bet · GE01LU3 · 1990-09-04 00:00:00 — I betänkandet behandlas en motion som gäller reglerna ommellannamn och rätten att som en särskild namnenhet få bära namnbildat på genitiven av faderns resp. moderns förnamn med tilläggav -son eller -dotter.Utskottet avstyrker bifall till motionen. 1989/90:L418 av (m), vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag till sådana ändringar i namnlagenatt namnenheten mellannamn placeras sist, att rätten att bäramellannamn utvidgas samt att patronymikon/metronymikon blir ensärskild namnenhet.Gällande ordningBestämmelser om personnamn, varmed avses efternamn, mellannamnoch förnamn, finns i namnlagen (1982:670). Lagen trädde i kraftden och ersatte då lag i ämnet. Tillgrund för den nu gällande lagen ligger en strävan tilljämställdhet i namnrättsligt hänseende mellan kvinnor och mänoch till lika behandling av barn till föräldrar som är gifta medvarandra och barn till ogifta föräldrar. Den nya namnlagenkännetecknas av att den ger betydligt större utrymme än äldrebestämmelser åt den enskilde att själv bestämma vilket namn honeller han vill bära.Med mellannamn avses enligt namnlag vad som i1963 års lag kallades tilläggsnamn. Mellannamnet skall alltidbäras mellan förnamn och efternamn (29 §). Samma regel gälldeenligt lag beträffande tilläggsnamn.Genom ordningen med mellannamn ges make möjlighet att visabåde sin nuvarande och sin tidigare familjeanknytning. Maken kanockså genom mellannamn upprätthålla namnsamhörighet med barn itidigare äktenskap. För barn finns möjlighet att genommellannamn visa samhörighet med båda sina föräldrar när dessahar olika efternamn. Detsamma gäller adoptivbarn och fosterbarni förhållande till resp. adoptivföräldrar och fosterföräldrar.Namnlagens bestämmelser om rätten att bära mellannamn (24--29§§) innebär i huvudsak följande. En make som har förvärvat denandre makens efternamn får bära ett tidigare efternamn sommellannamn. Har båda makarna under äktenskapet behållit sinatidigare efternamn, får en av dem med den andre makens samtyckebära den andres efternamn som mellannamn, under förutsättningatt namnet inte har förvärvats på grund av ett tidigareäktenskap. En make kan även sedan äktenskapet har upplösts börjabära den andre makens efternamn som mellannamn. En förutsättningär dock att denne samtycker till det.Även barn får bära mellannamn. Denna möjlighet tillkommer barntill föräldrar med skilda efternamn. När barnet förvärvatefternamn, som bärs av enbart den ena av föräldrarna, får barnetbära den andres namn som mellannamn. Om den ena av föräldrarnagifter sig med någon annan än den andre föräldern och förvärvarden nya makens efternamn krävs den nya makens samtycke till attbarnet bär det namnet som mellannamn.Adoptivbarn, som förvärvat adoptivföräldrarnas gemensammaefternamn eller ensam adoptants efternamn, får som mellannamnbära sitt namn från tiden före adoptionen. Haradoptivföräldrarna skilda efternamn och adoptivbarnet förvärvatdet ena namnet, får adoptivbarnet bära antingen det andra namneteller sitt efternamn från tiden före adoptionen som mellannamn.Har adoptivbarnet behållit sitt efternamn från tiden föreadoptionen, får barnet som mellannamn bära efternamn som bärs avadoptivföräldrarna eller en av dem. Om en av adoptivföräldrarnagifter om sig och förvärvar den nya makens efternamn, krävs dennya makens samtycke till att barnet bär det namnet sommellannamn.Även fosterbarn, dvs. barn som för stadigvarandevård och fostran i ett enskilt hem tagits emot av några andra änbarnets föräldrar, har möjlighet att bära mellannamn. Det gällerdet fallet att fosterföräldrarna har skilda efternamn ochfosterbarnet förvärvat det ena. Barnet får då bära det andranamnet som mellannamn, om namnhavaren samtycker till det.Bestämmelserna i namnlagen om mellannamn medför inte rätt attsamtidigt bära mer än ett mellannamn. Den som vill bära ettmellannamn skall anmäla detta till pastorsämbetet. Vill haneller hon inte längre bära mellannamnet skall också anmälanhärom göras till pastorsämbetet (29 §). Till skillnad frånefternamnet är mellannamnet personligt och kan inte föras vidaretill make eller barn.Från mellannamn är att skilja dubbelnamn, som är ett efternamnbestående av två namn vilka vart för sig kan utgöra efternamn.Namnen är i regel förenade med varandra genom ett bindestreck.Fr.o.m. lag är det inte möjligt att förvärvadubbelnamn, och namnlag innehåller en uttryckligbestämmelse om att dubbelnamn inte får godkännas som nybildatefternamn (12 §). Det intresse som skulle kunna tillgodosesgenom dubbelnamn har ansetts i stället få tillgodoses genommellannamn.Namnlagens bestämmelser om efternamn innebär bl.a. attbarn vid födseln förvärvar föräldrarnas efternamn, när dessa harsamma namn. Om föräldrarna har olika efternamn, får de väljavilketdera namnet barnet skall ha, såvida de inte redan harannat barn under sin gemensamma vårdnad. I ett sådant fallförvärvar barnet vid födseln det efternamn som det senast föddasyskonet bär. Får föräldrarna välja namn, kan de också välja ettnamn som endera av dem burit som ogift. Görs inte någon anmälan,anses barnet vid födseln ha förvärvat moderns efternamn (1 §).Den som vill byta ett efternamn som har förvärvats vid födselntill ett annat efternamn som bärs av någon av föräldrarna kangöra detta genom anmälan till pastorsämbetet. Om byte skall sketill ett efternamn, som någon av föräldrarna förvärvat genomäktenskap med annan än den andra av föräldrarna, krävs samtyckeav maken i det äktenskapet. Genom anmälan till pastorsämbetetkan byte ske även till ett efternamn som någon av föräldrarnasenast har burit som ogift. För att ett barn skall kunna följasina föräldrars eller endera av dem vid alla slag av namnbyten-- genom ansökningar eller genom nya familjebildningar -- ochsålunda kunna behålla namngemenskap finns inget hinder mot attbarnet byter namn , så länge det inte fyllt 18 år.Sedan barnet fyllt får byte till annat namn med anknytningtill föräldrarna däremot ske endast en gång (5 §). Den som villbyta sitt efternamn till ett nybildat efternamn eller till ettefternamn utan anknytning till föräldrarna får göra ansökandärom hos patent- och registreringsverket, varvid vissabegränsningar gäller i fråga om namnvalet (11 §). Namnet skallvara lämpligt som efternamn här i landet och får t.ex. inteväcka anstöt, befaras leda till obehag för bäraren eller varaförväxlingsbart med annat efternamn eller annans firma ellervarumärke (12 och 13 §§). Namnlagen medger också med vissabegränsningar byte till makes efternamn. En make som underäktenskapet har bytt efternamn kan inte därefter byta till denandre makens efternamn (9 och 10 §§).Med patronymikon och metronymikon avses namn som ärbildade på genitiven av faderns resp. moderns förnamn medtillägg av -son eller -dotter. Sådana namnbildningar kangodkännas som förnamn och således ges ett barn vid födseln (34§). Patronymikon och metronymikon som förnamn kan ocksåförvärvas senare i livet genom anmälan till pastorsämbetet elleransökan hos patent- och registreringsverket (31 och 33 §§). Detär också möjligt att genom byte få rätt att bära ettpatronymikon eller metronymikon som efternamn, dock endast omdet föreligger särskilda skäl (14 §). Enligt namnlagensförarbeten bör som särskilda skäl för namnbytet kunna åberopast.ex. att det önskade namnet tidigare funnits som efternamneller använts som förnamn i sökandens släkt. En annanomständighet som bör kunna särskilt beaktas är att sökanden harett vanligt eller mindre tjänligt efternamn och därför önskarbyta till ett patronymikon eller metronymikon (bet. LU1981/82:41, s. 28).MotionsmotiveringI motion L418 av (m) föreslås ändringar inamnlagen som gäller dels placeringen av mellannamnet, dels enutvidgning av rätten att bära mellannamn och dels införandet avpatronymikon/metronymikon som en särskild namnenhet.Vad först gäller placeringen av mellannamn yrkar motionärenatt begär förslag till sådana ändringar i namnlagenatt mellannamnet skall placeras sist, dvs. efter efternamnet.Enligt motionären har stor förvirring uppkommit genom denplacering den sekundära namnenheten mellannamn fått iförvandlingen från tilläggsnamn till mellannamn. För en personsom bär både mellannamn och efternamn, t.ex. , betraktas i vardagligt bruk det första namnet somhuvudsakligt tillnamn, dvs. Därmed inordnas personenockså felaktigt i alfabetiska uppställningar under detta namn:", " i stället för det korrekta ",". I sådana situationer där både mellannamn ochefternamn i en viss situation befinns onödigt långt förekommerdet enligt motionären regelmässigt att sista tillnamnetutesluts. Personen i exemplet skrivs då , vilketenligt lagens tanke är felaktigt. Detta innebär ovisshet omvilket namn som är det huvudsakliga och som bl.a. skall varautgångspunkt för alfabetisk inordning. Motionären menar attnamnenheten mellannamn är konstruerad och inte finns naturligt imedvetandet hos medborgarna. Dessa kan omöjligen vara såinitierade på namnrättens område att de känner tilllagstiftarens vilja att placera det underordnade tillnamnetförst och därmed i alfabetiska uppställningar sist.Särskilt problematiskt är det när som dessa regler strider motvad som uppenbarligen redan har uppfattats som naturligt ochblivit sedvänja. I motionen förordas en ordning medtilläggsnamnet efter efternamnet, vilket enligt motionärenuppfattas som det naturliga för ett andrahandsnamn.När det gäller mellannamn anser motionären vidare att dennarätt bör utvidgas så att man som sådant namn får bära den eneförälderns födelseefternamn, även om föräldrarna bär gemensamtnamn. Ur jämlikhetssynpunkt borde det vara en självklarhet attvarje svensk på detta sätt ges rätt till lika anknytning tillbåde sin fars och sin mors släkt, dvs. rätt att bära båda sinaföräldrars släktnamn, det ena som efternamn och det andra somtilläggsnamn. En av de främsta målsättningarna med den nyanamnlagen är att främja jämställdheten, både mellan makar ochmellan ett barns föräldrar när det gäller vilket av föräldrarnasnamn barnet skall få. De nu gällande reglerna missgynnar klartkvinnosidan. Att bära båda föräldrarnas släktnamn framstår somdet enklaste och mest naturliga sättet att uppfylla namnlagensjämställdhetssträvan, menar motionären. Vidare påpekar han attdet genom manipulation med lagreglerna nu är möjligt för dem sombefinner sig i en gynnsam situation att uppnå den åsyftadeanknytningen till båda föräldrarna. Det kan ske genom att denförälder vars födelseefternamn på direkt väg är oåtkomligttillfälligt genom en enkel anmälan byter till detta sittursprungliga efternamn. Därigenom kommer föräldrarna att bäraolika efternamn, och barnet blir då berättigat att sommellannamn anlägga det namn som han eller hon inte bär somefternamn. Härefter byter föräldern lika enkelt tillbaka tillsitt övergivna efternamn. Enligt motionären vore det meratillfredsställande att legalisera denna möjlighet.I motionen begärs också införande av patronymikon ochmetronymikon som en ny särskild namnenhet. Motionären anför attnamnlagens möjligheter att få ett sådant namn som efternamnvisat sig högst olämpliga och gett upphov till mycket märkligasituationer. Om ett barn förvärvar sin mors efternamn och det ärett patronymikon kan enligt en huvudregel i namnlagen en pojkekomma att heta t.ex. trots att han inte ärnågons dotter och än mindre dotter. är ju hansmorfar. Det hela tyder enligt motionären på en fundamentallagteknisk brist. Missförhållanden av detta slag kommer att blialltmera tydliga och talrika när de som antagit patronymikonsom efternamn får barn. Detta kan enligt motionären endastförhindras genom att patronymikon görs till en egen namnenhet såatt dess icke direkt ärftliga utan generationsvis växlandesärart kommer till sin rätt. barn blir EvaEriksdotter och etc. Eftersom patronymikon har enså framträdande plats i den svenska namnseden anser motionärenatt det borde vara självklart att ge det rättsligt skydd som ensärskild namnenhet. Nästan alla infödda svenskars förfäder harunder många århundraden och in i vår egen tid brukatpatronymikon. Med stärkt ställning för patronymikon som egennamnenhet skulle man enligt motionären också undvika deoklarheter som den nuvarande situationen innebär medpatronymikon.Vissa uttalanden under förarbetena till namnlagenI proposition 1981/82:156 framlade regeringen förslag till enny namnlag som skulle ersätta lag i ämnet. Vidriksdagsbehandlingen av förslaget konstaterade lagutskottet(bet. 1981/82:41) att det kännetecknades av att ett betydandeutrymme gavs åt den enskilde att själv bestämma vilket namn haneller hon önskade bära. Sålunda fick bl.a. makar rätt att närsom helst under äktenskapet genom en enkel anmälan tillpastorsämbetet byta från ett gemensamt efternamn till deursprungliga namnen och därefter åter till ett gemensamt namn,varvid såväl mannens som hustruns namn kunde användas. Även barngavs vidsträckta möjligheter att på ett enkelt sätt upprepadegånger byta efternamn. I kombination med förenklade regler omtillägg och strykning av förnamn öppnade regeringens lagförslagenligt utskottet möjligheter för den som så önskade att genom enenkel anmälan till pastorsämbetet helt byta namnidentitet. Ilagstiftningsärendet framhöll utskottet att namnet är detnaturliga medlet att ange en persons identitet i det dagligaumgänget människor emellan. Det sagda gällde i praktiken ävenför sådana myndigheter som har en nära kontakt med allmänheten.Alltför täta namnbyten kunde därför leda till betydandeolägenheter, och utskottet ansåg att namnstabilitet således hadeett särskilt värde. Mot bl.a. den bakgrunden delade utskottetden uppfattning som framförts i flera motioner att vissa spärrarborde införas i lagen såvitt gällde dels byte av makars ochbarns efternamn, dels förändringar av förnamn. Också vissa andraändringar i lagförslaget borde göras. En sådan ändring avsåg deföreslagna reglerna om mellannamn.I propositionen föreslogs att de möjligheter som fanns enligt1963 års namnlag att bära s.k. tilläggsnamn skulle utvidgas. Detskulle således inte längre vara förbehållet gifta kvinnor attbära tilläggsnamn utan sådana namn skulle även få användas avgifta män. Med hänsyn till att namnen i likhet med vad som redangällde skulle bäras närmast före efternamnet och således mellanförnamn och efternamn föreslogs att tilläggsnamnen skullebetecknas mellannamn. Förslagen rörande makes mellannamntillstyrktes av utskottet, som därvid framhöll att det rentallmänt sett kan vara viktigt för en make som av olika skäl valtatt behålla sitt tidigare efternamn att kunna markera sinfamiljetillhörighet med den andra maken genom att ta dennes namnsom mellannamn. Även för make som bytt till den andra makensefternamn ansåg utskottet att det kan vara värdefullt att visasin tidigare familjeanknytning genom att använda mellannamn.Utskottet konstaterade att en ordning med mellannamn gavmöjlighet att visa både sin nuvarande och tidigarefamiljeanknytning och tillstyrkte att ordningen med mellannamnför makar behölls och att den utsträcktes till att även gällagifta män. Vidare anslöt sig utskottet till ståndpunkten attmakar inte bör få använda mellannamn korsvis.När det gäller rätten till mellannamn för barn föreslogs i1982 års proposition att en sådan rätt liksom lagendast skulle tillkomma adoptivbarn. Efter förslag av utskottetinfördes emellertid den ovan redovisade bestämmelsen om att barnsom har förvärvat ett efternamn, som endast den ena avföräldrarna bär, som mellannamn får bära den andra föräldernsefternamn (25 §). Utskottet konstaterade därvid att detvisserligen förelåg vissa praktiska skäl mot en ordning medmellannamn för barn. För en sådan ordning talade emellertidenligt utskottets mening andra skäl, framför allt attfamiljesamhörigheten kunde stärkas om barnet hade namngemenskapmed båda föräldrarna. Enligt utskottets mening hade dessa skälen sådan tyngd att bestämmelsen om rätt för barn att bäramellannamn borde införas. Vid utformandet av sådana bestämmelserborde enligt utskottet beaktas att ändamålet med mellannamn förbarn är att visa samhörighet mellan barnet och den avföräldrarna vars efternamn barnet inte förvärvat. För dettaändamål var det enligt utskottets mening tillräckligt att barnetsom mellannamn fick bära det efternamn som den föräldern bär.Utskottet ansåg däremot att anledning saknades att ge barneträtt att som mellannamn ta t.ex. förälderns namn som ogift. Inteheller borde komma i fråga att barn som mellannamn får väljamoderns eller faders mellannamn.Också frågan om patronymikon och metronymikon behandladesunder förarbetena till namnlag. Enligt namnlagfick patronymikon användas som förnamn. Patronymikon somefternamn fick förvärvas endast under förutsättning att det intekunde förväxlas med ett efternamn som någon annan hade ellerhade rätt att bära enligt lag. I propositionen till nuvarandenamnlag föreslogs ingen ändring i förhållande till lagi fråga om patronymikon. Under riksdagsbehandlingen väcktesmotioner med yrkanden om ändringar som i större utsträckningmöjliggjorde användandet av patronymikon men också metronymikonsom efternamn.Utskottet konstaterade att det fanns ett visst allmäntintresse av att använda det gamla namnskicket med patronymikonoch att det i olika sammanhang framförts önskemål om att användasådan namnbildning även som efternamn. Enligt utskottets meningborde man vidga möjligheterna att som efternamn ta ettpatronymikon eller ett metronymikon. Ett alltför vanligt bruk avsådana namnbildningar kunde dock enligt utskottet medföraolägenheter för folkbokföringen. Vidare ansåg utskottet attvissa namnkombinationer kan vara mindre väl lämpade att användasom efternamn. Med hänsyn härtill fann utskottet att det intevar lämpligt att göra något generellt undantag från kravet påatt som efternamn inte får godkännas ett patronymikon som någonannan redan enligt lag bär. Ett undantag från kravet borde fåske endast efter prövning i det enskilda fallet. Den möjlighettill undantag som fanns i propositionens lagförslag ansågutskottet alltför snäv. Efter förslag av utskottet infördes i 14§ möjlighet att om det finns särskilda skäl byta till efternamnsom är bildat av faderns eller moderns förnamn med tillägg avändelsen -son eller -dotter. Vad som i sammanhanget enligtutskottet kan utgöra särskilda skäl har redovisats ovan underavsnittet om Gällande ordning. I betänkandet behandlas en motion som gäller reglerna ommellannamn och om s.k. patronymikon och metronymikon.Bestämmelser om personnamn -- efternamn, mellannamn och förnamn-- finns i namnlagen (1982:670), som ersatte1963 års lag i ämnet. Den nya namnlagen kännetecknas av att denger betydligt större utrymme än äldre bestämmelser åt denenskilde att själv bestämma vilket namn han eller hon vill bära.Med mellannamn avses enligt namnlag vad som i 1963års lag kallades tilläggsnamn. Mellannamnet skall, liksom vadsom gällde beträffande tilläggsnamn, alltid bäras mellanförnamnet och efternamnet.En make som har förvärvat den andre makens efternamn får bäraett tidigare efternamn som mellannamn. Har båda makarna underäktenskapet behållit sina tidigare efternamn, får en av dem medden andres samtycke bära den andres efternamn som mellannamn,under förutsättning att namnet inte har förvärvats på grund avett tidigare äktenskap. Ett barn som har förvärvat ett efternamnsom bärs enbart av den ene av föräldrarna får bära den andreförälderns namn som mellannamn. Om den ena av föräldrarna giftersig med någon annan än den andre föräldern och förvärvar den nyamakens efternamn får barnet bära det namnet som mellannamn omden nya maken samtycker till det. För adoptivbarn finns enligtnamnlagen härutöver möjlighet att som mellannamn bära sitt namnfrån tiden före adoptionen. Har adoptivbarnet behållit sittefternamn från tiden före adoptionen, får barnet som mellannamnbära efternamn som bärs av adoptivföräldrarna eller en av dem.Även barn som för stadigvarande vård och fostran ienskilt hem har tagits emot av andra än barnets föräldrar(fosterbarn) får bära mellannamn om fosterföräldrarna har skildaefternamn och fosterbarnet förvärvat det ena. Barnet får då bäradet andra namnet som mellannamn, om namnhavaren samtycker tilldet.Den som vill bära ett mellannamn skall anmäla detta tillpastorsämbetet. Vill han eller hon inte längre bära mellannamnetskall också anmälan göras till pastorsämbetet. Mellannamnet ärpersonligt och kan inte föras vidare till make eller barn.Namnlagen tillåter inte att fler än ett namn bärs sommellannamn.Namnlagens bestämmelser om efternamn innebär bl.a. rätt attbyta namn som har förvärvats vid födseln till ett annat namn sombärs av någon av föräldrarna. Om byte skall ske till ettefternamn, som någon av föräldrarna förvärvat genom äktenskapmed annan än den andre av föräldrarna, krävs samtycke av maken idet äktenskapet. Genom anmälan till pastorsämbetet kan byte ävenske till ett efternamn som någon av föräldrarna senast har buritsom ogift. Barn som inte fyllt kan byta efternamn fleragånger. Byte till namn med anknytning till föräldrarna får efterfyllda endast ske en gång. Den som vill byta sittefternamn till ett nybildat efternamn eller till ett efternamnutan anknytning till föräldrarnas får göra ansökan därom hospatent- och registreringsverket, varvid särskilda regler gälleri fråga om namnvalet. Namnlagen medger också med vissabegränsningar byte till makes efternamn. En make som underäktenskapet har bytt efternamn kan inte därefter byta till denandre makens efternamn.Enligt namnlagen kan namn som bildats på genitiven av fadernsresp. moderns förnamn med tillägg av ändelsen -son eller -dotter(patronymikon resp. metronymikon) godkännas som förnamn och gesett barn vid födseln eller förvärvas senare i livet genomanmälan till pastorsämbetet eller ansökan till patent- ochregistreringsverket. Om det föreligger särskilda skäl är detockså möjligt att genom byte få rätt att bära ett patronymikoneller metronymikon som efternamn. Enligt namnlagens förarbetenbör som särskilda skäl för ett sådant namnbyte kunna åberopast.ex. att det önskade namnet tidigare funnits som efternamneller använts som förnamn i sökandens släkt. En annanomständighet som bör kunna särskilt beaktas är att sökanden harett vanligt eller mindre tjänligt efternamn och därför önskarbyta till ett patronymikon eller metronymikon (bet. LU1981/82:41, s. 28).I motion L418 av (m) föreslås ändringar inamnlagen som gäller dels placeringen av mellannamnet, dels enutvidgning av rätten att bära mellannamn och dels införandet avpatronymikon/metronymikon som en särskild namnenhet. Vad förstgäller placeringen av mellannamn yrkas att begärförslag till sådana ändringar i namnlagen att mellannamnet skallplaceras sist. I motionen pekas på vissa olägenheter med dennuvarande placeringen, och enligt motionären är det naturligtatt det underordnade mellannamnet placeras efter efternamnet.Motionären vill också att rätten att bära mellannamn utvidgas såatt man som sådant namn också får bära den ene föräldernsfödelseefternamn, även om föräldrarna bär gemensamt efternamn.En sådan rätt skulle enligt motionären bl.a. främjajämställdheten mellan kvinnor och män. En möjlighet att bärabåda föräldrarnas släktnamn framstår, menar motionären, som detenklaste och naturligaste sättet att uppfylla namnlagensjämlikhetssträvanden. Enligt motionären missgynnar de nugällande reglerna kvinnosidan. I motionen anförs att det genommanipulation med gällande regler är möjligt att få bära den enaförälderns födelseefternamn som mellannamn, även om föräldrarnabär gemensamt namn. Om den ene föräldern byter till sittursprungliga efternamn kan barnet ta det namnet som efternamnvarefter föräldern byter tillbaka till sitt tidigare namn somgift. I motionen begärs också införande av patronymikon ochmetronymikon som en ny särskild namnenhet. Motionären anför attnamnlagens möjligheter att få ett sådant namn som efternamnvisats sig olämpliga och tyder på en fundamental lagtekniskbrist. Som exempel nämner motionären att en pojke kan komma attheta trots att han inte är någons dotter ochän mindre dotter.