mot · GD02Sf276 · 1990-01-22 00:00:00 — 3.5 Möjlighet att välja sjukhem Många långtidssjuka behöver den vård och omvårdnad som sjukhemmet ger. Möjligheterna att välja mellan olika sjukhem eller andra former av boende med olika inriktning och utformning är mycket små. I allmänhet hänvisas patienten till ett visst sjukhem. Antalet enskilda sjukhem är litet, trots att de mestadels erbjuder såväl en god vård som en hemliknande atmosfär. Många som arbetar inom den offentliga sjukvården har synpunkter på hur vården skulle kunna förbättras. De skulle gärna vilja pröva dessa genom att öppna ett eget sjukhem.För patienter med exempelvis Alzheimers sjukdom och andra åldersrelaterade sjukdomar skulle sådana sjukhem kunna ha stor betydelse. Men möjligheterna att öppna ett eget sjukhem är utomordentligt begränsade med dagens sjukvårdsfinansiering. Existerande enskilda sjukhem lever under mycket osäkra förhållanden, eftersom kan vägra att förnya kontrakten eller bara skriver kontrakt i taget.Ett hinder är stadgan om enskilda vårdhem m.m. Reglerna i denna stadga innebär att vårdhemmen inte får ta emot samma patientgrupper som landstingen. Stadgan bör skyndsamt ändras så att denna diskriminering upphör. En allmän, obligatorisk sjuk vårdsförsäkring skulle få stor betydelse för de enskilda sjukhemmen. Den kan ge patienten möjlighet att på lika villkor välja mellan landstingsdrivna sjukhem och enskilt, stiftelse- eller kanske rörelsedrivna sjukhem. Fler alternativa små sjukhem skulle uppstå om de slapp beroendet av landstingens osäkra välvilja. Det avgörande för ett enskilt sjukhems existens skulle bli att patienterna fick en god vård, trivdes där och sökte sig dit. Den som själv vill starta ett sjukhem skulle få betydligt bättre möjligheter att göra det. 3.6 Psykologer och psykoterapeuter Psykologisk och psykoterapeutisk behandling bör, i likhet med vad fallet är i flera andra länder, ersättas via den allmänna försäkringen. Sådan ersättning bör kunna ges till legitimerade psykologer och psykoterapeuter, som enligt behörighetslagen har rätt bakgrund att utöva sin verksamhet. Ersättning för behandling bör utgå efter det att läkare ställt diagnos. Eftersom psykoterapi normalt inte ersätts via den allmänna försäkringen blir kostnaden för patienten hög. Ofta kan den uppgå till , i många fall återkommande . I praktiken innebär detta, att det endast är patienter som är tillräckligt friska för att arbeta heltid, som har råd att anlita psykolog eller psykoterapeut. betänkande 1989/90:SoUll konstaterade att enligt gällande bestämmelser föreligger inte något hinder för den som saknar utbildning att kalla sig psykolog eller psykoterapeut. Detta innebär stora risker för människor med psykiska problem. Av den anledningen fann utskottet med anledning av bl.a. motioner från moderat håll att det fanns skäl att även ge själva yrkesbeteckningen psykolog och psykoterapeut ett straffrättsligt skydd. Som ett led i arbetet att söka hjälpa människor med olika typer av psykiska problem bör det vara naturligt att psykologer och psykoterapeuter ges möjlighet till ersättning via . Genom beslut satsades för ersättning via till psykoterapeutisk behandling. Denna fixerade summa kommer inte att täcka på grund av det uppdämda vårdbehovet. 3.7 Öka valfriheten i tandvården De flesta vuxna svenskar väljer privat tandvård. Ersättningstaxan har emellertid inte tillåtits följa kostnadsutvecklingen. Trots att detta ställts i utsikt har privattandläkartaxan inte följt kostnadsutvecklingen i folktandvården. Det minskar möjligheterna till nyinvesteringar och hotar vårdkvaliteten. En viktig begränsning i valfriheten är att barn och ungdomar inte har möjlighet att på samma ekonomiska villkor välja olika vårdgivare. Tandvårdsförsäkringen bör därför ändras så att barn och ungdomar kan söka kostnadsfri tandvård också hos privattandvården. För de privatpraktiserande tandläkarna, även specialisttandläkarna, gäller etableringsbegränsningar som har likhet med Dagmarsystemet. Dessa bör upphävas. 3.8 En effektiv och samordnad rehabilitering Genom den av oss föreslagna allmänna sjukvårdsförsäkringen skulle en effektiv och samordnad rehabilitering underlättas. Därmed undviks mycket mänskligt lidande. Dessutom minskar det offentligas kostnader vid långtidssjukdom och förtidspensionering. Det gör att stora resurser frigörs för vårdändamål. Dessa stora fördelar förutsätter att försäkringskassorna står för både sjukpenning- och sjukvårdsförsäkring. En fortsatt och utökad finansiering via landstingen ger inte de nödvändiga förutsättningarna. Inte minst för att förbättra situationen för dem som är eller annars skulle bli handikappade är detta viktigt. Långa sjukskrivningar eller en redan erhållen förtidspension minskar patientens motivation för rehabilitering och ökar risken för passivisering. 3.9 En återinrättad medicinalstyrelse och en ny lansläkarorganisation Ansvarsgränserna på central nivå och mellan olika organ för hälso- och sjukvården är oklar. Därmed uppstår problem med relationerna mellan exempelvis , och landstingsförbundet. Det är angeläget att den medicinska kompetensen på central nivå återupp rättas och att hälso- och sjukvården klart byggs på medicinsk vetenskap och Mot. 1989/90 beprövad erfarenhet. Med tanke på nya, tidigare okända, sjukdomar, exem- Sf276 pelvis HIV/aids, är det ännu mera nödvändigt att prioritera den medicinska kompetensen. Med tanke på den snabba medicinska och medicinsk-tekniska utvecklingen är behovet av en särskild medicinalstyrelse större nu än när övertog den dåvarande Kgl. Med ändrade organisation och tillkomsten av de regionala tillsynsmyndigheterna kommer förhoppningsvis möjligheten till tillsyn, stöd och kontroll att öka något. Detta är ändå inte tillräckligt. På regional nivå har behovet av någon form av länsläkarorganisation blivit alltmer uppenbar. upphörde efter ett riksdagsbeslut med anledning av proposition 1979/80:6 om uppgifter och organisation. hade som främsta funktion den regionala tillsynen över hälso- och sjukvården. Dessutom låg ett antal andra viktiga uppgifter på länsläkarorganisationen. De hade en viktig rådgivande och förebyggande funktion. Genom möjlighet till lokalkännedom och informella kontakter kan tendenser till missförhållanden fångas upp på ett tidigt stadium. En länsläkarorganisation bör därför återinrättas. Tillsynen måste förläggas närmare människorna för att stärka den enskilde patientens ställning, dvs på läns- eller sjukvårdsregionnivå. Det kan vara lämpligt att denna tillsyn omfattar såväl privat som offentlig vård. Omfattningen i relation till andra funktioner måste prövas. 3.10 Stora fördelar med det moderata alternativet Om de olika åtgärder genomförs, som vi moderater föreslagit i denna motion, kommer många fördelar att uppnås. Det gäller främst för patienterna men också för personalen inom vården: - Valfriheten ökar och patientens ställning blir starkare. - Alternativa vårdformer skapar konkurrens, vilket ökar kvaliteten inom vårdsektorn. - Mer och bättre vård kan ges till samma kostnad för patienten. - Sjukvårdspersonal kan välja mellan arbete i offentlig eller enskild vård och mellan arbete som egna företagare eller som anställda. - Genom tillkomsten av nya vårdalternativ kan landstingen i ökad omfattning ägna sig åt den högspecialiserade sjukvården. - Eftersom både sjukpenning och sjukvård betalas av kan kostnaderna för sjukdom och sjukvård samordnas. Detta leder också till att en effektiv och samordnad rehabilitering möjliggörs. - Den medicinsktekniska utvecklingen gagnas. - Förutsättningarna ökar för att lösa framtida rekryteringsproblem och klara vården av det ökande antalet äldre i samhället. Genom en förändrad vårdfinansiering går det att få ut mer vård för knappa resurser. Därmed förhindras en utveckling där den öppna vårdens utbyggnad sker på bekostnad av hälsan för de patienter som bäst behöver sjukhusens resurser. Vårt förslag om en allmän och obligatorisk sjukvårdsförsäk ring främjar patienternas valfrihet och möjligheterna för en snabb och adek- Mot. 1989/90 vat vård. Med hänvisning till det anförda hemställs [att hos regeringen begär förslag som innebär att rätten till valfrihet i vården skrivs in i hälso- och sjukvårdslagen,1] 1. att hos regeringen begär förslag om en allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring i enlighet med vad som i motionen anförts, [att hos regeringen begär förslag till en lag om vårdgaranti i enlighet med vad som i motionen anförts,1] 2. att hos regeringen begär skyndsamt förslag som innebär att Dagmarsystemet avskaffas till förmån för ett system för ersättningar från sjukförsäkringen med generellt fri etableringsrätt för privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster och för anslutningsrätt för fritidspraktiker, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en generell taxehöjning för yrkespraktiker inkl. privatpraktiserande sjukgymnaster, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en sådan differentiering av läkartaxan att den stimulerar etablering i glesbygd, [att beslutar att bidrag ur de sammanhållna länsanslagen för regionalpolitiska ändamål skall kunna användas för att understödja etablering i glesbygd,1] 5. att hos regeringen begär förslag som ger barn och ungdomar rätt att omfattas av tandvårdsförsäkringen så att kostnadsfri tandvård kan sökas även inom privattandvården, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om höjning av tandvårdstaxan, 7. att beslutar att upphäva etableringsbegränsningsreglerna för privatpraktiserande tandläkare inkl. specialisttandläkare, [att hos regeringen begär förslag till skyndsam översyn av stadgan för enskilda vårdhem m.m. i syfte att ge dem möjlighet att ta emot samma patientgrupper som landstingens vårdhem,1] 8. att hos regeringen begär förslag som syftar till att legitimerade psykologer och psykoterapeuter får rätt att ansluta sig till den allmänna sjukförsäkringen, 9. att som sin mening ger regeringen till känna att de allmänna försäkringskassorna bör ges en samordnande roll i allt rehabiliteringsarbete, [att hos regeringen begär förslag till återinrättande av en medicinalstyrelse,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att återinföra en länsläkarorganisation.1] () () () () () Per Stenmarck (m) () () () () () () 1 1989/90:So449