bet · GE01KU10 · 1990-11-06 00:00:00 — Ragnemalm framhöll därvid bl.a. atthandlingarna var ingivna i inledningsskedet av ettrekryteringsärende innan själva tillsättningsärendet enspåbörjats genom tjänstens ledigkungörande.Mot bakgrund av bl.a. ovannämnda båda beslut har inomcivildepartementets rättssekretariet påbörjats en utredningrörande frågan om möjligheten att inom ramen för 2 kap. TFtillgodose behovet av minskad offentlighet i vissarekryteringsärenden. Avsikten är att utredningen skall resulterai en departementspromemoria, som sedan skall remissbehandlas.Utskottets övervägandenDen i motionen upptagna frågan är föremål för utredning inomregeringskansliet. Enligt utskottets mening börutredningsarbetet inte föregripas genom någon åtgärd frånriksdagens sida. Utskottet avstyrker därför motion 1989/90:K404.5. Sekretessen i asylärendenI motion 1989/90:K405 av m.fl. (vpk) diskuterassekretesskyddet i asylärenden. Motionärerna anser att dettabehöver förbättras. Enligt motionen är svenskautlandsmyndigheter ibland vårdslösa vid behandlingen avuppgifter i asylärenden i samband med utredningar utförda påuppdrag av invandrarverket. I motionen uppges vidare bl.a. attdet förekommer ett utbyte om information om politiska flyktingarmellan den svenska säkerhetspolisen och motsvarande utländskaorganisationer.Gällande bestämmelser m.m.Gällande sekretessbestämmelse rörande uppgifter om enskildspersonliga förhållanden i asylärenden återfinns i 7 kap. 14§andra stycket sekretesslagen. Enligt denna bestämmelse gällersekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar för uppgiftom enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart attuppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honomnärstående lider men. Bestämmelsen är således konstruerad medett omvänt skaderekvisit, dvs. presumtionen är för sekretess.Utskottets bedömningUtskottet vill med anledning av motionen framhålla att det påförevarande område redan föreligger ett starkt sekretesskydd.Mot denna bakgrund och då vad som framkommit i ärendet integivit utskottet anledning föreslå någon ytterligare åtgärdavstyrks motion 1989/90:K405.6. Skärpning av folkbokföringssekretessen m.m.I motion 1989/90:K426 av och (båda m) begärs skyndsamma åtgärder för att ge etteffektivt och säkert sekretesskydd för kvinnor som behöver bytavistelseort, bostad, arbete och t.o.m. personnummer.Enligt motionen har utvecklingen visat att det brådskar medåtgärder för att stärka sekretesskyddet för förföljda kvinnor såatt deras bostad och arbete inte avslöjas. Motionärerna anseratt det i dessa fall även måste vara möjligt att bytapersonnummer. Motionärerna begär att regeringen skyndsamt läggerfram förslag syftande till att dels ett säkert och effektivtsekretesskydd kan åstadkommas för kvinnor som utsätts förmisshandel eller trakasserier, dels möjligheterna att bytapersonnummer underlättas.I motion 1989/90:K406 delvis av () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en ändring isekretesslagstiftningen.Enligt motionen är det oklart om skattemyndighet med stöd avgällande sekretesslagstiftning kan vägra att bifalla en begäranhos skatteförvaltningen om massuttag beträffande uppgifter ompersonnummer på personal anställd inom kriminalvårdsväsendet.Motionären anser att sekretesslagen bör ändras så att utlämnadeav uppgifter i ett sådant fall förhindras.a) SekretessfråganAllmänt om 7 kap. 15 § sekretesslagen (den s.k.folkbokföringssekretessen)Den sekretessbestämmelse som motionerna avser återfinns i7kap. Enligt denna bestämmelse gällersekretess i verksamhet som avser folkbokföringen för uppgift omenskilds förhållanden, om det av särskild anledning kan antasatt den enskilde eller någon honom närstående lider men omuppgiften röjs. Presumtionen är således för offentlighet (s.k.rakt skaderekvisit).Genom en ändring av lagrummet som trädde i kraft den 1 januari1988 kan uppgifter om enskildas personliga förhållanden, t.ex.namn och hemadress, i vissa fall skyddas av sekretessmotsvarande folkbokföringssekretessen också när de förekommer imyndighetsregister som endast omfattar ett begränsat urval avbefolkningen. I sammanhanget övervägdes om det fannstillräckliga skäl för att utsträcka folkbokföringssekretessentill samtliga personregister som förs av myndigheter, såvälstatliga som kommunala (prop. 1987/88:41 s.12). uttalade emellertid att man borde rikta in sig på deregister som innehåller ett förhållandevis stort urval avbefolkningen. Sekretessen borde utvidgas beträffande sådanaregister men inte i fråga om alla myndighetsregister. Det bordedock klart framgå vilka myndighetsregister som skulle omfattasav den nya sekretessen, så att denna fråga inte skulle behövabli föremål för osäkerhet och tolkningsspörsmål i praxis.Regeringen borde därför bemyndigas att meddela föreskrifter somnärmare anger tillämpningsområdet för sekretessbestämmelsen.Riksdagen (KU 1987/88:22, rskr. 51) godtog propositionen i dennadel.Beträffande länsskattemyndighets folkbokföringsregister kanhär nämnas följande. I de fall en persons adress börhemlighållas på grund av befarad förföljelse förs en markeringom särskild sekretessprövning in i länsskattemyndighetensfolkbokföringsregister. Spärrmarkeringen aviseras till de andraregister för vilka det finns ett sekretesskydd. Markeringeninnebär i och för sig inte att uppgiften inte får lämnas ut, denär endast en varningssignal som anger att en prövning skall ske.Varje myndighet prövar självständigt frågan om utlämnande.Med anledning av vad som anförts i motion 1989/90:K406 om hosskatteförvaltningen begärt massuttag av uppgifter ompersonnummer på personal inom kriminalvårdsväsendet bör isammanhanget anmärkas följande. Varken folkbokföringsregistreteller något annat register hos skatteförvaltningen torde varaupplagt på sådant sätt att det finns möjlighet att med ledningav en framställning, som endast innehåller en begäran om attutfå personnummer m.m. beträffande personal hos viss myndighet-- utan att dessa personer individualiseras -- få fram någrauppgifter över huvud taget om personalen.Tidigare riksdagsbehandlingUtskottet har tidigare behandlat motionervari begärts att folkbokföringssekretessen skall utvidgas isyfte att förbättra skyddet för vissa särskilt utsattamänniskor. I det ovannämnda lagstiftningsärendet gällande7kap. 15§ sekretesslagen förelåg motioner av samma innebördsom den nu aktuella motionen 1989/90:K426. I betänkandet iärendet (KU 1987/88:22) underströk utskottet, som avstyrktemotionerna, vikten av att man inom fortlöpandeägnade frågan största uppmärksamhet, och enligt utskottet kundedet inte uteslutas att behov av ett ytterligare utvidgatsekretesskydd kunde uppkomma. Utskottet förutsatte attregeringen i så fall skulle vidta nödvändiga åtgärder. Riksdagenföljde utskottet (rskr. 1987/88:51). behandladeutskottet (1988/89:KU25) ytterligare motioner av samma innebörd.Utskottet uttalade att den nya lagstiftningen visserligen endastvarit i kraft men att den fortsatta utvecklingenklart syntes visa att det fanns ett behov av ökad sekretess påförevarande område. Utskottet förutsatte att frågan togs upptill förnyade överväganden och att regeringen i lämpligtsammanhang skulle återkomma till med en redovisning avdessa överväganden. Motionerna föreslogs besvarade med vadutskottet sålunda anfört. följde utskottet (rskr.1988/89:208). I en reservation (m + fp + c + mp) begärdes etttillkännagivande till regeringen om att den skyndsamt skulle taupp till förnyade överväganden frågan om ökad sekretess påförevarande område och därefter återkomma till med enredovisning av dessa överväganden och de förslag som dessaresulterar i.b) Byte av personnummerTidigare riksdagsbehandlingI några av de motioner som utskottet behandlade i ovannämndabetänkande 1988/89:KU25 hade framställts begäran om införande aven möjlighet för förföljda personer att byta personnummer.Utskottet anförde i denna del följande (s.11):Med anledning av den i några av motionerna framställda begäranom införande av en möjlighet för förföljda personer att bytapersonnummer får utskottet erinra om att gällande regler intehindrar detta. I ett frågesvar i (prot. 1987/88:62) uttalade finansminister bl.a. att hanvar beredd att medverka till att en enskild -- som utsatts förvåld och förföljelse och som inte fått tillräcklig hjälp genomatt uppgift om namn och adress har sekretessbelagts i olikamyndighetsregister eller genom andra former av stöd -- skaparsig en ny identitet genom personnummer- och namnändring.Utskottet, som instämde i finansministerns uttalande, föreslogatt motionerna skulle förklaras besvarade med vad utskottetsålunda anfört. I en reservation (m+ fp + c + mp) begärdes ett tillkännagivande till regeringen omatt den i det föregående förordade sekretessöversynen ävenskulle avse frågan om det fanns skäl att låta möjligheten attbyta personnummer komma till ökad användning.UtredningsförslagI tilläggsdirektiv till 1983 årsfolkbokföringskommitté gavs kommittén i uppdrag att överväga ochlämna förslag till åtgärder som förhindrar att någon med hjälpav personnummer kan leta rätt på en person i syfte att utövavåld, hot eller trakasserier.I kommitténs slutbetänkande (SOU 1990:50) Ny folkbokföringslagföreslås att en en förföljd person i första hand skall erbjudasskydd genom att han eller hon efter ansökan hosskattemyndigheten får behålla sin tidigare folkbokföringsort därman lämnat en bostad på grund av förföljelse. Som adress ifolkbokföringsregistren anges i dessa fall skattemyndighetensadress. Den verkliga bostadsadressen skall finnas endastmanuellt antecknad hos skattemyndigheten som vidarebefordrarpersonens post. Beträffande en person som är utsatt för ettallvarligt hot föreslår kommittén att sådan person iundantagsfall efter ansökan hos skall fåmöjlighet att byta personnummer och även i övrigt registrerasmed fingerade personuppgifter så länge hotet finns kvar(identitetsbyte).Betänkandet bereds i . Avsikten är att enlagrådsremiss skall avges i slutet av året.Utskottets bedömningI motionerna begärs olika åtgärder för att förbättraintegritetsskyddet för vissa särskilt utsatta människor. Bl.a.förordas i motion 1989/90:K426 att möjligheterna att bytapersonnummer underlättas. har haft iuppdrag att överväga och lämna förslag till åtgärder somförhindrar att någon med hjälp av personnummer kan leta rätt påen person i syfte att utöva våld, hot eller trakasserier.Utredningen har behandlat saken i sitt slutbetänkande (SOU1990:50) Ny folkbokföringslag, vari bl.a. läggs fram förslag somvidgar möjligheterna för person som är utsatt för allvarligt hotatt byta personnummer. Betänkandet bereds i finansdepartementetmed sikte på att regeringen skall avlämna enproposition i ämnet. Enligt utskottets mening bör inte riksdagenföregripa detta arbete genom att nu ta ställning till de frågori motionerna som har samband härmed. Utskottet kan få anledningatt i samband med behandling av nyssnämndaproposition återkomma till dessa och övriga i motionernaupptagna frågor. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna1989/90:K406 såvitt nu är i fråga och 1989/90:K426.7. Förstärkt skydd för meddelares anonymitet vid beslag m.m.I motion 1989/90:K407 av och (bådavpk) yrkas att hos regeringen begär förslag till sådanlagstiftning att brevhemligheten hos tidningsredaktioner ochandra massmedier får ett förstärkt skydd.I motionen redogörs för ett förundersökningsärende, vari entingsrätt beslutat om beslag av post till en tidningsredaktion.I motionen tas upp frågan om en sådan åtgärds överensstämmelsemed tryckfrihetsförordningens bestämmelser om meddelarskydd m.m.Motionärerna ifrågasätter om inte skärpta regler behövs då detgäller möjligheten att bryta brevhemligheter hos tidningar ochandra massmedier.Gällande bestämmelser m.m.a) Allmänt om beslag av brev m.m.Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning ombrott eller som har avhänts någon genom brott får tas i beslag(27 kap. 1 /RB/). Detsamma gäller föremål somkan komma att förverkas. Med föremål jämställs skriftlighandling. Hit hör bl.a. brev till tidningar och andramassmedier.För beslag av skriftliga handlingar gäller vissaspecialbestämmelser. Bl.a. föreskrivs i 27 kap. 2§ RB attbeslag inte får läggas på skriftlig handling om dess innehållkan antas vara sådant att befattningshavare eller annan somavses i 36 kap. 5§ RB inte får höras som vittne därom, ochhandlingen innehas av honom eller av den, till vars förmåntystnadsplikten gäller. Bl.a. åsyftas här den tystnadsplikt tillförmån för författare och meddelare som enligt närmarebestämmelser i 3 kap. 3§ tryckfrihetsförordningen (TF) gällerinom mediavärlden. För beslag av brev eller telegram sombefinner sig i post- eller vård krävs att det ärföreskrivet fängelse för brottet samt attförsändelsen hos mottagaren skulle kunna vara underkastad beslag(27 kap. 3§ RB). Fråga om beslag avgörs avundersökningsledaren, åklagaren eller rätten.I lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel ivissa brottmål -- gällande vissa brott mot rikets säkerhet ochandra grövre brott -- finns tilläggs- och undantagsbestämmelsertill den grundläggande regleringen i RB i fråga omstraffprocessuella tvångsmedel vid beivrande av brott. Lagen ärtidsbegränsad och gäller efter den senaste förlängningen tillutgången av år 1990.b) Skyddet för meddelare m.fl.Var och en har enligt 1 kap. 1 § tredje styckettryckfrihetsförordningen (TF) frihet att till bl.a. utgivare,redaktioner och nyhetsbyråer lämna meddelanden föroffentliggörande i tidningen. Inga andra begränsningar i dessarättigheter gäller än de som är tillåtna i TF (jfr dock 1kap.9§3 TF). 3 och 11 kap. 1§§ TF finns angivet ivilka fall meddelare och anskaffare kan fällas till ansvar föratt de har lämnat resp. anskaffat uppgifter för publicering.Ytterligare ett grunddrag i skyddet av tryckfriheten ärbestämmelserna i 3 kap. TF om rätt till anonymitet förförfattare till tryckta skrifter och för dem som lämnaruppgifter för publicering. Anomymitetsskyddet innebär också atten myndighet i princip inte får efterforska vem som har lämnatuppgifterna annat än när ett ingripande mot denne är tillåtetenligt TF. Avsikten med dessa bestämmelser är att ingen skallbehöva avstå från att vidarebefordra information till bl.a.pressen på grund av rädsla för repressalier.c) Lagfäst proportionalitetsprincipGenom lagstiftning (prop. 1988/89:124, JuU25) som trädde ikraft har i 27 kap. 1 § RB införts ensärskild s.k. proportionalitetsprincip för alltvångsmedelsanvändning i brottmål. Regeln innebär att etttvångsmedel får användas bara om de skäl som talar för attåtgärden vidtas uppväger det intrång eller men i övrigt somåtgärden innebär för den misstänkte eller för något annatmotstående intresse.I lagstiftningsärendet, som byggde på tvångsmedelskommitténsbetänkande (SOU 1984:54) Tvångsmedel -- Anonymitet -- Integritetangav föredraganden (angivna prop. s. 23) att reglerna i RB ombeslag och husrannsakan enligt vad som framkommit ilagstiftningsärendet i allt väsentligt var väl avvägda. På någrapunkter -- vilka i förevarande sammanhang är utan intresse --föreslogs några justeringar av reglerna.I propositionen diskuterades därefter bl.a. frågan om skyddetför anonymitetsintresset. Föredraganden angav att detta intresse-- i den mån det inte åtnjuter tillräckligt skydd enligt nugällande regelsystem -- kan tillgodoses inom ramen för enlagfäst proportionalitetsregel. I denna del innehållerpropositionen vidare bl.a. följande.Föredraganden konstaterade inledningsvis -- efter att haredovisat sin syn på tolkningen av vissa bestämmelser i --att det skydd den enskilde har mot direkt efterforskningav anonymitetsskyddade uppgifter vid tvångsmedelsanvändning fåtten rimlig avgränsning, varför det inte fanns anledning attföreslå någon ytterligare lagstiftning i ämnet. Föredragandenbehandlade därefter den konflikt med anonymitetsskyddet som kanuppkomma vid tvångsmedelsanvändning i andra situationer än dåsådana uppgifter direkt efterforskas. hadedär föreslagit en utvidgning av skyddet i situationer då det kanantas att integritetskänsliga uppgifter oavsiktligt kan kommaatt röjas genom tvångsmedelsanvändning, de s.k. bieffektsfallen.Föredraganden, som i likhet med de flesta remissinstansernaansåg att det förslaget innebar en alltför stark begränsning avmöjligheterna till tvångsmedelsanvändning, redovisade i sakenbl.a. följande överväganden (angivna prop. s. 36):Enligt mitt förmenande är det viktigaste skyddet mot attintegritetskänsliga uppgifter röjs som en bieffekt avtvångsmedelsanvändningen regler som förhindrar att etttvångsmedel avsiktligt används för andra ändamål än det formelltbeslutats för. Som jag nämnt i det föregående -- -- -- ger vårtvångsmedelslagstiftning på straffprocessens område klart beskedom att ett avsiktligt användande av ett tvångsmedel utöver detändamål för vilket det har beslutats inte får ske.Härtill kommer att proportionalitetsprincipen, som av sedvänjaanses gälla vid all utövning av tvångsmedelsbefogenheter,givetvis också har betydelse i bieffektsfallen. När jag nuföreslår att den principen lagfästs för de straffprocessuellatvångsmedlen, ger detta enligt min uppfattning ett förhöjt ochtillräckligt skydd mot obehörigt röjande av uppgifter, som inteär direkt efterforskade vid tvångsmedelsanvändningen.Utskottets bedömningI motionen begärs förslag till lagstiftning syftande till attbl.a. förstärka meddelares och författares anonymitet vid beslagav post till en tidningsredaktion.Frågan om avvägningen mellan behovet av skydd för pressensinformationskällor och samhällets intresse av att ha tillgångtill effektiva medel för brottsbekämpningen har i olikasammanhang varit föremål för olika utredningsåtgärder. Senasthar frågan behandlats i det lagstiftningsärende (prop.1988/89:124 om vissa tvångsmedelsfrågor, JuU25) som ledde tillatt i RB infördes bestämmelser om en särskild s.k.proportionalitetsprincip. I ärendet ansågs därvid regleringen iTF bereda ett i princip tillräckligt skydd föranonymitetsintressena på området. I anslutning härtilldiskuterades särskilt frågan om behov förelåg av särregler föratt förhindra att integritetskänsliga uppgifter röjs som enbieffekt av tvångsmedelsanvändningen. Mot bakgrund av den s.k.ändamålsprincipen -- ett straffprocessuellt tvångsmedel fåranvändas endast för det ändamål för vilket det har beslutats --och den i ärendet föreslagna proportionalitetsprincipen ansågssådana särregler dock obehövliga.Den i motionen upptagna frågan har således ganska nyligenprövats av . Utskottet finner inte att vad som nuanförts i motionen och i övrigt framkommit i ärendet geranledning för att nu initiera någon ändring avreglerna på området. Utskottet, som utgår från att man inomregeringskansliet fortlöpande följer frågan om skyddet föranonymitetsintressena är tillräckligt, avstyrker med det anfördamotion 1989/90:K407.8. Sekretesskydd för uppgifter i anmälan till hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd ()MotionenI motion 1989/90:K409 av () yrkasatt beslutar om ändring av sekretessbestämmelsernaavseende anmälan till hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd ienlighet med intentionerna i motionen.Motionären anser att 7 kap. 2 § 4. sekretesslagen bör ändrasså att det blir möjligt att bibehålla sekretess för uppgifter ien anmälan till om ansvar eller behörighet för personalinom hälso- och sjukvården. Motionären anser det angeläget medett förstärkt sekretesskydd för anmälaren, som i allmänhetär den svagare parten.Gällande bestämmelser m.m.Frågor om disciplinansvar för personal inom hälso- ochsjukvården skall tas upp av på skriftlig anmälan avsocialstyrelsen eller av den patient som saken gäller eller, ompatienten inte själv kan anmäla saken, en nära anhörig tillhonom eller -- om fråga är om befattningshavare som omfattas avJOs eller JKs tillsyn -- av JO eller JK (se 24 § lagen /1980:11/om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.m.). I frågorom återkallande eller begränsning av legitimation ärsocialstyrelsen, den som saken gäller eller JO/JK exklusivtbehöriga. I förevarande ärenden kan patienten således fåställning som part med rätt att verka för sakens utredande ochatt ta del av utredningsmaterialet.HSANs verksamhet är att hänföra till den särskilda tillsynenöver hälso- och sjukvården. Uppgifter om patienters sjukdomarm.m. omfattas därför av sekretess hos nämnden ochfullföljdsinstanserna (7 kap. 1§ andra stycket sekretesslagen)och det oavsett om det aktuella ärendet rör den allmänna ellerden enskilda sjukvården. Sekretesskyddet gäller inte personalensförhållanden utan bara patienters och jämställdas personligaförhållanden. I punkt 4 i 7 kap. 2 § sekretesslagen föreskrivsemellertid att denna sekretess inte gäller i fråga om en anmälaneller ett beslut i ett ärende om ansvar eller behörighet som nusagts.I förarbetena (prop. 1979/80:2 Del A s. 176) motiveras dennaoffentlighet med det inte oväsentliga offentlighetsintresse somknyter sig till de ifrågavarande ansvars- ochbehörighetsärendena.Sekretesskyddet för uppgifter av enskilda till JO/JKI detta sammanhang bör redovisas de överväganden som för någraår sedan ledde till ökat sekretesskydd för uppgifter lämnade avenskilda i bl.a. anmälningar till JO/JK.Genom lagstiftning som trädde i kraft (prop. 1986/87:160, KU 1987/88:6) vidgades således sekretessenhos JO och JK för uppgifter lämnade av enskilda. Den förutrådande ordningen innebar att sekretess för sådana uppgifterendast gällde i fråga om uppgifter som omfattades av s.k.utrikes- eller försvarssekretess. Som villkor för sekretessgällde dessutom att det kunde antas att riket skulle lidabetydande men om uppgiften röjdes. Den nya lagstiftningeninnebar att sekretessen hos JO och JK utvidgades beträffandesådana uppgifter om enskilds personliga förhållanden som lämnastill JO eller JK av enskilda personer. För sådana uppgiftergäller enligt den nya ordningen nämligen sekretess -- vid sidanav utrikes- och försvarssekretessen -- om det kan antas att denenskilde eller någon honom närstående skulle lida betydande menom uppgiften lämnas ut. En andra förutsättning är att uppgiftenskulle ha varit hemlig hos den myndighet ärendet hos JO eller JKavser.Utskottets bedömningI motionen begärs en ändring av den bestämmelse isekretesslagen som föreskriver att sekretess inte skall gälla ifråga om en anmälan -- och ett beslut -- i ärende hos hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd. Vid sekretesslagens tillkomstmotiverades denna offentlighet med det inte oväsentligaoffentlighetsintresse som knyter an till ansvarsnämndensärenden. Motionären anser att behovet av skydd förintegritetskänsliga uppgifter i en anmälan i vissa fall kan varaså stort att det bör ta över intresset av insyn.Utskottet för sin del får anföra följande. Densekretessavvägning som gjordes vid sekretesslagens tillkomstmellan de angivna båda motstående intressena resulterade såledesi att uppgifter av aktuellt slag alltid skall vara offentliga.Sekretessbestämmelsen i fråga har varit i kraft i omkring tioår. Enligt utskottets mening finns skäl som talar för attregeringen -- på grundval av den erfarenhet som vunnitsom nämndens verksamhet i nu aktuellt hänseende -- på nytt tarupp frågan till övervägande. Detta bör ske i den form regeringenfinner lämplig. Vad utskottet sålunda anfört med anledning avmotion 1989/90:K409 bör som sin mening ge regeringentill känna.9. Besvärsrätt för den som berörs av sekretesskyddadeuppgifter som har lämnats utI motion 1989/90:K410 yrkande 7 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om besvärsmöjlighet i sekretesslagen.Motionärerna anser att regeringen bör utreda möjigheterna attstärka den enskildes ställning genom att införa en besvärsrättför den som berörs av sekretesskyddade uppgifter som har lämnatsut.I motion 1989/90:K434 yrkande 6 av m.fl. (m)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts angående besvärsrätt vid utlämnande avuppgift.Motionärerna anser att den enskildes rätt att själv bestämmaöver hur personliga uppgifter används och sprids måste blistörre.