfattningen är att återbetalning är förmånlig för kreditgivaren. Upplysning om motsatsen är en total överraskning för de flesta. Som ytterligare lök på laxen erfar låntagaren att denna avgift till hypoteket för delinlösen av ett lån betraktas av skattemyndigheterna som böter och är alltså inte avdragsgill. Enligt min uppfattning bör en tydligare information ges om amorteringsreglerna för villalån. Det är naturligtvis låneinstitutens uppgift vid varje enskilt fall. Detta sker också bl.a. genom den finstilta texten i lånekontraktet. Men erfarenheterna visar att det inte räcker. Bankinspektionen har det övergripande ansvaret för hela bankverksamheten liksom hypoteken. Bankinspektionen borde ha observerat problemet, vilket alltså kan komma att öka i och med nya skatteregler, och vidtagit informationsåtgärder. Jag anser att borde begära av regeringen att den uppdrar åt bankinspektionen att genomföra en informationsdrive för att förebygga denna sortens problem för låntagarna i fortsättningen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att bankinspektionen får i uppdrag att öka informationsinsatserna till låntagarna vad gäller amorteringsregler för villalån.
mot · GD02N299 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:N299 av m.fl. (m) Marknadsstörande konkurrenshinder Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:L717 hemställs att hos regeringen begär en kartläggning av och en åtgärdsplan mot marknadsstörande konkurrenshinder. () () () () () () () () gotab 96100, 1990