bet · GE01JuU3 · 1990-10-23 00:00:00 — Enligtvad han vidare anförde är det svårt att vid avfattningen avlagtexten dra upp en bestämd gräns, och det närmareställningstagandet till detta spörsmål torde få ankomma pårättstillämpningen. I dessa gränsfall torde, om gärningen ej kananses som misshandel, ofta föreligga någon form av frihets-eller fridsbrott (prop. 1962:10, s. 90 B).Det saknas refererad rättspraxis från högsta domstolen ochhovrätterna i de avseenden det här gäller.Utskottet delar uppfattningen i motion Ju614 att en översyn avden straffrättsliga regleringen av psykiskt våld är erforderlig.Bl.a. bör göras en uppskattning av antalet straffbara övergreppoch det bör övervägas i vilken utsträckning det är möjligt attgenom en tydligare straffrättslig reglering öka skyddet förmänniskor som utsätts för psykiskt våld. Vad utskottet nu anförtbör med anledning av motion Ju614 som sin mening geregeringen till känna.I fråga om yrkandet i motion Ju603 vill utskottet peka på attden lagstiftning som motionärerna förordar lätt skulle kunnakomma i konflikt med regeringsformens bestämmelser omreligionsfrihet. Sådana lagstiftningsåtgärder låter sig integenomföras utan en grundlig beredning. Utskottet är förnärvarande inte berett att aktualisera frågan i vidareomfattning än vad som framgår av utskottets ställningstagandeovan. Utskottet avstyrker bifall till motionen.Diskriminering av handikappadeI motion Ju601 begärs att bestämmelserna i 16 kap. 9 § BrB omolaga diskriminering på grund av t.ex. ras eller hudfärg skallutvidgas till att omfatta även diskriminering på grund avhandikapp.I direktiven till handikapputredningen (dir. 1988:53) tasfrågan om en särskild lagstiftning mot diskriminering avfunktionshindrade upp. Det ingår således i utredningsuppdragetatt pröva om funktionshindrade kan tillförsäkras ett välfungerande samhällsstöd inom ramen för nuvarande åtgärdssystem,eller om tillskapande av särskilda anordningar som t.ex.lagstiftning mot diskriminering kan fylla en funktion isammanhanget.Handikapputredningens arbete bör enligt direktiven varaavslutat under år 1990.Utskottet anser för sin del att det i det angivnaberedningsläget saknas anledning för att ta någotinitiativ i frågan. Utskottet avstyrker bifall till motionJu601.HäleriDen som köper något, som är frånhänt annan genom brott, ellertillgodogör sig det eller eljest därmed tar befattning som ärägnad att försvåra dess återställande dömes, enligt 9 kap. 6 §första stycket BrB, för häleri till fängelse i högst två åreller, om gärningen är ringa, till böter eller fängelse . För grovt brott omfattar straffskalan enligt tredjestycket fängelse lägst och högst . Även vissaandra gärningar som innebär att någon tillgodogör sig avannans brottsliga förvärv eller liknande är enligt förstastycket straffbara som häleri.Häleri är kriminaliserat även vid oaktsamhet. Den som inteinsåg men väl hade anledning anta att brott förelåg kan nämligendömas för häleriförseelse enligt 9 kap. 7 § första stycket BrB.Straffskalan omfattar böter eller fängelse i högst sex månader.I 6 § andra stycket finns en specialreglering för det fallhäleriet utövas i bl.a. näringsverksamhet. Det brott varigenomegendomen frånhänts annan -- förbrottet -- behöver i dessa fallinte styrkas utan det är tillräckligt att egendomen skäligen kanantas vara frånhänd annan genom brott.I motionerna Ju624 och Ju625 förordas utifrån delvis olikautgångspunkter lagändringar i syfte att få till stånd en ordningdär förbrottet normalt inte behöver styrkas utan det skulle varatillräckligt för häleriansvar att det kan antas att egendomenfrånhänts annan genom brott.Förmögenhetsbrottsutredningen föreslog i sitt betänkande (SOU1983:50) en utvidgning av straffansvaret i linje medmotionärernas förslag, och frågan har därefter ytterligarebelysts i departementspromemorian Häleri (Ds 1988:27) där detföreslås ansvar för häleriförseelse i nu aktuella fall.För närvarande remissbehandlas en departementspromemoria (Ds1990:53) med anledning av tillträde till FNsnarkotikabrottskonvention. Remisstiden går ut i december.Avsikten är att arbete därefter skall inledas med sikte på enproposition . Därvid kommer även förslagen i1988 års promemoria att övervägas.Enligt utskottets uppfattning saknas det anledning förriksdagen att i rådande beredningsläge ta några initiativbeträffande det i motionerna Ju624 och Ju625 aktualiseradespörsmålet. Utskottet avstyrker bifall till dem.I motion Ju618 som väcktes under allmänna motionstiden i årförordas en lagändring som innebär att straffskalan för häleriblir densamma som för stöld. Innebörden härav är attmaximistraffet för grovt häleri skulle höjas från fängelse fyraår till fängelse sex år.Fängelsestraffkommittén har föreslagit att straffskalorna förstöld och häleri görs enhetliga. Som framgått i det föregåendepågår överväganden i med anledning avfängelsestraffkommitténs betänkande.När utskottet senast behandlade frågan om straffskalan förhäleri ansåg utskottet att det inte fanns skäl för attta initiativ till någon åtgärd eftersom frågan redan varaktualiserad i (1989/90:JuU16 s. 10 f).Utskottet har alltjämt denna inställning och avstyrker bifalltill motion Ju618.Olovlig körning m.m.I motionerna Ju616 och Ju629 föreslås en skärpning avstraffskalan i fråga om olovlig körning.I motion Ju616 föreslås vidare att ett nytt brott, grovsmitning, införs i trafikbrottslagen. Brottet bör, föreslås det,få en straffskala som omfattar fängelse lägst ochhögst . Motionären anför att fängelse är ettalltför lågt maximistraff för den som kört på och skadat ellerdödat en oskyddad trafikant.Enligt 3 § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott(TBL) skall den som för körkortspliktigt fordon utan att varaberättigad därtill dömas för olovlig körning till böter. Ombrottet är att anse som grovt må dömas till fängelse i högst sexmånader.Enligt 5 § TBL är straffet för obehörigt avvikande fråntrafikolycksplats, s.k. smitning, böter eller fängelse . Är brottet med hänsyn till omständigheterna attbedöma som grovt döms till fängelse i högst ett år.Straffskalorna för trafikbrotten behandlas avfängelsestraffkommittén som föreslår en anpassning avstraffskalorna till nuvarande straffmätningspraxis. I fråga omgrov olovlig körning föreslås en straffskala med 50 dagsbötersom minimistraff och fängelse som maximistraff.Kommittén räknar med att den föreslagna straffskalan skulle ledatill en övergång från de kortaste fängelsestraffen till högaböter. I fråga om smitning föreslås oförändrade regler.Fängelsestraffkommittén tar i sitt betänkande också upp denbeloppsmässiga relationen mellan dagsböter och penningböter (SOU1986:14 s. 108 ff). Kommittén konstaterar att dagsböter är attanse som en strängare påföljd än penningböter. Till följd avdagsbots- och penningbotssystemets konstruktion inträffaremellertid inte sällan att ett dagsbotsbelagt brott leder tilllägre straff i pengar räknat än om penningböter i stället skulleha utdömts. Detta är, anför kommittén, särskilt vanligt inomtrafikområdet och problemet har accentuerats genom de höjningarav ordningsbotsbeloppen som företagits under senare år.Allvarligare former av trafiköverträdelser leder således ejsällan till lindrigare straff än mindre allvarligaöverträdelser. Dessa skevheter mellan lindrigare ochallvarligare brott som är inbyggda i systemet kan inte godtasanser kommittén och föreslår ett nytt sätt för beräkning avdagsböter. Överväganden i detta hänseende pågår inomjustitiedepartementet med sikte på en proposition underinnevarande riksmöte.Utskottet kan i och för sig instämma i tankegången att detinte framstår som rimligt att straffet för olovlig körning kanbli lägre än straffet för en trafikförseelse.Fängelsestraffkommittén har emellertid uppmärksammat dettaförhållande och föreslagit åtgärder. Även i övrigt har kommitténföreslagit förändringar i straffskalorna för trafikbrotten.Utskottet anser att det i pågående arbetetinte bör föregripas. Motionerna Ju616 och Ju629 i här behandladedelar bör därför inte föranleda någon åtgärd från riksdagenssida, och utskottet avstyrker bifall till dem.Utskottet har i fråga om straffskalan för obehörigt avvikandefrån trafikolycksplats samma principiella inställning. Härtillkommer att ett åtal för en sådan händelse som beskrivs i motionJu616 i fråga om smitning också torde omfatta vårdslöshet itrafik och vållande till annans död. Det maximistraff som då kanifrågakomma är, med tillämpning av 26 kap. 2 § BrB, fängelse sexår. Om olyckan inte lett till någons död men väl tillkroppsskada som inte är ringa är maximistraffet fängelse fyraår. Något behov av att kunna ådöma strängare straff torde enligtutskottets mening inte föreligga. Utskottet avstyrker bifalltill motion Ju616 även i denna del.KyrkofridI motionerna Ju704, Ju715, Ju719 och Ju720 framförs yrkandensom går ut på att införa bestämmelser om kyrkofrid och attbegränsa möjligheterna att göra husrannsakan i kyrka eller annangudstjänstlokal.I motion Ju704 begärs sålunda att de olika bestämmelser i kan komma att tillämpas vid intrång i kyrka resp. vidstörande av gudstjänst sammanförs till en ny straffbestämmelse;brott mot kyrkofrid. Vidare bör husrannsakan i kyrka endast fåföretas efter rättens förordnande. Liknande yrkanden framställsi motionerna Ju715 och Ju720 medan det i motion Ju719förespråkas ett tillägg till 20 § polislagen av innebörd attpolisingripande i kyrka normalt får ske endast efter samråd medden som ansvarar för kyrkolokalen.Kyrkorummet och de personer som befinner sig där ges ett visststraffrättsligt skydd genom bestämmelser i som skyddarmötesfriden. Enligt 16 kap. 4 § kan således den dömas förstörande av allmän förrättning eller av allmän sammankomst somstör t.ex. en gudstjänst eller annan allmän andaktsövning.Straffskyddet omfattar även profana möten av olika slag.Straffskalan omfattar böter eller fängelse i högst sex månader.Störande uppträdande då det inte pågår gudstjänst e.d. fallerinte under bestämmelsen men kan vara att bedöma somförargelseväckande beteende jämlikt 16 § samma kapitel. Atttränga in i en låst kyrka slutligen utgör olaga intrång enligt 4kap. 6 § andra stycket BrB och straffas med böter eller, ombrottet är grovt, med fängelse i högst två år.Särskilda restriktioner i fråga om tvångsåtgärder enligträttegångsbalken (RB) eller polislagen (1984:387) saknas. Ifråga om sådana ingripanden gäller emellertidproportionalitetsprincipen (se prop. 1988/89:124 s. 26 ff) sominnebär att åtgärden endast får företas om skälen för åtgärdenuppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär förden misstänkte eller för något annat motstående intresse (set.ex. 28 kap. 3 a § RB och 8 § polislagen).Utskottet behandlade frågan om kyrkofrid utförligt förra åreti betänkandet Vissa tvångsmedelsfrågor (1988/89:JuU25 s. 30 ff).De då aktuella motionerna hade remissbehandlats. I ärendetförelåg vidare ställningstaganden av regeringen i den nyssnämndapropositionen.Regeringens ställningstagande innebar sammanfattningsvis attnågra särregler för tvångsingripanden i kyrkolokaler m.m. inteskulle införas. Enligt justitieministerns uppfattning kunde detinte komma i fråga att införa några slags frizoner, därpolisingripanden över huvud taget inte fick ske. Hon ansåg attdet i vårt samhälle inte finns något behov av att anordna enfristad för personer som är misstänkta för brott eller someftersöks enligt annan lagstiftning. Däremot bör, framhölljustitieministern, hänsyn så långt möjligt tas till kyrkorummetshelgd vid en husrannsakan eller liknande eftersökning.Utskottet anförde i sitt av godkända betänkande attutskottet delade justitieministerns uppfattning att någrasärregler inte bör införas vid tvångsingripanden i kyrkolokaleroch liknande. Utskottet ansåg att behövlig hänsyn kunde tas tillkyrkolokalernas särprägel inom ramen för denproportionalitetsprincip vid tvångsmedelsanvändning somutskottet i ärendet ställt sig bakom. Utskottet underströk atttvångsmedel i här aktuella situationer måste behandlas medförsiktighet och omdöme och att det som regel borde varalämpligt att polisen i första hand vänder sig till den somansvarar för lokalen -- vanligen en kyrkoherde eller enförsamlingsföreståndare -- som kan förmedla kontakt med den someftersöks. Detta borde, enligt utskottets uppfattning, kunnabidra till att ingripandena, när de ändå måste äga rum, kan skepå ett sätt som är godtagbart.Rikspolisstyrelsen har i samråd med () vidtagit en rad åtgärder i informationssyfte. Bl.a. harrikspolisstyrelsen i en cirkulärskrivelse till landetspolismyndigheter redogjort för justitieministerns uttalanden itvångsmedelspropositionen om ingripanden i kyrkolokaler. Vidarehar en artikel av ärkebiskopen i ämnet publicerats i tidskriftenSvensk Polis som distribueras till samtliga anställda inompolisväsendet, och SEN har åtagit sig att informera landetspräster och pastorer om rättsliga frågor som rör kyrkofrid.Efter beslut i saken har regeringenbehandlat framställningar från bl.a. SEN och Svenskabaptistsamfundet om åtgärder som reglerar polisens arbete i häraktuella situationer. Regeringen har med hänvisning till deåtgärder som vidtagits av ansett önskemålentillgodosedda.När utskottet nu ånyo behandlar frågan om ingripanden ikyrkolokaler vill utskottet börja med att på nytt understrykavikten av att nödvändiga ingripanden görs med försiktighet ochomdöme och att hänsyn så långt möjligt tas till kyrkorummetshelgd. Utskottet vidhåller emellertid sitt tidigareställningstagande att det inte är motiverat att införa ensärreglering för tvångsingripanden i kyrkolokaler och avstyrkerbifall till motion Ju719.I fråga om de mer långtgående yrkandena i motionerna Ju704,Ju715 och Ju720 måste utskottet konstatera att straffrättsligtskydd för mötesfriden i kyrka och för kyrkolokaler -- liksom förandra allmänna sammankomster resp. lokaler -- finns i BrB.Utskottet anser liksom tidigare (se JuU 1988/89:25 s. 32) attnågon särbehandling av kyrkolokaler inte är motiverad. Tvärtomskulle en sådan särreglering kunna leda tillgränsdragningsproblem av olika slag och krav på liknandesärskilt skydd för andra lokaler, t.ex. tidningsredaktioner ochadvokatkontor, skulle kunna ställas. Utskottet vill också erinraom att, för det fall t.ex. en gudstjänst störs eller intrång ikyrkolokaler sker, det finns möjlighet att ta hänsyn tillförrättningens eller lokalens karaktär vid straffmätningen. Meddenna inställning är utskottet inte heller berett attaktualisera frågan om en särreglering i rättegångsbalken.Utskottet avstyrker bifall till motionerna Ju704, Ju715 ochJu720.ÖvrigtÖverklagande av domskälI motion Ju701 begärs med hänvisning till den s.k.styckmordsrättegången att en möjlighet skall öppnas attöverklaga domskäl.Motionärerna hänvisar till att de i målet dömda läkarna intetilläts överklaga tingsrättens friande dom trots att tingsrätteni domskälen uttalat att den funnit det ställt utom allt rimligttvivel att de båda läkarna gjort sig skyldiga till brott motgriftefrid (styckning av kroppen).Hovrätten uttalade i skälen till beslutet att avvisa vadetalanbl.a. att en part enligt praxis saknar möjlighet att överklagadomen om ett domslut går helt i hans favör. Det gäller även omparten anser att de skäl som domstolen lagt till grund för sittavgörande är felaktiga. Detta innebär exempelvis, anfördehovrätten, att varken det förhållandet att domskälen ärchikanerande för parten eller att han anser att domen kanmedföra en oförmånlig bevisverkan i ett administrativtförfarande eller en framtida process berättigar honom attfullfölja talan mot domen. Hovrätten konstaterade vidare att,som tingsrätten anmärkt, något åtal inte väckts för den --preskriberade -- gärning som tingsrätten har betecknat som brottmot griftefrid. Det kan visserligen sägas, fortsatte hovrätten,att tingsrättens uttalanden inte varit nödvändiga som motiveringför den frikännande domen. Inte heller detta förhållande geremellertid de tilltalade rätt att överklaga domen, ansåghovrätten. Sammanfattningsvis fann hovrätten att tingsrätteninte på ett sådant sätt prövat frågan om ansvar för brott motgriftefrid att de tilltalade hade rätt att överklaga domen.Hovrätten avvisade deras vadetalan. meddeladeinte prövningstillstånd.Enligt förarbetena till RB (se NJA II 1943 s. 624 ff) är detmöjligt att i viss begränsad utsträckning överklaga domskäl. Iförarbetena uttalas att det av allmänna grunder följer att parti regel endast har rätt att överklaga domen när den har gåtthonom emot. Härvid måste viss hänsyn dock tas inte endast tilldomslutet utan även till motiveringen i den mån denna inverkarpå partens rättsliga ställning. Efter några exempel heter detfortsättningsvis att en förutsättning för parts rätt att vädjasålunda bör vara att han äger ett rättsligt intresse av atterhålla ändring i domen. I regel torde detta inte föreligga omparten är missnöjd endast med underrättens domskäl, anförs detavslutningsvis.Nu nämnda uttalanden i förarbetena har befästs i rättspraxis(se NJA 1989 s. 747 och där anmärkta rättsfall).I sammanhanget kan slutligen anmärkas att tingsrättensuttalanden i domen i styckmordsrättegången inte kommit att fåsådana långtgående konsekvenser som motionärerna befarade. I detläge frågan om återkallande av läkarnas legitimation nu befinnersig kommer kammarrätten, enligt vad utskottet inhämtat, inte attlägga enbart tingsrättens lagakraftvunna dom till grund förbeslutet i legitimationsfrågan utan ytterligare bevisning omstyckningen av kroppen kommer att upptas.Utskottet konstaterar först att en begränsad rätt attöverklaga domskäl föreligger redan enligt gällande rätt. Enordning med en mer omfattande möjlighet att få enbart domskälöverprövade i högre instans skulle, enligt utskottetsuppfattning, med all sannolikhet medföra ett stort antalöverklagade mål där parten av den ena eller andra anledningenogillar domskälen men är nöjd med domslutet. Detta skullemedföra men för motparten genom den tidsförskjutning som uppstårinnan domen vinner laga kraft och dessutom leda till en ökningav arbetsbördan i överinstanserna utan någon motsvarande nyttaför parterna. Utskottet avstyrker bifall till motion Ju701.En etisk nämnd m.m.I motion Ju621 pekas på bristen på etik och moral inäringslivet och offentlig förvaltning. skärpt lagföring och inrättandet av en etisk nämnd.Utskottet behandlade en liknande fråga. Det gällde dåetiska regler för domare och förvaltningstjänstemän. Utskottetavstyrkte motionen med hänvisning bl.a. till domarreglerna ochtill de handläggningsnormer som uppställts genom destraffrättsliga och disciplinrättsliga regler som gäller inomtjänstemannarätten. Föreskrivandet av etiska regler var enligtutskottets mening inte en statlig uppgift men kunde däremot varaen sak för t.ex. yrkesföreningar och vetenskapligasammanslutningar (JuU 1986/87:25 s. 5).Sedan dess har ansvaret för tjänstefel utvidgats (prop.1988/89:113, JuU24, rskr. 312).Kulturutskottet har behandlat liknande frågor (se1989/90:KrU14 s. 8 ff). pekar i sitt betänkandebl.a. på att övergripande normer ligger till grund för devärderingar som görs då lagstiftaren reglerar förhållandetmellan enskilda och då han skapar regler på det straffrättsligaområdet. pekar också på att intresset för etiskakoder i yrkeslivet ökat och att det finns sådana inom olikaområden.Justitieutskottet vill för sin del understryka att bakomreglerna i t.ex. den centrala straffrätten och civilrättenligger grundläggande värderingar om rätt och fel. Någonutvidgning av det straffbara området eller andra initiativ påstraff- och processrättens område i syfte att beivra deföreteelser som tas upp i motionen anser utskottet inteerforderliga. Däremot är det naturligtvis angeläget atthithörande frågor tas upp i den allmänna debatten och att t.ex.etiska koder uppmuntras inom de delar av näringslivet ochyrkeslivet i övrigt där de fyller en funktion. Liksom tidigarekan utskottet emellertid inte se att det i de etiska sammanhangdet här gäller föreligger en uppgift för lagstiftaren. Med dessaord avstyrker utskottet bifall till motion Ju621.Massmedias inflytandeI motion Ju822 anförs att allmänhetens bild av kriminaliteteni samhället styrs av massmedia i alltför stor utsträckning.Massmedias sätt att fokusera en viss brottstyp leder till rop pååtgärder och risk för att andra viktigare frågor lämnas åtsidan. När det finns möjligheter att vinna politiska poänger fårmedias bilder en stor genomslagskraft, och många politikerfrestas att visa handlingskraft genom att ropa påkriminalisering, slutar motionärerna, som begär att riksdagenskall göra ett uttalande i saken.Utskottet, som finner resonemanget i motionen tänkvärt, nöjersig med att konstatera att några straffrättsliga eller andralagstiftningsåtgärder knappast är aktuella i detta sammanhang.Utskottet avstyrker bifall till motion Ju822.Villkorlig frigivningI motion Ju241 förordas bl.a. att en eventuell reform av denvillkorliga frigivningen inte får leda till en generell sänkningav straffskalorna.Frågor om bl.a. straffskalor och villkorlig frigivning harbehandlats av fängelsestraffkommittén i betänkandet Påföljd förbrott (SOU 1986:14). Överväganden pågår som tidigare framgått ijustitiedepartementet med anledning av kommitténs betänkande.Utskottet har behandlat liknande yrkanden vid flera tillfällenunder senare år och därvid avstyrkt bifall till dem (se t.ex.1989/90:JuU22 s. 18 f).Någon åtgärd från sida är inte erforderlig, ochutskottet avstyrker bifall till motion Ju241.Psykiskt störda lagöverträdareI motionerna Ju501, Ju605 och Ju618 som väcktes behandlas olika frågor med anknytning tillpåföljden för psykiskt störda lagöverträdare. Denna frågabehandlas i en av regeringen beslutad lagrådsremiss. Enproposition i ämnet är aviserad till innevarande riksmöte.I det beredningsläge ärendet om psykiskt störda lagöverträdarebefinner sig anser utskottet lämpligt att nu utan vidareprövning avstyrka bifall till motionerna Ju501, Ju605 och Ju618,vilka av formella skäl måste avgöras av före utgångenav . beträffande rekvisiten vid grov misshandelatt avslår motion 1989/90:Ju613 yrkande 3,res. 1 (m)2. beträffande straffskalan vid misshandelatt avslår motionerna 1988/89:Ju808 yrkande 33,1989/90:Ju607 yrkande 31, 1989/90:Ju613 yrkandena 1 och 2 samt1989/90:Ju802 yrkande 4,res. 2 (m)res. 3 (c)3. beträffande påföljden vid kvinnomisshandelatt avslår motion 1989/90:Ju626 yrkande 1,4. beträffande påföljden för invandrareatt avslår motionerna 1989/90:Ju606 och1989/90:Ju630 yrkande 2,5. beträffande information till invandrareatt avslår motion 1989/90:Ju630 yrkande 1,6. beträffande utredning om invandrarnas situation irättsväsendetatt avslår motion 1989/90:Ju812,7. beträffande psykiskt våldatt men anledning av motion 1989/90:Ju614 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,8. beträffande otillbörlig psykisk påverkanatt avslår motion 1989/90:Ju603,9. beträffande diskriminering av handikappadeatt avslår motion 1989/90:Ju601,10. beträffande förbrott vid häleriatt avslår motionerna 1989/90:Ju624 och1989/90:Ju625,res. 4 (m, fp)11. beträffande straffskalan vid häleriatt avslår motion 1988/89:Ju618,12. beträffande olovlig körningatt avslår motionerna 1989/90:Ju616 yrkande 1 och1989/90:Ju629,res. 5 (m)13. beträffande grov smitningatt avslår motion 1989/90:Ju616 yrkande 2,14. beträffande tvångsingripanden i kyrkaatt avslår motion 1989/90:Ju719,res. 6 (fp, v, mp)15. beträffande brott mot kyrkofrid m.m.att avslår motionerna 1989/90:Ju704, 1989/90:Ju715och 1989/90:Ju720,res. 7 (mp)16. beträffande överklagande av domskälatt avslår motion 1989/90:Ju701,17. beträffande en etisk nämnd m.m.att avslår motion 1989/90:Ju621,res. 8 (mp)18. beträffande massmedias inflytandeatt avslår motion 1989/90:Ju822 yrkande 1,19. beträffande villkorlig frigivningatt avslår motion 1988/89:Ju241 yrkande 1,res. 9 (m, c)20. beträffande psykiskt störda lagöverträdareatt avslår motionerna 1988/89:Ju501 yrkande 10,1988/89:Ju605 och 1988/89:Ju618.Stockholm den 23 oktober 1990På justitieutskottets vägnarBritta BjelleNärvarande: (), (),(), (), (),(), (), (),(), (), (), AndersSvärd (c), (), (), BarbroAndersson (s), () och ().