mot · GD02Fö205 · 1990-01-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fö205 av i m.fl. (m) Försvarspolitiken Säkerhetspolitiken Den militära hotbilden Den säkerhetspolitiska situationen just nu präglas mer än någonting annat av en mycket stor osäkerhet. Utvecklingen framstår i många avseenden som mycket positiv, som förändringar sker snabbt och oförutsägbart. Den stabilitet vi vant oss vid har plötsligt förbytts i dramatik. Tron att viktiga politiska förändringar kan avläsas har visat sig vara ogrundad. Den förvarningstid vi tidigare förutsatt kan inte längre tas för given. har djupgående politiska förändringar inträffat i nästan samtliga östeuropeiska stater, och dessutom har inre oroligheter förekommit i såväl som i . kännetecknas situationen av ett bättre förhållande mellan stormakterna och än på mycket . Seriösa förhandlingar förs nu om verkliga nedrustningar på ett sätt som inte förekommit tidigare. Tyvärr avser man inte att minska styrkorna överallt, utan främst i . De mycket stora styrkor som finns i omedelbara närhet berörs inte av de förhandlingar som pågår. , och Murmanskbasen, har systematiskt byggts upp till en mycket betydelsefull del av den sovjetiska krigsmakten. De styrkor som finns stationerade i detta område, i omedelbar närhet av gräns, är nu så stora att NATO har bedömt det nödvändigt att upprätta särskilda förråd i för att kunna möta det sovjetiska hotet i området. militärområde, som innefattar de för oss betydelsefulla områdena längs och finska gränsen, är också mycket väl rustat och omfattas inte heller av nedrustningsförhandlingarna. Blir förhandlingarna framgångsrika kommer en allt större andel av styrkor att finnas i vårt närområde, som en automatisk följd av att styrkorna reduceras på andra håll. Förutom denna förskjutning av den relativa styrkan kan en uppbyggnad i faktisk kapacitet komma att ske genom att äldre materiel i militärområde ersätts med modernare utrustning som avvecklas i som ett resultat av de pågående förhandlingarna. Den sovjetiska styrkan och närvaron i vårt närområde har givit området central betydelse även för NATO. Lika naturligt som det skulle vara för att i ett kris- eller krigsläge försöka använda skandinaviskt luftrum för att nå och , lika naturligt skulle det vara för NATO att försöka göra detta omöjligt. Vid ett akut kris- eller krigstillstånd kan därför , och därmed , snabbt komma att hamna i konfliktens centrum. Det är därför oerhört väsentligt att försvar är trovärdigt. Omgivningen måste ha fullt förtroende för såväl vår förmåga som vår vilja att värna vårt territorium. Varje tänkbar angripare skall vara övertygad om att vi kommer att freda oss mot varje annan angripare, och det skall stå klart att den tänkbara vinsten av ett angrepp mot inte står i rimlig proportion till kostnaderna. Det torde vara obestridligt att är omgivet av främmande trupper på ett sätt, och i en omfattning, som inte förekommit tidigare. befinner sig i slutfasen av en militär upprustning som pågått , NATO har etablerat depåer och genomfört övningar i , och våra nordiska grannländer har ökat sina reala försvarsutgifter . ensamt har nedrustat. Ser vi till enbart den militära utveckling som skett i vår närmaste omgivning är det uppenbart att vår ensidiga nedrustning inte varit motiverad, och inte heller har lett någon till efterföljd. Den militära situationen är dock inte helt avgörande, även den politiska bilden har givetvis betydelse. Eftersom den politiska situationen kan växla oerhört mycket snabbare än den faktiska militära styrkan så krävs dock att politiska förändringar står på en mycket solid grund innan de kan tillmätas någon mer avgörande betydelse. En påtaglig politisk förändring gäller förhållandet mellan och . politik att skulle tvingas att antingen nedrusta eller rusta ihjäl sig fick avsedd effekt. fasta linje tvingade fram ett ställningstagande i , och det kunde då bara bli fråga om nedrustningsalternativet. Det fanns inga möjligheter att finansiera en ytterligare rustning utöver den massiva satsning som redan hade gjorts. Att ekonomi är så mycket svagare än har därmed på sitt sätt blivit en garanti för att nedrustningsförhandlingarna inte kommer att avbrytas. finns säkert också hos den nuvarande Sovjetledningen en genuin vilja till fred och nedrustning. Risken för en konfrontation mellan de två supermakterna är sannolikt mycket liten. Ingendera sidan har egentligen råd med en konfrontation, och har ingendera sidan vare sig behov eller möjlighet att utnyttja den andre som ett yttre hot för att hålla samman nationen. Att det tidigare helt dominerande spänningsfältet mellan supermakterna nu förlorat i betydelse innebär dock inte att alla relevanta politiska konflikter har eliminerats. Tvärtom medför detta att en mängd andra konflikter som tidigare hållits i schack nu åter får betydelse. Vi ser hur oroligheter och spänningar av olika slag visar sig i snart sagt alla östeuropeiska länder. förekommer något som närmast måste betecknas som inbördeskrig i södra , en konflikt som dessutom berör närområden i grannlandet . I har det på nytt uppstått meningsmotsättningar, dock lyckligtvis av ett mildare slag, när det gäller frågan om enande, och fastställande av gränserna efter . De spänningar inom som ledde till utbrottet av två världkrig är ännu inte helt försvunna. I propositionen säger regeringen att Det kan dock inte helt uteslutas att avspänningsprocessen drabbas av bakslag och att motsättningarna mellan stormaktsblocken därmed åter skärps. Detta är det säkerhetspolitiska avsnittets enda antydan om att det över huvud taget skulle kunna uppstå några som helst problem. Regeringen utgår tydligen från att inte kan komma att misslyckas, det kan bara gå olika fort att nedrusta. Ett sammanbrott inom eller tycks inte ingå i föreställningsvärlden. Åtminstone är det uppenbarligen uteslutet att det skulle kunna få några som helst konsekvenser för säkerhet. Vi ställer oss bakom målsättningen att grunden för försvarsmaktens organisation i fred skall vara dess uppgifter och verksamhet i krig. Vi tillstyrker därför organisationsförändringarna i de delar som syftar till att anpassa fredsorganisationen i enlighet med detta. Mot bakgrund av den säkerhetspolitiska syn som kortfattat redovisats ovan (en utförligare redogörelse har lämnats i försvarskommitténs säkerhetspolitiska betänkande) är det oerhört väsentligt att handlingsfriheten bevaras. Den utveckling som skett ger inte anledning till att föregripa försvarskommitténs arbete på så sätt att vissa handlingsalternativ görs omöjliga genom beslut som fattas . Tvärtom är det olyckligt att redan fattat ett sådant beslut, i fråga om nedläggning av tre regementen i , respektive . Detta beslut bör därför omprövas, vilket närmare behandlas nedan. Av överbefälhavarens redovisning framgår att det råder obalans inom alla huvudprogram mellan uppgifter och resurser. Allt för många deltagare i den dagliga debatten tycks dock tro att försvarets verkliga kapacitet överensstämmer med den som eftersträvades med exempelvis försvarsbeslut. Det finns en mängd brister av olika dignitet inom försvaret som behöver åtgärdas. Inte för att åstadkomma en upprustning utan för att den faktiska kapaciteten skall nå upp till den redan beslutade nivån. För att bevara den nödvändiga handlingsfriheten inför nästa års försvarsbeslut krävs därför beslut om vissa medelsförstärkningar redan under detta år. Vid uppbyggnad och dimensionering av försvarets fredstida utbildnings- och beredskapsverksamhet vore den rimliga beslutsgången att krigsorganisationens behov fastställdes först, därefter togs ställning till hur denna organisation skulle kunna produceras, och drogs slutsatserna om fredsorganisationens uppbyggnad och omfång. Den nu arbetande försvarskommittén fick de märkliga direktiven att först ta ställning till omfattningen av fredsverksamheten, därefter till den krigsorganisation som skulle kunna produceras. Denna omvända beslutsordning medförde att beslutade om nedläggning av tre etablissemang, nämligen I 3 i , I 11 i samt I 17 i , trots att man ännu inte tagit ställning till vilken omfattning som krävs på den framtida utbildnings- och beredskapsverksamheten. Det är alltså fullt möjligt att beslut om omfattningen av fredsverksamheten får ett sådant innehåll att det då visar sig att dessa tre regementen i själva verket borde ha varit kvar. Eftersom nedläggningsbeslutet fattades så har det ännu inte börjat verkställas. Vi anser därför att beslutet skall rivas upp, och att beslut om antalet regementen inte skall fattas förrän beslut fattats om verksamhetens omfattning enligt ovan. Detta skulle möjliggöra det vi anser vara huvudalternativet för den framtida organisationen, nämligen minst 21 brigader producerade vid lika många enbrigadsregementen. Med det av majoritet fattade beslutet krävs att vissa regementen blir ansvariga för produktionen av två brigader. Man kan inte heller bortse från de ekonomiska konsekvenserna av de olika alternativen. Trots att nedläggningsbeslutet motiverats med ekonomiska skäl kvarstår faktum att beräkningarna vilar på tämligen osäkra antaganden, framför allt vad gäller investerings- och kapitalkostnader. En viktig aspekt är också att kostnaderna för nyinvesteringarna kommer än de förväntade vinsterna av besparingarna. Dessutom har de förväntade besparingarna ansetts leda till att de nya investeringar som krävs i stort sett skall kunna finansieras inom ramarna. Beräkningar visar att materielanslagen drabbas av en avtappning på i storleksordningen , varav ca . Först därefter blir besparingarna så stora att de disponibla materielanslagen hamnar på normal nivå igen. Detta medför att materielanslagen kommer att vara helt otillräckliga vilket inte kan accepteras. Att materielinköpen möjligen kan bli desto större kan självklart inte uppväga att de blir otillräckliga för resten av detta århundrade. Erfarenheten visar också att besparingseffekter som förväntas inträffa långt fram i tiden har en tendens att visa sig vara avsevärt mycket mindre när den aktuella tidpunkten väl är inne. Detta sätt att försöka skjuta problemen framför sig är desto mera olyckligt som står inför en osäker period . Stora svängningar i resurserna ger möjligen i statistiken ett gott genomsnittligt resultat, i verkligheten innebär det att vi riskerar att vara försvarslösa. Situationen bör också ses mot bakgrund av att försvarsbeslut särskilt betonade vikten av arméns materielanslag, den nuvarande utvecklingen ger rakt motsatt effekt. För att förhindra att omstruktureringen av armén leder till att den löpande verksamheten och utbildningen drabbas av stora nedskärningar krävs extra medel . Det är ogörligt att exakt beräkna hur stora de tillkommande kostnaderna blir för vart och ett av . Med det av fattade beslutet som grund blir kostnaderna, som tidigare nämnts, betydande. Även med vårt förslag uppstår vissa merkostnader, om än väsentligt lägre. En rimlig uppskattning visar att medelsbehovet för /91 i det av oss förespråkade alternativet kommer att uppgå till ca . Skulle det visa sig att medelsbehovet väsentligt överstiger detta belopp bör regeringen få i uppdrag att återkomma till med begäran om ytterligare anslag på tilläggsstat. Regeringen förefaller inte vara alldeles nöjd med sakernas tillstånd, som det är oklart var regeringen egentligen står i väsentliga frågor. Vad beträffar antalet brigader redovisas att ÖB föreslår 21, vilket överensstämmer med moderata samlingspartiets ställningstaganden. Vad regeringen förespråkar framgår dock inte av propositionen. Inte heller när det gäller materielsidan framgår regeringens ställningstaganden av propositionen. I den sägs endast att Det kan inte uteslutas att vissa materielobjekt inom armén endast återfinns i de av överbefälhavaren föreslagna högsta ekonomiska nivåerna. Jag är därför inte beredd att godta materialplaneringen i sin helhet och återkommer senare med mina förslag. Jag förutsätter att överbefälhavaren och chefen för armén i den fortsatta planeringen noga prövar och prioriterar inriktningen av arméns materielanskaffning. Det ankommer på regeringen att besluta om den fortsatta inriktningen för anskaffning av armémateriel. Trots att statsrådet uppenbarligen redan nu kan konstatera att hans och överbefälhavarens bedömningar inte i alla delar överensstämmer redovisas inte vilka bedömningar statsrådet, och regeringen, gör. Detta är klart otillfredsställande. Avsikten med budgetpropositionen är att ge möjlighet att i ett sammanhang ta ställning till statens inkomster och utgifter för att på så sätt kunna göra prioriteringar och avvägningar. En samlad bedömning blir omöjlig om regeringen inte är kapabel att redovisa hela sin politik, utan endast delar av den. Tillsammans med flyget utgör marinen den första försvarslinjen i invasionsförsvaret. Det är därför oerhört väsentligt att marinen har en tillräcklig kapacitet och slagkraft om vårt invasionsförsvar skall fungera. Vi moderater har hävdat marinens betydelse i detta avseende, och vid upprepade tillfällen påtalat att de återkommande undervattenskränkningarna visar att resurserna är otillräckliga. Det är därför glädjande när försvarsministern nu säger att Jag vill i detta sammanhang erinra om att min företrädare har anmält (prop. 1984/85:100) att regeringen under en övergångstid medgivit överbefälhavaren att ge av 1989/90 Fö20'5 kall på de åtgärder inom marinen som syftar till att upprätthålla den långsiktiga beredskapen inom invasionsförsvaret. Jag anser att det nu är angeläget att verksamhet som för de stridskrafterna är väsentlig för invasionsförsvaret möjligt återfår normal omfattning. Detta kan endast tolkas som att försvarsministern nu erkänner att vår kritik varit berättigad. Vårt försvar behöver ytterligare ubåtsjaktkapacitet, och vi förespråkar uppsättandet av en andra ubåtsjaktstyrka. Detta kräver ytterligare ytstridsfartyg med ubåtsjaktskapacitet. Överbefälhavaren undersöker möjligheterna att åstadkomma detta genom att modifiera robotbåt typ . Visar sig detta tekniskt olämpligt eller omöjligt bör i stället fattas beslut om byggnad av ytterligare två kustkorvetter för samma syfte. Oavsett vilket alternativ som visar sig mest ändamålsenligt bör beslut fattas års försvarsbeslut för att snabbare trygga ubåtsjaktskapaciteten. Ett snabbt beslut skulle dessutom vara till fördel för som behöver beställningar och besked om vilka beställningar som är aktuella. Vi föreslår därför att det nu fattas beslut om ett anslagsbelopp om som gör det möjligt att antingen påbörja ombyggnad av robotbåt typ eller nybyggnad av två kustkorvetter, samt att ett beställningsbemyndigande ges för de därefter tillkommande kostnaderna. Marinens verksamhet inskränker sig inte till övning och utbildning, de undervattenskränkningar som ständigt upptäcks medför att marinen återkommande bedriver verklig ubåtsjakt. För denna typ av verksamhet finns vissa anslag, men likafullt kan beräknas att denna verksamhet inkräktar på övningsanslagen med i storleksordningen . Vi ställer oss bakom inriktningen att krigsorganisationen bör vidmakthållas på nuvarande kvantitativa nivå och med möjlighet att organisera en fjärde division J35. Förmågan till hög initialeffekt skall återtas och uthålligheten förbättras. Vissa frågor rörande värnpliktiga Regeringen föreslår att det fattade beslutet om förkortad utbildningstid för vissa värnpliktiga rivs upp. Det föreslås att antalet som berörs skall fördubblas, att försöket skall omfatta , samt att det skall omfatta också vissa befälsuttagna värnpliktiga. Vi har tidigare framhållit vår skepsis mot den förkortade utbildningstiden, samt att vi anser att försöken bör utvärderas innan de utökas. Det är därför med stor tvekan vi nu ser förslaget om att utöka försöken innan utvärderingen skett. Mot detta står dock vissa fördelar, som inte främst gäller utbildningens kvalitet eller eventuellt bristande sådan. De alltför begränsade medel som de socialdemokratiska regeringarna givit försvaret har bland annat medfört en besvärande ökning av det så kallade kvarståendeläget, en förskönande omskrivning för att tiotusentals ungdomar inte kan få göra sin värnplikt vid den tid som skulle varit lämplig och rimlig. Detta medför självfallet stora problem för de unga män som ofta inte vet när de kommer att få göra sin värnplikt, och som ofta drabbas av att det dröjer så länge att tjänstgöringen kommer i konflikt med studier, arbete och familj. Ju äldre de värnpliktiga hinner bli innan de kallas in ju större del av dem har exempelvis hunnit skaffa familj. Det medför stora problem för såväl den värnpliktige som för försvaret att tjänstgöringen orsakar problem för det civila livet, dessutom ställer det högre krav på ekonomiska förmåner om många värnpliktiga har familj. Andelen värnpliktiga som frikallas helt från tjänstgöring har ökat från till . Det kan inte uteslutas att det finns ett samband mellan denna ökning och svårigheterna att få göra sin tjänstgöring i anslutning till att man lämnar skolan. Eftersom den förkortade utbildningen innebär att man med samma fasta resurser kan utbilda två omgångar i stället för en, ökar antalet värnpliktiga som kan få göra sin tjänstgöring. Med andra ord kan kvarståendeläget förbättras om den förkortade utbildningen används till att öka antalet utbildade , och inte till att minska de fasta resurserna. Kanske kan det också bidra till att antalet frikallanden inte blir fullt så stort. Erfarenheterna av den förkortade utbildningen är ännu mycket begränsade, men de är inte så entydiga att de utan vidare leder till att försöken skall avbrytas. En ordentlig utvärdering måste göras innan definitiv ställning kan tas till den förändrade utbildningen. I avvaktan på en sådan kan vi tillstyrka att man genom att utnyttja denna möjlighet ökar utbildningstakten så att kvarståendeläget kan förbättras. En annan fråga som har stor betydelse för vissa värnpliktiga sammanhänger med förstegsutbildningen. Normalt kan en värnpliktig få anstånd med grundutbildningen om den skulle medföra mer än två terminers försening av studierna. meddelar försvarsministern att detta inte skall gälla för dem som tagits ut till förstegsutbildning. Detta innebär att dessa värnpliktiga riskerar en kraftig försämring av sina villkor, med risk för upp till försening av studierna vilket kan medföra stora kostnader för de berörda. kommer andra kategorier att få sin värnpliktstid nedkortad till fem månaders tjänstgöring. Regeringens ställningstagande innebär att orättvisorna ökar genom att skillnaderna mellan olika kategorier ökar på detta sätt. Förutom att dessa orättvisor är svåra att acceptera i sig riskerar de att undergräva de värnpliktigas lojalitet med systemet. Vi anser det därför vara självklart att samma hänsyn skall tas till studieförseningar när det gäller värnpliktiga uttagna till förstegsutbildning som när det gäller övriga värnpliktiga. En annan aspekt av utbildningen och dess kvalitet är repetitionsövningarna. Dessas antal och omfattning har sjunkit under den nivå som enligt vår uppfattning kan accepteras. Vi föreslår därför ett extra anslag om vardera till armén och marinen för att öka repetitionsutbildningen. De frivilliga försvarsorganisationerna fyller en viktig funktion i flera avseenden. Förutom att utbilda och rekrytera personal till totalförsvaret bidrar de till att ge en starkare koppling mellan allmänheten och totalförsvarets olika delar. Det värnpliktsförsvar vi förlitar oss på är beroende av att allmänheten känner förtroende för och samhörighet med försvaret. Den allt kortare värnpliktstiden, och de allt fler frikallandena, gör att behovet av frivilligorganisationernas insatser blir större . Vi motsätter oss därför förslaget att reducera det av överbefälhavaren begärda anslaget för detta ändamål, och föreslår således att anslaget ökas med . Vi instämmer i försvarsministerns varning att Rationaliseringarna under en följd av år har varit så stora att de nu börjar påverka primärproduktionen i negativ riktning. Av ekonomiska skäl har försvarets inköp och användning av ammunition begränsats alltför kraftigt . Detta har medfört den dubbla nackdelen att det uppstår problem för ammunitionsindustrin som de värnpliktiga får långtifrån tillräckligt med ammunition till skjutövningarna. För att såväl förbättra utbildningen som underlätta för industrin föreslår vi att ytterligare utöver regeringens förslag anslås för inköp av ammunition. På pjässidan finns ett motsvarande problem. Av kända skäl har valt att, åtminstone , inte fullfölja sina affärer med AB som därför fått för dålig beläggning i sin pjästillverkning. har försvaret drabbats av problemet att ett antal äldre haubitsar, populärt kallade fransyskor, belagts med skjutförbud på grund av att de är i för dåligt skick. För att snabbt återställa artilleriets kapacitet i detta avseende skulle svackan hos AB kunna utnyttjas. Genom ett medelstillskott av skulle en snabb renovering av de äldre pjäserna kunna påbörjas redan under /91. Ett angeläget projekt är att utrusta ubåtsjaktstyrkorna med flygburen radar, varför vi föreslår att anslås för detta ändamål. Det är glädjande att regeringen nu tycks ha beslutat sig för att fullfölja satningen på . Redan på första sidan i texten säger föredragande statsrådet att Beträffande JAS 39-projektet framhålls att det inte avbryts . Projektets fortsatta inriktning avgörs i samband med försvarsbeslut. fortsätter förberedelserna för anskaffning av delserie två av JAS. Beslut om anskaffning fattas . Vidare sägs att Överbefälhavaren har efter analys av totalkostnaderna för alternativa utbildningssystem nu ånyo inplanerat anskaffning av JAS 39B. Begränsat tekniskt utvecklingsarbete för JAS 39B genomförs fram till försvarsbeslutet för att göra det möjligt att i detta kunna ta slutlig ställning till JAS 39B. Detta överensstämmer med de krav vi moderater fört fram i våra motioner varför vi naturligtvis med tillfredsställelse tillstyrker denna utveckling. ÖCB har i brev begärt att de i propositionen föreslagna anslagen disponeras om, så att anslaget K2. Beredskapslagring reduceras med , vilket disponeras så att anslaget H 2. Civil ledning ökas med , anslaget J 3. Civilbefälhavarna med samt Fl. Beredskap för civil luftfart med . Denna begäran bör enligt vår uppfattning bifallas. Under denna rubrik faller också frågan om lokalisering av civilbefälhavarens kansli i Mellersta civilområdet. Av särskild betydelse vid val av lokalisering av fredskansliet blir därför det behov av kontakter med civila myndigheter - inte minst på regional nivå - och andra civila organ, t.ex. näringslivet, som CB:s verksamhet kräver. Behovet av samverkan med militärbefälhavaren i Mellersta militärområdet bör också beaktas. Frågan om samlokalisering i fred av och militärområdesstaben har tidigare diskuterats i . I ett yttrande över en motion anförde försvarsutskottet (FöU 1974:ly) bl.a. att det skulle vara till fördel för samverkan i fred om stationeringsorten vore gemensam men frågan om fredskansliets stationeringsort kunde inte bedömas endast med hänsyn till behovet av samverkan med militärbefälhavaren och staben. För att kunna lösa sina uppgifter ansågs CB i allmänhet vara mer beroende av en lokalisering i nära anslutning till de myndigheter och andra organ, vilkas försvarsplanläggning det i första hand gällde att planera. bör därför planläggas så att organisationen i personellt hänseende tillgodoser möjligheten att bl.a. samordna de civila försvarsåtgärderna inom hela det nya civilområdet. Vi vill också betona vikten av att ledningsorganen i en uppväxande kris, så länge som det är möjligt, är kvar på fredsuppehållsplatsen. Detta innebär att sårbarhetsaspekten bör tillmätas betydelse, men också att tillgängliga kommunikationer skall möjliggöra ledning och samordning inom hela civilområdet. Med hänsyn till de faktorer, som enligt vår mening bör tillmätas betydelse vid val av lokalisering av det nya Mellersta civilområdets kansli, bör en annan plats än i komma i fråga. Vi förordar därför att civilbefälhavarens kansli i Mellersta civilområdet lokaliseras till .