bet · GE01SoU4 · 1990-10-25 00:00:00 — Det finns dock, enligt motionären, en riskatt detta förfarande skapar skuldkänslor hos föräldrarna. Därförborde råden utformas så att den behandling av fostret somrekommenderas blir regel och att undantag därifrån endast görsdå särskilda önskemål därom uttrycks av föräldrarna.I motion 1989/90:So445 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen ombehovet av en översyn av gällande abortlagstiftning vad gällers.k. sena aborter efter artonde havandeskapsveckan. Motionärenframhåller att det råder en mycket kort tidsperiod mellanden tid då abort kan förekomma och då fostret kan varalivsdugligt. Därför bör enligt motionären den sena abortgränsensänkas, från tjugoandra till tjugonde veckan. Motionären anserockså att en översyn av tillämpningen av gällande lag vidabortanhållan efter artonde veckan bör göras.Även i motion 1989/90:So464 av m.fl. (c)begärs en skärpning av tidsgränserna för abort. Motionärernaanser att det bör sättas en gräns för abort vid tolftehavandeskapsveckan. Därefter, mellan den tolfte och artondeveckan, bör abort endast få utföras efter särskilt tillstånd.Gällande bestämmelser, utredningar m.m.När det gäller upplysningar till föräldrar om fostretshälsotillstånd finns bestämmelser av intresse framför allt ihälso- och sjukvårdslagen (1982:763, särskilt 2 a §andra och tredje styckena), sekretesslagen (1980:100,särskilt 7 kap. 3 § och 14 kap. 4 §) och lagen om tillsyn överhälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (1980:11,tillsynslagen, särskilt 5 och 6 §§). Hälso- ochsjukvårdslagen förutsätter att all vård och behandling skall sålångt det är möjligt utformas och genomföras i samråd medpatienten. Patienten skall ges upplysningar om sitthälsotillstånd och om de behandlingsmetoder som står till buds.Enligt tillsynslagen skall den som har ansvaret för vården bl.a.se till att patienten får upplysningar om sitt hälsotillståndoch de behandlingsmöjligheter som står till buds. Undantag frånupplysningsskyldigheten gentemot patienten själv får bara görasom det med hänsyn till ändamålet med vården eller behandlingenär av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas till honom.Enligt abortlagen (1974:595) avgörs frågan om abort föreutgången av tolfte havandeskapsveckan av kvinnan själv. Hon fårvägras abort endast om åtgärden skulle medföra allvarlig faraför hennens liv eller hälsa. För abort efter tolfte veckan menföre utgången av artonde veckan fordras i princip, utöver vadsom gäller vid abort före tolfte veckan, att det företas ensärskild kuratorsutredning. Om kvinnan inte medges abort, ärläkaren skyldig att hänskjuta frågan tillsocialstyrelsen för förnyad prövning. Efter artondegraviditetsveckan får abort företas endast i undantagsfall. Förabort krävs tillstånd som får lämnas endast omdet föreligger synnerliga skäl för åtgärden. Om det kan antasatt fostret är livsdugligt, får tillstånd endast lämnas omgraviditeten på grund av sjukdom eller kroppsfel hos kvinnanmedför allvarlig fara för hennes liv eller hälsa.Socialstyrelsen tillsatte en särskild expertgruppmed uppgift att utarbeta en fakta- och problembeskrivning ifråga om fosterdiagnostik. Expertgruppen avgav år 1982rapporten (PM 27/82) sominnehåller medicinsk-tekniska, psykologiska, etiska ochjuridiska aspekter på fosterdiagnostik. En reviderad rapportutkom (redovisar 1988:12,Fosterdiagnostik. Fakta och problembeskrivning).Socialstyrelsen har utfärdat allmänna rådrörande omhändertagande av efter abort (SOSFS 1990:8).Råden skall sändas ut till samtliga kvinnokliniker ochpatologavdelningar. I de allmänna råden förutsätts attöverenskommelser träffas om rutiner för omhändertagande avfoster dels mellan berörda kvinnokliniker ochpatologiavdelningar inom sjukhuset, dels mellan resp.sjukhus/sjukvårdshuvudman och vederbörandekyrkogårdsförvaltning. De allmänna råden bygger på principen attfoster från såväl legala senaborter som spontana senaborter(missfall) inte längre bör betraktas som riskavfall utan istället bli föremål för ett värdigt omhändertagande i form avkremering genom resp. kyrkogårdsförvaltnings försorg. Askan bördärefter jordas eller spridas anonymt. Det betonas attklinikchefen har ansvar för att berörd sjukvårdspersonal fårinformation om rutinerna för omhändertagande av samtvilken praxis som skall gälla för information till patienterna.Det understyrks vidare att all information till kvinnan/paretsker på hennes/deras villkor. Det är alltså kvinnan/paret sombestämmer, om man över huvud taget vill ha någon information omeller engagera sig i omhändertagandet.Socialstyrelsen har utfärdat allmänna råd (SOSFS 1989:6)om tillämpningen av abortlagen. Enligt socialstyrelsensnuvarande praxis tillåts inte abort efter tjugoandragraviditetsveckan.Gen-etikkommittén diskuterar i sitt slutbetänkandet (SOU1984:88) etiska, humanitära och sociala frågor kringhybrid-DNA-tekniken. Utredningen har också övervägt behovet aven etisk och social lagstiftning i syfte att sätta gränser förhur långt försök med att på konstlad väg förändra anlag hoslevande organismer skall tillåtas. Kommittén redovisade ocksåolika synsätt beträffande det mänskliga livets början samt ladefram förslag rörande forskning och försök på befruktade ägg.Regeringen beslutade att till lagrådetremittera vissa lagförslag som berör användning av genteknik påmänniskor. En proposition i ämnet har aviserats till den 25oktober 1990.Utredningen om det ofödda barnet avgav sittslutbetänkande (SOU 1989:51) Den gravida kvinnan och fostret --två individer. Om sena aborter.). I frågaom fosterdiagnostik lämnas en faktaredovisning av diagnostikensanvändnings- och problemområden, olika diagnostikmetoder och ivilka fall fosterdiagnostik görs. Utredningens etiskaövervägande i fråga om fosterdiagnostik redovisas utförligt.Frågan om frivillighet vid fosterdiagnostik tas upp, särskiltmed avseende på screeningsundersökningar. Synpunkter lämnas ävenbeträffande vilka kvinnor som bör få tillgång tillfosterdiagnostik och på screeningsundersökningar.Utredningen tar i betänkandet också upp den fria aborträttenoch fosterdiagnostiken inkl. informationen till föräldrarna omresultatet av fosterdiagnostik. Utredningen pekar på det etiskadilemma som kvinnans rätt att begära abort fram till den artondegraviditetsveckan och fosterdiagnostikens möjligheter att intebara upptäcka sjukdomstillstånd utan också ge svar på frågan omdet blivande barnets kön. Utredningen har dock inte velatföreslå någon begränsning av föräldrarnas rätt till informationom resultaten av genomförd fosterdiagnostik.När det gäller tidsgränserna för abort har utredningen om detofödda barnet inte funnit skäl att föreslå någon ändring avtidsgränsen för sen abort, . Enligt utredningensuppfattning utgör artonde graviditetsveckan , och inom denframtid som kan överblickas, i sig en betryggandesäkerhetsmarginal till livsduglighet. Utredningen hänvisar bl.a.till att det finns diagnostiska möjligheter att med storexakthet fastställa fostrets ålder. Utredningen anser inte attdet finns etiska, medicinska eller psykologiska skäl att sänka18-veckorsgränsen. Någon ändring av nuvarande ordning föreslåsdärför inte.När det gäller den yttersta gränsen för abort, dvs.livsduglighet, konstaterar utredningen att på vetenskapensnuvarande ståndpunkt som är 23--kan bringas attöverleva och att man inom prematurvården inte räknar med attdenna tidsgräns skall kunna förskjutas nämnvärt inom överskådligtid. Barnets andningsorgan är inte tillräckligtutvecklat för att det ens med mycket effektiv intensivvård skallkunna överleva. Utredningen finner därför inte någon anledningatt ändra denna gräns för abort. Utredningen anser dock attsocialstyrelsen bör följa den medicinska utvecklingen på områdetoch vid behov sänka den gräns som gäller enligtpraxis för när abort skall vara tillåten, dvs. Enligtvad utredningen anser sig kunna konstatera är socialstyrelsenspraxis vad gäller beviljande av sena aborter numera merrestriktiv än tidigare och överensstämmer därför väl medlagstiftarens intentioner. Utredningen anser inte heller att detfinns skäl att ändra det nuvarande kravet att "synnerliga skäl"skall föreligga. Som framgått i det föregående beredsutredningens förslag efter remissbehandling i regeringskansliet.Utredningens förslag har remissbehandlats och bereds nu iregeringskansliet.Transplantationsutredningen (S 1987:02) överlämnade ett delbetänkande om samtyckesregler vidorgandonation m.m. (SOU 1989:98. Transplantation -- etiska,medicinska och rättsliga aspekter). Utredningen skall enligtsina direktiv även överväga frågor rörande hanteringen avaborterade . Ett delbetänkande i frågan beräknas bliöverlämnat kring årsskiftet 1990-1991.Tidigare utskottsbehandlingDe etiska frågeställningar som rör den medicinska utvecklingenkring det mänskliga livets början har behandlats av utskottetvid flera tillfällen tidigare, bl.a. i betänkandena SoU1986/87:7, SoU 1987/88:4 och 26 samt senast i betänkandet1989/90:SoU4. Utskottet har i dessa uttryckt önskemål om ettunderlag från regeringen för en övergripande principielldiskussion kring de etiska frågeställningarna kring livetsbörjan. Betänkandet 1989/90:SoU4 innehåller ensammanfattning av utskottets uttalanden i de tidigarebetänkandena.I det sistnämnda betänkandet konstaterade utskottet att deaktuella frågorna behandlas i såväl gen-etikkommitténsbetänkande som slutbetänkandet från utredningen om det oföddabarnet. Utskottet konstaterade vidare att förslagen var föremålför beredning i . Det noterades att vissa avfrågeställningarna i motionerna också skulle komma att belysas itransplantationsutredningens arbete. Utskottet ansåg attregeringens övervägande i dessa frågor borde avvaktas. Utskottetvidhöll sin tidigare uppfattning att regeringen skyndsamt bordeåterkomma till med underlag för en övergripandeprincipiell diskussion beträffande olika etiska frågeställningarsom rör livets början. följde utskottet (RD1989/90:36).Frågan om en översyn av abortlagen i syfte att stärkarättsskyddet för det ofödda barnet har behandlats av riksdagenvid ett flertal tillfällen. Här kan nämnas betänkandena SoU1984/85:11, 1986/87:5, 1987/88:2 och 21. Vid den senastebehandlingen, i betänkandet 1989/90:SoU4, fastslogutskottet, liksom det tidigare också gjort, att det ärutskottets uppfattning att abortlagens utgångspunkt bör vara attdet är kvinnan själv som, inom vissa tidsgränser, skall avgöraom hon vill fullfölja en graviditet eller inte. Utskottetunderströk, också detta i likhet med tidigare, att abort alltidmåste vara en nödfallsutväg och att samhällets målsättning måstevara att minska antalet aborter så mycket som möjligt. Utskotteterinrade om att reglerna beträffande s.k. sena aborter, dvs.aborter efter artonde havandeskapsveckan, fått en noggranngenomlysning av utredningen om det ofödda barnet. Såvältidsgränserna för de sena aborterna som frågan omförutsättningarna för tillstånd till dessa har behandlats avutredningen. Utskottet påminde om att utskottet vid upprepadetillfällen efterlyst en redovisning när det gäller dessa frågor.Utskottet konstaterade att utredningens förslag skulle bliföremål för remissbehandling och beredning i regeringskansliet.Enligt utskottets mening borde regeringens övervägandenavvaktas. Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning att detinte framkommit några skäl att göra en förutsättningslös översynav hela abortlagen. (Reservation av en fp-ledamot beträffandeett motionsyrkande om en förutsättningslös översyn avabortlagen)I betänkandet 1990/91:SoU1 behandlades ett motionsyrkandeom etiken inom handikappområdet. Utskottet uttalade därvid attdet finns all anledning att uppmärksamma de etiska problem somkan uppkomma i samband med den medicinsk-tekniska utvecklingenoch de handikappades ställning. Utskottet erinrade om att frågorsom tangerar detta område utretts av bl.a. gen-etikkommittén ochutredningen om det ofödda barnet och om att en proposition omanvändningen av genteknik på människan aviserats. Då utskotteträknade med att få anledning att återkomma till deetiska frågorna avstyrktes motionsyrkandet.Utskottets bedömningVissa frågor som gränsar till fosterdiagnostiken har utrettsav gen-etikkommittén och regeringen har beslutat om enlagrådsremiss om användningen av gentekniken på människor, m.m.I remissen tas bl.a. de etiska aspekterna på verksamheten upp.Frågor om fosterdiagnostik och om sena aborter har utretts avutredningen om det ofödda barnet. Flera av de problem sommotionärerna tar upp får i utredningens betänkande en ingåendebelysning. Dessa frågor bereds nu i . Andrafrågor, bl.a. frågan om användningen av aborterade i denmedicinska forskningen utreds avtransplantationsutredningen som skallöverlämna sitt betänkande.Utskottet delar grundsynen i flera av motionerna att denmedicinska utvecklingen inte får leda till etiskt oacceptablakonsekvenser. Flera av motionärerna efterlyser åtgärder för attförhindra att kvinnor som fått kunskap om det väntade barnetskön enbart på denna grund begär abort. Motionärerna efterlyseråtgärder för att förhindra att kvinnorna under graviditeten fårinformation om barnets kön.Utskottet anser det angeläget att regeringen skyndsamtöverväger denna fråga och övriga frågor som berörs i motionernaSo443 (c) yrkande 10, So463 (c), So518 (c) yrkande 2, So519 (s),So452 (s), So527 (m), K413 (m), So532 (vpk) yrkandena 6--8 och10, So445 (s) och So464 (c). Vad utskottet anfört med anledningav dessa motioner bör som sin mening ge regeringentill känna.Motion So514 (s) vill ha ett tillkännagivande som gälleromhändertagandet av aborterade . Utskottet konstaterar attsocialstyrelsen gett ut allmänna råd som syftar till ettvärdigare omhändertagande av aborterade . I de allmännaråden belyses föräldrarnas situation och deras behov av särskildhänsyn. Som påtalas i motionen innebär omhändertagandet av ettaborterat en grannlaga uppgift för personalen inomsjukvården. Utskottet anser sig dock kunna förutsätta att denpersonal som berörs kommer att vinnlägga sig att klara desvårigheter som är förknippade med uppgiften och att personalenockså kommer att respektera föräldrarnas önskemål så långt dettaär möjligt. Något initiativ från behövs inte. MotionSo514 (s) avstyrks.Dödshjälp m.m.I motion 1989/90:So465 av m.fl. (c) begärsett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs imotionen om aktiv dödshjälp vid samtycke. att samhället måste ställas inför det moraliska kravet attdet skall göra allt för att ingjuta livsmod och underlätta vägentillbaka till livskvalitet. Detta etiska imperativ, som ärgrunden för den inriktning som måste prägla politiken förhandikappade och som har sin grund i övertygelsen om allamänniskors lika värde får, enligt motionärerna, inte rubbasgenom att en ny utväg plötsligt öppnar sig som är mindre mödosamoch med förmenta humanistiska anspråk. Många handikappade har,anförs det vidare i motionen, varit i den situationen att de harbett att få sitt liv förkortat. De har dock efteråt varittacksamma för att den formen av barmhärtighet inte harexisterat. I motionen framhålls att de svåra etiska frågornakring såväl människans inträde i livet som hennes sorti måstebehandlas med största varsamhet.I motion 1989/90:So484 av i och WiggoKomstedt (båda m) hemställs att begär att regeringenskall utreda på vilket sätt en läkare skall vara bunden av enpatients dokumenterade viljeyttring, s.k. livstestamente, attavstå från livsuppehållande insatser. I motion 1989/90:So486av samma motionärer hemställs att begär en utredninggällande möjliga villkor för eutanasi inom sjukvården.Utskottet har behandlat frågan omskriftliga deklarationer med förbud mot livsförlängandebehandling. Här kan nämnas betänkandena SoU 1982/83:7, SoU1986/87:25 och 1988/89:SoU4. Vid sin senaste behandling avsådana motionsyrkanden, i betänkandet 1989/90:SoU1, återgavsutskottets ställningstaganden i de tidigare betänkandena. Därredovisades också att under slutet av år1988 låtit utföra en opinionsundersökning om vårdetiska frågor,där en av frågorna avsåg aktiv dödshjälp. Enkätresultatendiskuterades på 1989 varvidkongressen slog fast att hälso- och sjukvården inte kan medverkai aktiv dödshjälp. Kongressen ansåg att skall ges i uppdrag att behandla frågan om aktiv dödshjälpoch arbeta fram ett kunskapsunderlag som en del i en bredinformationsinsats till allmänheten.I det nämnda betänkandet erinrade utskottet om att det vid ettflertal tillfällen, och (1988/89:SoU4),behandlat och avstyrkt motionsförslag om införande av rättsligtbindande viljeförklaringar om att slippa livsuppehållandebehandling. Utskottet hänvisade till sin principiellauppfattning att en skriftlig viljeförklaring inte generelltskall ges avgörande betydelse för bedömningen av vilkenbehandling som skall ges en patient, utan att detta får avgörasmed hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet.Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning i frågan ochavstyrkte på nytt motionskrav om bindande livstestamenten. (Reservation av en fp-ledamot)I betänkandet behandlades också motioner om aktiv dödshjälp.Utskottet erinrade om att utskottet tidigare uttalat att aktiveutanasi måste vara förbjuden och att det i stället är genom enförbättrad vård av döende -- inrymmande god smärtlindring ochpsykologiskt stöd -- som hälso- och sjukvården skall försökabistå den döende. Utskottet fann inte heller anledning attfrångå sitt tidigare principiella ställningstagande att såvälskriftliga deklarationer med begäran om aktiv dödshjälp sommuntligt uttryckta önskemål därom skall avvisas. Utskottetnoterade särskilt att socialministern i ett interpellationssvarklart tagit avstånd från alla tankar på aktiv dödshjälp och attsjukvårdshuvudmännen vid sin kongress klargjort att hälso- ochsjukvården inte kan medverka till aktiv dödshjälp. Medhänvisning till det anförda avstyrkte utskottet ett motionskravom att villkoren för eutanasi inom sjukvården skulle utredas. (Reservation av en fp-ledamot beträffande motiveringen föravslag)En motion liknande den nu aktuella So465 (c) behandlades ocksåi betänkandet. Utskottet ansåg inte att något initiativ medanledning av den då aktuella motionen var behövligt, varförmotionen avstyrktes.Utskottet erinrar om vad utskottet tidigare anfört omskriftliga deklarationer med förbud mot livsförlängandebehandling. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning ochavstyrker därför motion So484 (m).Utskottet har tagit avstånd frånalla tankar på aktiv dödshjälp. Utskottet vidhåller dennainställning. Motion So486 (m) avstyrks därför. Utskottetsställningstagande tillgodoser enligt utskottets mening syftetmed motion So465 (c). Även denna motion avstyrks.Registrering av organdonatorers viljeförklaringI motion 1989/90:So423 av och (båda c) hemställs att hos regeringenskall begära att får i uppdrag att framställaett donatorkort som bör utplaceras på lämpliga platser isamhället i enlighet med vad som anförs i motionen. Enligtmotionärerna skulle tillgång till donatorkort ute i samhälletgöra att debatten om organdonationer skulle öka. Motionärernaanser det vara betydelsefullt att var och en under sin livstidtar ställning till frågan om organdonation. Donatorkort skulleunderlätta för anhöriga och också kunna leda till att flermänniskor donerar organ. Korten skulle lämpligen kunna placerasut på t.ex. apotek, försäkringskassor och körskolor.Transplantationsutredningen (S 1987:02) överlämnade betänkandet (SOU 1989:98) Transplantation-- etiska, medicinska och rättsliga aspekter. Utredningenbehandlar i betänkandet bl.a. frågan om införande av s.k.donationskort. Utredningen har funnit att fördelarna meddonationskort är så stora att den föreslagit att ett officielltsystem med sådana kort införs. Förslaget innebär att statenskall ställa sig bakom och ta ansvaret för att en verksamhetkommer till stånd med donationskort som vänder sig till allamänniskor i landet. Utredningen anser att donationskorten bör geutrymme för både positiva och negativa ställningstaganden.Frågan om utformning och spridning av donationskort bör enligtutredningen bli föremål för vidare överväganden under denfortsatta beredningen av utredningens betänkande.Transplantationsutredningens betänkande har remissbehandlatsoch bereds i regeringskansliet.Vid sin senaste behandling av motioner om införande avsärskilda donationskort i betänkandet 1989/90:SoU1 hänvisadeutskottet till transplantationsutredningens då ännu pågåendearbete. Utskottet ansåg att resultatet av utredningen bordeavvaktas och avstyrkte därför de då aktuella motionsyrkandena.Utskottet konstaterar att transplantationsutredningen lagtfram förslag som till stor del tillgodoser syftet med motionSo423 (c). Utredningens förslag har remissbehandlats och beredsnu i . Detta beredningsarbete bör enligtutskottets mening avvaktas, innan överväger någotinitiativ i frågan. Med hänvisning härtill avstyrker utskottetmotion So423 (c).Läkemedelsberoende och läkemedelsmissbruk m.m.Ett stort antal motioner tar upp behovet av åtgärder motläkemedelsberoende och läkemedelsmissbruk. Vissa avmotionskraven är allmänt hållna medan andra innehåller krav påmera specifika åtgärder.MotionernaI motion 1989/90:So24 av m.fl. (fp) begärsett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs imotionen om aktiva insatser för att bekämpa läkemedelsberoendet(yrkande 5). Motionärerna framhåller att läkemedelsberoendeär ett allvarligt hälsoproblem. Uppgifterna omläkemedelsmissbrukets omfattning anses bristfälliga. För atteffektivare kunna bekämpa läkemedelsmissbruket måste kunskapenom dess utbredning förbättras. Tillsynen avläkemedelsförskrivningarna måste också förbättras. Den nyaläkemedelsmyndigheten bör tillsammans med gesett ansvar inom detta område. Motionärerna anser att enarbetsgrupp bör tillsättas som skall ha mandat och resurser attaktivt arbeta för att minska läkemedelsmissbruket. Gruppen börfinansieras av socialstyrelsen.I motion 1989/90:So442 av m.fl. (vpk)begärs ett tillkännagivande till regeringen om behovet avåtgärder mot läkemedelsberoende. Motionärerna anför bl.a. attdet behövs en förbättrad undervisning i psykofarmaka, bruk,missbruk, beroende och abstinens inom sjukvårdens grund- ochvidareutbildningar. Motionärerna anser vidare attläkemedelsberoende och abstinens måste bli godkänt som grund försjukskrivning. Behovet av oberoende forskning och riktadeinsatser till de receptförskrivande läkarna framhålls särskilt.Även motion 1989/90:So433 av och (s) innehåller ett motsvarande yrkande. Motionärernavill bl.a. ha begränsningar vad gäller förskrivning avberoendeframkallande läkemedel efter enbart telefonkontakt.Enbart minsta förpackning bör skrivas ut vid varje tillfälle.Läkemedelsbranschens marknadsföring måste granskas hårdare.Motionärerna anser vidare att generisk förskrivning är attföredra. Behovet av förebyggande insatser mot läkemedelsberoendeframhålls särskilt. Apoteken bör kunna registrera vilkamediciner som varje läkare eller vårdcentral skriver ut.Socialstyrelsen bör få i uppdrag att utarbeta vårdprogram förläkemedelsberoende. Styrelsen bör utarbeta rekommendationer tilllandsting och kommuner för deras arbete med psykofarmakaberoendepersoner. Behovet av utbildning inom sjukvården betonas.Liknande synpunkter framförs i motion 1989/90:So535 av KarinIsraelsson och (båda c). I motionen begärstillkännagivanden om förskrivning av lugnande medel ochsömnmedel (yrkande 2) och om utbildnings- ochinformationsinsatser för att sänka förskrivningen av sömnmedeloch lugnande preparat (yrkande 1). I motionen begärs ocksåett tillkännagivande till regeringen om att bensodiazepinernabör klassas som tung narkotika (yrkande 4).I motion 1989/90:So306 av () hemställsatt anlägger samma syn på narkotikaklassadebensodiazepiner som vad gäller begränsning av alkohol (yrkande1). I motionen begärs också tillkännagivanden till regeringenom vad som anförs i motionen om information till läkare(yrkande 2) och om kontakter mellan olika behandlingsgivare(yrkande 3). Motionären tar framför allt upp problemet medbensodiazepiner och anser det angeläget att konsumtionen avbensodiazepiner måste minska.