bet · GE01LU13 · 1990-11-22 00:00:00 — Propositionens förslag innebär attföräldrarna som de lämnar socialnämnden de uppgiftersom behövs för faderskapets fastställande skall kunna anmäla omde vill ha gemensam vårdnad. Enligt utskottets mening är dettaen lösning som i praktiken ger ogifta föräldrar, såväl samboendesom icke samboende, samma fördelar som en huvudregel om gemensamvårdnad. Utskottet tillstyrker således propositionen i denna deloch avstyrker bifall till motion 1990/91:L8 yrkande 1.Utskottet tar i detta sammanhang även upp det i motion1990/91:L10 av m.fl. (fp) framställdayrkandet (yrkande 16) om förslag till rättslig reglering avvårdnads- och umgängesfrågor i sociala föräldraskap. I motionenframhålls att den rättsliga situationen är synnerligen oklar vidrenodlat socialt föräldraskap i form av styvföräldraskap ochfamiljehemsföräldraskap.Enligt utskottets mening ger motionen inte underlag för någotställningstagande till behovet av en lagreglering, och utskottetanser därför inte att motionsyrkandet bör föranleda någonriksdagens åtgärd.6. Regler om umgängesrättAv 6 kap. 15 § FB framgår att barnets vårdnadshavare haransvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inteär vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Barnet hardessutom rätt till umgänge med annan som står barnet särskiltnära. Om barnets vårdnadshavare motsätter sig det umgänge sombegärs av en förälder som inte är vårdnadshavare, skall rättenpå begäran av den föräldern besluta i umgängesfrågan efter vadsom är bäst för barnet.I syfte att motverka s.k. umgängessabotage föreslås ipropositionen att det i FB införs en särskild regel som slårfast att frågan om barnets behov av kontakt med båda föräldrarnaskall ges en särskilt framträdande plats vid valet avvårdnadshavare.I ett flertal motioner tas upp skilda spörsmål rörandeumgänge. Sålunda framhåller m.fl. (s) i motion1989/90:L410 att det behövs skärpta regler för att tillförsäkraen förälder med umgängesrätt möjlighet att faktiskt utövaumgänget samt att den som saboterar umgängesrätten bör fråntasvårdnadsrätten om detta inte är i strid med barnets bästa.Motionärerna yrkar (yrkande 3 delvis) att det anförda gesregeringen till känna.I motion 1990/91:L10 av m.fl. (fp)(yrkande 2 delvis) begärs sådan ändring i 6 kap. 15 § förstastycket FB att det av lagtexten framgår dels att umgängesrättenskall tillgodoses efter vad som är bäst för barnet, dels vilkafaktorer som därvid skall beaktas. Motionärerna menar att ensådan lagändring är nödvändig för att få till stånd en störreflexibilitet och en bättre anpassning till förhållandena i detenskilda fallet vid avgörande av umgängesfrågor. I motionenbegärs också (yrkande 7) att det i FB införs en ny bestämmelseav innebörd att rätten -- vid vårdnadshavarens åsidosättande avbarnets behov av umgänge med den andre föräldern -- skallbesluta om ändring i vårdnaden, såvida inte hänsyn till barnetsbästa talar däremot. Liknande krav framställs i motion1989/90:L425 av m.fl. (fp) (yrkande 2 delvis).Martin m.fl. (c) yrkar i motion 1990/91:L9 (yrkande 3delvis) att en utredning tillsätts med uppgift att föreslåändrade regler rörande umgänge som i större utsträckning tar hänsyn till barnets behov. Motionärerna framhåller atten större flexibilitet är nödvändig vid avgöranden iumgängesfrågor. I motionen pekas vidare på behovet av enrestriktivare tillämpning av umgängesreglerna i vissa fall ochvikten av att stävja s.k. umgängessabotage i vid mening.I motion 1990/91:L13 av () framhålls behovet avstörre varsamhet vid bedömning av frågan om umgängessabotagesamt vikten av att även den umgängesberättigade föräldern bör haett lagfäst ansvar för att umgänget fungerar. Motionären yrkar(yrkande 3) att det anförda ges regeringen till känna.Utskottet vill erinra om att de ändringar i FB som trädde ikraft (prop. 1981/82:168, bet. LU 1982/83:17)gav uttryck för en i väsentliga avseenden ny syn på frågan omumgänge med barn. Umgänget mellan barnet och den förälder sominte har vårdnaden om barnet hade dittills betraktats som enrättighet för föräldern men blev genom lagändringen betecknatsåsom i första hand ett behov för barnet, som det ankommer påvårdnadshavaren att tillgodose så långt det är möjligt.Umgängesrätten skall således bestämmas med utgångspunkt ibarnets behov av nära och goda relationer med båda sinaföräldrar. I den nya lagstiftningen framhävs barnets intresseockså på det sättet, att vid tvist rörande umgänget rätten haratt besluta i frågan efter vad som är bäst för barnet.Nuvarande umgängesregler får, som utskottet tidigareframhållit (se bet. LU 1987/88:33), i sig anses ha en iväsentliga avseenden lämplig utformning. Däremot kan viss kritikriktas mot den praktiska tillämpningen av bestämmelserna.Utskottet har sålunda förståelse för att schablonmässigaumgängesbeslut -- såsom att barnet skall umgås med den intevårdnadshavande föräldern vartannat veckoslut, varannanstorhelg, vartannat sportlov och viss angiven period undersommaren -- kan orsaka svårigheter i praktiken. Stereotypabeslut av denna natur medger inte att umgänget anpassas tillparternas växlande förhållanden. Det är inte hellersäkert att sådant umgänge alltid är det bästa för barnet. Detfinns också risk för att en schabloniserad bedömning avumgängesfrågor leder till att ett barn tillerkännsumgänge med en förälder trots att något umgänge över huvud tagetinte bör förekomma med hänsyn till barnets bästa. Så kanexempelvis vara fallet då den ena föräldern gjort sig skyldigtill ett allvarligt brott mot barnet. Någon undantagslös regelom att umgänge i sådana situationer inte bör komma till ståndbör dock inte uppställas. Umgängesfrågan i dessa fall måsteliksom alltid annars bedömas med utgångspunkt i de särskildaomständigheterna i varje enskilt fall.I anslutning till det anförda vill utskottet påpeka att detförekommer att ett fastställt umgänge inte kommer till stånddärför att umgängesföräldern inte medverkar till umgänget.Enligt utskottets mening är självfallet ett sådant beteende integodtagbart, och i den allmänna debatten harhöjts röster för en strängare syn på förälderns vägran ellerunderlåtenhet att efter bästa förmåga medverka till umgänget.Utskottet är för sin del inte berett att förorda någrasanktionsregler för sådana fall men vill kraftigt understrykabetydelsen av att den föräldern som barnet skall umgås med ocksåverkligen bidrar till att umgänget kan genomföras. En konsekventunderlåtenhet från umgängesförälderns sida kan med hänsyn tillbarnets intressen vara en faktor som bör inverka på bedömningenav frågan om antalet umgängestillfällen.Utskottet anser således i likhet med flera av motionärerna atten större flexibilitet och anpassning till förhållandena i detenskilda fallet är önskvärd vid avgörande av umgängesfrågor. Detfinns därför starka skäl för att vikten av en individuellprövning bör komma till klarare uttryck än för närvarande.Utskottet vill dock erinra om att högsta domstolen i rättsfalletNJA 1988 s. 559 tagit avstånd från schablonmässigt bestämdaumgängestider och framhållit betydelsen av att prövningenföretas under beaktande av omständigheterna i det särskildafallet. Den vidare utvecklingen av praxis på området bör därföravvaktas innan spörsmålet om en mera allmän ändring avumgängesreglerna tas upp till prövning. Med hänsyn till vad somanförs i propositionen anser sig utskottet kunna utgå från atten utvärdering av rättspraxis i umgängesfrågor kommer till ståndi lämpligt sammanhang.Det anförda innebär att utskottet inte kan ansluta sig tillförslagen i motion L10 yrkande 2 delvis och motion L425 yrkande2 i motsvarande del. Motionsyrkandena avstyrks alltså i dessadelar.Vad härefter gäller frågan om s.k. umgängessabotage villutskottet erinra om att utskottet vid upprepade tillfällen hargivit uttryck åt uppfattningen att det ligger helt i barnetsintresse att dess behov av kontakt med båda föräldrarnatillgodoses genom ett väl tilltaget umgänge med den förälder sominte har vårdnaden. Umgängets betydelse har också kommit tilluttryck i FB genom bestämmelsen om att vårdnadshavaren har ettansvar för att barnets behov av umgänge med den andra förälderntillgodoses. Självfallet måste samhället därför se allvarligt pååtgärder från vårdnadshavarens sida som syftar till attomintetgöra eller försvåra för barnet att umgås med den andraföräldern. Då den nämnda regeln infördes uttaladeutskottet att den omständigheten att en vårdnadshavarekonsekvent försöker försvåra umgänget talar för att hans ellerhennes lämplighet som vårdnadshavare kan behöva omprövas. Enligtvad utskottet vidare framhöll borde umgängesrättens betydelseockså uppmärksammas vid valet av vårdnadshavare, och domstolenborde, om inte barnets bästa föranleder annat, tillvårdnadshavare förordna den av föräldrarna som kan antas bästfrämja ett nära och gott umgänge med den andra föräldern.Trots att samhällets syn på umgängessabotage således klartmarkerats förekommer det fortfarande inte så sällan attvårdnadshavaren på olika sätt försöker hindra kontakter mellanbarnet och den andra föräldern. Att sådana fall förekommer tordemånga gånger ha sin förklaring i konflikter mellan föräldrarnasom uppstått i samband med deras separation. Den ökade satsningpå samförståndslösningar som avses komma till stånd kandärför leda till att umgängessabotage blir mindre vanliga iframtiden. Det oaktat delar utskottet departementschefensuppfattning att omedelbara åtgärder är påkallade i syfte attvårdnadshavarens ansvar för ett fungerande umgänge med den andraföräldern skall ytterligare betonas.Det anförda leder utskottet till den uppfattningen att någonsådan översyn som begärs i motion L9 (yrkande 3 delvis) förnärvarande inte är påkallad, och utskottet avstyrker därförbifall till motionen i denna del.I vissa motioner har framförts krav på att vårdnaden mer ellermindre automatiskt överflyttas till den andra föräldern närvårdnadshavaren motsätter sig att barnet får träffa den andraföräldern. Utskottets anser dock inte att en sådan regel börkomma i fråga och då främst av den anledningen att den inte gerutrymme för erforderlig bedömning av omständigheterna i detenskilda fallet. Enbart det förhållandet att en förälder ärovillig att låta barnet träffa den andra föräldern behöver inteinnebära att det föreligger ett umgängessabotage. Föräldernshandlande kan, som påpekas i propositionen, ha sin grund i ensträvan att söka skydda barnet från att utsättas för övergreppeller annars råka illa ut. Olika skäl kan vidare tala för att enförälder som gjort sig skyldig till umgängessabotage trots alltframstår som den mest lämpliga vårdnadshavaren med hänsyn tillbarnets bästa. En betydligt bättre lösning är enligt utskottetsmening den i propositionen föreslagna bestämmelsen attdomstolarna vid bedömande av vårdnadsfrågan skall fästa avseendesärskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med bådaföräldrarna. Att barnets behov av kontakt med båda föräldrarnapå detta sätt ges än mer framträdande plats ligger helt i linjemed de av utskottet gjorda uttalandena och ger möjlighettill erforderlig flexibilitet vid bedömningen av vårdnadsfrågor.En sådan regel får naturligtvis sin huvudsakliga betydelse dåfråga uppkommer om en överflyttning av vårdnaden till den andraföräldern, eftersom det då kan konstateras hur umgänget mellanbarnet och föräldrarna i realiteten har fungerat. Är detklarlagt att en förälder utan godtagbara skäl har försöktförsvåra eller omintetgöra ett umgänge mellan barnet och denandra föräldern kan detta tala för att vårdnaden böröverflyttas. En förutsättning är givetvis att den sistnämndaföräldern då är beredd att medverka till att barnet får behållaen god och nära kontakt med den förälder som eventuellt skallfråntas vårdnaden. Av betydelse är också att domstolen vidtillämpningen av den nya regeln försöker få en bild av orsakernatill varför den ena föräldern försökt motarbeta ett umgänge.Med det anförda tillstyrker utskottet förslaget ipropositionen och avstyrker bifall till motionerna L410 yrkande3 i denna del, L10 yrkande 7 och L425 yrkande 2 i motsvarandedel, samt L13 yrkande 3 i den mån motionerna inte kan ansestillgodosedda med vad utskottet anfört.I motion 1990/91:L10 av m.fl. (fp) tas uppen fråga om straffrättsligt ansvar vid umgängessabotage. Någonsådan bestämmelse finns inte i brottsbalken.Enligt 7 kap. 4 § kan däremot en umgängesberättigadförälder som obehörigen skiljer barnet från vårdnadshavarendömas för egenmäktighet med barn.Motionärerna begär (yrkande 13) att ett nytt stycke införs i7kap. 4§ av innebörd att barnets vårdnadshavarevid umgängessabotage kan dömas för egenmäktighet med barn.Liknande krav framställs i motion 1989/90:L425 av BengtWesterberg m.fl. (fp) (yrkande 2 delvis).Som redan nämnts har vårdnadshavaren enligt 6 kap. 15 § FB ettansvar för att barnets umgänge med bl.a. den andra föräldern sålångt möjligt tillgodoses. I syfte att motverka umgängessabotagehar utskottet förordat att en bestämmelse tas in i FB omatt domstolarna vid bedömande av vårdnadsfrågan skall fästaavseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontaktmed båda föräldrarna. Att därutöver införa en straffrättsligsanktion för en vårdnadshavare på sätt som begärts i motionernaskulle enligt utskottets mening föra alltför långt. Utskottetavstyrker följaktligen motionerna L425 yrkande 2 i denna del ochL10 yrkande 13.Utskottet behandlar i detta sammanhang också motion 1990/91:L6av m.fl. (s), vari begärs ett tillkännagivande omatt FB bör kompletteras med en bestämmelse som gör det möjligtatt förordna om umgängesrätt även i samband med beslut omgemensam vårdnad.Motionärens önskemål ger utskottet anledning att erinra om attnuvarande regler i FB om gemensam vårdnad bygger på attföräldrarna är överens om att dela det rättsliga ansvaret förbarnet. I praktiken är det också nödvändigt att föräldrarna ivart fall huvudsakligen kan handla i samförstånd när det gälleralla spörsmål som rör barnet och således också i fråga ombarnets umgänge med den förälder som det inte bor hos. Enlagreglering av umgängesrätt vid gemensam vårdnad som gerdomstol möjlighet att slita eventuella umgängestvister mellanföräldrarna kan därför knappast anses förenlig med tankarnabakom vårdnadsreglerna. Frågan om umgängesrätt kan dock komma iett något annorlunda läge genom det i propositionen framlagdaoch av utskottet ovan tillstyrkta förslaget om att gemensamvårdnad skall kunna komma i fråga även i de fall en förälderönskar få ensam vårdnad men ändå ser gemensam vårdnad som etttänkbart alternativ. Man kan då inte längre bortse från riskenför att det i vissa fall kan bli svårt för föräldrar att kommaöverens om umgänget. Utskottet har därför viss förståelse förmotionärernas önskemål, men konstaterar att det inte nu finnsunderlag att bedöma om det föreligger ett reellt behov av enreglering av umgängesrätten vid beslut om gemensam vårdnad.Enligt utskottets mening finns det därför skäl att avvaktaerfarenheterna från tillämpningen av den nya bestämmelsen underen tid. Motion L6 bör således inte föranleda någon riksdagensåtgärd.Som ovan berörts kan en förälder enligt 6 kap. 6 eller 7 § FBbegära omprövning av vårdnaden. Sådan begäran kanframställas efter att ett tidigare avgörande harvunnit laga kraft.I propositionen bereds tillfälle att ta del av vadsom däri anförs om rätten till omprövning. Departementschefenkonstaterar att nuvarande regler om omprövning kan ge utrymmeför missbruk, eftersom en part genast efter det att ett mål omvårdnad eller umgänge har vunnit laga kraft kan väcka ny talan isamma sak. I propositionen diskuteras därför frågan huruvida enbestämmelse bör införas i FB som tar sikte på nämnda situationoch som skulle ge domstol möjlighet att avvisa eller ogilla entalan som väckts inom , kanske , efter det atten tidigare talan prövats. En sådan regel förutsätter dock,framhålls det, såväl att domstolen har kännedom om det tidigareavgörandet, som att domstolen på grundval av innehållet istämningsansökan kan avgöra om den nya talan är obefogad ellerinte. I de fall en ny talan är befogad bör enligtdepartementschefen en ny prövning komma till stånd. I annat fallskulle man få ge avkall på den grundläggande principen attvårdnads- och ungängesfrågan skall lösasefter vad som är bäst för barnet. De svårigheter som skulleuppkomma för domstolen genom att redan vid stämningsansökansingivande tvingas avgöra om talan är obefogad eller inte gerenligt departementschefen anledning till tvekan införmöjligheten att begränsa rätten till omprövning. Vidareframhålls att -- med hänsyn till domstolens utredningsansvar --utrymmet för tillämpning av regler som går ut på att en talanomedelbart kan avslås eller ogillas är begränsat i mål omvårdnad och umgänge. Departementschefens slutliga bedömning ärdärför att några ändringar av reglerna om omprövning avvårdnadsavgöranden inte bör göras.Frågor som gäller begränsningar i rätten att fåvårdnadsavgöranden omprövade behandlas i två motioner. I motion1989/90:L416 av och (båda m)begärs (delvis) förslag om åtgärder för att säkra föräldrars ochbarns umgängesrätt. Motionärerna framhåller att det förhållandetatt en förälder som förlorat en vårdnads- och umgängesprocessomedelbart sätter i gång en ny sådan process förvärrarsituationen ytterligare för såväl barnet som föräldrarna. Enligtmotionärerna bör denna situation motverkas genom att en viss tidskall förflyta från det att domen i vårdnadsfrågan vinner lagakraft till dess frågan kan prövas på nytt.I motion 1990/91:L13 av () anförs attmöjligheten att omgående begära en ny prövning av envårdnadsfråga skapar osäkerhet och otrygghet för barnen. Somskäl mot inskränkningar har enligt motionären anförtsdomstolarnas svårigheter att ha kännedom om tidigare avgörandensamt svårigheterna att ta ställning till om den nya talan ärbefogad. Genom att fordra att tidigare avgöranden skall anges istämningsansökan och genom krav på nya grunder kan dessa riskerelimineras, menar motionären. I motionen yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad som sålunda anförts ombehovet av inskränkning i rätten till omprövning av beslut ivårdnadsfrågor (yrkande 4).Enligt utskottets mening torde en allmän samstämmighet råda ifråga om önskvärdheten av att reglerna om talerätten i mål omvårdnad och umgänge inte missbrukas. Behovet av någon form avbegränsning av rätten till omprövning i vårdnadsmål måste dockvägas mot såväl de principiella betänkligheter som medutgångspunkt i barnets intresse gör sig gällande vid enbegränsning av omprövningsrätten som de svårigheter fördomstolen som en regel av angivet slag skulle medföra. Utskottetvill också framhålla att effekterna av den nya regeln i FB somsyftar till att motverka umgängessabotage i väsentlig mån skullekunna gå förlorade om vårdnaden kunde omprövas först efter enviss tidsperiod. Vid en samlad bedömning kommer utskottet försin del till samma slutsats som departementschefen, nämligen attövervägande skäl talar för att några ändringar av reglerna omomprövning inte bör göras. Utskottet avstyrker således bifalltill motion L416 i denna del och motion L13 yrkande 4.6.2. Upplysningar om barnetI propositionen föreslås att en särskild regel införs i6kap. 15§FB av innebörd att vårdnadshavaren skall varaskyldig att lämna bl.a. umgängesföräldern sådana upplysningarrörande barnet som kan främja umgänget, såvida inte särskildaskäl talar emot det.I den under den allmänna motionstiden väckta motionen1989/90:L425 av m.fl. (fp) framförs krav(yrkande 2 delvis) på att ändringar bör göras i FB för attförstärka umgängesrättens innehåll genom attumgängesrättsföräldern ges lagfäst rätt att få information iviktigare angelägenheter som rör barnets hälsa och framtid.Kraven följs upp i den med anledning av propositionen väcktamotionen 1990/91:L10 av m.fl. (fp), varikonstateras att yrkandet i motion L425 till viss del ärtillgodosett genom propositionens förslag. I motion L10 (yrkande2 delvis) yrkas dock att den i propositionen föreslagnabestämmelsen ändras så att det av lagtexten framgår attupplysningsskyldigheten även avser upplysningar som berörbarnets hälsa eller framtid.Karl-Gösta och (båda m) framhåller imotion 1990/91:L5 (delvis) vikten av att den föreslagnaupplysningsskyldigheten för vårdnadshavaren inte får leda tillatt kontakter med exempelvis skolan endast upprätthålls medvårdnadshavaren. Enligt motionärerna är det mycket viktigt attbåda föräldrarna får möjlighet att erhålla direktinformation. Imotionen begärs ett tillkännagivande i enlighet med det anförda.I motion 1990/91:L13 av () poängteras att barnetkan lämna information om sig själv från ganska tidig ålder ochatt sådan information är mer värdefull. Därigenom undviks densituationen att sådan information om barnet lämnas ut som barnetsjälv inte önskar. Motionären begär i yrkande 2 etttillkännagivande härom.Utskottet har ovan understrukit vikten av att barnet har godakontakter med såväl den vårdnadshavande föräldern somumgängesföräldern. Den i propositionen föreslagna regeln omvårdnadshavarens upplysningsskyldighet skall enligt utskottetsmening ses som ytterligare ett led i strävandena att främjasådana kontakter. Av propositionen framgår att föreskriften tarsikte på upplysningar om förhållanden som på ett mera ingripandeeller betydelsefullt sätt påverkar barnets nuvarande ellerframtida situation. Det kan exempelvis vara fråga om barnetshälsa, skolgång, uppehållsort, feriearbete eller särskildafritidsintressen. Utskottet konstaterar attupplysningsskyldigheten således avser en mångfald situationerdär upplysningarna kan främja umgänget. Enligt utskottets meningär det därför inte lämpligt att i lagtexten särskilt regleravissa förhållanden, såsom begärts i motion L10, utan regeln börges den mer allmänna utformning som föreslagits i propositionen.Därmed tillstyrker utskottet propositionens förslag i nubehandlad del och avstyrker bifall till motionerna L425 yrkande2 och L10 yrkande 2 i dessa delar.Med anledning av de i motion L5 framförda farhågorna villutskottet understryka att regeln om vårdnadshavarensupplysningsskyldighet givetvis inte är tänkt att leda till någoninskränkning i fråga om de kontakter som börfinnas mellan exempelvis skolan och den inte vårdnadshavandeföräldern. Bestämmelsen skall i stället ses som en ökadmöjlighet för umgängesföräldern att få information om barnet.Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att motion L5 i nubehandlad del inte påkallar någon åtgärd.Vad härefter angår de synpunkter som förs fram i motion L13kan utskottet helt ansluta sig till uppfattningen att det ärönskvärt att barnet självt lämnar information tillumgängesföräldern. Den i propositionen föreslagnaupplysningsplikten utesluter inte att barnet informerarföräldern om vad som det tycker är betydelsefullt.Upplysningsplikten är som nämnts inte heller undantagslös.Skyldigheten för vårdnadshavaren att lämna upplysningar gällersålunda inte om särskilda skäl talar emot det. Sådana skäl kanföreligga exempelvis när det är fråga om uppgifter som ett barnhar lämnat vårdnadshavaren i förtroende och uppgifterna i sig ärav betydelse för umgänget men som barnet inte vill att den andraföräldern skall få kännedom om. Utöver det anförda bör enligtutskottets mening motion L13 yrkande 2 inte föranleda någonriksdagens åtgärd.Utskottet behandlar i detta sammanhang även yrkande 7 i motion1989/90:L410 av m.fl. (s), vari tas upp frågan omsekretesskyddet i allmänhet för barn. Motionärerna framhålleratt gällande sekretesskydd genom anknytningen till vårdnadenleder till att den från vårdnaden skilde föräldern drabbas påett orättfärdigt sätt. Även icke vårdnadshavande förälder måsteenligt motionärerna ha möjlighet att engagera sig i sina barnsliv. Vid barns sjukhusvistelse, skolgång och utbildning ärinformationen till umgängesföräldern starkt begränsad ellerdelvis omöjliggjord. De negativa effekterna som nuvarandesekretesskydd medför innebär enligt motionärernas mening enallvarlig försvagning av barnets sociala nätverk.