bet · GE01SfU2 · 1990-10-23 00:00:00 — I betänkandet behandlas vissa under den allmänna motionstiden1990 väckta motioner rörande de sociala avgifterna. I särskildaavsnitt behandlas frågor om överensstämmelsen mellan förmåneroch avgifter inom socialförsäkringssystemet, om rätten tillkvittning mellan förvärvskällor vid beräkning avpensionsgrundande inkomst och motsvarande avgiftsunderlag, omarbets- och uppdragstagarbegreppen och om idrottsutövaresförsäkringsskydd. Utskottet avstyrker samtliga motioner.Till betänkandet har fogats tre reservationer och ett särskiltyttrande. 1989/90:Sf206 av m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om ändring avarbetsgivarbegreppet i enlighet med vad i motionen anförts.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:Sk802.1989/90:Sf239 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom att av utfärdade direktiv om beläggandet avhela milersättningen med sociala avgifter, om ersättningenöverstiger . per körd mil, bör ändras till att omfattaendast den del av ersättningen som överstiger . per kördmil.1989/90:Sf257 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag om införande av kvittningsrättmellan olika förvärvskällor vid beräkning av pensionsgrundandeinkomst m.m.1989/90:Sf266 av m.fl. (fp, m, c) vari yrkas1. att hos regeringen anhåller om förslag tilländring av lagen om uppbörd av socialavgifter, så att ansökankan göras av ena parten i ett avtalat eller tänktavtalsförhållande i enlighet med vad som i motionen anförts,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av ett snabbt införande av s.k.F-skattebevis -- Företagarregistrering.1989/90:Sf281 av och () variyrkas att hos regeringen begär förslag syftande tillöverensstämmelse mellan egenavgifter och förmåner inomsjukförsäkringen och ATP för företagare med låga inkomster.1989/90:Sf298 av m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om ändrade regler fördebitering av socialförsäkringsavgifter i enlighet med vad somanförts i motionen.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:Kr509.1989/90:Sf321 av och (bådam) vari yrkas att hos regeringen begär förslag tillett nytt socialavgiftssystem för egenföretagare som ger bättreöverensstämmelse mellan avgifter och förmåner än det nuvarande.1989/90:Sf376 av m.fl. (c) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om en omfördelning avuttaget av arbetsgivaravgifter innebärande att egenföretagarebefrias från alla egenavgifter för en inkomst motsvarande ettbasbelopp i enlighet med vad som anförts i motionen.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:A758. InledningDen allmänna försäkringen och vissa andra sociala ändamålfinansieras helt eller delvis med socialavgifter. Degrundläggande bestämmelserna om dessa avgifter finns i lagen(1981:691) om socialavgifter. Socialavgifter betalas dels i formav arbetsgivaravgifter, dels i form av egenavgifter för den somhar inkomst av annat förvärvsarbete än anställning. Allmänlöneavgift betalas enligt lagen (1982:423) om allmän löneavgift.Också denna avgift betalas som arbetsgivaravgift elleregenavgift. Därtill skall arbetsgivare september1989--utge arbetsmiljöavgift.Arbetsgivaravgifterna enligt socialavgiftslagen utgörs avsjukförsäkringsavgift, folkpensionsavgift,tilläggspensionsavgift, delpensionsavgift, barnomsorgsavgift,arbetsskadeavgift, arbetsmarknadsavgift, arbetarskyddsavgift,vuxenutbildningsavgift och lönegarantiavgift. Avgiftsuttagetutgör för 37,av avgiftsunderlaget, vartill kommerden allmänna löneavgiften med 0,. Den största delen avavgiftsuttaget hänför sig till sjukförsäkringsavgiften som är10,, folkpensionsavgiften som är 7,ochtilläggspensionsavgiften som är 13,av avgiftsunderlaget.Underlaget för beräkning av avgifterna är vad arbetsgivarenhar gett ut som lön eller annan ersättning för utfört arbete.Vid bestämmandet av underlaget skall bortses bl.a. frånersättning till en och samma arbetstagare som inte uppgått till1000 kr.Arbetsgivaravgifterna beräknas och uppbärs enligt bestämmelseri lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter frånarbetsgivare.Egenavgifterna enligt socialavgiftslagen utgörs avsjukförsäkringsavgift, folkpensionsavgift,tilläggspensionsavgift, delpensionsavgift, barnomsorgsavgift,arbetsskadeavgift och arbetarskyddsavgift. Avgiftsuttaget utgörför 33,av avgiftsunderlaget, vartill kommer denallmänna löneavgiften med 0,. Den största delen avavgiftsuttaget hänför sig till sjukförsäkringsavgiften som är9,samt till folkpensions- och tilläggspensionsavgifternasom är desamma som för arbetsgivare. Procentsatsen för uttagetav sjukförsäkringsavgift är något lägre för försäkrade som valtsjukförsäkring med karenstid.Avgifterna beräknas i regel på den vid taxeringen fastställdanettoinkomsten av rörelse och jordbruk. Avgift beräknas inte förinkomst . Någon övre inkomstgräns för uttag avegenavgifter finns inte.Egenavgifter beräknas och uppbärs som skatt enligtbestämmelser i uppbördslagen (1953:272).Särskilda bestämmelser finns i lagen (1983:1055) omnedsättning av socialavgifter och allmän löneavgift iNorrbottens län.Riksdagen fattade under föregående års beslut omreformerad inkomst- och företagsbeskattning (prop. 1989/90:110,SkU30, rskr. Nya regler trädde i kraft ochskall tillämpas huvudsakligen års taxering. Bl.a.har inkomstslagen jordbruksfastighet, annan fastighet ochrörelse slagits samman till inkomstslaget näringsverksamhet.Sådan verksamhet kan vara aktiv eller passiv. Som aktivbetraktas näringsverksamhet där den skattskyldige arbetat i inteoväsentlig omfattning. Annan näringsverksamhet anses passiv.Vidare har de förvärvsinkomster som inte är förmånsgrundandebelagts med en särskild löneskatt. De nya reglerna berör fr.o.m.år 1991 även skyldigheten att betala socialavgifter.Förhållandet mellan förmåner och avgifterVid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst (SGI) bortsesfrån inkomst som överstiger sju och ett halvt basbelopp. För enegenföretagare gäller dessutom att den sjukpenninggrundandeinkomsten inte får beräknas högre än vad som motsvarar skäligavlöning för liknande arbete för annans räkning. För rätt tillsjukpenning krävs att den sjukpenninggrundande inkomsten uppgårtill . Den som saknar eller har lågsjukpenninggrundande inkomst kan frivilligt försäkra sig för ensjukpenning om högst garantibeloppet inomföräldraförsäkringen, 60kr.Pensionsgrundande inkomst (PGI) beräknas endast påinkomstdelar mellan ett och sju och ett halvt basbelopp.Motsvarande begränsning finns -- som framgår av föregåendeavsnitt -- inte vid avgiftsberäkningen.Fr.o.m. har gällt att en jordbruksfastighet vidberäkning av pensionsgrundande inkomst inte skall anses brukadav en försäkrad om intäkter hänförliga till egenverksamhet påfastigheten uppgår till högst . Inkomsten skall dåinte heller ingå i avgiftsunderlaget till pensioneringen. Isamband med skattereformen har denna specialregel avskaffats.Indelningen i aktiv och passiv näringsverksamhet blir avgörandeför om fulla avgifter eller särskild löneskatt tas ut (prop.1989/90:110 s.753).I tre motioner tas upp problem som sammanhänger med bristandeöverensstämmelse mellan egenföretagares sociala avgifter ochförmåner.Således anför och i motion1989/90:Sf321 att företagare med låga inkomster tvingas betalaegenavgifter för dessa inkomster utan att få några motsvarandeförmåner från sjukförsäkringen och tilläggspensioneringen. Makarsom gemensamt driver jordbruk eller rörelse kan i inkomstlägenupp till två basbelopp helt mista ATP-skyddet. Motionärernakritiserar vidare att sjukpenningen för en egenföretagaremaximeras till vad som motsvarar lönen för en anställd. De anseratt frågor rörande egenföretagares sociala avgifter och förmånerinom socialförsäkringen bör bli föremål för en utredning somutmynnar i nya bestämmelser för uttag av egenavgifter som gerbättre överensstämmelse mellan avgifter och förmåner. Därvid böräven utredas frågan om bättre möjligheter för egenföretagare attteckna frivillig sjukförsäkring. Motionärerna pekar på att detundantag som gjorts för vissa jordbruksintäkter visar att det äradministrativt möjligt att göra en särreglering för att undvikanegativa effekter av avgiftssystemet. Även ochStina kritiserar i motion 1989/90:Sf281 den bristandeöverensstämmelsen mellan egenavgifter och förmåner inomsjukförsäkringen och ATP för företagare med små inkomster samthemställer att hos regeringen begär förslag syftandetill en bättre sådan överensstämmelse. m.fl.påpekar i motion 1989/90:Sf376 att avgift tilltilläggspensioneringen tas ut på hela lönesumman medan inkomsterunder ett basbelopp inte ger pensionspoäng. Motionärernaföreslår att alla egenavgifter slopas på inkomster upp till ettbasbelopp och att åtgärden finansieras genom en höjning avavgiftsuttaget i övrigt. De anser att regeringen bör lägga framförslag till omfördelning av avgiftsuttaget.Riksdagen har tidigare på förslag av utskottet avslagitmotionsyrkanden om en bättre överensstämmelse mellan avgifteroch förmåner. Utskottet erinrade senast i sitt betänkande1989/90:SfU4 om att den bristande överensstämmelsen har singrund i bl.a. den allmänna försäkringens solidariska ochobligatoriska karaktär och om att de olika försäkringsgrenarnabör betraktas som delar av ett sammanhängandesocialförsäkringssystem. Utskottet framhöll också att, även omden bristande överensstämmelsen förstärkts genomden nya lagen om socialavgifter, det nya avgiftssystemetsamtidigt hade inneburit betydande administrativa lättnader försåväl myndigheter som arbetsgivare och egenföretagare. Utskottetvar därför inte berett att förorda en återgång till endifferentiering av avgifterna för att få bättre överensstämmelsemed förmånerna. Utskottet påpekade vidare att särregleringen avvissa jordbruksintäkter hade tillkommit för att lösa ettspeciellt problem. Utskottet vidhöll sin tidigare principiellauppfattning om fördelarna med det gällande avgiftssystemet ochville erinra om att vid slopandet av basbelopps- ochmaximeringsregeln den då fastställda tilläggspensionsavgiftensänkts med . Utskottet erinrade också omatt frågan om förmåner och avgifter inom pensionssystemetutreddes av pensionsberedningen samt utgick från att även desärskilda problem beträffande egenföretagares pensionsskydd ochavgiftsuttag som berörts i föreliggande motioner skulle kommaatt diskuteras av beredningen. Utskottet påpekade vidare attriksförsäkringsverket till regeringen överlämnat sinrapport (RFV anser 1989:5) Sjukpenningförsäkring föregenföretagare -- utredning och förslag.I rapporten föreslår en förändradsjukförsäkring för egenföretagarna som skall bestå av engrundsjukpenning och en tilläggssjukpenning. Grundsjukpenningenföreslås beräknas på den inkomst som utgör underlag fördebitering av preliminär B-skatt. Samtliga egenföretagare böromfattas av denna del av försäkringen. Utöver grundsjukpenningenbör det finnas möjligheter för egenföretagare att teckna enförsäkring för tilläggssjukpenning ovanför den obligatoriskagrundnivån. Avgiften bör beräknas efter den valdasjukpenningnivån. Den sammanlagda sjukpenningnivån bör dock intetillåtas överstiga sju och ett halvt basbelopp. De föreslagnareglerna har anknytning till införande av nya regler omföretagarregistrering, och införandetidpunkten bör därför enligtverket samordnas.Pensionsberedningen väntas lägga fram sittslutbetänkande.Utskottet, som vidhåller sin tidigare principiella uppfattningom fördelarna med det gällande avgiftssystemet, anser attresultatet av pensionsberedningens arbete och beredningen avriksförsäkringsverkets förslag till nytt sjukpenningsystem föregenföretagare bör avvaktas. Något uttalande från riksdagenssida är därför inte påkallat med anledning av motionerna1989/90:Sf281, 1989/90:Sf321 och 1989/90:Sf376.Avgifter på viss reseersättningEtt första steg i genomförandet av en reformerad inkomst- ochföretagsbeskattning togs genom beslut ominkomstskatten för , m.m. (prop. 1989/90:50, SkU10, rskr.96). Därvid behandlades bl.a. frågan om beskattningen aversättning för resa med egen bil i tjänsten. Mot bakgrund avbedömningen att tidigare regler om obeskattad statligbilersättning (. per mil) innebar en överkompensationbestämdes att vid beskattningen avdrag på ersättning för resamed egen bil i tjänsten skall få göras med . per mil (punkt3 femte stycket av anvisningarna till 33§kommunalskattelagen). På ersättning överstigande detta beloppskall preliminär skatt alltid beräknas (10§ uppbördslagen).I fråga om beräkning av socialavgifter beslöts inte i detsammanhanget några motsvarande regler. I en skrivelse 1990-01-04till länsskattemyndigheterna och de lokala skattemyndigheternauttalade (), som är centralförvaltningsmyndighet för frågor om socialavgifter,uppfattningen att arbetsgivaren, om bilkostnadsersättningenöversteg . per mil, skulle betala arbetsgivaravgift på helabeloppet. Som grund för sin uppfattning anförde verket att sammaregler borde tillämpas som gällt för avgiftsskyldighetvid överkompensation av kostnader i tjänsten. Verket hänvisadetill att regeringsrätten --87 avkunnat ett antaldomar angående avgifter på traktamenten överstigande verketsnormalbelopp och på fasta bilersättningar. I dessa haderegeringsrätten med hänvisning till förarbetena till lagen omallmän försäkring (prop. 1959:100) uttalat attkostnadsersättningar inte skulle ingå i avgiftsunderlaget ävenom ersättningen avvägts så att den utgjorde en förtäcktlöneförmån. Ersättningen skulle dock ha haft funktionen avkostnadsersättning. Verket påpekade att regeringsrätten inte isina domar diskuterat när en överkompensation blev så stor attersättningen i stället blev lön. I ett av målen hade godtagitsen överkompensation på , i ett annat haderegeringsrätten yttrat att, då det saknades utredning som visadeatt de anställda inte haft kostnader som i huvudsak svarade motersättningarna, skulle beloppen anses ha utgått till täckande avkostnader. Verket framhöll att någon fast gräns mellanavgiftspliktig och icke avgiftspliktig överkompensation alltsåinte kunde sättas med stöd av dessa domar men uttalade som sinegen mening att en överkompensation på torde kunnaaccepteras utan avgiftskonsekvenser. Med en utgångspunkt iavdragsnivån . per mil ansåg verket att en milersättningsom översteg 24--. förlorat sin funktion avkostnadsersättning och rekommenderade att en ersättning somöversteg . skulle behandlas som lön, vilket medförde attarbetsgivaren skulle betala arbetsgivaravgifter på helaersättningsbeloppet.I motion 1989/90:Sf239 av kritiserasriksskatteverkets tolkning av avgiftsskyldighetens omfattning.Motionären anser att socialavgifter bör utgå endast för den delav milersättningen som överstiger . och begär etttillkännagivande härom.I samband med senaste beslut om reformerad inkomst-och företagsbeskattning (prop. 1989/90:110, SkU30, rskr. 356)förtydligades bestämmelsen i 10§ uppbördslagen att preliminärA-skatt på ersättning för resa med egen bil i tjänsten skallberäknas endast till den del ersättningen överstiger detavdragsgilla beloppet. angavs uttryckligen i 2 kap.3§ första stycket sista meningen socialavgiftslagen att medlön likställs även kostnadsersättning som inte enligt 10§uppbördslagen undantas vid beräkning av preliminär A-skatt. Ibestämmelserna om sjukpenninggrundande resp. pensionsgrundandeinkomst angavs också att sådan med lön likställdkostnadsersättning är förmånsgrundande.I specialmotiveringen till den nya lydelsen av 2 kap. 3§socialavgiftslagen anges (nämnda prop. s. 752) bl.a.följande.Kostnadsersättning är en särskild ersättning som betalas utvid sidan av lönen för att täcka kostnader som arbetstagaren hari tjänsten. Traktaments- och resekostnadsersättning utgörexempel på detta. Kostnadsersättningar skall avskiljas från lönoch ingår inte i underlaget för beräkning avarbetsgivaravgifter.Någon anledning att förändra denna princip kan inte ansesföreligga. Vad som gett upphov till problem är emellertid ettuttalande i förarbetena till lagstiftningen, prop. 1959:100 s.86, enligt vilket kostnadsersättningar inte avsågs grundapensionsrätt även om de avvägts så att de innefattade enförtäckt löneförmån. Detta innebär att först när ersättningen iså hög grad avviker från vad som kan anses som en rimlig kostnadatt man klart kan tala om en felaktig rubricering så kan denkomma att betraktas som lön. Regeringsrätten har i någraavgöranden tolkat uttalandet så att om ersättningen haftfunktion av kostnadsersättning (traktamente) skall beloppet integrunda avgiftsplikt för arbetsgivaren om arbetsgivarensberäkningsgrunder utgått från gällande kollektivavtal men varitgynnsammare än vad som följer av RSVs föreskrifter i ämnet.1959 års uttalande tillkom när avgiftsnivån var väsentligtlägre. Efterhand som denna stigit har arbetstagare ocharbetsgivare haft ett gemensamt intresse av en utveckling sombl.a. inneburit en förskjutning från lön till andraersättningar. Det vore naturligtvis önskvärt om dettaförhållande kunde bringas att upphöra.Även med beaktande av de nya reglerna för avdrag för ökadelevnadskostnader och resekostnader i tjänsten torde man få räknamed att förhållandet med ersättningar som utgör förtäcktalöneförmåner kvarstår till viss del. I en ny sista mening iförsta stycket har därför gjorts en koppling till bestämmelsernai 10§ uppbördslagen som medför att med lön i förevarandeavseende skall likställas kostnadsersättning som inte enligtnämnda lagrum skall undantas vid beräkningen av preliminärA-skatt.I uppgifter ingår enligt förordningen(1988:832) med instruktion för skatteförvaltningen både attmeddela föreskrifter om verkställighet av lag enligt särskildabemyndiganden och att genom allmänna råd och uttalanden verkaför lagenlighet, följdriktighet och enhetlighet vidrättstillämpningen inom verksamhetsområdet. Den här aktuellaskrivelsen från verket innefattar endast en rekommendation tillskatteförvaltningens övriga myndigheter om tolkningen av vidtidpunkten för rekommendationen gällande rätt i fråga omavgiftsskyldighet för viss ersättning. Frågan om riktigheten avverkets tolkning kan endast avgöras av domstol. Den lagstiftandemakten -- -- har i frågan om framtidaavgiftsskyldighet redan tagit ställning genom ovan återgivnabestämmelse i 2 kap. 3§ första stycket sista meningensocialavgiftslagen. Enligt utskottets uppfattning är motion1989/90:Sf239 härigenom tillgodosedd, och den bör därför inteföranleda någon åtgärd.Kvittning mellan förvärvskällorFr.o.m. (se prop. 1981/82:10, SkU 9, rskr. 51) harkvittningsrätten vid beräkning av inkomst av annatförvärvsarbete än anställning slopats, vilket påverkarberäkningen av den pensionsgrundande inkomsten och därmed ävenavgiftsunderlaget. Sålunda får underskott i en förvärvskällainom inkomstslaget rörelse inte kvittas mot överskott i en annanförvärvskälla inom detta inkomstslag och inte heller underskotti en jordbruksfastighet mot överskott i en annanjordbruksfastighet. Redan tidigare gällde att kvittning intefick ske mellan förvärvskällor i de olika inkomstslagen.Frågan om att återinföra kvittningsrätt vid beräkning avpensionsgrundande inkomst tas upp i motion 1989/90:Sf257 avMartin . Motionären anför att förbudet mot kvittning gördet oförmånligt för en person att driva fleraverksamheter, t.ex. ett mindre jordbruk i kombination med enmindre rörelse. För att möjliggöra kombinationssysselsättning pålandsbygden bör enligt motionären regeringen lägga fram förslagom införande av kvittningsrätt mellan olika förvärvskällor vidberäkning av pensionsgrundande inkomst. Någon skyldighet attutnyttja denna rätt skall dock inte föreligga.Som ovan nämnts har de tre inkomstslagen jordbruksfastighet,annan fastighet och rörelse genom den beslutade skattereformenslagits samman till inkomstslaget näringsverksamhet.Näringsverksamhet indelas i förvärvskällor, och vid indelningentas hänsyn till om den skattskyldige i inte oväsentligomfattning arbetat i verksamheten (aktiv verksamhet) eller ej(passiv verksamhet). Aktiva verksamheter bildar en förvärvskällaäven om de är av sinsemellan olikartat slag. Passivaverksamheter kan däremot bilda skilda förvärvskällor.I motionen har särskilt framhållits problemet med avgifter vidkombinationssysselsättning. Genom att all aktivnäringsverksamhet i fortsättningen anses som en förvärvskällabör det påtalade problemet ha fått sin lösning, och motion1989/90:Sf257 bör därför enligt utskottets uppfattning ansestillgodosedd.Arbets- och uppdragstagarbegreppenSociallagstiftningens bestämmelser om skyldighet att betalaarbetsgivaravgifter är knutna till begreppet arbetstagare medden innebörd begreppet ges i denna lagstiftning. Skyldighet attbetala arbetsgivaravgifter föreligger dessutom när den som utförarbetet enligt sociallagstiftningen är att anse somuppdragstagare.För att en person skall anses som arbetstagare gäller att ettanställningsförhållande skall föreligga. Bedömningen sker ivarje enskilt fall, varvid hänsyn tas till samtligaomständigheter i samband med arbetsavtalet. En person kan ansessom arbetstagare även om han eller hon har inregistrerad firmaoch betalar B-skatt. Arbetsgivare som utgivit minst1000 kr. i lön till en arbetstagare är skyldig att erläggaarbetsgivaravgifter.Såsom uppdragstagare anses den som utför arbete för annansräkning utan att anställningsförhållande föreligger. Ersättningför uppdrag anses som inkomst av anställning om ersättningenunder uppgått till . från en och sammauppdragsgivare. Ett undantag från nämnda regel är dock omuppdraget ingår i en rörelse eller ett jordbruk somuppdragstagaren bedriver. Motsvarande undantag gäller inom denreformerade inkomstbeskattningen för inkomst avnäringsverksamhet. Uppdragsgivaren är då avgiftsskyldig endastom överenskommelse har träffats att ersättningen för uppdragetskall anses som inkomst av anställning. Även här görs enbedömning av varje enskilt fall.Bedömningen av vem som är att anse som arbetstagare resp.uppdragstagare görs i efterhand av lokala skattemyndigheten.Efter en ändring i lagen om uppbörd av socialavgifterfrån arbetsgivare kan emellertid myndigheten lämnaförhandsbesked angående skyldigheten att betala socialavgifter.Sådant besked lämnas efter gemensam ansökan av uppdragsgivarenoch uppdragstagaren (se prop. 1986/87:16, SfU 4, rskr. 66).Två motioner rör arbetstagar- och uppdragstagarbegreppen. Imotion 1989/90:Sf206 av m.fl. kritiseraslagstiftningen inom detta område för bristfällighet.Motionärerna anser att en uppdragsgivare inte skall kunnaåläggas betalningsansvar för sociala avgifter om uppdragstagarenvid avtalets ingående är registrerad för betalning av preliminärB-skatt eller för redovisning av mervärdeskatt eller om det äruppenbart att ersättningen utgör intäkt av jordbruksfastigheteller av rörelse, och de begär att regeringen lägger framförslag om ändring av arbetsgivarbegreppet i enlighet härmed. Imotion 1989/90:Sf266 av m.fl. hemställs iyrkande 1 att hos regeringen begär förslag tilländring av lagen om uppbörd av socialavgifter så att ansökan omförhandsbesked skall kunna lämnas på ansökan av endast en part.I yrkande 2 begär motionärerna ett tillkännagivande om behovetav ett snabbt införande av s.k. F-skattebevis.I promemorian (Ds S 1985:1) Företagarregistrering -- klarareregler för socialavgifter, som låg till grund för införandet avmöjligheten till förhandsbesked, föreslogs en huvudregel sominnebar att en fysisk person som var registrerad för betalningav preliminär B-skatt och redovisning av mervärdeskattautomatiskt skulle få en s.k. företagarregistrering. Sådanregistrering skulle också under vissa förutsättningar kunna skeefter ansökan. Arbetsgivaravgifter skulle därefter inte betalasför ersättningar som utges till den som registrerats innan avtalom arbete träffats.Utredningsförslaget mötte vissa invändningar vidremissbehandlingen och har därför vidareutvecklats inomregeringskansliet. Resultatet av detta arbete har redovisats ipromemorian (Ds 1988:59) F-skattebevis -- nya regler förskatteavdrag och socialavgifter. I denna promemoria föreslås attskyldigheten att betala socialavgifter i form avarbetsgivaravgifter resp. egenavgifter knyts till skattsedlarnaför preliminär skatt.