bet · GE01LU13 · 1990-11-22 00:00:00 — Utskottet har vidare uttalat att det förslag attfrikoppla socialnämnden från arbetet med vårdnads- ochumgängesutredningar, som lagts fram av utredningen om barnensrätt i betänkandet (SOU 1987:7) Barnets rätt 3 i syfte atteffektivisera och påskynda utredningsförfarandet, kan utgöra entänkbar lösning av ifrågavarande problem.De förslag som läggs fram i propositionen överensstämmer ihuvudsak med vad utredningen om barnens rätt förordat, ochutskottet anser att det finns starka skäl för att förslaget börgenomföras. Den föreslagna ordningen medför inte bara att tidkan sparas i en i många fall redan av andra orsaker utdragen ochför parterna plågsam process utan också att man slipperprocessandet inför socialnämnden. Som redovisas i propositionenär det nämligen inte ovanligt att parter och ombud företräderinför nämnden och där framför synpunkter på utredningen.Utskottet ifrågasätter inte att det i socialnämnderna finnskompetens som kan vara värdefull i vårdnadstvister. Motsocialnämndernas betydelse i vårdnadssammanhang står emellertiddet starka intresset av att utredningsförfarandet i tvister omvårdnad och umgänge effektiviseras och påskyndas.Med det anförda tillstyrker utskottet förslaget ipropositionen att vårdnadsutredningar skall genomföras utansocialnämndernas medverkan och avstyrker följaktligen bifalltill motion L4 yrkande 4. Ställningstagandet innebär attönskemålen i motion L416 i denna del är tillgodosedda.Frågor om handläggningstider för vårdnadsutredningarna tas uppi flera motioner. I motion 1989/90:L425 av . (fp) framhålls som särskilt önskvärt attvårdnadsutredningar bedrivs skyndsamt, dock utan att ge avkallpå kvaliteten. Enligt motionärerna bör som ett riktmärke gällaatt utredningen bör vara klar inom tre--. Måletskulle kunna uppnås om domstolarna fick ökade möjligheter attstyra vårdnadsutredningarna och den tid inom vilken de skallslutföras. Motionärerna begär att det anförda skall gesregeringen till känna (yrkande 2 delvis).Liknade synpunkter framförs i motion 1990/91:L10 av BengtHarding m.fl. (fp). Motionärerna framhåller betydelsen avatt handläggningstiden för vårdnadsutredningar förkortas. Enligtmotionärerna bör kravet på skyndsamhet komma till uttryck direkti lagtexten. I motionen yrkas att 6 kap. 19 § första stycket FBi förslaget skall ges följande lydelse: "Rätten skall se tillatt frågor om vårdnad och umgänge skyndsamt blir tillbörligtutredda" (yrkande 4).I motion 1989/90:L410 av m.fl. (s) begärstillkännagivande om vad i motionen anförts om behovet avlagstiftning som innebär att vårdnadsutredningar skall varaavslutade (yrkande 2). I motionen framhålls attdet är av stor betydelse att tidsåtgången förvårdnadsutredningar nedbringas.Också i motion 1990/91:L4 av m.fl. (v)betonas behovet av att frågor som gäller vårdnad och umgängehandläggs så fort som möjligt och att frågorna prioriteras.Enligt motionärerna är det rimligt att rätten får en möjlighetatt sätta en tidsgräns när utredningen skall vara klar. Imotionen yrkas att beslutar om införandet av entidsgräns för vårdnadsutredningar, om det inteföreligger synnerliga skäl för en längre utredningstid (yrkande5).Motionärernas önskemål om skyndsamhet vid vårdnadsutredningarligger helt i linje med utskottets ovan återgivna uttalanden.Önskvärdheten av att vårdnadsutredningar bedrivs skyndsamt måstedock vägas mot intresset av att utredningarna håller enkvalitativt godtagbar nivå. Eftersom möjligheterna attåstadkomma en tillfredsställande utredning kan variera från falltill fall torde enligt utskottets mening någon strikt tidsgränsför slutförandet av utredningen inte kunna ställas upp. Även iframtiden måste det accepteras att vårdnadsutredningar tar olikalång tid att slutföra. Det bör då också kunna överlåtas åtdomstolen att med beaktande av behovet av skyndsamhet fastställavilka tidsfrister som bör gälla från fall till fall. I likhetmed departementschefen vill utskottet dock påpeka att enhandläggningstid på ofta torde kunna varaett rimligt riktmärke. En sådan tid överenstämmer också med vadJO uttalat.Att utskottet således inte kan tillstyrka att det i lagtextenställs upp en fast tidsgräns för vårdnadsutredningar innebärinte att utskottet ställer sig avvisande till motionärernastanke att behovet av skyndsamhet bör uttryckligen markeras.Tvärtom anser utskottet det angeläget att det av FB klartframgår vilken betydelse det har att vårdnadsutredningarnabedrivs med största möjliga skyndsamhet. Det är också viktigtmed en markering av den roll som domstolen har att spelahärvidlag. Enligt utskottets mening är det nämligenbetydelsefullt att domstolen -- inte minst i de fall då någontidsfrist inte satts ut för utredningsarbetet -- vakar över attärendet inte fördröjs på ett onöjaktigt sätt. En bestämmelse mednu angivet innehåll bör emellertid lagtekniskt ha en annanutformning än den som förespråkas i motion L10.På grund av det anförda förordar utskottet att de föreslagnabestämmelserna i 6 kap. 19 § andra stycket FB kompletteras meden föreskrift, varigenom rätten åläggs en uttalad skyldighet attse till att skyndsamhetskravet när det gällervårdnadsutredningar tillgodoses. Utskottets sålunda gjordaställningstagande tillgodoser i allt väsentligt önskemålen imotion L425 yrkande 2 delvis, motion L10 yrkande 4, L410 yrkande2 och L4 yrkande 5.I motion 1990/91:L10 av m.fl. (fp) yrkastillkännagivande om vad som i motionen anförts om lämplighetenav att vårdnadsutredningar avslutas med ett förslag (yrkande 5).Motionärerna menar att det finns en risk med att utredaren inteskall behöva avge någon egen slutsats. Om utredaren kallas tillhuvudförhandlingen som vittne och därvid tvingas att framläggasin åsikt om vilken av föräldrarna som är mest lämpad somvårdnadshavare kan detta helt förändra processensförutsättningar. Motionärerna anser mot denna bakgrund att detofta torde vara lämpligt att vårdnadsutredningar utmynnar i ettförslag.I likhet med departementschefen ser utskottet att det finnsbåde för- och nackdelar med att den av socialnämnden utseddetjänstemannen inte skall behöva göra något ställningstagande isamband med utredningen. Bland fördelarna vill utskottetsärskilt nämna att föräldrarna inte behöver uppfattautredningsreslutatet som helt avgörande för utgången i målet.Detta kan i sin tur leda till att motsättningarna mellanparterna åtminstone kan dämpas. I ställetblir det domstolen som får dra slutsatserna avutredningsmaterialet och parterna kan koncentrera sig på attföra fram sin argumentation vid den egentliga processen idomstolen. Detta leder till, såsom också framhålls ipropositionen, att funktionsuppdelningen mellan socialainstanser och domstolar blir mer renodlad. I vissa fall kan detockså vara direkt olämpligt med ett ställningstagande frånutredarens sida. Detta gäller särskilt i de fall då föräldrarnai första hand är inställda på att någon av dem ensam skall havårdnaden men de i andra hand kan tänka sig gemensam vårdnad. Iett sådant fall kan det vara olyckligt om vårdnadsutredarenskall vara skyldig att uttala sig vem av föräldrarna som böranförtros vårdnaden. Självfallet finns det emellertid också falldå det kan vara av stort värde om utredaren redovisar sina egnaståndpunkter. I likhet med departementschefen anser utskottetatt frågan om utredaren skall lämna något förslag till lösningav vårdnads- eller umgängestvisten måste bli beroende avomständigheterna i det enskilda fallet. Utskottet kan motbakgrund av dessa överväganden inte finna skäl för någotuttalande beträffande lämpligheten i att en vårdnadsutredningavslutas med ett förslag. De överväganden som gjorts ipropositionen i denna fråga synes enligt utskottets meningändamålsenliga. Motion L10 yrkande 5 avstyrks därför.I motion 1989/90:L415 av () kritiserasuttrycket tillbörligt utredda i 6 kap. 18 § FB som enligtpropositionen föreslås bli överfört oförändrat till 6 kap. 19 §första stycket. Motionären menar att uttrycket för enpassiv domare. I motionen yrkas att hos regeringenbegär en sådan ändring av bestämmelsen att rätten åläggs enuttalad skyldighet att utreda frågor om vårdnad och umgänge(yrkande 1).Enligt utskottets mening måste motionärens kritik motbestämmelsen bygga på ett missförstånd. Syftet med regeln är --tvärtemot vad motionären hävdar -- att klarlägga att domstolenhar ett eget ansvar för att vårdnads- och umgängesfrågor blirtillfredsställande utredda. Denna rättens skyldighet kommer vältill uttryck genom den nuvarande lydelsen av 6kap. 18§första stycket FB (6kap. 19§ första stycket enligtpropositionens förslag). Utskottet avstyrker därför bifall tillmotion L415 yrkande 1.Vårdnadsutredningarnas innehåll tas upp i motion 1990/91:L7 avEva m.fl. (s). I motionen yrkas tillkännagivande omatt det faktamaterial som skall ligga till grund för domstolensbeslut måste ge en allsidig bild och lyfta fram barnetssituation.Utskottet har ingen annan uppfattning än motionärerna i frågaom vikten av att utredningsmaterialet belyser barnets situationoch ger en allsidig bild av förhållandena i övrigt. En annan sakär att domstolen med den i propositionen föreslagna ordningenskall ha möjlighet att ge vissa ramar för utredningsarbetet,exempelvis i sådana fall då det står klart för alla inblandadeatt endast vissa frågor behöver belysas. Vårdnadsutredningarnakommer även med de nya bestämmelserna att utföras avsocialtjänstemän inom ramen för socialnämndens verksamhet därdet finns rutiner och kunnande i dessa frågor. Enligt utskottetsmening torde något särskilt tillkännagivande omvårdnadsutredningars innehåll inte vara erforderligt. Utskottetavstyrker därför bifall till motion L7.I motion 1990/91:L10 av m.fl. (fp) anförsatt vårdnadsutredningar är avgörande för utgången i vårdnads-och umgängesmålen. Enligt motionärerna bör de därför utföras avsärskilt kompetent personal och barnkompetensen inomsocialtjänstens område måste utvidgas. Ett förslag tillåtgärdsprogram med denna inriktning bör föreläggas riksdagen.Motionärerna yrkar tillkännangivande härom (yrkande 8).Utskottet erinrar om att det nya förfarandet vidvårdnadsutredningar inte innebär några förändringar beträffandevem som i praktiken skall utföra dem. De rutiner och detkunnande i dessa frågor som finns samlade hos de socialamyndigheterna kommer givetvis att tas till vara även med den nyaordningen. Uskottet förutsätter att socialnämnderna också ifortsättningen ser till att tjänstemännen som utförutredningarna har erforderlig kompetens. Det bör ävenunderstrykas att har tillsyn över verksamhetenvid de sociala myndigheterna. Styrelsen skall också följa ochvidareutveckla verksamheten och får utfärda allmänna råd tillmyndigheterna. Utskottet kan således inte vare sig mot bakgrundav det nya förfarandet för vårdnadsutredningar eller eljestfinna skäl för det i motionen begärda åtgärdsprogrammet.Utskottet avstyrker därför bifall till motion L10 yrkande 8.9. Interimistiska beslutI 6 kap. 20 § FB stadgas att rätten i mål eller ärenden omvårdnad eller umgänge, för tiden till dess lagakraftvunnetavgörande föreligger, får besluta om vårdnad eller umgänge eftervad rätten finner skäligt. Innan ett sådant interimistisktbeslut får meddelas skall motparten ha haft tillfälle att yttrasig. Rätten kan ockå inhämta upplysningar från socialnämnden,s.k. Ett interimistiskt beslut får verkställas påsamma sätt som en dom som har vunnit laga kraft men kan när somhelst ändras av rätten.I propositionen föreslås att ett interimistiskt beslut ivårdnadsmål i stället för att gälla vårdnaden skall kunna avsevem barnet skall bo tillsammans med. Det får enligt förslagetankomma på domstolen att efter vad som är bäst för barnet ivarje enskilt fall avgöra huruvida det interimistiska beslutetskall ta sikte på vårdnaden eller endast avse vem barnet skallbo tillsammans med till dess vårdnadsfrågan är slutligen löst.Förslaget kommer till uttryck i lagtexten som ett tillägg till 6kap. 20 § första stycket vari också föreslås en särskild erinranom att rättens beslut skall ha sin utgångspunkt i vad som ärbäst för barnet.I motion 1989/90:L410 av m.fl. (s) yrkastillkännagivande om förtydliganden av lagtexten så att rättenäven under pågående process skall besluta om forsatt umgänge(yrkande 3 delvis). I motionen anförs att det interimistiskabeslutet skall avse barnets bostad och inte vårdnaden.I motion 1989/90:L416 av och (båda m) yrkas att hos regeringen begär förslag omåtgärder bl.a. så att domstolarna så långt som möjligt skallundvika att fatta interimistiska beslut om vårdnad. Om det ändåär nödvändigt med sådana avgöranden anser motionärerna attdomstolen endast skall besluta var barnet skall bo.De interimistiska besluten tas också upp i motion 1989/90:L425av m.fl. (fp). I motionen anförs att mångaproblem är förknippade med sådana beslut. I lagen föreskrivsendast att beslutet skall vara "skäligt", och någon kopplingtill vad som är bäst för barnet finns inte. Enligt motionärernaär det framför allt angeläget att det skapas möjlighet att ivårdnadstvister interimistiskt förordna om vem av föräldrarnasom skall inneha den faktiska vårdnaden, utan att någon ändringav det rättsliga ansvaret görs beträffande föräldrarnasgemensamma vårdnad, om det är bäst för barnet. Genom ett beslutsom avser enbart barnets bostad skulle det gå att undvika ettmer eller mindre prejudicerande beslut i vårdnadsfrågan på ettstadium då utredningen ännu är ofullständig. Motionärerna menarockså att man inte heller bör bortse från att ett sådantbegränsat beslut också kunde öka möjligheten för parterna attbli ense om hur vårdnaden om barnet skall ordnas. I motionenbegärs tillkännagivande om ny lagstiftning i enlighet med detanförda (yrkande 2 delvis).Utskottet konstaterar att det , inte minst genommotioner i , har riktats kritik mot systemet medinterimistiska beslut som gäller vårdnaden (se bl.a. bet. LU1987/88:33 och 1988/89:LU33). Kritiken har främst avsett detförhållandet att de interimistiska besluten har en styrandeinverkan på de slutliga avgörandena i vårdnadsmålen trots attbesluten fattas på ett bristfälligt underlag. Utskottet ser medtillfredsställelse på att det nu har lagts fram ett förslag tilllösning och konstaterar att detta står i överensstämmelse medvad utskottet uttalade i samband med dåaktuella ändringar i FBs bestämmelser om vårdnad och umgänge(prop. 1981/82:168, bet. LU 1982/83:17). Utskottet anfördedärvid bl.a. att även med den i den då aktuella propositionenföreslagna möjligheten för domstolen att infordra snabbyttrandefrån socialnämnden inför ett interimistiskt beslutbeslutsunderlaget kan vara bristfälligt. En möjlighet fördomstolen att inskränka det interimistiska beslutet till attavse enbart barnets bostad skulle vara av värde. Genom ettsådant beslut skulle enligt utskottet undvikas ett mer ellermindre prejudicerande beslut i vårdnadsfrågan i ett stadium dåutredningen ännu är ofullständig. Enligt utskottets mening bordeman inte heller bortse från att ett sådant begränsat beslutkanske också kunde öka möjligheterna för parterna att bli enseom hur vårdnaden om barnet skall ordnas. Utskottet ansåg därföratt frågan om att begränsa det interimistiska beslutet påangivet eller motsvarande sätt förtjänade att övervägasytterligare, vilket sålunda nu har gjorts.Enligt utskottets mening innebär det nu aktuella förslaget åtminstone till viss del kan komma till rätta med deolägenheter som de interimistiska besluten inneburit och som nuåter påtalats i motionerna L410, L416 och L425. Till förmån förförslaget talar, som departementschefen framhåller, inte minstden psykologiska effekt för föräldrarna som kan bli följden avatt det interimistiska beslutet blir mindre ingripande.Utskottet tillstyrker således förslaget i denna del. Utskottetsställningstagande innebär att motion L410 yrkande 3 delvis,motion L416 delvis och motion L425 yrkande 2 delvis ärtillgodosedda.Spörsmål om s.k. snabbyttranden tas upp i två motioner. Imotion 1989/90:L425 av m.fl. (fp) anförs att deinterimistiska besluten i vårdnadsmålen ofta fattas utan att ensnågot sådant yttrande har inhämtats från socialnämnden, ochmotionärerna yrkar tillkännagivande om ny lagstiftning i syfteatt undanröja dessa brister (yrkande 2 delvis).I motion 1990/91:L10 av m.fl. (fp) anförsatt de interimistiska besluten kräver ett bättre beslutsunderlagför domstolarna och att rätten alltid skall inhämta upplysningarfrån socialnämnden inför sådana beslut. I motionen yrkas attdenna skyldighet skall komma till uttryck i 6 kap. 20 § andrastycket FB (yrkande 6).Utskottet vill erinra om att den genom motionerna väcktafrågan övervägdes i samband med att möjligheten tillsnabbyttranden infördes (prop. 1981/82:168, bet. LU1982/83:17). Föredragande statsrådet framhöll därvid attlagtexten borde utformas så att det läggs i domstolens hand atti det enskilda fallet bestämma om upplysningar snabbt skallinhämtas från socialnämnden och att det ligger i sakens naturatt denna möjlighet borde begagnas främst i de fall där parternainte är ense om vem som skall ha vårdnaden till dessfrågan blir slutligt avgjord. Vad som sålunda anfördes ipropositionen föranledde inga uttalanden från sida.Utskottet utgår från att motionärernas förslag endast tarsikte på fall där vårdnadsfrågan är tvistig. Också för detvistiga målen vill utskottet ifrågasätta behovet av en sådanbestämmelse. Enligt vad utskottet erfarit torde det endast iuppenbara fall och undantagsvis förekomma att domstolen fattarett interimistiskt beslut utan tillgång till ett snabbyttrandefrån socialnämnden. Någon anledning till antagande attdomstolarna underlåter att införskaffa snabbyttrande i de falldå ett sådant kan vara meningsfullt finns därför inte. Utskottetkan med hänsyn härtill inte finna att någon ändring i 6kap.20§ FB är erforderlig. På anförda skäl avstyrker utskottetbifall till motion L425 yrkande 2 i denna del och motion L10yrkande 6.Utskottet övergår härefter till att behandla frågor som gällermotiveringen av interimistiska beslut och domar om vårdnadoch umgänge som tas upp i två motioner.I motion 1989/90:L415 av () begärs sådanaändringar i FB att motiveringen av interimistiska beslut blirutförligare och klarare för parterna (yrkande 3). Enligtmotionären händer det alltför ofta att interimistiska beslut omvårdnad och umgänge är synnerligen knapphändiga.I motion 1990/91:L12 av m.fl. (mp) påstås atti de allra flesta fall skäl saknas i domar som gäller vårdnadoch umgänge. Enligt motionärerna skulle det för parterna varalättare att acceptera utgången och avstå från att överklaga omskälen angavs. Vid överklagande får parterna vägledning hurbeslutet skall angripas om skälen anges. I motionen yrkas sådanaändringar i FB att domstolarna åläggs att ange domskäl ivårdnads- och umgängestvister (yrkande 2).Bestämmelser om motivering av domar och beslut finns irättegångsbalken (RB). 7§ RB skall domavfattas skriftligen och i skilda avdelningar ange bl.a.domslutet, parternas yrkanden och invändningar, deomständigheter varå dessa grundas samt domskälen med uppgift omvad i målet är bevisat. I fråga om beslut som inte är slutliga,bl.a. interimistiska beslut, gäller att de skall tas upp idomstols protokoll om de inte skall sättas upp särskilt, ochenligt 17kap. 13§ RB skall de i den mån det erfordras angede skäl varå de grundas. Utskottet utgår från att domstolarnagivetvis följer RBs regler och finner inte skäl till någrainitiativ från sida. Utskottet avstyrker följaktligenbifall till motion L415 yrkande 3 och motion L12 yrkande 2.10. Barns ställning i mål om vårdnad och umgängeEtt flertal motionsyrkanden gäller barns talerätt samt rätttill ombud och biträde i vårdnads- och umgängesmål. Förslag omsådana rättigheter lades fram av utredningen om barnetsrätt i betänkandet (SOU 1987:7) Barnets rätt 3. Utredningensförslag innebar att barn fr.o.m. skall få talerätti mål om vårdnad och umgänge, dvs. bli en med föräldrarna iprincip likvärdig part i sådana mål, och att barn även under 12år skall kunna få ett offentligt biträde som i egenskap av desssärskilda ställföreträdare får föra barnets talan infördomstolar och andra myndigheter.I den promemoria (Ds 1989:52) Vårdnad och umgänge som liggertill grund för den nu aktuella propositionen konstaterades atten hel del remissinstanser som yttrat sig över utredningensbetänkande ställt sig positiva till förslaget men att de flestaändock menat att det inte är lämpligt att barn gestalerätt. I promemorian framhölls mot denna bakgrund attbetydelsen av en talerätt med en sådan åldersgräns blir mycketbegränsad. Vårdnads- och umgängestvister beträffande barn somhar fyllt förekom nämligen, såsom advokatsamfundpekat på i sitt remissvar, inte annat än i sällsynta fall. Medpromemorians inriktning på samförståndslösningar framförtvistelösningar ansågs att frågan om talerätt för barn överhuvud taget fått mindre aktualitet. Med hänsyn härtill ladesnågot förslag om en sådan rätt inte fram. Frågan berörs inteuttryckligen i den nu aktuella propositionen.I motion 1989/90:L410 av m.fl. (s) begärstillkännagivande om lagstiftning som innebär att barn ivårdnadstvister skall få ett eget juridiskt ombud somtillvaratar barnets intresse och framför allt ser till attbarnet inte utsätts för psykisk press i domstolen (yrkande 4).Liknande synpunkter förs fram i motion 1990/91:L12 av ElisabetFranzén m.fl. (mp) vari yrkas att hos regeringen begärförslag till sådant tillägg i FB som innebär att tingsrättenskall utse ett ombud åt barnet i mål om vårdnad och umgänge(yrkande 1). Motionärerna anser att det vore en fördel om intebara föräldrarna utan också barnet hade ett ombud ivårdnadstvister som bara kunde se till barnets bästa och bemötavad föräldrarna framför. När föräldrarna är helt uppfyllda avsin egen tvist kan de ha svårt att inse barnets bästa. Imotionen pekas på att offentligt biträde åt barn förekommerenligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. Enligtmotionärerna bör det åligga tingsrätten att utse ett ombud åtbarnet i tvisten sedan socialnämndens utredning har kommit intill rätten.I motion 1989/90:L416 av och (båda m) och motion 1990/91:L5 av och (båda m) yrkas att hos regeringen begärförslag om åtgärder som bl.a. går ut på att det skall finnas ensärskild ställföreträdare för barnet i fall där föräldrarna intekan enas och där man kan utgå från att barn och föräldrar kan haskilda intressen. Enligt motionärerna bör det ankomma på ettoffentligt biträde enligt rättshjälpslagen att till alla delarbiträda barnet i målet.I motion 1990/91:L4 av m.fl. (v) anförs attpropositionen är vällovlig och i sak positiv. Motionärerna menardock att föräldraperspektivet är för dominerande. När det gällerdessa för barn så viktiga frågor borde i ställetbarnperspektivet vara utgångspunkten exempelvis när det gällerbedömningar av hur den gemensamma vårdnaden skall bestämmas.Enligt motionärerna borde termer som barnbalk, barnens rätt tillsina föräldrar och barnens behov användas. I motionen yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ett barnperspektiv i lagstiftningen (yrkande3).I motion 1990/91:L11 av och (båda fp) erinras bl.a. om de förslag som har lagtsfram av utredningen om barnets rätt. Motionärerna yrkartillkännagivande om att ett lagförslag enligt utredningensriktlinjer bör övervägas av regeringen och föreläggas (yrkande 2).Barnens ställning och inflytande i vårdnadsprocessen tas ocksåupp i motion 1990/91:L9 av m.fl. (c). Motionärernapekar på att barnens möjligheter att påverka val avvårdnadsform, vårdnadshavare och umgänge över huvud taget intediskuteras i propositionen. Enligt motionärernas mening börbarnens synpunkter på vårdnads- och umgängesfrågor tas till varaoch barnens uppfattningar och önskemål tillmätasstörre vikt än . Motionärerna delar den uppfattning somFöreningen i samhället fört fram, nämligen attbarnens ställning i vårdnads- och umgängesmål kan stärkas genomatt barnen får partsställning och processbehörighet medoffentligt biträde i sådana mål.