bet · GE01SoU4 · 1990-10-25 00:00:00 — Utskottetanser ändå att det kan finnas skäl att tillmötesgåLandstingsförbundets önskemål om att se över signeringsfråganoch utarbeta alternativ till de nu gällande kraven. anfört med anledning av motionerna So531 (fp) yrkande16, So487 (c), So502 (c) och So529 (m) bör som sinmening ge regeringen till känna.Hälsopass m.m.I motion 1989/90:So498 av Per Stenmarck och (bådam) hemställs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om hälsopass. Motionärerna hänvisartill att man i andra länder byggt upp ett system för informationom sjukdomsbilden hos människor som skall resa till andraländer. I ett hälsopass finns på olika språk uppgifter om vilkasjukdomar resenären lider av och vilka mediciner han eller honär beroende av. Med ett liknande system i skulle mångamänniskor känna en större trygghet inför en utlandsresa.Motionärerna framhåller att det är viktigt att ett svenskthälsopass får någon form av officiell karaktär. Det bör därförenligt motionärerna vara samordnat med försäkringskassornasinformation och utfärdat av en läkare. Därmed skulle det kunnafungera som komplement dels till försäkringsbeskedet, dels tillreseförsäkringen.Liknande synpunkter framförs i motion 1989/90:So500 avBirgitta (), som också mynnar ut i en begäran omett tillkännagivande till regeringen om hälsopass.För den som lider av diabetes kan utfärdaett intyg, om att vederbörande är i behov av insulin. Det ärockså möjligt att få intyg om allergiska reaktioner på vissamediciner.Utskottet behandlade under i betänkandet1988/89:SoU15 ett motionsyrkande om åtgärder för att fåvårdtagares erhållna vaccinationer registrerade och åtkomligaför fortsatt vård. Utskottet uttryckte viss förståelse för attmänniskor kan ha svårt att under en hel livstid hålla reda påvilka vaccinationer de fått och tidpunkterna för desamma.Utskottet hänvisade till att frågor om register ochADB-användning m.m. varit föremål för olika utredningar. Medhänvisning till pågående berednings- och utredningsarbete ansågutskottet det inte aktuellt med någon åtgärd från riksdagenssida. (Reservation av vpk)Utskottet kan i och för sig ha förståelse för att människor,särskilt äldre, som skall resa utomlands skulle kunna känna enextra trygghet med ett officiellt system med hälsopass.Utskottet är dock inte berett att ställa sig bakom kraven imotionerna på ett tillkännagivande till regeringen i frågan.Utskottet vill särskilt erinra om de integritetsfrågor som ärförknippade med registrering av sjukdomar m.m. Ett omfattandeutrednings- och beredningsarbete pågår redan på detta område.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna So498 (m) ochSo500 (c).I motion 1989/90:So406 av () hemställsatt hos regeringen begär förslag till klaraansvarsregler för en persons identifiering om vederbörandeinförs till sjukhus utan att kunna redogöra för sin identitet.Socialstyrelsen utfärdade reviderade föreskrifter[SOSFS (M) 1980:80] om åtgärder för att förhindra förväxlingarinom sjukvården. När det gäller identifiering av patienteranförs i föreskrifterna att patientens identitet under helasjukhusvistelsen på ett enkelt och säkert sätt måste kunnafastställas. I de fall erhållna identitetsuppgifter ärofullständiga eller osäkra måste enligt föreskrifternakompletterings- eller kontrolluppgifter införskaffas.Föreskrifterna innehåller sedan olika rekommendationer kringanvändandet av identitetsband, journalhantering m.m. Beträffandepatienter vars identitet inte kan fastställas eller där erhållnauppgifter är osäkra eller ofullständiga föreslås särskildaåtgärder för att markera att identitetsbeteckningen ärprovisorisk.Utskottet anser inte att det bör ankomma på attfastställa regler för att hindra förväxlingar inom sjukvården.Utskottet konstaterar att har utfärdat noggrannaföreskrifter om åtgärder som skall vidtas för att säkerställapatienternas identitet. När patientens identitet är oklar finnssärskilt ingående bestämmelser. Utskottet avstyrker med detanförda motion So406 (m).PatientförsäkringI motion 1989/90:So528 av och i (båda c) hemställs att hosregeringen begär förslag om särskilda medel till stöd för demsom på grund av bristfälliga regler inte får ersättning frånpatientförsäkringen. Motionärerna påtalar att det fortfarandefinns brister i grundskyddet för människor som blirfelbehandlade i sjukvården och som faller utanförpatientförsäkringens ram. Motionärerna anser att regeringen böråterkomma med förslag om särskilda medel till hjälp för dem somgenom dåligt utformade regler inte får någon hjälp alls, trotsatt det är fråga om en erkänd felbehandling från sjukvårdenssida.Sedan den 1 januari 1975 finns en särskild typ av kollektivansvarsförsäkring för sjukvården, kallad Patientförsäkring vidbehandlingsskada. Försäkringen meddelas av ett konsortium avförsäkringsbolag. Staten, samtliga kommuner ochlandstingskommuner har avtal om sådan försäkring. Försäkringarmed i allt väsentligt samma villkor har tecknats av deprivatpraktiserande läkarna och tandläkarna.Ersättning från patientförsäkringen utgår utan att denskadelidande behöver bevisa att förutsättning förskadeståndsansvar föreligger, dvs. att skada har vållats genomfel eller försummelse. Försäkringen har en viktig begränsning.Den gäller bara skada som är en följd av beslut eller åtgärdfrån sjukvårdens sida. Normala och ofrånkomliga sjukdoms- ochskaderisker måste fortfarande bäras av patienten. Den som villåberopa försäkringen för att kräva ersättning förbehandlingsskada skall framställa sitt krav från dentidpunkt då skadan först visade sig, dock inte senare än tio årefter det att den skadegörande åtgärden vidtogs.För att följa utvecklingen och föreslå justeringar avförsäkringsbestämmelserna finns ett särskilt samarbetsorgan,Patientförsäkringens samrådsgrupp, vari ingår företrädare försjukvårdshuvudmännen och försäkringskonsortiet.För att pröva principiella eller tvistiga fall avbehandlingsskador har inrättats en nämnd, patientskadenämnden,som består av sex ledamöter. Nämnden har att pröva de skadefallsom hänskjuts dit. Skadelidande, försäkringstagare ellerförsäkringsgivare kan begära att ett ärende tas upp tillprövning av nämnden.Tvister mellan försäkringsgivaren och en skadelidande skallavgöras av skiljemän enligt lagen (1929:145) om skiljemän.För läkemedelsskador finns en särskild form avansvarsförsäkring, läkemedelsförsäkringen. Även dennaförsäkring meddelas av ett konsortium av försäkringsbolag ochbygger på att företag som tillverkar eller importerar läkemedelfrivilligt åtagit sig att ersätta läkemedelsskador och attåtagandet försäkrats hos konsortiet. I likhet med vad som gällerför patientförsäkringen utgår ersättning förläkemedelsförsäkringen utan att den skadelidande behöver bevisaatt skadan vållats genom fel eller försummelse.Regeringen har efter beslut och med nyadirektiv tillkallat en kommitté för att seöver reglerna om ersättning för ideell skada i samband medpersonskada. Utredningsarbetet, som kommer att pågå även undernästa år, kan förväntas få betydelse även för de ersättningarför ideell skada som betalas ut enligt patient- ochläkemedelsförsäkringarna.Patientförsäkringen har granskats avförsäkringsinspektionen som redovisat resultatet i enpromemoria . Granskningen har främst avsettskadehanteringen men också den avgränsning av ersättningsbarabehandlingsskador som gjorts i försäkringsvillkoren berörs ipromemorian. konstaterar härvid attgränsdragningen mellan ersättningsbar och inte ersättningsbarskada inrymmer svåra medicinska överväganden. Enligtinspektionen har mycken möda lagts ned på utformningen av deaktuella ersättningsvillkoren, och dessa har under årens loppändrats i takt med vunna erfarenheter. Inspektionen tar inteställning till frågan om den gjorda gränsdragningen är riktigeller inte, eftersom denna fråga ansetts falla utanför ramen förundersökningen.Lagutskottet behandlade i betänkandet 1988/89:LU28 bl.a.motionskrav av samma motionärer som i den aktuella motionenSo528 (c) om en utvärdering och omarbetning av systemet medpatientförsäkring. Utskottet, som konstaterade att motionen iallt väsentligt rör den ersättning för ideell skada som utgårfrån patient- och läkemedelsförsäkringarna, anförde att detenligt utskottets mening självfallet är angeläget att de somskadas på grund av felbehandling eller läkemedel garanteras enfullgod ersättning. Utskottet fann dock med hänvisning tillpågående utredningsarbete att borde avstå från attgöra något uttalande med anledning av då aktuellamotionsyrkanden.Även i betänkandet 1989/90:LU30 behandlade lagutskottetmotionsyrkanden om en översyn av patient- ochläkemedelsförsäkringarna. Där redovisades den avförsäkringsinspektionen gjorda utvärderingen. I anslutningdärtill uttalade lagutskottet att man ansåg sig saknatillräckligt underlag för en bedömning av frågan omgränsdragningen mellan ersättningsbar och icke ersättningsbarskada enligt patientförsäkringen men att man utgick ifrån attden särskilda samrådsgrupp som finns för bl.a. ändringar avförsäkringsvillkoren noga överväger försäkringens omfattning.Utskottet hänvisade även till att försäkringsinspektionenförordat att patienternas inflytande i patientskadenämnden skallförstärkas och att denna synpunkt framförts tilljustitiedepartementet och till den kommitté som ser överreglerna om ersättning vid ideell skada. Utskottet avstyrkte deaktuella motionsyrkandena.Socialutskottet gör följande bedömning.Utskottet erinrar om de ställningstaganden som lagutskottetgjort. Utskottet konstaterar också att den avgränsning aversättningsbara behandlingsskador som görs i patientförsäkringengranskats av försäkringsinspektionen. Det finns även skäl atterinra om de former som finns inom ramen förpatientförsäkringarna för omprövning av principiella ellertvistiga fall av behandlingsskador och för justeringar avförsäkringsbestämmelserna. Reglerna för ersättning för ideellskada utreds vidare av en särskild kommitté.Utskottet är inte berett att ställa sig bakom motionärernaskrav på särskilda medel till stöd för dem som inte fårersättning från patientförsäkringen. Motion So528 (c) avstyrks.Kvicksilver som konserveringsmedel i läkemedelI motion 1989/90:So460 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen omförbud mot kvicksilver som konserveringsmedel. Motionärenframhåller att kvicksilver förekommer som konserveringsmedel ivissa läkemedel, företrädesvis i immunoglobuliner och vacciner,och i mindre utsträckning i ögondroppar. Under 1960- och1970-talen ersattes kvicksilvret i många preparat med andrakonserveringsmedel. Alltför många preparat har enligt motionärenfortfarande kvicksilver som konserveringsmedel. Det ärvisserligen små mängder kvicksilver som förekommer somkonserveringsmedel, men även dessa små mängder kan ställa tillproblem för de personer som redan har blivit skadade på grund avkvicksilverpåverkan. Målsättningen måste därför vara attkvicksilver skall försvinna som konserveringsmedel i läkemedel.Motionären föreslår därför ett förbud för kvicksilver somkonserveringsmedel.Enligt läkemedelsförordningen (1962:701) gäller somvillkor för registreringen att ett läkemedel skall vara avfullgod beskaffenhet och inte vid normal användning medföraskadeverkningar som står i missförhållande till den avseddaeffekten.Under årens lopp har kvicksilver som konserveringsmedel i enrad läkemedel ersatts av andra konserveringsmedel. Fortfarandefinns det dock ett tjugotal läkemedel som innehållerkvicksilver. Enligt har det varit mycket svårtatt hitta alternativa konserveringsmedel för dessa läkemedelutan att göra avkall på läkemedlens kvalitet i övrigt. Statensbakteriologiska laboratorium arbetar fortlöpande med att finnaalternativ till kvicksilver som konserveringsmedel.Vid sin behandling av ett liknande motionsyrkande som det nuaktuella, i betänkandet 1989/90:SoU6, återgav utskottetvissa uppgifter ur () rapportKvicksilver/amalgam hälsorisker (redovisar1987:10) om förekomsten av kvicksilver i läkemedel. Blandläkemedlen är det några typer av ögondroppar och någotdesinfektionsmedel som innehåller kvicksilver. Ett femtontalvacciner och immunglobuliner innehåller vissa organiskakvicksilverföreningar.Utskottet konstaterade att antalet läkemedel konserverade medkvicksilver minskat , att det fortfarande finnsflera sådana läkemedel kvar på marknaden och att det varit svårtatt hitta alternativa konserveringsmedel till kvicksilver.Utskottet ansåg det angeläget att arbetet med att finnaalternativ till kvicksilver som konserveringsmedel i läkemedelbedrivs så snabbt som möjligt. Utskottet var dock inte berettatt då ställa sig bakom ett förbud mot kvicksilver i läkemedel.Den då aktuella motionen avstyrktes. följde utskottet(RD 1989/90:26).Utskottet erinrar om sin tidigare uttalade inställning tillkvicksilver som konserveringsmedel. Utskottet vidhåller sinuppfattning och avstyrker sålunda motion So460 (fp).TandvårdFörbud mot användning av amalgamFlera motioner innehåller yrkanden om förbud mot användning avamalgam som tandlagningsmedel. Dessa är motionerna1989/90:So416 av m.fl. (vpk) yrkande 1,1989/90:So537 av i och (båda c) yrkande 1, och 1989/90:So410 av . (mp) yrkandena 1 och 2.I motion 1989/90:So522 av i ochJan Hyttring (båda c) hemställs att som sin meningger regeringen till känna vad som i motionen anförts omredovisning av utvecklingen av användningen av olikadentala material samt framtagning av biverkningsrapporter ochredovisning av hållbarhets- och biverkningsstudier. Motionärernaanser att ett sådant underlag är nödvändigt för prövningen avförslag om förbud mot amalgam.Motionsyrkanden om förbud mot användning av amalgambehandlades även i betänkandet 1988/89:SoU7. Därvidrefererades den s.k. förslag i rapportenKvicksilver/amalgam hälsorisker (redovisar1987:10), allmänna råd om utredning avpatienter med symtom som antagits bero på kvicksilverexponeringför amalgam samt om användning av amalgam [SOSFS (M) 1988:9],meddelandeblad (nr 8/89) som gäller val avtandfyllningsmaterial för tuggytor, arbetarskyddsstyrelsens ochkemikalieinspektionens arbete på området m.m.Vid sin behandling av frågan hänvisade utskottet tillsocialstyrelsens uppgift att som central expertmyndighet påhälso- och sjukvårdens samt tandvårdens områden lämna råd ochföreskrifter i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhetoch till de nya allmänna råden om bl.a. användningen av amalgam.Utskottet konstaterade att funnit att amalgamfortfarande kan användas som tandersättningsmaterial i avvaktanpå att andra bättre material blir tillgängliga som generellersättning för amalgam. Utskottet ansåg sig inte kunna förordanågot initiativ från sida som syftade till förbudhelt eller delvis mot användning av amalgam. Införandet av ettförbud innan det finns fullgoda ersättningsmaterial skulleenligt utskottet kunna medföra konsekvenser av allvarlig natur.I stället ansåg utskottet att allmänna råd börstyra materialvalet. Utskottet erinrade om atttandläkare alltid bör informera patienten om tänkbara alternativoch beakta hans rätt att avböja viss behandling. Utskottetframhöll slutligen att ställningstagandet till amalgamanvändningfortlöpande måste omprövas med nya vetenskapliga rön somunderlag. Utskottet avstyrkte de då aktuella motionsyrkandena.Riksdagen följde utskottet (rskr. 42).I betänkandet 1989/90:SoU7 behandlade utskottet på nyttmotionsyrkanden om förbud mot amalgam. Utskottet fann därvidinte någon anledning för att ändra uppfattning ifrågan. (Reservation c, vpk och mp)har bildat en tungmetallgrupp förhälso-, sjuk- och tandvården. har medtillsättandet av denna tungmetallgrupp velat markera att det ärnödvändigt att kvicksilverproblemet även fogas in iett större perspektiv där samtliga tungmetallers inverkan påmänniska och miljö måste beaktas. Landets främsta expertis inomområdet ingår i gruppen. Gruppen skall följa forskningen kringkvicksilver och andra tungmetaller. Man skall bl.a. behandlafrågan om hur utvecklingen av nya tandersättningsmaterial kanstimuleras, kostnadsaspekter kring amalgamutbyte, hurtandvårdspersonal skall kunna påverkas att i mindre utsträckninganvända amalgam m.m.Kliniska erfarenheter har enligt visat attvissa av rekommendationerna i allmänna råd frånmaj 1988 behöver aktualiseras och ses över. Tungmetallgruppenskall medverka även i detta arbete.Kemikalieinspektionen och statens naturvårdsverkpublicerade rapporten --Redovisning av ett regeringsuppdrag. Rapporten tar upp behovetav åtgärder när det gäller olika tungmetaller. I fråga omanvändningen av kvicksilver uttalas i rapporten att målet är attanvändningen av kvicksilver skall upphöra. I rapportenföreslås att skall ges i uppdrag att utredaförutsättningarna för att avveckla amalgam som fyllnadsmaterial.Rapporten remissbehandlas . Remisstiden går utunder hösten 1990.Vad gäller kontroll och registrering av dentala materialbehandlades motioner i ämnet i betänkandet 1989/90:SoU21,som i övrigt handlade om det nya läkemedelsverket. Utskottetförutsatte därvid att regeringen skulle beakta vad utskottetanfört om nödvändigheten av att få till stånd en kontroll ochregistrering av biverkningar av dentala material.Regeringen har i beslut uppdragit åtsocialstyrelsen att tillsammans med läkemedelsverket genomföraen försöksverksamhet med registrering av biverkningar fråndentala material. Försöksverksamhet bör enligt uppdraget skeinom vissa geografiska områden för att få erfarenheter av hur ensådan rapportering och registrering av biverkningar senare skallkunna införas för hela landet.Utskottet erinrar om sin tidigare inställning till förbud motamalgam. Utskottet vidhåller sin uppfattning. Motionerna So416(vpk) yrkande 1, So537 (c) yrkande 1, So410 yrkandena 1 och 2samt So522 (c) avstyrks.Informationen om amalgam, vård och behandling m.m.I motion So410 (mp) hemställs att hos regeringenskall begära att får i uppdrag att skärpa deallmänna råden till tandläkarna så att alla tandläkareinformerar alla patienter om de alternativ som finns förtandbehandling (yrkande 5).I motion So537 (c) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs i motionen om tandläkar- ochläkarutbildningen (yrkande 3). Motionärerna anför attutbildningen på läkar- och tandläkarlinjerna bör inkluderainformation om amalgamets skadeverkningar. Tandläkarna bör ocksåfå utbildning i rätt teknik vid amalgamsanering. En förbättradutbildning i användandet av de nya material som finns är ocksånödvändig.I samma motion finns också en begäran om att det skallfinnas särskilda hänvisningsläkare, dvs. läkare med specielltmedicinskt ansvar för patienter som drabbas avkvicksilverförgiftning från amalgam (yrkande 2).I motion 1989/90:So25 av och (båda m) begärs ett tillkännagivande till regeringen om att deav och föreslagna åtgärderna närdet gäller amalgam som tandersättningsmedel omgående skallgenomföras (yrkande 3).Utskottet markerade i betänkandet SoU 1988/89:SoU7 (s. starkt vikten av att patienter med symtom som antas bero påkvicksilver från amalgam möts med respekt och att derasuppgifter tas på allvar. Tandläkare och läkare bör tillsammansmed patienten försöka finna de behandlingslösningar som bästsvarar mot patientens förutsättningar och önskemål. Utskotteterinrade om tandläkarnas skyldigheter att upplysa om debehandlingsmetoder som står till buds.Utskottet fann det angeläget att de allmänna råden följs uppoch att vårdgivarna måste öka ansträngningarna att finna bättrevårdformer för den aktuella patientgruppen. En öppenhet för vårdi nya former bör finnas. Även betydelsen av förebyggandetandvård för att förebygga skadliga verkningar av amalgamframhölls.Utbildningsinsatser på området betonades särskilt. Nyavetenskapliga rön om användningen av amalgam och annat avbetydelse måste enligt utskottet redovisas på ett sådant sättatt kunskaperna når tandläkare och läkare på fältet.Socialstyrelsens viktiga uppgift i fråga om sådankunskapsöverföring betonades. Utskottet ansåg emellertid atttillämpningen av de nya allmänna råden och socialstyrelsensuppföljning av desamma borde avvaktas innan togställning till om huruvida det bör vidtas initiativ frånriksdagens sida beträffande vårdens innehåll. Därför avstyrkteutskottet de då aktuella motionsyrkandena.I betänkandet 1989/90:SoU7 erinrade utskottet om detidigare uttalandena och anförde vidare (s. 10):Det kan -- -- -- finnas skäl att på nytt understrykabetydelsen av att patienter med symtom som kan antas bero påkvicksilver från amalgam möts med respekt och att derasuppgifter tas på allvar. Det finns också skäl att betona den förall hälso- och sjukvård och tandvård grundläggande principen attall utredning och behandling skall ske i samförstånd medpatienterna. En förutsättning för en aktiv medverkan frånpatienterna är att de är informerade om de behandlingsalternativsom står till buds. Liksom tidigare finns det anledning attframhålla vikten av att man kan finna nya och bättre vårdformerför den aktuella patientgruppen.Flertalet av de frågor som tas upp i motionerna behandlas i deallmänna råd som utarbetat. Som framgår av dentidigare redovisningen gör , efter deallmänna rådens publicering, en utvärdering av rådens praktiskatillämpning, varefter kommer att pröva behovetav ändringar i de allmänna råden. Utskottet förutsätter att de imotionerna efterlysta åtgärderna kommer att kunna tillgodosesgenom detta arbete och i övrigt inom ramen för en aktiv tillsynfrån sida.Utskottet var således inte berett att ställa sig bakom de kravpå åtgärder från sida som efterlysts i motioner.Motsvarande synpunkter anförde utskottet även i fråga om kravenom särskilda hänvisningsläkare hos sjukvårdshuvudmännen.När det gällde krav på åtgärder för en förbättrad informationbåde till patienter och till tandläkare om alternativatandersättningsmaterial och behandlingsmetoder delade utskottetuppfattningen att informationsfrågorna är av stor betydelse fören god vård. Även där ansågs dock motionärernas krav kunnatillgodoses genom tillsynsarbete. Någon åtgärdfrån sida behövdes därför inte. (Reservation c såvittavsåg hänvisningsläkare, vpk och mp till förmån för ett yrkandeom information om alternativa behandlingsmetoder)Utskottet gör nu följande bedömning.Utskottet har i flera betänkanden tidigare framhållitnödvändigheten av en god vård för patienter som vänder sig tilltandläkare eller läkare med symtom som kan antas bero påkvicksilver från amalgam. Utskottet har vidare framhållit attinformationsfrågorna är av stor betydelse för en god vård. Dettagäller även informationen till patienter och till tandläkare omalternativa tandersättningsmaterial. Kraven på särskildainsatser har dock ansetts kunna bli tillgodosedda genomsocialstyrelsens tillsynsarbete. Motionsyrkanden har därföransetts inte behöva föranleda någon åtgärd från sida.Utskottet vidhåller denna inställning och avstyrker därförmotionerna So537 (c) yrkande 3 och So410 (mp) yrkande 5.Utskottet har tidigare avstyrkt motionskrav om särskildahänvisningsläkare hos sjukvårdshuvudmännen. Utskottet vidhållerdenna uppfattning och avstyrker därför motion 1989/90:So537 (c)yrkande 2.Utskottet har också avstyrkt krav på initiativ från riksdagenssida när det gäller andra särskilda åtgärder i samband med vårdoch behandling av amalgampatienter. Utskottet finner inte någotskäl till ändrat ställningstagande och avstyrker därför motionSo25 (m) yrkande 3.Övrig tandvårdI motion 1989/90:So435 av m.fl. (fp) begärsett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs omsamverkan mellan privatpraktiserande tandläkare ochinstitutioner (yrkande 2). Motionärerna anför att en ökadsamverkan med privatpraktiserande tandläkare bör kunna ske närdet gäller tandvården vid sjukhus och andra institutioner. Detfinns enligt motionärerna inte någon anledning att förorda attdenna tandvård skall ges av folktandvårdens personal.Det finns inte något lagstadgat ansvar för landstingen attombesörja tandvård för dem som vistas vid landstingens egnavårdinrättningar.