bet · GE01LU13 · 1990-11-22 00:00:00 — I motionen yrkas att riksdagenhos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift attföreslå förändringar i syfte att stärka barnens ställning ivårdnads- och umgängesmål (yrkande 3 delvis).Enligt utskottets mening hade det varit önskvärt om ipropositionen hade redovisats vilken inställning som regeringenhar till de förslag om talerätt m.m. som lagts fram avutredningen om barnets rätt. Även om förslagen i propositionenär inriktade på samförståndslösningar anser utskottet att maninte kan avskriva de synpunkter som utredningen om barnets rättframfört, i vart fall inte förrän man närmare kan överblickaerfarenheterna av tillämpningen av de föreslagna nya reglerna iFB. I linje med vad som framhålls i motion L9 anser därförutskottet att det finns anledning att överväga en ordning sommedger att barnets uppfattning och synpunkter i vårdnads- ochumgängesmål kan tas till vara på ett mer påtagligt sätt än vadgällande rätt erbjuder. Vidare bör barnens möjligheter att fåett grundläggande inflytande i vårdnads- och umgängesprocesseröka. Enligt utskottets mening är det emellertid inte givet atten talerätt för barnet med formell partställning i processen ochtillgång till offentligt biträde och ombud är den enda tänkbaralösningen. Det kan också finnas andra sätt att ge barnet enstarkare och mer framskjuten position i vårdnads- ochumgängestvister. Utskottet är emellertid inte berett att nu taställning till hur frågan närmare skall lösas. Spörsmålet bördärför övervägas ytterligare i lämpligt sammanhang. Det börankomma på regeringen att bestämma formerna härför.Vad utskottet sålunda anfört bör -- med bifall till motion L9yrkande 3 delvis samt med anledning av motionerna L410 yrkande4, L416 i denna del, L4 yrkande 3, L5 i denna del, L11 yrkande 2och L12 yrkande 1 -- ges regeringen till känna.11. Vissa processuella frågorMål om vårdnad och umgänge samt om överflyttning av vårdnadenhandläggs, såsom tidigare framgått, av de allmänna domstolarna,dvs. i första hand av tingsrätt med möjlighet för den förlorandeparten att överklaga avgörandet till hovrätt och därefter, undervissa förutsättningar, till högsta domstolen. Frågor omverkställighet av allmän domstols avgörande i vårdnads- ochumgängesmål handläggs av förvaltningsdomstolarna, dvs. i förstainstans av länsrätt vars avgörande kan överklagas tillkammarrätt och därefter, under vissa förutsättningar, tillregeringsrätten. När länsrätten förordnar om verkställighet kanden förelägga vite, eller, under särskilda förutsättningar,besluta om polishämtning. Är det fråga om dom eller beslut omvårdnad eller överlämnande av barn, får länsrätten besluta omhämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske ellerom hämtning är nödvändig för att undvika att barnet liderallvarlig skada. Är det fråga om dom eller beslut om umgängemellan barnet och en förälder som inte är vårdnadshavare, fårlänsrätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighetannars inte kan ske och barnet har ett särskilt starkt behov avumgänge med föräldern. Innan länsrätten förordnar omverkställighet får rätten uppdra åt ledamot eller suppleant isocialnämnden eller tjänsteman inom eller annanlämplig person att verka för att den som har hand om barnetfrivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ettsådant uppdrag skall vara slutfört . Har barnetfyllt , får verkställighet inte ske mot dess vilja utom dålänsrätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa.Detsamma gäller, om barnet ännu inte fyllt men har nått ensådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt.Länsrätten kan vägra verkställighet om det är uppenbart attförhållandena ändrats sedan allmän domstol fattade sitt beslutoch det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan omvårdnad eller umgänge tas upp på nytt. Om länsrätten på nuangivna skäl vägrar verkställighet skall vårdnads- ellerumgängesfrågan tas upp av allmän domstol om den som har sökt omverkställighet, dennes motpart eller socialnämnden gör ansökanom detta. Däremot kan länsrätten inte själv påkalla att sakenprövas i allmän domstol. Länsrätten får även i annat fall vägraverkställighet, om det finns risk som inte är ringa för attbarnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas.I motion 1990/91:L4 av m.fl. (v) yrkastillkännagivande om att vårdnads- och umgängestvister skallavgöras av länsrätt i stället för av tingsrätt (yrkande 6).Enligt motionärerna finns störresocialpsykologisk kompetens vid länsrätterna, vilka dessutom harsamarbete med kommunernas socialtjänst.I motion 1989/90:L425 av m.fl. (fp) ochmotion 1990/91:L10 av m.fl. (fp) anförs attverkställighetsbeslut är mycket känsliga eftersom tvånget riktasmot barnet. Verkställighetsprocesserna är mycket beklagliga ochutsätter barnen också för risker inte bara vid direktapolishämtningar. Situationen blir dessutom enligt motionärernaprekär genom att lagen faktiskt tillåter verkställighet även omdet föreligger risk för att barnets hälsa skadas. Motionärernaanser därför att lagen bör ändras så att länsrätten skall kunnavägra verkställighet i samtliga fall när detta inte är förenligtmed barnets bästa. I verkställighetsmålen måste man också sökaen metod för att om möjligt undvika fortsatta tvister. Enmöjlighet skulle därvid enligt motionärerna vara att länsrättenvid vägrad verkställighet med bindande verkan skulle kunnaåterförvisa vårdnads- eller umgängesmålet till allmän domstolför omprövning. Den föreslagna modellen borde enligtmotionärerna få positiva konsekvenser genom att den minimerarett destruktivt dubbelprocessande i läns- och tingsrätt ochdessutom kan förebygga s.k. umgängessabotage.Motionärerna i motion L425 yrkar (yrkande 2 delvis) att vad deanfört om ny lagstiftning skall ges regeringen till känna. Imotion L10 begärs tillkännagivanden om vad i motionen anförts ombeaktande av barnets bästa vid allmän förvaltningsdomstolsverkställighetsbeslut i umgängestvister (yrkande 11) och ommöjlighet att i verkställighetsmål inför allmänförvaltningsdomstol föranstalta om omprövning av vårdnadsfrågani allmän domstol (yrkande 12).Frågor rörande den framtida utformningen av domstolsväsendettogs upp i en inom upprättadpromemoria, (Ds Ju 1989:2) Domstolarna -- enidéskiss. I promemorian diskuterades om inte mål som gällerverkställighet av allmänna domstolars umgänges- ochvårdnadsavgöranden kan föras över från länsrätterna tilltingsrätterna. Sedan promemorian remissbehandlats beslötregeringen att tillkalla en parlamentariskt sammansattkommitté för att se över domstolarnas uppgifter, arbetssätt ochorganisation. Kommittén, som antagit namnet domstolsutredningen,skall enligt sina direktiv (dir. 1989:56) bl.a. undersöka om detär möjligt och lämpligt att låta såväl prövningen av mål omvårdnad och umgänge som frågor om verkställighet av vårdnads-och umgängesavgöranden helt eller delvis koncentreras till iförsta hand allmän domstol. Bakgrunden till denna del avuppdraget är önskemålet om att vissa frågor, som har ett närasamband och som handläggs inom olikadomstolsorganisationer, skall kunna handläggas av samma slagsdomstol.I avvaktan på resultatet av domstolsutredningens arbete ochregeringens ställningstaganden till detta bör enligt utskottetsmening motion L4 yrkande 6 inte föranleda någon riksdagensvidare åtgärd. Motionsyrkandet avstyrks alltså.Av samma skäl bör inte heller motion L10 yrkande 12 samtmotion L425 yrkande 2 såvitt avser länsrätts möjligheter attåterförvisa mål till tingsrätt vid vägrad verkställighetföranleda någon åtgärd från sida. Utskottet avstyrkerdärför bifall också till dessa motionsyrkanden.Enligt utskottets mening kan domstolsutredningens förslagbeträffande handläggningen av verkställighetsärenden fåbetydelse också vid en bedömning av det i motionerna L425 ochL10 upptagna spörsmålet om förutsättningarna för attverkställighet skall få ske. Med hänsyn härtill och då debestämmelser som gäller är väl ägnade att tillgodose attverkställighet inte sker i strid mot barnets bästa saknas enligtutskottets uppfattning behov av något tillkännagivande i fråganfrån sida. Utskottet avstyrker alltså bifall tillmotion L425 yrkande 2 i denna del och motion L10 yrkande 11.Frågor om expertledamot i domstol, behörighetskrav fördomare och utbildning av domare tas upp i tre motioner. Dengängse metoden för att tillföra en domstol särskild sakkunskap iett tvistemål är att domstolen utser en sakkunnig enligt40 kap. . Den sakkunnige fullgör sin uppgiftförst och främst genom att avge ett yttrande till domstolen, menhan kan också delta i de muntliga förhandlingar som förekommeroch höras vid dessa. Den sakkunniges utlåtande och hanseventuella muntliga uppgifter utgör bevisning i målet. Densakkunnige deltar således inte i målets avgörande.Vid huvudförhandling i mål om vårdnad och umgänge skalltingsrätten bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän.Hovrätten är domför med tre lagfarna ledamöter och tvånämndemän. Några särskilda behörighetskrav för domarna ivårdnads- och umgängesmål finns inte. Av förordningen (1979:572)med tingsrättsinstruktion framgår emellertid att sådanaarbetsuppgifter som kräver särskild erfarenhet inte fårtilldelas en tingsfiskal, och en sådan domare får inte ingå irätten om det är fråga om handläggning av ett sådant mål.I motion 1989/90:L425 av m.fl. (fp) anförsatt uppgiften att i tvistiga vårdnads- och umgängesmål utgå frånbarnets bästa kan bli näst intill omöjlig utan barnpsykologiskakunskaper. Enligt motionärerna kan man inte begära att en domareutöver sina långvariga kvalificerade lagstudier också skallhinna tillägna sig omfattande kunskaper om barns utveckling ochbehov i olika åldrar. Vid behov bör rätten därför kunna utökasmed en ledamot med ingående kunskaper om barns utveckling ochbehov. En sådan ledamot kan bli till stort gagn för barn i måldär det fordras ingående kunskaper om barn. I motionen yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts angående expertledamot i domstol (yrkande 1).Liknande synpunkter anförs i motion 1990/91:L10 av BengtHarding m.fl. (fp). Enligt motionärerna är det synnerligenviktigt att domare i s.k. barnmål besitter särskild kompetens.Självklart bör inte relativt oerfarna domare handlägga frågor ominterimistiska förordnanden i sådana mål. De domare som enligtmotionärerna bör ges behörighet att fatta beslut i vårdnads- ochumgängesmål skall vara ordinarie eller vikariera på en sådantjänst. Dessutom anser motionärerna att en expert borde kunnamedverka som domstolsledamot utan rösträtt i mål där barnsvillkor är föremål för bedömning eftersom det är särskiltangeläget att expertkunskap garanteras i sådana mål.Motionärerna anser att regeringen bör lägga fram förslagtill en försöksverksamhet med den angivna inriktningen. Imotionen yrkas att som sin mening ger till känna vad imotionen anförts om domarkompetens vid handläggning av vårdnads-och umgängesmål (yrkande 9) och om expertmedverkan i sådana mål(yrkande 10).I motion 1990/91:L5 av och (båda m) anförs att de förslag regeringen nu har lagt framinnebär att domstolen får en mer framträdande roll än tidigare,bl.a. ett större ansvar att leda arbetet för att i första handnå fram till en samförståndslösning utan dom eller till en domsom båda föräldrarna kan vara ense om. Den nya ordningen ställerstora krav på kunskaper om barn och erfarenhet avvårdnadstvister. Därför bör enligt motionärerna de domare ochnämndemän som handhar vårdnadstvister erhålla speciellutbildning. I fråga om mål avseende vårdnad och umgänge tordedet även vara en fördel att samma personer kontinuerligt handhardessa mål. I motionen yrkas att hos regeringen begärförslag i enlighet med det anförda.Utskottet erinrar om att rättegångsutredningen i betänkandet(SOU 1987:13) Översyn av 3 föreslog bl.a. attdet skulle bli möjligt för tingsrätterna och hovrätterna attförstärka rätten med en eller två expertledamöter i alla slagsmål, dvs. att en generell möjlighet till expertmedverkan idomstolarna skulle öppnas. Utredningens förslag fick ett blandatmottagande hos remissinstanserna, och i proposition 1989/90:71om några processrättsliga frågor tog regeringen avstånd frånförslaget. Föredragande statsrådet anförde därvid bl.a. att detfanns risk för att parterna kan misstänka att en expertledamotunder överläggningen tillför rätten viktiga sakupplysningar somparterna inte fått tillfälle att bemöta, och hon underströk attdet självklart inte var önskvärt att tilltron tilldomstolsväsendet skulle rubbas av den anledningen. Försiktighetborde därför iakttas med att utvidga användningen avexpertledamöter. Vidare ansåg hon att det kan hävdas atthandläggningen blir mer omsorgsfull, allsidig och begriplig omde lagfarna domarna tvingas att sätta sig in i sakfrågorna frångrunden utan experthjälp.Vid riksdagsbehandlingen av den nämnda propositionen våren1990 förklarade sig justitieutskottet i sitt av riksdagengodkända betänkande (bet. 1989/90:JuU32) dela justitieministernsuppfattning. Utskottet uttalade vidare att man ville slå vakt omprincipen om de allmänna domstolarnas breda sakliga kompetensoch den därmed sammanhängande tanken att en domare bör ha en sådjup kunskap och god överblick över det hela juridiska fältetsom möjligt. I ärendet behandlade justitieutskottet även ettmotionsyrkande med förslag till samma konstruktion förexpertmedverkan i mål rörande barn som det i motion L10 (yrkande10). Enligt justitieutskottets uppfattning var den föreslagnaordningen inte lämplig inom domstolsväsendet. Om experten skallmedverka även vid överläggningen och vid utformingen av domenborde han också, uttalade utskottet, ha samma ansvar som enledamot av rätten. Härtill kom också de betänkligheter somutskottet tidigare anfört mot en utvidgning av expertmedverkan idomstol. På anförda skäl avstyrkte justitieutskottet det dåaktuella motionsyrkandet.Enligt lagutskottets mening har några nya omständigheter intetillkommit som bör föranleda att nu frångår sittställningstagande beträffande expertledamöter.Utskottet avstyrker alltså bifall till motionerna L425 yrkande 1och L10 yrkande 10.När det gäller kraven på domare som handlägger mål om vårdnadoch umgänge är det självfallet viktigt att domarna harerforderlig kompetens och erfarenhet men frågan omkvalifikationskraven måste lösas inom ramen för vad som ärmöjligt med utgångspunkt i varje domstols organisation.Utskottet vill vidare peka på att kontinuerligtanordnar kurser och seminarier som riktar sig tilldomstolspersonal. Vid verket finns en särskildutbildningssektion som fastställer ett utbildningsprogram förvarje budgetår. På programmet står bl.a. seminarier omvårdnadsmål som vänder sig till domare vid allmän domstol ochvid förvaltningsdomstol och till advokater med erfarenhet avvårdnadsmål. Syftet med ett sådant seminarium kan t.ex. vara attge deltagarna tillfälle att utifrån sina erfarenheter diskuterahandläggningen av vårdnadsmål samt ge en orientering omforskning med anknytning till sådana mål.På anförda skäl avstyrker utskottet bifall till motion L10yrkande 9 och motion L5 i denna del.12. Övriga frågorEnligt 7 kap. 2 § FB skall förälder fullgöra sinunderhållsskyldighet genom att betala underhållsbidrag tillbarnet, om föräldern inte har vårdnaden om barnet och inteheller varaktigt bor tillsammans med barnet, eller har vårdnadenom barnet gemensamt med den andra föräldern men barnet varaktigtbor tillsammans med endast den andra föräldern. Underhållsbidragfastställs genom dom eller avtal. Talan om underhåll till barntas upp av tingsrätten i den ort där den underhållsskyldige harsitt hemvist. Finns inte någon behörig domstol tas målet upp vidStockholms tingsrätt. Fråga om underhållsbidrag kan väckas äveni samband med mål om fastställande av faderskapet till barn,äktenskapsmål eller mål om vårdnaden om barn. Förunderhållsbidragsberättigade barn kan utgå bidragsförskottenligt lagen (1964:143) om bidragsförskott. Bestämmelsernainnebär att staten förskotterar det underhållsbidrag som denunderhållsskyldige föräldern har att utge. Om detta bidragunderstiger en viss del av basbeloppet utgår ett särskiltutfyllnadsbidrag. Ärenden om bidragsförskott handhas avriksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna.I motion 1989/90:L410 av m.fl. (s) yrkastillkännagivande om lagstiftning som innebär att i tvistiga fallskyldighet att betala underhållsbidrag alltjämt skall bestämmasav domstol men att fastställande av bidragsbeloppets storlekskall ankomma på (yrkande 6).Som inledningsvis redovisats tillkallades år 1986underhållsbidragskommittén med uppgift att göra en översyn avreglerna för underhållsbidrag till barn och bidragsförskott.Kommittén avslutade sitt arbete efter att ha avlämnatbetänkandena (SOU 1990:8 och 1990:48) Samhällsstöd tillunderhållsbidragsberättigade barn del I--III. I betänkandet SOU1990:8 lade underhållsbidragskommittén fram förslag till trealternativa modeller för en förändring avbidragsförskottssystemet. Frågor om underhållsbidrag och om deunderhållsskyldigas situation har kommittén ansett sig intekunna behandla utan har överlämnat dessa frågor till statsrådetLindqvist med hemställan att de övervägs i annat sammanhang.Utredningens betänkande har remissbehandlats, och enligt vadutskottet erfarit kommer man inom att inomkort tillsätta en arbetsgrupp med företrädare frånjustitiedepartementet, ochsocialdepartementet med uppgift att närmare behandlaunderhållsbidragskommitténs förslag. Det fortsattautredningsarbete på området som skall komma till stånd bör inteföregripas genom några uttalanden från sida, ochutskottet avstyrker följaktligen bifall till motion L410 yrkande6.I motion 1990/91:L10 av m.fl. (fp) begärstillkännagivande om ensamstående fäders situation (yrkande17). Motionärerna anför att många frånskilda män med barn oftaberövas sin föräldraroll som de förlorar anknytningentill familj, släkt och vänner. Många män klarar detta dåligt,vilket ofta leder till att de råkar in i missbruk med ohälsa ochkriminalitet som följd. Motionärerna menar att vår kunskap om deensamstående fädernas svåra och utsatta situation för närvarandeär helt otillräcklig. De frånskilda männens problem ochorsakerna härtill måste klarläggas liksom de samhällsekonomiskakonsekvenserna. Därefter bör enligt motionärerna lämpligaåtgärder vidtas för att förbättra deras situation.Utskottet påminner om att behandlade enmotion vari yrkades tillkännagivande om behovet av att stärka deensamstående männens situation. På hemställan av utskottetbeslöt att överlämna motionen tillunderhållsbidragskommittén (se bet. LU 1987/88:33). Som ovannämnts har kommittén inte kunnat behandla bl.a. frågan om deunderhållsskyldigas situation utan överlämnat den tillstatsrådet med begäran att den övervägs i annatsammanhang. I betänkandet (SOU 1990:48) Samhällsstöd tillunderhållsbidragsberättigade barn, del III, har emellertidkommittén redogjort för situationen för särlevande föräldrar medsärskilt låga inkomster.Mot den angivna bakgrunden utgår utskottet från att de problemsom tagits upp i motion L10 kommer att övervägas inom denarbetsgrupp som tillsätts inom för vidarebehandling av underhållsbidragskommitténs förslag. Någon åtgärdfrån sida i saken är följaktligen inte påkallad.Utskottet avstyrker därför bifall till motion L10 yrkande 17.Myndighetsåldern tas upp i motion 1989/90:L412 av ÅsaDomeij m.fl. (mp). I motionen yrkas att som sin meningger regeringen till känna att myndighetsåldern bör sänkas till16 år.År 1969 sänktes myndighetsåldern från 21 till , och sedanden gäller att den som har fyllt är myndig (sebet. LU 1974:12). Några omständigheter som kan motivera enytterligare sänkning av myndighetsåldern kan utskottet intefinna. Utskottet avstyrker därmed bifall till motion L412.Utöver vad utskottet anfört i det föregående föranlederpropositionen och motionerna inte några uttalanden frånutskottets sida. beträffande ny utredning om barnets rättatt avslår motion 1989/90:L414,res. 1 (mp)2. beträffande FNs barnkonventionatt avslår motion 1990/91:L11 yrkande 1,3. beträffande skyldighet att erbjuda samarbetssamtalatt med anledning av motion 1989/90:L409 i denna delantar regeringens förslag till lag om ändring isocialtjänstlagen (1980:620),4. beträffande utformningen av samarbetssamtalatt avslår motion 1989/90:L409 i denna del ochmotion 1990/91:L9 yrkande 1,res. 2 (fp, c, mp)5. beträffande ekonomiskt stöd till kommunernaatt avslår motion 1990/91:L4 yrkande 1,res. 3 (v)6. beträffande utbyggnad av familjerådgivningenatt avslår motion 1990/91:L4 yrkande 2,7. beträffande domstols initiativ till samarbetssamtalatt med anledning av motionerna 1989/90:L415 yrkande2, 1989/90:L416 i denna del och 1989/90:L425 yrkande 2 i dennadel samt med avslag på motionerna 1989/90:L410 yrkande 1,1990/91:L8 yrkande 2 och 1990/91:L10 yrkande 1 antar regeringensförslag till lag om ändring i såvitt avser6kap. 18§,res. 4 (fp)8. beträffande fortsatt gemensam vårdnadatt riksdagendels med anledning av motionerna 1990/91:L9 yrkande 2 och1990/91:L13 yrkande 1 godkänner vad utskottet anfört,dels antar 6kap. 5§ i regeringens förslag till lag omändring i ,9. beträffande gemensam vårdnad för ogifta föräldraratt med bifall till propositionen i denna del ochmed avslag på motion 1990/91:L8 yrkande 1 godkänner vadutskottet anfört,10. beträffande sociala föräldraskapatt avslår motion 1990/91:L10 yrkande 16,res. 5 (fp)11. beträffande umgängesrättens utövandeatt med avslag på motionerna 1989/90:L425 yrkande 2i denna del och 1990/91:L10 yrkande 2 i denna del godkänner vadutskottet anfört,res. 6 (fp)12. beträffande översyn av umgängesreglernaatt avslår motion 1990/91:L9 yrkande 3 i denna del,res. 7 (c)13. beträffande umgängessabotageatt med avslag på motionerna 1989/90:L410 yrkande 3i denna del, 1989/90:L425 yrkande 2 i denna del, 1990/91:L10yrkande 7 och 1990/91:L13 yrkande 3 antar 6kap. 6a§ iregeringens förslag till lag om ändring i ,res. 8 (fp)14. beträffande straffansvar för vårdnadshavarenatt avslår motionerna 1989/90:L425 yrkande 2 i dennadel och 1990/91:L10 yrkande 13,res. 9 (fp)15. beträffande umgängesrätt vid gemensam vårdnadatt avslår motion 1990/91:L6,16. beträffande rätten till omprövningatt med avslag på motionerna 1989/90:L416 i dennadel och 1990/91:L13 yrkande 4 lämnar utan erinran vad som ipropositionen anförts om rätten till omprövning,17. beträffande vårdnadshavarens upplysningsskyldighetatt med bifall till propositionen i denna del ochmed avslag på motionerna 1989/90:L425 yrkande 2 i denna del och1990/91:L10 yrkande 2 i denna del godkänner vad utskottetanfört,res. 10 (fp, c)18. beträffande lagbestämmelsen om ansvaret förumgängesrättenatt antar 6kap. 15§ i regeringens förslag tilllag om ändring i ,res. 11 (fp) - villk. 6 och 10res. 12 (fp) - villk. 13 (fp, c) - villk. 1019. beträffande direktinformationatt avslår motionerna 1990/91:L5 i denna del och1990/91:L13 yrkande 2,20. beträffande sekretesskyddet för barnatt avslår motion 1989/90:L410 yrkande 7,21. beträffande kostnader för umgänge med barnatt med anledning av motionerna 1989/90:L406,1989/90:L410 yrkande 5, 1989/90:L422, 1989/90:L427,1990/91:L5 i denna del och 1990/91:L10 yrkande 3 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,22. beträffande termen faderskapserkännandeatt med avslag på motionerna 1990/91:L3 och1990/91:L10 yrkande 14 antar regeringens förslag tilldels lag om ändring i , såvitt avser 1kap.2--4§§, 2kap. 5§ och 3kap.1 och 3§§,dels lag om ändring i lagen (1985:367) om internationellafaderskapsfrågor,dels lag om ändring i lagen (1979:1001) om erkännande avnordiska faderskapsavgöranden,dels lag om ändring i lagen (1958:642) om blodundersökningm.m. vid utredning av faderskap,dels lag om ändring i lagen (1969:620) om ersättning ivissa fall för utgivna underhållsbidrag,res. 14 (m)res. 15 (fp)23. beträffande faderskapspresumtion vid samboförhållandenatt avslår motionerna 1989/90:L402 och 1990/91:L10yrkande 15,res. 16 (fp, mp)24. beträffande rättsgenetisk undersökningatt avslår motion 1989/90:L423,25.