bet · GE01FiU10 · 1990-12-04 00:00:00 — Därmed kan köer och brister i dagens system angripasutan krav på stora resurstillskott.Utskottet är övertygat om att en välfärdspolitik med denna inriktning kommeratt ge en bättre service för alla och envar.5. Det enskilda ägandet och det enskilda sparandet måste stärkas. En dynamiskekonomi kräver ett spritt enskilt ägande och ett spritt enskilt sparande. Detger trygghet åt individer och familjer, och det ger styrka och utvecklingskraftåt samhället.Utskottet avvisar det socialdemokratiska påståendet att medborgarrätt stårmot äganderätt. I själva verket är enskild äganderätt en förutsättning förmarknadsekonomin som i sin tur är en förutsättning för demokrati och ett öppetsamhälle.Utskottet avvisar därmed den tydligt socialistiska strävan hos dagenssocialdemokrati att genom bl.a. AP-fonderna bygga ut det kollektiva ägandet ochatt genom olika former av kollektivt sparande successivt tränga undan detenskilda sparandet. Löntagarfonderna skall avskaffas.Som utskottet ovan anfört måste förmögenhetsskatten på arbetande kapital ismå och medelstora företag avskaffas för att ge dessa bättreutvecklingsmöjligheter. Om skall kunna återindustrialiseras beror det ihög grad på hur dessa företag utvecklas.Motionärerna framför flera förslag för att sprida ägande och enskiltsparande. Utskottet instämmer i dessa. Sålunda bör vinstdelningssystem påföretagsnivå uppmuntras, bostadsägandet spridas genom att s.k. allmännyttigabostadsföretag uppmuntras att sälja ut sina lägenheter till de boende som såönskar, och ägandet spridas av ett stort antal statliga företag och andratillgångar genom ett omfattande utförsäljningsprogram.6. Den svenska energipolitiken måste äntligen grundas på rationellaöverväganden. Någon förtida avveckling av kärnkraftsreaktorer är enligtutskottets mening inte aktuell om inte säkerhetsskäl motiverar det. Sverigemåste kunna erbjuda sin industri både trygg energiförsörjning och elpriser somär internationellt konkurrenskraftiga -- annars fortsätter investeringsflykten.Det är utskottets uppfattning att dessa riktlinjer måste ligga till grund förden ekonomiska politik som måste föras.De redovisade åtgärderna kommer inte att snabbt kunna ta ur krisen.Men det gör det bara än mer nödvändigt att möjligt lägga om kursen. Detär enligt utskottet endast en ekonomisk politik efter dessa riktlinjer som kanskapa förutsättningar för att det åter skall bli intressant för såväl svenskarsom utlänningar att investera och verka i , vilket är nödvändigt för enfortsatt välståndsökning.Utskottet vill i detta sammanhang understryka att det inte kan bli tal omnågot slags överbryggningspolitik. Som motionärerna påtalar är erfarenheternaav sådan politik negativa. Den då förda politikenmedverkade enbart till att förstärka obalanserna och försvårainflationsbekämpningen.Regeringens skrivelseRegeringens skrivelse (1990/91:50) om åtgärder för att stabilisera ekonominoch begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna utmynnar i att riksdagenbereds tillfälle att ta del av de synpunkter som framförts.Konkreta förslag saknas helt. I den mån sådana kommer att föreläggasriksdagen för beslut kommer detta, enligt skrivelsen, att ske successivt och isärskilda propositioner. Merparten av övriga förslag sägs komma ibudgetpropositionen eller . Tidpunkter förikraftträdande ligger i flera fall fram i tiden.Det är utskottets uppfattning att på grund av skrivelsens utformning ochbristen på tydliga åsikter och konkreta åtgärder, finns det för närvarandeingen möjlighet eller anledning att närmare kommentera och ta ställning till deolika tankar som där framförs. Sådana ställningstaganden måste anstå till dessregeringen har presenterat de färdiga förslagen.Det finns visserligen inslag i "krispaketet" som utskottet välkomnar och somi många fall har sitt ursprung i förslag som har framförts frånmoderata samlingspartiet och . Men som helhet är programmetotillräckligt. Det är för litet och kommer för sent.Det är t.ex. pinsamt för att det först är under trycket av en akutekonomisk kris som regeringen förmår att skruva upp sina ambitioner vad gällersvenskt medlemskap i framhäver betydelsen av att de aviserade åtgärderna skall ledatill positiva effekter på utgiftstryck och statsbudget, såväl kort- somlångsiktigt. Av formuleringarna att döma ges lätt intrycket att regeringen serSveriges ekonomiska problem som i första hand en fråga om budgetsaldot. Desamhällsekonomiska effekterna av "paketet" försöker den avhandla på skrivelsenssista sida.Regeringen anför inledningsvis att den varit lyckosam i ansträngningarna attminska de offentliga utgifternas andel av BNP. Som framgår av motion Fi14 (m,fp) har regeringen i själva verket misslyckats med att få den offentligautgiftsökningen under kontroll.Detta var sannolikt också bakgrunden till regeringens i ett tidigare skedeoffentliggjorda ambitioner att minska utgifterna med i storleksordningen 25miljarder kronor. Beloppet krympte snabbt till . Iskrivelsen minskas beloppet ytterligare. Där påstås att budgetsaldot förbättrasmed för /92. Av dessa svarar höjd skattför 700 milj. kr. Av besparingarnaär dessutom vissa sannolikt överskattade beloppsmässigt och några är avengångskaraktär.För innevarande budgetår uppgår besparingarna till netto en dryg miljardkronor.Mot bakgrund av vad som ovan sagts kan utskottet konstatera att regeringenmisslyckats även från sina egna mer kamerala utgångspunkter.Till detta kommer att de aviserade åtgärderna i liten omfattning är ägnadeatt lösa de strukturella problem svensk ekonomi brottas med. Regeringen påståri skrivelsen att "åtgärdsprogrammet" skulle dämpa pris- ochkostnadsutvecklingen och skapa förutsättningar för en lägre räntenivå iSverige. Den hävdar att investeringarna skulle stimuleras, särskilt inomindustrin, och exporten öka . Det finns inga indikationer på attdetta skulle bli fallet. Den föreslagna skatten på kommersiella lokaler verkari stället i motsatt riktning, eftersom den är inflationsdrivande ochinvesteringshämmande. Höjda avkastningskrav som tas ut i form av högre priserför konsumenterna ger samma effekt och vägs inte upp av andra åtgärder imotsatt riktning. Det förändrade förslaget vad gäller sjukförsäkringen germindre positiva effekter än ett förslag om arbetsgivarperiod kombinerat medsänkt ersättningsnivå.Resonemangen i skrivelsen är motsägelsefulla och inkonsekventa. Den visar medstor tydlighet att regeringen inte förmår lägga fram de förslag som ärnödvändiga om grundläggande ekonomiska problem skall kunna lösas.Vad utskottet anfört med anledning av motionerna Fi7 (fp), Fi10 (m) och Fi14(m, fp) bör som sin mening ge regeringen till känna.Utskottet avstyrker med det anförda propositionens förslag till riktlinjerför den ekonomiska politiken. Utskottet anser inte heller att skrivelsensallmänna redovisning kan utgöra grund för några riktlinjer för den ekonomiskapolitiken.I motionerna Fi11 (c) och Fi15 (c) yrkandena 1--2 finns flera uttalanden ochförslag som utskottet kan ställa sig bakom men förslagen som helhet är enligtutskottets mening inte tillräckligt långtgående varför motionerna avstyrks avutskottet.I motionerna Fi8 (v) yrkandena 1, 2, 4 och 5, Fi9 (mp), Fi16 (v), Fi17yrkandena 12--14, Fi18--20 (mp) och Fi29 (mp) förordas bl.a. skattehöjningaroch utgiftsökningar som utskottet inte kan ställa sig bakom. Motionerna bördärför avslås av riksdagen.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande riktlinjerna för den ekonomiska politikena) att med anledning av motionerna 1990/91:Fi7 och 1990/91:Fi10samt med avslag på proposition 1990/91:39 och motionerna 1990/91:Fi8 yrkandena1, 2, 4 och 5, 1990/91:Fi9, 1990/91:Fi11, 1990/91:Fi15 yrkandena 1 och 2,1990/91:Fi16, 1990/91:Fi17 yrkandena 12--14, 1990/91:Fi18, 1990/91:Fi19,1990/91:Fi20 och 1990/91:Fi29 godkänner vad som förordas i motion 1990/91:Fi14samt som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,b) att lägger regeringens skrivelse 1990/91:50 tillhandlingarna,2. Riktlinjerna för den ekonomiska politiken (mom.1)och (båda c) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 25 börjar med "Somnämnts" och på s. 28 slutar med "svenska arbetsmarknaden" bort utgå,dels att den del av utskottets yttrande som på s. 29 börjar med "I motionFi10 (m)" och på s. 41 slutar med "för bytesbalansen" bort ha följande lydelse:Svensk ekonomi befinner sig i fundamental obalans vilket ter sig märkligtefter av högkonjunktur. Utsikterna för ekonomin inför de närmaste årenger därför anledning till stor oro. Regeringens oförmåga att driva en aktiv ochtrovärdig finanspolitik är en viktig orsak till de ekonomiska problemen.I likhet med vad som sägs i motion Fi11 (c) finner utskottet det interealistiskt -- med den av regeringen föreslagna politiken -- att räkna med attlönerna skulle kunna dämpas så kraftigt som regeringen förutsätter iproposition 39. Även om skulle lyckas uppnå ettstabiliseringsavtal, vilket i hög grad är önskvärt, måste man nämligen utgåfrån att löneglidningen kommer att omöjliggöra att timlönekostnaderna ökar medendast 4%.Den ekonomiska politiken måste med hänsyn till detta ges en ny inriktning.Det är som utskottet ser det nödvändigt att inriktapolitiken på en aktiv krisbekämpning, på kraftfulla strukturåtgärder och pålångsiktiga investeringar för framtiden. Det är viktigt att näringslivet gesgoda möjligheter till utveckling och långsiktiga investeringar. Den offentligasektorn måste effektiviseras för att med begränsade resurser kunna ge godtagbarservice.Skall svensk ekonomi kunna stabiliseras måste enligt utskottets meningföljande åtgärder vidtas:Högsta prioritet för en aktiv inflationsbekämpning.Satsning på arbetslinjen.Ökad vikt vid ekonomiska strukturfrågor.Förnyelse av den offentliga sektorn.Sänkt skattetryck och skatt efter bärkraft.Satsning på infrastruktur, utbildning och forskning.Öppenhet mot omvärlden.Personligt ägande och sparande.Omställning av energisystemet.Produktivitet och tillväxt.Tillvaratagande av hela landet.Fungerande marknader.Ett gott företagsklimat.Fast valuta.Med en sådan inriktning på den ekonomiska politiken läggs grunden för enhållbar utveckling i ett längre perspektiv. Den svenska ekonomin vinner därmedi självständighet och styrka, vilket ger minskad sårbarhet i en alltmerinternationaliserad värld.Under oktober drabbades svensk ekonomi av en akut kris på grund avregeringens oförmåga att bedriva en aktiv och trovärdig finanspolitik. Valutauppgående till sammanlagt strömmade ut ur landet under tvåveckor. Det motsvarar av den totala valutareserven. Riksbankentvingades höja räntan i två omgångar med sammanlagt för attvända valutaströmmarna.Krisen föranledde regeringen att i en skrivelse (1990/91:50) översiktligtredovisa ett åtgärdsprogram vars detaljer kommer att presenteras mer ingåendenär de läggs fram i särskilda propositioner. Utskottet finner därför inteanledning att nu närmare ta ställning till varje enskilt förslag i regeringensprogram.För /92 räknar regeringen med att de redovisade åtgärdernaskall förstärka budgetsaldot med . Förstärkningen bestårbåde i utgiftsminskningar och skattehöjningar. Enligt utskottets mening kanregeringens beskrivning av de finansiella effekterna av paketet sättas i fråga.Mycket talar för att saldoförstärkningen blir lägre än vad som anges iskrivelsen. Skrivelsens åtgärdsförslag lär inte heller vara tillräckliga föratt åstadkomma någon avgörande effekt på den reala ekonomin i det korta ochmedellånga perspektivet.Enligt utskottets bedömning bör de offentliga utgifterna begränsas med i runttal under /92. är det, somutskottet ser det, angeläget att minska skattetrycket, i första hand genomsänkt mervärdeskatt på nödvändig konsumtion. Förslag av denna innebördredovisas i motion Fi15 (c). Utskottet ansluter sig till de i denna motionredovisade förslagen som innebär att budgeten /92 förstärks med nettosammanlagt ca . I likhet med anser utskottet såledesatt den ekonomiska politiken på kort sikt bör riktas in på följande femhuvudområden, nämligenpå att sänka de offentliga utgifterna,på att förstärka konkurrenskraften,på att sänka skatten på nödvändig konsumtion,på att öka hushållssparandet ochpå att genom marknadssignaler lägga fast klara spelregler för ekonomin.Följande åtgärder bör vidtas för att sänka de offentliga utgifterna:Ett treårigt program för att minska den statliga administrationen, främst decentrala ämbetsverken.En samordning av arbetsskade- och sjukförsäkringen.Arbetsgivarinträde av varje sjukperiod samt sänktersättningsnivå i sjukförsäkringen.Skärpt prövning av sjukpenning under tid för rehabilitering och förutbildning.Höjning av egenavgifterna i arbetslöshetsförsäkringen från till 10%.Nytt bostadsfinansieringssystem med en bassubvention lika för alla.Översyn av sjukvårdens framtida organisation, verksamhet och finansiering.Tidsbegränsad neddragning av repetitionsövningarna inom försvaret samtneddragning av utgifterna för försvarets centrala myndigheter med 100 milj.kr.En stärkt konkurrenskraft är nödvändig för att bromsa försämringen avhandelsbalansen, åstadkomma ökade investeringar inom gränser ochförhindra en kraftig uppgång i den öppna arbetslösheten. Följande åtgärder börvidtas för att åstadkomma en stärkt konkurrenskraft:Löneökningar som ligger inom samhällsekonomins ramar bör främjas genom attstöd lämnas till strävandena att få till stånd stabiliseringsavtal på arbets-och hyresmarknaden.På det näringspolitiska planet bör statliga företag säljas ut och Vattenfallombildas till ett moderbolag och fem regionala dotterbolag.Riksdagens jordbrukspolitiska beslut måste ligga fast och gränsskyddet böravskaffas i takt med vad som sker i omvärlden.Investeringsfonderna bör frisläppas för alla typer av investeringar. I dedelar av Storstockholms- och som omfattas av investeringsskattenbör frisläpp dock bara medges för miljöinvesteringar.Ett tioårsprogram bör tillskapas för omfattande järnvägsinvesteringar för attförbättra infrastrukturen.Satsningen på högskoleutbildning bör öka.Skattereformen medför att konsumentprisindex kommer att stiga med ca 3%under 1990 och ca 3,. Detta är olyckligt i ett läge där landetsstörsta samhällsekonomiska problem är de alltför höga pris- och kostnads-ökningarna. Utskottet ser det därför som angeläget med sänkt mervärdeskatt pånödvändig konsumtion. Mervärdeskatten på basmat liksom byggmomsen bör sålundautgår av ordinarie påläggssats. Därmed sänks konsumentpriserna ochkompensationskraven i lönerörelsen kan dämpas. Skattesänkningen bör finansierasdels genom besparingar i de offentliga utgifterna, dels genom begränsadeskattehöjningar som inte är större än att det totala skatteuttaget minskar. Ienlighet härmed föreslår utskottet att skattereduktionen förfackföreningsavgifter slopas och att arbetsgivares avdrag för medlemsavgiftavskaffas. Enligt utskottets mening bör investeringsbidrag till byggande inteinföras och skatteskalan inte justeras upp utöver inflationsskydd. Det finnsenligt utskottets mening inte heller motiv för att höja fastighetsskattenytterligare, såsom föreslås i skrivelsen.Ett ökat sparande är angeläget för att öka utrymmet för investeringar ochminska underskottet i bytesbalansen. Utskottet anser att hushållssparandetmåste prioriteras framför offentligt sparande. För att främja hushållssparandetbör personliga investeringskonton införas enligt den modell som centerpartietförordat.Tydliga marknadssignaler, såväl till inhemska aktörer som till omvärlden,är nödvändigt för att påverka förväntningsbilden, minska pressen på den svenskavalutan och för att kunna sänka räntan. Spelreglerna i ekonomin måste varakända, entydiga och ligga fast över för att enskilda ochföretag skall våga göra långsiktiga ekonomiska val såsom investeringar. Motdenna bakgrund vill utskottet bl.a. slå fast följande.Avsteg från valutapolitikens mål är helt uteslutna; en devalvering av densvenska kronan är således inte aktuell.Ökningen av antalet fusioner i näringslivet måste brytas och såväl statligsom privat maktkoncentration motverkas.Klarhet måste skapas om energipolitiken, och avvecklingen av kärnkraftenskall inledas så snart det är praktiskt och juridiskt möjligt. Den sistareaktorn måste tas ur drift i enlighet med folkomröstningensresultat och beslut. En stor satsning bör göras på effektivareenergianvändning och på inhemska, förnybara och miljövänliga energialternativ.Folkpartiet liberalerna och moderata samlingspartiet har i motioner framförtmånga synpunkter och förslag som till väsentliga delar överensstämmer med vadutskottet har anfört ovan.I ekonomiska politik saknas dock en fördelningspolitisktacceptabel finansiering, vilket ger ökat bidragsbehov med åtföljande ökatskatteuttag och höjt skattetryck. Moderata samlingspartiet redovisar inte påett tillfredsställande sätt hur föreslagna besparingar skall genomföras ochvilka effekter de ger upphov till. Utskottet yrkar därför avslag på samtligamotioner från moderata samlingspartiet och folkpartiet.I och de grönas motioner framförs en rad förslagsom enligt utskottets mening inte utgör en realistisk grund för en sundekonomisk politik. Motionerna avstyrks.Vad utskottet här anfört om riktlinjerna för den ekonomiska politiken börriksdagen som sin mening ge till känna för regeringen.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande riktlinjerna för den ekonomiska politikena) att med avslag på proposition 1990/91:39 och motionerna1990/91:Fi7, 1990/91:Fi8 yrkandena 1, 2, 4 och 5, 1990/91:Fi9, 1990/91:Fi10,1990/91:Fi14, 1990/91:Fi16, 1990/91:Fi17 yrkandena 12--14, 1990/91:Fi18,1990/91:Fi19, 1990/91:Fi20 och 1990/91:Fi29 godkänner vad som förordas imotionerna 1990/91:Fi11 och 1990/91:Fi15 yrkandena 1 och 2 samt som sin meningger regeringen till känna vad utskottet anfört,b) att lägger regeringens skrivelse 1990/91:50 tillhandlingarna,3. Riktlinjerna för den ekonomiska politiken (mom.1)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 25 börjar med "Somnämnts" och på s. 28 slutar med "svenska arbetsmarknaden" bort utgå,dels att den del av utskottets yttrande som på s. 29 börjar med "I motionFi10" och på s. 41 slutar med "för bytesbalansen" bort ha följande lydelse:Inriktningen av den ekonomiska politiken på medellång siktI proposition 39 om inriktningen av den ekonomiska politiken på medellångsikt behandlas främst frågor som rör den svenska ekonomins utveckling under deallra första åren av . I detta avseende skiljer sig till innehålletproposition 39 från tidigare propositioner i detta ämne. Långtidsutredningarnahar alltid varit utgångspunkten för regeringarnas ställningstagande till dekrav som måste ställas på den ekonomiska politiken i ett längre perspektiv. Iproposition 39 hänvisas pliktskyldigast till LU90, men en analys av de merlångsiktiga övervägandena lyser med sin frånvaro i propositionen. Som utskottetser det är det en allvarlig brist att, som regeringen gör, låta de kortsiktigaproblemen helt dominera utformningen av den ekonomiska politiken. Följden bliratt sådana avgörande frågor som rör exempelvis fördelnings- och miljöpolitikeninte tas upp till en seriös behandling i propositionen.Utöver proposition 39 behandlar utskottet i detta betänkande även regeringensskrivelse om åtgärder för att stabilisera ekonomin. Eftersom propositionen ochskrivelsen, som nämnts, tar upp frågor rörande den ekonomiska politiken somfrämst rör utvecklingen i det korta perspektivet, behandlas propositionen ochskrivelsen under samma rubrik.Enligt utskottets uppfattning framstår det nu helt klart att den s.k. tredjevägens politik aldrig på lång sikt skulle kunna eliminera obalanser i densvenska ekonomin och trygga den fulla sysselsättningen. I stället har klyftornai samhället vidgats, inflationen och räntorna skjutit i höjden, underskotten ibytesbalansen nått rekordnivåer och produktivitetstillväxten avstannat. Det somutskottet ser som mest allvarligt i detta sammanhang är att regeringen, somtidigare sagt sig vilja prioritera målet om full sysselsättning, nu övergerdetta mål. Detta sker som arbetslösheten stiger. Det finns också skälatt här framhålla att regeringen med skattereformen och avregleringen påvalutamarknaden i själva verket har drivit upp inflationstakten ochunderskottet i bytesbalansen. Det går därför inte att komma ifrån att det ärden förda politiken som indirekt orsakade den räntekris som tvingade regeringenatt i all hast utarbeta ett stabiliseringspaket.Det är inte enbart investeringarnas totala omfattning som i det längreperspektivet skall möjliggöra en god tillväxt. Lika viktigt är investeringarnasinriktning. Det är utskottets uppfattning att tredje vägens devalveringspolitikhar hämmat nytänkande och offensiva framtidsinvesteringar. Det är detkapitalistiska näringslivets felsatsningar som inneburit en fastlåsning avinvesteringarna i den traditionella industristrukturen, vilket utgör en viktigförklaring till den låga produktivitetstillväxten. Dessutom bör påpekas attbristerna i arbetsmiljön, som medfört utslagning från arbetsmarknaden,avsaknaden av demokratiskt inflytande och makt för de anställda i arbetslivet,samt avsaknaden av en bred kunskapsuppbyggnad hos de anställda, sammantaget ärviktiga faktorer som förklarar den låga tillväxten.Det förslag till utformning av riktlinjer för den ekonomiska politiken somregeringen förordar i propositionen och i skrivelsen löser enligt utskottetsmening inte de bakomliggande problemen i ekonomin. Det alternativ tillinriktning av den ekonomiska politiken som utskottet vill förorda framgår avföljande redovisning.Övergång från inflationslöner till reallöner kräver att priserna pressasför att minska kraven på lönekompensation. Därigenom kan lägre löneökningarleda till reallöneökning. Förutsättningen är en effektiv prispress. Etträttvist utfall av avtalsrörelsen underlättas genom att momsen på mat sänks ochde högavlönades skatt skärps genom att grundavdraget för dessa slopas.Utskottet vill understryka att lönearbetarna måste tillerkännas rätten att fåkompensation för prisökningarna. Om huvudansvaret för inflationen läggs påföretag och myndigheter som sätter priser samt på dem som fattar politiskabeslut om räntor, skatter, avgifter, taxor m.m. kan prisökningarna hållas nereoch löneökningarna bli måttliga, men ändock ge reallöneförbättringar.Inflationsbekämpning genom prispress skall kombineras med åtgärder motinflationsdrivande monopol, t.ex. inom byggbranschen och livsmedelssektorn.Pris- och hyresstopp är nödvändiga såväl från stabiliserings- som frånfördelningspolitisk synpunkt.Tillväxten i samhällsekonomin måste bygga på en utveckling med ekologiskaförtecken. Miljö- och energipolitik skall göras till redskap i en för Sverigesund tillväxtpolitik. Satsning på bred kunskapsuppbyggnad, bättre arbetsmiljöoch demokrati i arbetslivet är grundpelare i en demokratisk tillväxtpolitik.Nyinvesteringar för ett modernt utvecklat svenskt konkurrenskraftigtnäringsliv kräver insatser av kapital. AP-fondernas kapital skall på ett nyttsätt användas för denna utveckling bl.a. genom att de lokala arbetarkollektivenges ökad makt över sparande och investeringar. En infrastrukturfond medtillräckliga resurser måste därutöver inrättas, genom att de största företagenåläggs en infrastrukturskatt, för att bygga ut bl.a. de spårbundnatransporterna.Kommunernas kris löses inte genom regeringens ständigt återkommandesvältkurer utan kräver speciella insatser till vård, omsorg, skola, socialservice och kultur. Värnande om dessa sektorer är ett led i en rättvisfördelningspolitik och grunden för en sund tillväxt.En framgångsrik politik kräver rättvisa ochsjälvständighet. En låginkomstutredning bör ligga till grund för åtgärder förrättvisa och jämlikhet i samhället och en näringspolitisk kommission börtillsättas för att kartlägga hur dagens kris uppkommit och dra upp riktlinjerför nödvändiga satsningar och förändringar i näringslivet.Ett oavvisligt krav på energipolitiken är att kärnkraften avvecklas. Tvåreaktorer måste stängas /96.