bet · GE01FiU10 · 1990-12-04 00:00:00 — Vidare tycks överensstämmelse finnas om att detta innebär att enstram finanspolitik måste föras, att skattetrycket måste sänkas och att deoffentliga utgifternas andel av bruttonationalprodukten (BNP) måste minska. Ejheller råder det några skiljaktiga uppfattningar om att den konkurrensutsattasektorn skall vara löneledande och att ansvaret för lönebildningen ytterstmåste åvila arbetsmarknadens parter.En överensstämmelse återfinns också mellan vad som anförs i propositionen ochi här nämnda motioner när det gäller krav på reformer i den offentliga sektornoch utformningen av tillväxtpolitiken. Den viktiga uppgiften när det gäller denoffentliga sektorn är att bryta den snabbakostnadsutvecklingen. Utskottet vill också vad gäller reformeringen av denoffentliga sektorn hänvisa till utskottets avgivna betänkande om denoffentliga sektorn (1990/91:FiU2).Av denna genomgång av propositionen och motionerna Fi7 (fp) och Fi10 (m)framgår att det inom flera områden råder en betydande samstämmighet omhuvuddragen i den allmänna inriktningen av den ekonomiska politiken påmedellång sikt. Vid en konkretisering av vilka specifika åtgärder som krävs gåremellertid på många punkter uppfattningarna isär. Utskottet återkommer tilldetta senare i betänkandet vid behandlingen av skrivelse 50 och därtill hörandemotioner.I tidigare propositioner om den ekonomiska politiken på medellång sikt harföredragande statsrådet redovisat vilka målen är och motiven för dem. Utskottettolkar utelämnandet av måldiskussionen så att frågor rörande målen fullsysselsättning, hög tillväxt, fast penningvärde, balans i utrikesbetalningarna,regional balans, jämn fördelning av levnadsstandarden och vidmakthållandet aven god miljö inte längre ses som kontroversiella. Målen är accepterade av enbred riksdagsmajoritet. Utskottet ser därför inga motiv till att i dettabetänkande föra en diskussion om innebörden av dessa mål (jfr FiU 1987/88:5). Imotion Fi10 (m) framhålls emellertid att när regeringen väljer att peka utinflationen som den viktigaste uppgiften för den ekonomiska politiken så blirdet oklart om regeringen alltjämt ser den fulla sysselsättningen som det högstprioriterade målet.Utskottet vill bestämt avvisa att regeringen har övergivit den fullasysselsättningen som det främsta målet för den ekonomiska politiken. Attinflationsbekämpningen nu sätts i främsta rummet motiveras av att inflationen iSverige måste pressas ned till samma nivå som hos våra konkurrentländer om denfulla sysselsättningen skall kunna försvaras. Det bör här understrykasatt den kanske viktigaste faktorn vid bedömningen av välfärden är omfattningenav arbetslösheten och andelen långtidsarbetslösa. har till skillnadfrån många andra i-länder lyckats undgå en kraftig och i många fall beståendehög arbetslöshet.I ett flertal andra länder har som framhålls i LU90 den höga arbetslöshetenlett till fattigdom och "marginalisering" för stora grupper. Arbetslöshetinnebär en välfärdsförlust i flera avseenden. Samhällsekonomiskt innebär denatt alla resurser inte utnyttjas fullt ut. För den enskilde medför den intebara inkomstbortfall utan också ökade risker för social utslagning, sjukdom ochohälsa. Men välfärdsaspekterna på arbetsmarknaden gäller inte bara denvälfärdsförlust som drabbar de arbetslösa. En hög arbetskraftsefterfrågan ochlåg arbetslöshet ökar valfriheten på arbetsmarknaden och därmed möjligheternaför de enskilda att påverka sin inkomst. En stark arbetsmarknad innebär ocksåen maktförskjutning till arbetstagarens förmån. I LU90 betonas att detknappast är någon tillfällighet att t.ex. arbetsmiljöfrågorna fått ökadaktualitet under de senaste åren.Det är mot denna bakgrund man enligt utskottets uppfattning skall seregeringens ansträngningar att trots låga arbetslöshetstal försöka åstadkommaen nedväxling till lägre nominella löneökningar och en inflation i paritet medomvärldens. I motion Fi10 (m) ironiseras över regeringens försök att genomRehnbergkommissionens pågående arbete och tidigare genom Haga- ochRosenbadrundorna få till stånd den nämnda nedväxlingen. Enligt motionärernaskall man i stället uteslutande lita till marknadskrafterna på en friarbetsmarknad.Utskottet är av samma mening som motionärerna så till vida att oöverskådligaregelverk måste avskaffas, att marknader bör avregleras och att rörligheten påarbetsmarknaden måste förbättras. Detta är, som nämnts, viktiga delar avtillväxtpolitiken. Det är emellertid utskottets bestämda övertygelse att enbartåtgärder som syftar till att skapa en friare arbetsmarknad inte räcker för attbibehålla den fulla sysselsättningen. Det stabiliseringsavtal somRehnbergkommissionen eftersträvar kan få en avgörande betydelse för att enkraftigt växande arbetslöshet nu skall kunna undvikas. En viss ökning avarbetslöshetstalen från de senaste årens låga nivå kan sannolikt inte undvikasom marknadsandelsförlusterna slår igenom och efterfrågan viker. För att undvikaen för svenska förhållanden oacceptabel arbetslöshet krävs attlönekostnadsökningarna växlas ned till en väsentligt lägre takt än den vi haftdet senaste decenniet.Av motion Fi11 (c) framgår att även ger en bild av densvenska ekonomins problem som inte på någon väsentlig punkt avviker frånpropositionens. Detta gäller också den övergripande redovisningen av hur denekonomiska politiken skall utformas på medellång sikt. Utskottet noterar medtillfredsställelse att ger sitt fulla stöd till Rehnbergkommissionensarbete med att nå ett stabiliseringsavtal.I motion Fi8 (v) riktas skarp kritik mot regeringens politik. Kritikenavser främst fördelningspolitiken men också att regeringen, enligtmotionärerna, nu inte längre prioriterar målet om full sysselsättning.Utskottet har tidigare i betänkandet bemött detta påstående. Det alternativtill uppläggning av den ekonomiska politiken som presenteras i motionen harutskottet på många avgörande punkter svårt att tolka innebörden av. För attpressa ned inflationen förordas att staten garanterar löntagarnareallöneökningar vid låga nominella avtal. En förutsättning sägs därvid varaett generellt och, såvitt utskottet förstår, långvarigt pris- och hyresstopp.Utskottet delar så till vida uppfattningen att pris- och hyresutvecklingenmåste ägnas särskild uppmärksamhet. Utskottet har emellertid svårt att se hurmotionärernas förslag kan inordnas i en öppen marknadsekonomi av typ.Utskottet kan ej heller se att tillsättandet av en förstatlig styrning av främst industriinvesteringar skulle kunna befrämjatillväxten i ekonomin. Att väsentligt öka den offentliga konsumtionen nu genomatt tillföra kommunerna mer resurser med hjälp av specialdestinerade bidragvill utskottet bestämt avvisa. Utskottet avstyrker med det anförda motion Fi8yrkande 2.Vid utformningen av en ekonomisk politik på medellång sikt måste, enligt vadsom sägs i motion Fi9 (mp), utgångspunkten vara en minskad materiellförbrukning. Vidare måste man vid framtagandet av varor utforma produkter,välja material och tillverkning, förpackningar och distributionssätt så attallt mer går att återanvända och återbruka. Om inte dessa krav är uppfyllda gårdet inte, enligt motionärerna, att klara miljöproblemen och åstadkomma enhållbar utveckling. För att uppnå dessa mål måste "marknadsekonomin görasfunktionsduglig" genom ett införande av miljöavgifter och miljöskatter.Arbetsgivaravgifterna skall sänkas och växlas mot skatt på energiråvaror. Någonform av valutareglering måste återinföras.Den utformning av den ekonomiska politiken som förordas av miljöpartietsaknar, enligt utskottets mening, tillräcklig verklighetsanknytning. Denvälfärd som vi uppnått har till stora delar sin grund i vår ekonomisöppenhet. En fortsatt tillväxt av vår handel med omvärlden, fortsattamöjligheter för svenska företag att etablera sig i utlandet och utländskaföretag att etablera sig i är några av de viktigaste förutsättningarnaför en positiv utveckling av den svenska ekonomin. Att avskärma den svenskaekonomin genom att införa en långtgående valutareglering och förorda enproduktion av specifika varor innebär att den ekonomiska politiken ges eninriktning som utskottet bestämt vill avvisa. Utskottet avstyrker med detanförda den inriktning av politiken på medellång sikt som förordas i motion Fi9yrkande 1.Stabiliseringspolitikens inriktningI skrivelsen redovisar regeringen sin syn på vilka som är de grundläggandeproblemen i den svenska ekonomin. Inflationen är betydligt högre i Sverigeän i våra närmaste grannländer. Kostnadsökningarna har varit betydande och densvenska konkurrenskraften har urholkats kraftigt. Detta har lett tillspekulation mot den svenska kronan. Produktivitetsutvecklingen har varitmycket svag . Detta har också bidragit till att kostnaden perproducerad enhet stigit betydligt kraftigare i än i vårakonkurrentländer.Regeringen anger också mer långsiktiga, strukturella förklaringar till denhöga inflationen i . Lönebildningssystemet har inte fungerattillfredsställande då produktivitetsutvecklingen varitbetydligt lägre . Vissa delar av den svenska ekonomin är alltjämthårt reglerad och konkurrensen otillräcklig. Vidare anges att denoffentliga sektorn genom en lägre produktivitetstillväxt än inomindustrisektorn och stora resursanspråk bidragit till överhettning och höginflation.För att inflationen skall kunna bekämpas måste de långsiktiga, strukturellaproblemen i ekonomin angripas, sägs det i skrivelsen. Produktivitetstillväxtenmåste stimuleras, sparandet bli högre och de offentliga utgifternas expansionmåste dämpas. I skrivelsen redovisas ett antal åtgärder för att begränsautgiftstrycket i den offentliga sektorn. Vidare anges förslag som kommer attföreläggas senare för att skapa bättre tillväxtbetingelser försvenskt näringsliv.I motion Fi14 (m, fp) instämmer man i stort med den beskrivning av degrundläggande problemen i den svenska ekonomin som görs i skrivelsen och ipropositionen. Motionärerna välkomnar också vissa delar av krispaketet som harlikheter med förslag som de själva framfört tidigare. Men som helhet ärprogrammet otillräckligt, anser man. Det är för litet och kommer för sent.Motionärerna kritiserar också regeringen för att se ekonomiska problemsom i första hand en fråga om budgetsaldot. Den förbättring av saldot som skettbeskrivs som budgetteknisk och i själva verket har regeringen misslyckats medatt få den offentliga utgiftsökningen under kontroll. Besparingarna som angesi skrivelsen är otillräckliga, sannolikt överskattade beloppsmässigt och någraär av engångskaraktär.Utskottet vill med anledning härav anföra följande. Ett väsentligt inslag iett program för att stabilisera den svenska ekonomin måste vara att motverkautgiftstrycket i den offentliga sektorn. Därmed kan det också bli möjligt attsänka skatterna. Genom att minska den offentliga sektorns reala resursanspråkminskar det totala efterfrågetrycket och den press på inflation ochkostnadsutveckling som det innebär. Ett utrymme skapas för ökade investeringari industrin.Utskottet vill därför inte se den redovisning som lämnas i skrivelsen för hurutgifterna skall minskas som en överbetoning av budgetfrågorna. Det är inte iförsta hand kravet på starka statsfinanser som motiverar åtgärderna för attminska statsutgifterna utan fastmer behovet att vända den samhällsekonomiskautvecklingen i form av ökande bytesbalansunderskott och hög inflation.Förbättringen av budgetunderskottet har, som framgår avmotion Fi14 (m, fp), skett genom att vissa utgifter lyfts ut frånstatsbudgeten. Det gäller bl.a. bostadslånen och studielånen samt utgifter föraffärsverkens investeringar.Utskottet delar motionärernas uppfattning att dessa förändringar inte kanjämställas med besparingar i reala utgifter. Detta har heller inte hävdats avutskottet. Dessa s.k. avlyft från statsbudgeten skall självfallet inte ses somjämförbara med reala utgiftsbegränsningar. Dessa åtgärder har i sig lika litenfinanspolitisk åtstramningseffekt som t.ex. utförsäljningar av statligatillgångar. Åtgärder av detta slag motiveras i stället av andra skäl, främst ensträvan att effektivisera och förenkla långivningen till bostäder, för studiersamt för affärsverkens investeringar.Att vissa utgifter lyfts ut ur statsbudgeten och i stället finansieras genomlån på kreditmarknaden kan dock inte förta det faktum att det därutöver skettett omfattande och kraftfullt besparingsarbete i syfte att minska de realautgifternas ökningstakt.Utskottet kan således inte dela uppfattningen att regeringen inte har lyckatsfå den offentliga utgiftsutvecklingen under kontroll. Det är dockutskottets uppfattning att ett mödosamt arbete återstår för att fortsätta hållatillbaka de offentliga utgifterna. Utskottet vill uttala sitt stöd förregeringens program där den statliga administrationen genomproduktivitetsförbättringar och strukturella förändringar under en treårsperiodskall reduceras med 10%.Utskottet konstaterar att man även i motion Fi14 (m, fp) ställer sig bakomsträvandena att hålla tillbaka de offentliga utgiftsökningarna och att minskautgifterna på vissa områden. Socialförsäkringarna och bostadssubventionerna haren nyckelroll i detta sammanhang, anförs det. Motionärerna nämner att inomsjukförsäkringssystemet bör en sänkning ske av ersättningsnivån lika för alla.Vidare bör en arbetsgivarperiod införas.Utskottet anser också att transfereringssystemet måste ses över ocheffektiviseras i syfte att motverka automatiska utgiftsökningar och minskavissa utgifter. Sjukförsäkringen och bostadssubventionerna är betydelsefullaområden för detta arbete.Regeringen har i två propositioner föreslagit vissa förändringar iersättningsnivån i sjukförsäkringen (prop. 1990/91:59) resp. ett nyttbostadsfinansieringssystem (prop. 1990/91:34). Förslagen och de med anledningdärav väckta motionerna behandlas av socialförsäkringsutskottet resp.bostadsutskottet. har därför inte anledning att gå närmare inpå förslagen. Utskottet förutsätter att beredningen i resp. utskott syftar tillatt förenkla och effektivisera systemen i syfte att dra ned de totalautgifterna. En samstämmig uppfattning tycks vara att ersättningsnivån isjukförsäkringen bör sänkas. Förslaget om en arbetsgivarperiod har fördelen attdet skapar incitament för arbetsgivaren att reducera korttidsfrånvarons orsakersamt att resurser frigörs hos för att underlättarehabiliteringen av långtidssjuka. Dessa effekter kan också uppnås om man införökade möjligheter till arbetsgivarinträde av ettsjukfall. I skrivelsen aviseras att regeringen avser att föreslå sådanaåtgärder. Det ankommer på socialförsäkringsutskottet att göra den slutligaavvägningen mellan de olika förslagen.Krav på reformering av arbetslöshetsförsäkringen framförs i motioner frånsåväl moderata samlingspartiet och som . Bl.a.föreslås att egenavgifterna skall höjas.Regeringen har () beslutat tillsätta en utredningrörande arbetslöshetsförsäkringen. I uppdraget ingår att utvärderafinansieringssystemet och analysera konsekvenserna samt föreslå former för enhöjning av egenavgiften i arbetslöshetsförsäkringen. Att föreslå förändringarsom skulle öka statens utgifter för försäkringen ingår inte i uppdraget.I motion Fi14 (m, fp) krävs vidare att välfärdspolitiken måstereformeras. En viktig uppgift är att avreglera och avskaffa monopolen i densociala tjänstesektorn. Med utgångspunkt i ett system med gemensam finansieringbör pengarna följa de val som den enskilde själv träffar. Därigenom skapasockså en större valfrihet.Utskottet vill i detta sammanhang nämna de åtgärder för en effektivaresjukvård och sjukförsäkring som aviseras i skrivelsen. Försök pågår också inomflera landsting där ansvaret för produktionen och finansieringen skiljs åt.Regeringen avser också att föreslå en försöksverksamhet inomsjukvården som omfattar en samordning av sjukvårdens och sjukförsäkringensfinansiella resurser.En sådan samordning bör som utskottet ser det kunna leda till ett bättreutnyttjande av resurserna och bidra till att ge en bättre service tillmedborgarna.Utskottet ser inte anledning att i detta sammanhang närmare beröra frågornaom ett gemensamt ansvar för barnomsorg och skola eller den flexiblaskolstarten. Utskottet återkommer senare till de motionsyrkanden som väcktsmed anledning av skrivelsen i denna del.Utskottet har i det föregående behandlat flera av de frågor motionärerna iFi14 (m, fp) tar upp om sparandet i samhället. Utskottet delar intemotionärernas syn på sparandet i AP-fonderna och löntagarfonderna. Avgörandebör vara omfattningen av det totala sparandet i samhället. Ett alltför lågtsparande totalt sett innebär kortsiktigt ett alltför högt efterfrågetryck sombidrar till en högre inflationstakt. På innebär ett för lågtsparande en alltför svag kapitalbildning och därmed sämre ekonomisk tillväxtoch välfärdsutveckling för framtida generationer.Om man, som motionärerna förespråkar, eftersträvar ett lägre offentligtsparande, vilket skulle möjliggöra en snabbare sänkning av det totalaskattetrycket, måste det privata sparandet vara högre än för närvarande.Utskottet anser det angeläget att skapa goda förutsättningar för det privatasparandet. Direkta skattesubventioner, som förespråkas i motionerna frånmoderata samlingspartiet, och , leder till motsvarandeförsämring av det offentliga sparandet och bidrar således inte till att lösaproblemet med ett för lågt totalt sparande. Motionärerna anser vidare attSverige skall söka en anslutning till det västeuropeiskavalutasamarbetet. Ett steg är enligt motionärerna att i likhet med Norgeknyta kronan till EG-valutan ecu. Motionärerna ser de pågående diskussionernaom en politisk och monetär union snarare som ett argument till stöd än etthinder för att söka medlemskap i anser i likhet med motionärerna att en anslutning till detvästeuropeiska valutasamarbetet skulle ha vissa fördelar. Det är utskottetsbestämda uppfattning att avsteg från valutapolitikens mål om en fast växelkursär uteslutet. En fast valutakurs är nödvändig för att upprätthålla vårtanseende i det internationella samarbetet och för att skapa större disciplin ilöne- och prisbildningen. Ett led i att skapa trovärdighet för en sådan politikkan vara att binda valutakursen till en sådan växelkursnorm. Erfarenheterna avdet europeiska växelkurssamarbetet är i huvudsak positiva. Genom att utgöra enfast norm för den ekonomiska politiken tycks det europeiska valutasamarbetet hamedverkat till en dämpning av den genomsnittliga inflationstakten och enminskad spridning av inflationstakten länderna emellan. Valutasamarbetet äremellertid inte den enda orsaken härtill utan det är främst den strama finans-och penningpolitiken som har bidragit till denna utveckling. I harinflationstakten sjunkit påtagligt , vilket i fallskapade en möjlighet att med trovärdighet anknyta den norska kronan till deneuropeiska valutan, ecu. ligger alltjämt väsentligt över deninflationsnivå som etablerats i de flesta västeuropeiska länderna. Utskottetanser att det är först när inflationen kommit ner på en lägre nivå som ensvensk anknytning kan skapa tilltro till den ekonomiska politiken.I motion Fi14 (m, fp) hävdas beträffande energipolitiken att någonförtida avveckling av kärnkraftsreaktorer inte är aktuell.Utskottet anser i likhet med vad som sägs i skrivelsen och i motionen att enstabil energipolitik måste utformas som långsiktigt tryggarenergiförsörjningen. Detta är viktigt för sysselsättning, industriproduktionoch välståndsutveckling. Energipolitiken måste också utformas med hänsyn tillvad natur och miljö kan bära.Den närmare utformningen av energipolitiken kommer efter överläggningarmellan socialdemokraterna, och att presenteras i ensärskild proposition i februari 1991.Regeringen aviserar i skrivelsen en tillfällig höjning avfastighetsskatten på kontor, butiker och andra kommersiella lokalertill 3,av taxeringsvärdet . Förslag härom har därefterlagts fram i en särskild proposition (1990/91:56).Förslaget till höjd fastighetsskatt avvisas i motionerna från moderatasamlingspartiet, och . Som motiv anförs att förslaget höjerskattetrycket ytterligare.Miljöpartiet de gröna ställer särskilda villkor för hur skatten skallanvändas för att acceptera förslaget. Intäkterna av skatten skall enligtmotionärerna användas för investeringar i miljövänlig kollektivtrafik.Den privata tjänstesektorn, som främst berörs av förslaget om den höjdafastighetsskatten, är inte lika utsatt för internationell konkurrens somindustrin. I tjänstesektorn finns därför inte samma återhållande krafter påpriser och löner som i industrisektorn. I ett program för att stabilisera densvenska ekonomin bör därför åtgärder ingå för att dämpa överhettningen även itjänstesektorn. Utskottet anser det mot denna bakgrund motiverat atttillfälligt höja fastighetsskatten för kontor, butiker och andra kommersiellalokaler. Det ankommer på skatteutskottet att lägga förslag härom.Utskottet vill sammanfattningsvis med anledning av motionerna från moderatasamlingspartiet och anföra följande. Det finns som framgått en visssamsyn i den allmänna inriktningen av den ekonomiska politiken, framför alltvad gäller behovet av en stram finanspolitik, även om de konkreta förslagenskiljer sig åt. De olika åtgärdsförslagen kommer att prövas av iannat sammanhang. Något ställningstagande i dessa delar krävs därför inte förnärvarande, men det kan inte uteslutas att förslagen kan behöva utvecklas ochanpassas till olika intressen för att kunna få ett brett stöd i . Detövergripande syftet måste likväl vara att motverka den offentligautgiftsökningen och minska utgifterna på vissa områden. Eftersom utskottet, somframgått, inte kan ställa sig bakom motionernas förslag i dess olika delaranser utskottet att bör avslå de förslag till inriktning av denekonomiska politiken som förordas i motionerna Fi7 (fp) yrkandena 1 och 2, Fi10(m) samt Fi14 (m, fp).Även i motion Fi15 av m.fl. (c) hävdas att regeringensåtgärdsförslag är otillräckliga för att åstadkomma avgörande effekter på denreala ekonomin. Även de beräknade effekterna av åtgärderna ifrågasätts.Motionärerna aviserar att man i sitt budgetalternativ som presenteras ijanuari kommer att lägga fram mer långtgående förslag till besparingar änregeringen. Regeringens program för att begränsa den statliga administrationentillstyrker motionärerna. Likaså tillstyrks en samordning av sjuk- ocharbetsskadeförsäkringen. I vissa frågor, t.ex. förändringar i sjukförsäkringen,kommer motionärerna att redovisa sitt ställningstagande först när förslagenpresenteras i resp. propositioner. I andra fall aviserar man alternativ, t.ex.vad gäller besparingar inom utrikesförvaltningen och försvaret.Utskottet får med anledning härav anföra följande. Flera av de frågormotionärerna tar upp har utskottet redan berört i anslutning till motionernafrån moderata samlingspartiet och . Utskottet har t.ex. redovisatsin syn på budgeteffekterna. Det är självfallet svårt att bedöma effekterna avförslagen när dessa inte är kända till hela sitt innehåll. En närmare bedömningav besparingseffekterna måste därför anstå till dess förslagen i sin helhetpresenterats för . Detsamma gäller för de besparingsalternativ somaviseras i centermotionen.Motionärerna avvisar prisstopp, förhandlad inkomstpolitik och lagstiftningmot löneökningar. Lönebildningen skall enligt motionärerna ske i friaförhandlingar mellan arbetsmarknadens parter.Samtidigt förordar motionärerna direkta ingrepp i förhandlingarna genom atthävda att löneökningarna skall fördelas så att de motverkar kompensationskravoch att en samordning av avtalsperioderna bör eftersträvas. Dessutom skalllöneavtalen underlättas genom en rad skattesänkningar: låg skatt på nödvändigkonsumtion, sänkta arbetsgivaravgifter och sänkt skattetryck totalt.Utskottet anser det svårt att ta ställning till dessa motstridande förslag sålänge inte trovärdig finansiering redovisas som sammantaget kan utgöra en del ien stram finanspolitik. Motionärerna avvisar också höjningen avfastighetsskatten och föreslår skatteavdrag för visst hushållssparande.