bet · GE01SoU4 · 1990-10-25 00:00:00 — Utskottet konstaterar attsocialstyrelsen enligt ett regeringsuppdrag skallredovisa en utvärdering av erfarenheterna av de nya regionalaenheternas verksamhet. Utskottet finner inte skäl till någotändrat ställningstagande i frågan om återinförande av enlänsläkarorganisation. Motion So449 (m) yrkande 6 avstyrks.Gränsdragningen mellan rikssjukvård, regionvård och annan vårdI motion 1989/90:So407 av m.fl. (s)hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utvärdering av konsekvenserna av 37 §i sjukvårdslagen. Motionärerna anför bl.a. att inom hälso- ochsjukvården sker en fortlöpande utveckling, där förbättrade ochförfinade undersöknings- och behandlingsmetoder, ny kunskap, nyaläkemedel och ny teknik snabbt förändrar förutsättningarna.Motionärerna tar sedan upp problemen med gränsdragningen mellanlänssjukvård och regionvård. Enligt motionärerna måste dennagränsdragning kontinuerligt omprövas, och det gäller även detekonomiska läget i utnyttjande av resurserna, också resurseravsedda för den högspecialiserade vården. Motionärerna anförvidare att regionsjukvårdens kostnadsökningar trots långtgåendeplaneringsambition varit höga, sannolikt högre än för övrighälso- och sjukvård. Den höga styrningen av denhögspecialiserade vården inom varje region har inte bara hindratönskvärd konkurrens mellan vårdgivare utan också hindratköparlandstingen från att göra rationella och kostnadseffektivaval i regionvården. Motionärerna ifrågasättersamverkansnämndernas funktion och om det är rationellt attnödvändig samverkan mellan läns- och regionnivånkanaliseras/förmedlas via nämnden. Flexibilitet och snabbanpassning till ändrade förutsättningar skulle enligtmotionärerna bättre tillgodoses genom direkt samverkan mellanlandstingen (köpare och säljare) i form av ordinäracivilrättsliga avtal (vårdavtal). Den nuvarande lagstiftningenanser man vara dåligt anpassad till dagens situation ochmorgondagens krav. Man bör pröva om det verkligen finns skäl atti särskild lag reglera hur samverkan skall ske mellanlandstingen inom hälso- och sjukvården. Om samhällets krav påforskning och utveckling jämte utbildning samt lokalisering avviss högspecialiserad vård inte kan tillgodoses utan stöd i lagbör lagstiftningen, anser motionärerna, utformas enbart för atttäcka dessa krav.I motion 1989/90:So496 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär att får i uppdragatt avskaffa R-listan över riksspecialiteter inom sjukvården.Det förhållandet att den mest högspecialiserade vårdenförbehålls vissa utvalda sjukhus, oftast belägna i , ärenligt motionären hämmande för utvecklingen av högspecialiseradvård kring nya avancerade forskargrupper och också när detgäller att göra kvalificerad vård mera allmänt tillgänglig.Motionären anser att läkarna vid landets centralsjukhus, som ärde som i regel remitterar patienter till riksspecialiteter,själva bäst kan avgöra vart de skall remittera sina patienterutan pekpinnar i form av en R-lista.Liknande synpunkter framförs även i motion 1989/90:So30med anledning av proposition 1989/90:90 om forskning av sammemotionär (m). I motionen begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad i motionen anförts om utveckling av nymedicinsk teknologi (yrkande 2).Den i motion So407 (s) nämnda 37 § sjukvårdslaginfördes 1981. Den överfördes i sak oförändrad år1983 till den nya hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL. I 9§ HSL ges bestämmelser om regionsjukvården.Enligt 9 § första stycket HSL bemyndigas regeringen attutfärda föreskrifter om regionindelningen. Bemyndigandet harutnyttjats genom förordningen (1982:777) om rikets indelning iregioner för hälso- och sjukvård som berör fleralandstingskommuner. Enligt denna skall regionindelningen omfattasex sjukvårdsregioner, nämligen Stockholms-, Linköpings-,/Malmö-, Göteborgs-, /Örebro- och Umeåregionerna.Enligt 9 § andra stycket är landstingskommunera skyldiga attsamverka i regionsjukvårdsfrågor. Bestämmelsen tar främst siktepå den samverkan som huvudmännen inom samma region måste ha i defrågor som rör den högspecialiserade hälso- och sjukvården iregionen. Samverkan med landstingskommuner utanför regionen kanemellertid också komma i fråga, bl.a. när det gäller vård inomsådana specialiteter som inte är representerade i varje region.I varje region finns en särskild samverkansnämnd medförtroendevalda företrädare för varje sjukvårdshuvudman iregionen.Grunderna för samverkan mellan landstingskommunerna om denhögspecialiserade hälso- och sjukvården samt riksgiltigabestämmelser om utomlänsvård och andra tjänster ges i ettsärskilt riksavtal för hälso- och sjukvård enligt enrekommendation av . Till avtalethör vissa förteckningar, som fastställs i sänder avLandstingsförbundets styrelse, nämligen förteckning E, sominnehåller ersättningsbelopp för akutsjukvård och vissa andratjänster som regleras i riksavtalet (senast fastställd )och förteckning R som anger vårdenheter för specialistvårdav rikskaraktär och regler för remittering av patienter. Densenaste förteckningen R, avseende , har publicerats iserien A-cirkulär (A 89:42). I anslutningtill förteckningen har särskilt kommenteratverksamhetsområdena hjärt-lung och lungtransplantationer,bukspottkörteltransplantation, hjärttransplantation,levertransplantationer, barnhjärtkirurgi, brännskadevård,benmärgstransplantation, epilepsikirurgi och epilepsivård.Landstingsförbundet har initierat vissa utredningar som harbetydelse för arbetet med bl.a. förteckning R. En särskildarbetsgrupp har konstituerats för att göra en utvärdering avarbetet med förteckning R och annan högspecialiserad vård.Utredningen förväntas ge svar på frågor om arbetet lett tillökad medicinsk säkerhet och kvalitet, om målet en vård på likavillkor för alla uppnåtts och om kraven på rationell drift ochgod ekonomi varit styrande. Utredningens uppgift är att bedöma ivilken grad det nu gällande planeringssystemet bidragit till attuppfylla de angivna målsättningarna. Arbetsprocessen som sådanskall analyseras och utredningen skall precisera förslag som kanleda till en högre grad av måluppfyllelse. Utvärderingenomfattar resultat och arbetsprocess för både förteckning R ochde särskilda rekommendationer som avgivits av förbundsstyrelsen.Utredningsarbetet skall också bedöma om dessa målsättningarskall revideras eller preciseras på annat sätt. En särskildutredning inom skall se över organisationenför verksamheten med organtransplantation.Riksavtalsmodellen är alltså den samverkansform som valts förhuvudmännens inbördes samverkan enligt 9 § HSL. Samverkan skulleemellertid också kunna ske i form av kommunalförbund enligtkommunalförbundslagen (1985:894). Om kommunalförbundet valdessom samverkansform mellan flera huvudmän inom regionsjukvårdenskulle kommunalförbundets styrelse bli samverkansnämnd. Iprincip anses det inte föreligga något hinder i lagstiftningenatt flera huvudmän bildar den hälso-och sjukvård som de ansvarar för enligt HSL (se bl.a. Sahlinskommentar till hälso- och sjukvårdslagen, tredje upplagan 1990).Det finns anledning att i sammanhanget erinra om den avLandstingsförbundet i samarbete med ochsocialstyrelsen beslutade översynen av vissa grundläggandefrågor för den svenska hälso- och sjukvården, projektet ramen för denna översyn skall frågor om vårdens strukturoch organisation, om styrningen av vården samt om hur vårdenskall betalas och av vem bli föremål för en ingående analys.Utskottet gör följande bedömning.Målet för hälso- och sjukvården -- en god hälsa och en vård pålika villkor för hela befolkningen -- förutsätter bl.a. en godsamverkan mellan sjukvårdshuvudmännen. Det är inte rationelltatt varje enskilt landsting bygger upp kompetens och avsätterresurser för alla nödvändiga vårdinsatser. Bestämmelserna omregional samverkan och om regionindelning har tillkommit för attunderlätta och förbättra det nödvändiga samarbetet och samverkanmellan sjukvårdshuvudmännen. Ett medel för den nödvändigasamverkan har varit det riksavtal för hälso- och sjukvård somträffats av landstingen och de rekommendationer i form avförteckningarna E och R till detta avtal som fastställtsav . När det gäller områden somgråstarr-, höftleds- och kranskärlsoperationer har staten gjortsärskilda satsningar, inte minst ekonomiska, för att underlättasamarbetet mellan sjukvårdshuvudmännen.Ett omfattande utredningsarbete har initierats inom ramen fördet s.k. . Inom ramen för detta skall såvälprimärvård som länssjukvård och regionsjukvård analyseras. pågår vidare en utvärdering av förteckningR. Vilka effekter detta arbete kan få för det regionalasamarbetet inom hälso- och sjukvården är dock fortfarandeoklart.Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionernaSo407 (s), So496 (m) och So30 (m) yrkande 2.Enskilda vårdhemI motion 1989/90:So449 av m.fl. (m)hemställs att hos regeringen begär förslag tillskyndsam översyn av stadgan för enskilda vårdhem m.m. i syfteatt ge de enskilda vårdhemmen möjlighet att ta emot sammapatientgrupper som landstingens vårdhem (yrkande 4).I motion 1989/90:So507 av m.fl. (c, m,fp) hemställs dels att hos regeringen begär förslagom ett tidsbegränsat statligt bidrag inom givna budgetramar tillenskilda sjukhem för svårt sjuka (yrkande 1), dels förslagom införande av upphandlingsregler och efter vårdtyngd anpassadevårddagstaxor för enskilda vårdhem (yrkande 2). Motionärernaanför bl.a. att enskilda vårdhem som vill göra insatser för attta hand om svårt sjuka och gamla med stort behov av tillsyn börkunna få statsbidrag för ombyggnad, nybyggnad och upprustning.Dessutom bör ta initiativ till att upphandlingsregleroch efter vårdtyngd anpassade vårddagstaxor etableras.I motion 1989/90:So531 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs imotionen om att hindra nedläggningen av enskilda sjuk- ochvårdhem (yrkande 8). Motionärerna anser att de privatavårdhemmen är viktiga komplement till den vård som bedrivs avlandstingen. De är ofta små och hemtrevliga.Personalomsättningen är låg och småskaligheten ger möjlighettill personlig omvårdnad. Motionärerna påtalar att enskildasjuk- och vårdhem läggs ned som ett led i den pågåendeavinstitutionaliseringen. Eftersom det finns ett stort behov avvård och omsorg anser motionärerna det felaktigt att små, välfungerande institutioner på detta sätt tvingas upphöra.Regeringen bör, anser motionärerna, ta erforderliga inititativför att ta till vara den personella, organisatoriska och fysiskaresurs som dessa hem representerar. Detta bör kunna ske isamarbete med de enskilda vårdhemmens intresseorganisationersamt landstings- och kommunförbunden.Regeringen tillsatte en särskildtillsynsutredning (S 1987:03). I direktiven till utredningen(dir. 1987:21 och dir. 1989:17) uttalas bl.a. att utredaren böröverväga om och i så fall hur tillsyn skallutformas så att den i enlighet med hälso- och sjukvårdslagenomfattar all hälso- och sjukvård. Vidare uttalas att utredaren idet sammanhanget bör se över reglerna för enskildavårdinrättningar så att samma säkerhetskrav blir gällande fördessa som för den offentligt bedrivna vården.I betänkandet SoU 1987/88:16 konstaterade utskottet attden inledda tillsynsutredningen kommer att beröra även reglernaför enskilda vårdhem. Enligt utskottets mening fanns i avvaktanpå resultatet av denna utredning inte skäl för attöverväga något initiativ i frågan. Den då aktuella motionenavstyrktes. (Reservation m)Utskottet vidhöll i betänkandet 1988/89:SoU15 attresultatet av tillsynsutredningens förslag borde avvaktas. (Reservation m)Ett huvudbetänkande från tillsynsutredningen planeras --91.Frågan om nedläggning av enskilda sjuk- och vårdhembehandlades även i utskottets betänkande 1988/89:SoU6.Utskottet hänvisade därvid till sina tidigare uttalanden. Närdet över huvud taget gäller nedläggning av institutionsplatsererinrade utskottet om att det gettuttryck för sin uppfattning att det är självklart att någonomfattande reducering av antalet vårdplatser inte får ske utanatt andra tillfredsställande vårdmöjligheter byggs ut och finnstillgängliga. Utskottet betonade också att utvecklingen nogamåste följas, inte minst i när resurserna inte räckertill för att uppfylla alla ambitioner som finns.I det nämnda betänkandet redovisades också socialstyrelsensrapport bo på institution (redovisar1987:12). Rapporten, som bygger på en inventering i november1985, redovisar de privata institutionernas andel avinstitutionerna för äldre, långtidssjuka och handikappade. Avrapporten framgår (s. 17) att de privata institutionernautgjorde sammanlagt av samtliga enheter. Den vanligasteprivata vårdformen var de privata sjukhemmen inom psykiatrin. Deutgjorde en tredjedel av samtliga enheter för psykiatrisk vård.Dessa enheter var dock förhållandevis små, vilket gjorde att deprivata sjukhemmen svarade för av platserna. Vidvårdhem för psykiskt utvecklingsstörda fanns avantalet platser vid privata vårdhem. Inom långtidssjukvårdenfanns av antalet platser vid privata sjukhem. Av totalt52 288 platser på ålderdomshem fanns 1 531 i privat regi.I betänkandet 1988/89:SoU15 erinrade utskottet om detidigare uttalandena men fann inte skäl till något ändratställningstagande. (Reservation fp, m)Utskottet gör följande bedömning.Som framgått i det föregående kan tillsynsutredningen i sittarbete förväntas beröra även reglerna för enskilda vårdhem. Ettbetänkande har aviserats --91. Utskottetanser att resultatet av tillsynsutredningens arbete bör avvaktasoch avstyrker därför motionerna So449 (m) yrkande 4, So507 (c)yrkandena 1 och 2 samt So531 (fp) yrkande 8.Förebyggande vårdMotionernaI motion 1989/90:So443 av m.fl. (c)hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om de förebyggande insatsernas roll isjukvårdsarbetet (yrkande 3). Motionärerna framhåller att ensatsning på förebyggande insatser utgör en viktig strategi föratt motverka de stigande sjukvårdsbehoven. För att kunnagenomföra meningsfulla åtgärder krävs att orsakerna till ohälsaanalyseras. Det framhålls att arbetet mot drog- ochtobaksmissbruk måste bedrivas på bred front. Kostens betydelseför en god hälsa betonas. I motionen anförs vidare att en ökadsatsning på friskvård i förebyggande syfte är ett viktigt inslagi hälso- och sjukvårdsarbetet som i större utsträckning börkunna avlasta sjukvården. Motionärerna hänvisar också till denstora hälsokontroll under namnet "hela livet" som genomförtsi i syfte att göra deltagarna ikontroller mer medvetna om de förebyggande insatsernas betydelseför ett hälsosammare liv. Motionärerna anser att erfarenheternafrån detta arbete bör ligga till grund för försöksverksamheteräven i andra landsting.I motion So533 av och (båda mp) hemställs att beslutar att ökasatsningarna på hälsoupplysning i enlighet med motionens syfte(yrkande 1). Motionärerna anför att de främsta påverkbaraorsakerna till sjukdomar finns i livsstil och miljö. Dessaorsaker kan angripas med förebygande åtgärder inriktade på kostoch levnadsvanor, trafik- och arbetsmiljö, kemikalisering ochannan behandling av livsmedel samt den yttre miljön innefattandeboendeformer, stadsbyggnad m.m.I motion So459 av m.fl. (fp) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen omåtgärder för att förebygga olycksfall, andra skador ochsjälvmord (yrkande 5). Motionärerna hänvisar tillUtredningen och sjukvård inför 90-talet (HS 90) somberäknade att närmare en miljon olycksfall krävermedicinsk behandling. Motionärerna anser det viktigt attriksdagens beslut om en länsvis registrering av skador avsamtliga fall som kommer i kontakt med hälso- och sjukvårdengenomförs. Områden som idrottsskador och skador till följd avvåld och övergrepp på barn, kvinnor och åldringar nämns somområden där det behövs ett bättre kunskapsunderlag. Motionärernaanser också att det behövs kraftfulla insatser för att vändautvecklingen när det gäller de trafikskadade. Ungdomar,bilförare, cyklister och motorcyklister nämns som särskiltutsatta grupper. Motionärerna anser vidare att det är nödvändigtatt intensifiera såväl kunskapsutvecklingen ochkunskapsspridningen om självmord som arbetet med att förebyggasjälvmord. Detta bör vara en angeläget uppgift försocialstyrelsen.I samma motion (fp) begärs också ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs i motionen om särskilda insatserkring hälsa och hälsoupplysning för invandrare (yrkande 8).Motionärerna framhåller att våra invandrares inställning tillohälsa, sex- och samlevnadsfrågor m.m. skiljer sigfrån vår egen och att man måste ha detta i åtanke när mangenomför olika hälsoupplysningsaktiviteter. Därför börsocialantropologiska studier kring hälsa och hälsoupplysningtill invandrare prioriteras.I motion So459 (fp) hemställs att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts omkostinformation (yrkande 2). Enligt motionärerna ärkostvanornas betydelse för uppkomsten av såväl hjärt-kärlsjukdomsom tumörer, tarmsjukdomar, övervikt och sockersjukaoomtvistlig. Därför är det viktigt att såväl statligamyndigheter som landsting, skola, förskola och olikafrivilligorganisationer stimuleras att arbeta med förbättring avkost- och motionsvanorna. Motionärerna tar också uppskolmåltiderna och deras funktion som pedagogiskt instrument.I motion 1989/90:So420 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att enoffentlig utredning bör tillsättas med uppgift att kartläggasambandet mellan produktionseffekter och kostvanor. Motionärenhänvisar bl.a. till en undersökning som genomförts av som visat på ett omfattandeproduktionsbortfall till följd av försämrade lunchvanor.Motionären hänvisar vidare till skatteförslaget och de slopadelunchsubventionerna och de effekter som kan förväntas både närdet gäller produktionsbortfall och minskat underlag för mångalunchrestauranger.I motion So459 (fp) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs i motionen om inrättandet av ettfolkhälsoinstitut och dess uppgifter (yrkande 1).Motionärerna anser att det bör inrättas ett institut förbefrämjande av en god hälsa som skall vara ansvarigt bl.a. förkartläggning av ohälsa och dess orsaker. Institutet skulleenligt motionärerna också kunna ta initiativ till olika studier,föreslå åtgärder samt samordna genomförandet av olika insatserrörande t.ex. information och utbildning och det tvärsektoriellaarbete som ofta är nödvändigt för att nå resultat. Institutetskulle också enligt motionärerna kunna ha ansvaret för ett nyttforskningsområde, preventionsforskning. Det konstateras imotionen att en rad av det föreslagna institutets uppgifter åvilar andra statliga myndigheter. Skapandet av ettfolkhälsoinstitut skulle innebära en överföring av en deluppgifter från de andra myndigheterna. Det framhålls att det ärviktigt att det nya samordnar sitt arbetemed övriga myndigheter för att samhällets tillgängliga resurserskall kunna utnyttjas så effektivt som möjligt.BakgrundMed utgångspunkt i förslagen från den s.k. lade regeringen fram förslag till vissariktlinjer för hälso- och sjukvårdspolitiken (prop.1984/85:181), vilka sedermera godkändes av (SoU1984/85:28, rskr. Ett av de övergripande målen enligtriktlinjerna var en förbättrad folkhälsa genom en aktiv ochsamordnad hälsopolitik. Det anfördes att folkhälsoarbetet skulleomfatta berörda samhällssektorer, folkrörelser och allmänhet.Speciell uppmärksamhet borde ägnas de grupper i samhället som ärutsatta för de största hälsoriskerna. Det andra övergripandemålet var en vård på lika villkor för hela befolkningen.I propositionen föreslogs att en sammanställning och analys avhälsoutvecklingen inom befolkningen -- en folkhälsorapport --borde tas fram och lämpligen publiceras vart tredje år.Därutöver borde årliga statistiksammanställningar redovisas.Riksdagen hade ingen erinran mot detta.Regeringen uppdrog åt att utarbeta dennämnda folkhälsorapporten. redovisade en förstasådan till regeringen (redovisar1987:15, Folkhälsorapport ). I en särskild skrivelsetill (reg. 1987/88:172) redovisade regeringendenna rapport till riksdagen.Utskottet behandlade folkhälsorapporten och regeringensskrivelse i betänkandet 1987/88:27. Därvid redovisades olikaåtgärder som vidtagits av myndigheter och organisationer. Bl.a.hänvisades till de tre underlag till hälsopolitiskahandlingsprogram som redovisats i betänkandena (SOU1984:42--44). Att förebygga skador, Att förebygga hjärt- ochkärlsjukdomar och Hälsopolitik i samhällsplaneringen --boendemiljö, arbetsmiljö, arbetslöshet och kost. betänkande (SOU 1984:67) Cancer -- orsaker,förebyggande m.m. nämndes.I utskottsbetänkandet nämndes vidare det underlag tillhandlingsprogram för rörelseorganens sjukdomar somsocialstyrelsen redovisat i serien redovisar(1987:14) Att förebygga sjukdomar i rörelseorganen och --såvitt avser kostvanor -- den rapport om Kost, hälsa ochmotion som och livsmedelsverket publicerat.Utredningar m.m.Det kan också finnas skäl att nämna den s.k.folkhälsogruppen under hälso- och sjukvårdsberedningen.Folkhälsogruppen har dels publicerat ett policydokument (nr 11989 i folkhälsogruppens publikationsserie), dels rapporternaÅtgärder för att minska tobaksbruket i (nr 2 1989 ipublikationsserien) och Bättre kostvanor -- förslag tillåtgärder för att minska risken för cancer ochhjärt-kärlsjukdomar (nr 4 1989). I rapport nr 5 har gruppentagit fram ett kunskapsunderlag för hälsopolitik,folkhälsovetenskaplig forskning och fortbildning, särskilt medavseende på socialsektorns behov. Folkhälsogruppen planerar attinom kort i sin publikationsserie ge ut en dokumentation från enkonferens om cancerprevention. En särskild arbetsgrupp underfolkhälsogruppen arbetar med att ta fram ett nyttstrategidokument när det gäller hälsoförebyggande arbete.Dokumentet skall vara klart inför en WHO-konferensom hälsoförebyggande arbete som skall hållas i . Det nyastrategidokumentet kommer att särskilt uppmärksamma dettvärsektoriella arbetet.Som framgått ovan ägnar folkhälsogruppen stor uppmärksamhet åtfrågor om kost och hälsa. En särskild arbetsgrupp har på uppdragav folkhälsogruppen tagit fram --åtgärder för att minska risken för cancer ochhjärt-kärlsjukdomar (Folkhälsogruppen nr 4 1989). Rapporteninnehåller bl.a. följande förslag: att ett hälsomål för livsmedelspolitiken fastställs, att avtalet med radio och TV i enlighet med radiolagen sesöver så att behovet av kontinuerlig vetenskapligt väl förankradoch enhetlig hälsoinformation beaktas på samma sätt som redanskett i många andra länder, att särskilda medel avsätts för framtagande av studiematerialtill en överenskommen TV-serie om förebyggande av cancer ochhjärt-kärlsjukdomar i Utbildningsradions regi,att kostens betydelse för hälsa beaktas i utbildning inombarnomsorg, skola, hälso- och sjukvård samt inom storhushåll, att forskningsinsatser inom folkhälsoområdet förstärks, att åtgärder vidtas för att underlätta minskningen avfettkonsumtion genom information till allmänheten och utbildningav nyckelgrupper och personer, men också genom bl.a. borttagandeav mjölksubventioner, prisdifferentiering mellan mjölk och ostmed låg resp. hög fetthalt samt att forskning om alternativanvändning av mjölkfett stimuleras, att storhushållens måltidssammansättning blir hälsoriktigaremed inriktning på en ökad satsning på skolmåltiderna,symbolmärkning av måltider (i första hand försöksverksamhet)genom att stimulera till ökad användning av spannmål, frukt ochgrönsaker.Inom ramen för det numera avslutade projektet 90-talet utarbetade en rapport omlandstingens samhällsinriktade hälsoarbete med titeln --mångas ansvar. Rapporten publicerades ochefter remissbehandling redovisades den vid Landstingsförbundetskongress . På uppdrag av kongressen utfärdadeLandstingsförbundets styrelse därefter en rekommendation tilllandstingen och medlemskommunerna att intensifiera sittsamhällsinriktade förebyggande hälsoarbete samt att därvidvidareutveckla formerna för samverkan med berörda myndigheteroch organisationer.I enlighet med 1987/riksdagsbeslut i samband med densenaste folkhälsorapporten pågår inom ettarbete med att ta fram en ny folkhälsorapport.