bet · GE01LU3 · 1990-09-04 00:00:00 — Sådana missförhållanden kan enligtmotionären endast förhindras genom att patronymikon resp.metronymikon görs till en egen särskild namnenhet så att dessicke direkt ärftliga utan generationsvis växlande särart kommertill sin rätt.Utskottet vill erinra om att reglerna namnlagbygger på en omsorgsfull avvägning mellan å ena sidan intressetav namnstabilitet och å andra sidan den enskildes önskemål attsjälv bestämma vilket namn han eller hon vill bära. mening bör det därför krävas starka skäl för att mani något mer väsentligt avseende skall frångå den nuvarandeordningen.Som framgår av redovisningen ovan har rätten att bäramellannamn tillkommit främst i syfte att bereda möjlighet förmake att visa både nuvarande och tidigare familjeanknytning.Härutöver har det öppnats en möjlighet för barn att bäramellannamn eftersom familjesamhörigheten ansetts kunna stärkasom barnet har namngemenskap med båda föräldrarna i de fall dessabär skilda efternamn. För detta ändamål är det tillräckligt attbarnet får som mellannamn bära den förälderns efternamn sombarnet inte förvärvat. Som utskottet framhöll vidriksdagsbehandlingen av förslaget till namnlag (se bet. LU1981/82:41) saknas däremot anledning att ge barnet rätt att sommellannamn ta en förälders efternamn som ogift. Utskottet kansåledes inte ställa sig bakom motionärens önskemål i denna del.I sammanhanget vill utskottet understryka att motionärenspåstående att föräldrarna med utnyttjande av reglerna om byte avefternamn kan åstadkomma att barnet som mellannamn får bära denene förälderns efternamn som ogift synes bygga på enmissuppfattning. Har den ene föräldern under äktenskapet tagittillbaka sitt namn som ogift kan nämligen den föräldern intesenare åter byta till den andre förälderns efternamn.Vad härefter angår frågan om patronymikon och metronymikon fårenligt utskottets mening gällande ordning anses till fyllest.Såvitt utskottet har sig bekant har de möjligheter som namnlagenger den enskilde att förvärva ett sådant namn som förnamn ellerefternamn inte inneburit några komplikationer eller eljestmedfört problem. När det särskilt gäller det av motionärenanförda exemplet vill utskottet påpeka att namnlagen ger barnetmöjlighet att byta efternamnet till ett patronymikon ellermetronymikon, dvs. ett namn som bildats på faderns eller modernsförnamn med tillägg av ändelsen -son resp. -dotter. Barnet harockså möjlighet att byta till ett efternamn som den eneföräldern bär eller som någon av föräldrarna burit som ogift.Utskottet kan således inte dela motionärens uppfattning om attdet finns behov av regler som innebär att patronymikon ochmetronymikon görs till en särskild namnenhet. Införandet avsådana regler skulle för övrigt ytterligare kompliceraregelsystemet.Inte heller kan utskottet ställa sig bakom tanken på en ändradplacering av namnenheten mellannamn. Utskottet vill visserligeninte ifrågasätta motionärens påstående att mellannamnet iblanduppfattas som efternamnet. Ordningen för placeringen avmellannamnet och dess motsvarighet enligt namnlag haremellertid funnits , och förväxlingsrisker skullesäkerligen uppkomma också med den av motionären förordadeplaceringen.På anförda skäl avstyrker utskottet bifall till motionen. Utskottet hemställeratt avslår motion 1989/90:L418.Stockholm den 4 september 1990På lagutskottets vägnarRolf DahlbergNärvarande: (), (), MartinOlsson (c), (), (), GunnarThollander (s), (), (),(), (), CharlotteCederschiöld (m), (), (),() och ().