bet · GE01SoU7 · 1990-11-13 00:00:00 — För att uppnå målenkrävs emellertid betydande insatser på en rad områden därsocialtjänsten i alla delar måste bringas att med stormålmedvetenhet verka för att förbättra barns och ungdomarslevnadsförhållanden med särskild tonvikt på utsatta grupper.Socialstyrelsen kommer att ta aktiv del i detta arbete ochbedriva en kontinuerlig uppföljning och utvärdering avsocialtjänstens insatser för barn och ungdom, anförs det.I rapporten behandlas bl.a. frågor om barns hälsa,förebyggande barn- och ungdomsarbete och avsaknaden av det s.k.barnperspektivet. Metoder för utveckling av barn- resp.ungdomsperspektivet behöver enligt utvecklas.Olika former av samverkansmodeller, t.ex. regionalaspecialistteam, kan medverka till kunskapsuppbyggnad ochmetodutveckling.Rapporten övervägs i regeringskansliet.Tidigare riksdagsbehandlingEn motion (mp) som motsvarar den nu aktuella So482 behandladesav utskottet i betänkandet 1989/90:SoU10 (s. 10f.). Yttranden över motionen hade inkommit frånLandstingsförbundet, , och , som är ensektion inom . Landstingsförbundetkonstaterade bl.a. att motionärernas och förbundets intentioneravseende behovet av förebyggande insatser för barn och ungdomstämmer väl överens. I landstingens uppgifter ingår att inomramen för sin verksamhet bedriva hälsovård och att i samverkanmed organisationer och myndigheter på bred front förebyggaohälsa och skador. Detta arbete pågår kontinuerligt och omfattarockså åtgärder som motionärerna behandlar i sin motion, angavsdet. stödde motionärernas förslagatt specialkompetensen återuppbyggs inom social barn- ochungdomsvård. delade motionärernasuppfattning att bör ges resurser så att den bådekan ha en aktiv roll i dessa frågor och utöva tillsyn öververksamheten. Man ansåg det dock tveksamt om nya ledningsgrupperi kommun och landsting bör inrättas för verksamhet sombarnhälsovård resp. socialtjänst ansvarar för. Det syntesenligt förbundet bättre att i stället ge dessa organisationerresurser att klara sin verksamhet enligt direktiv och förslagfrån . Motionärernas förslag att BVC typ Iåterinförs i tätorterna ansågs vara ett sätt att återfå resurseroch bibehålla kompetens inom verksamheten.För en mer utförlig redovisning hänvisas till nämndabetänkande. Frågor om barnhälsovården behandlades ocksåutförligt i betänkandet.Utskottet framhöll vikten av att barnens och ungdomarnassituation i dagens samhälle uppmärksammas och diskuteras.Särskilt gäller detta i fråga om de socialt mest utsatta barnenoch ungdomarna, uttalade utskottet. Samverkande insatser fordrasför att nå ett gott resultat. Det är av stor vikt atttillräckliga resurser ställs till förfogande för detförebyggande barn- och ungdomsarbetet och att dessa insatsersamordnas, hette det vidare. Utskottet hänvisade tillsocialstyrelsens uppdrag att utvärderasocialtjänstlagstiftningens tillämpning beträffande barn ochungdom och till Folkhälsogruppens arbete. Vidare hänvisades särskild utredning (dir. 1989:48) som skall behandlaungdomars villkor (, C 1989:06).Utskottet anförde slutligen att samarbetet mellan olika huvudmänär av stor betydelse för det förebyggande barn- ochungdomsarbetet. Utskottet ansåg att det utredningsarbete sompågick borde avvaktas innan ställning togs till vilka åtgärdersom behövdes på området. Vidare delade utskottet uppfattningenatt barnavårdscentraler och distriktssköterskor måste fåtillräckliga resurser för att kunna bedriva sitt förebyggandearbete. Även i denna fråga borde resultatet av det pågåendeutredningsarbetet avvaktas, anförde utskottet. Utskottet kundeinte ställa sig bakom ett generellt krav på införande avbarnavårdscentraler typ I i tätorter. Motionen avstyrktes (res.mp).Utskottets bedömningFörra hösten redovisade utskottet sin inställning till defrågor som aktualiseras i motion So482. Utskottet vidhåller sininställning i dessa frågor. har slutredovisatsitt uppdrag att utvärdera socialtjänstlagstiftningenstillämpning beträffande utsatta barn och ungdomar. Styrelsen hardärvid angett att den aktivt skall ta del i arbetet med attförbättra barns och ungdomars levnadsförhållanden och bedriva enkontinuerlig uppföljning och utvärdering av socialtjänstensinsatser för barn och ungdom. Med hänvisning till det arbete somför närvarande bedrivs på området avstyrker utskottet motionSo482 (mp) yrkandena 1--5.Utskottet anser att de frågor som tas upp i motion So625 ärangelägna. Frågorna har dock redan uppmärksammats avsocialstyrelsen i rapporten i välfärdsland. Något initiativfrån behövs därför inte. Utskottet avstyrker sålundamotion So625 (fp) yrkandena 14 och 15.Minimal Brain Dysfunction (MBD)MotionenI motion 1989/90:So542 av och (båda fp) hemställs om tillkännagivanden dels om att personalinom socialtjänst, hälso- och sjukvård samt skola bör fåutbildning om MBD (yrkande 1), dels om inrättande av ettträningscenter för barn med handikapp (yrkande 2). Det ärenligt motionärerna angeläget att personal inom socialtjänst,hälso- och sjukvård samt skola får utbildning om handikapp ochom barn som har MBD. Vidare måste kraven på olikabehandlingsformer observeras. Det kan gälla alternativa formerav pedagogik, extra insatser avseende musik, drama, dans,gymnastik och social träning. Motionärerna anser att ettträningscenter för barn med handikapp som MBD och för andrarörelsehindrade barn bör inrättas. Centret skall också fungerasom stöd för föräldrarna under barnens uppväxt och ge kunskap ide fall kompetens hos andra instanser saknas.Tidigare behandlingHösten 1989 behandlade utskottet i betänkandet1989/90:SoU10 (s. 29 f.) utförligt en motion om MBD av sammamotionärer. En beskrivning av sjukdomsbegreppet MBD återfinns ibetänkandet. Utskottet hade inhämtat yttranden över motionenfrån , och . Enligt uppfattning är detviktigt att personal inom socialtjänst, hälso- och sjukvård samtskola får utbildning om olika handikapp och då framför allt ombarn med MBD. Kunskap om barn med MBD skall tas med iutbildningsplanerna för alla yrkesgrupper som i sitt arbetekommer i närmare kontakt med människor med handikapp. Särskiltviktig anser man informationen till förskollärare, lärare samtskol- och barnavårdspersonal vara. Styrelsen anförde att man ärmedveten om behovet av information om MBD samt att en bok ombarn med MBD i serien Arbeta i barnomsorgen planeras.Landstingsförbundet ansåg bl.a. att det är angeläget att dekunskaper om MBD som finns, och som successivt tillkommer, gesspridning inom förskola, skola, habiliteringsorganisation ochannan barninriktad verksamhet. MBD-barn kan också få hjälp påbarn- och ungdomspsykiatriska kliniker/mottagningar och på såsätt kan såväl de direkta insatserna för barnen sominformationen och stödet till föräldrarna utvecklas, anfördesdet. anser att det finns ett behovav ett brett spektrum av åtgärder. Barnmedicinska,barnpsykiatriska och barnhabiliteringsmottagningar bör enligtläkaresällskapet ta hand om de lätta fallen av MBD när detgäller diagnostik, behandlingsplanering och uppföljning.Resurserna finns delvis, men utbildningsbehovet anses mycketstort. Svåra fall av MBD remitteras i allmänhet tillbarnhabiliteringen. Resurserna där räcker dock enligtläkaresällskapet inte för adekvat omhändertagande. Det framhållsatt det behövs förbättrade resurser inom såväl barnhälsovårdensom barnsjukvården, habiliteringen, barnpsykiatrin och skolan.Läkaresällskapet anser att och skolöverstyrelseninom bör utarbeta riktlinjer ochrekommendationer för screeningverksamhet inom barn- ochhälsovård när det gäller MBD.Utskottet delade uppfattningen i motionen att anhöriga tillbarn med MBD samt personal inom barnomsorg, skola och hälso- ochsjukvård bör få information och utbildning om MBD. Informationom barn med MBD bör också tas med i utbildningen för deyrkesgrupper som i sitt arbete kommer i närmare kontakt medmänniskor med detta handikapp. Som framhållits avsocialstyrelsen i remissyttrandet är det inte möjligt att angevilka insatser som kan krävas för barn med MBD inom t.ex.barnomsorg och skola, anförde utskottet. Behovet av råd ochstöd varierar mycket mellan olika barn med MBD, och det ärnödvändigt att anpassa insatserna till det enskilda fallet. MBDhar fått ökad uppmärksamhet , uttalade utskottetvidare. Utskottet ansåg sig därför kunna förutsätta att deberörda myndigheterna är väl medvetna om behovet av informationoch utbildning och ansåg det sålunda obehövligt med någotuttalande från sida i den delen. Motionen avstyrktes.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin uppfattning att det är angeläget attall personal, som kommer i kontakt med barn med MBD och andrahandikapp, får utbildning och information om sådana handikappoch om dessa barns särskilda behov. Det är också mycket vikigtatt olika personalgrupper samverkar, när det gäller insatsernaför dessa barn. De olika personalkategorierna kan på så sätt tadel och lära av varandras kunskaper och erfarenheter. Liksomtidigare utgår utskottet från att berörda myndigheter ärmedvetna om behovet av insatser på området. Utskottet anserdärför inte att har anledning att vidta några sådanaåtgärder som avses i motion So542 (fp) yrkande 1.Motionsyrkandet avstyrks således.Utskottet anser inte att yrkande 2 i motion So542 (fp) börföranleda någon åtgärd från sida. Motionsyrkandetavstyrks.Sexuella övergrepp mot barn m.m.MotionernaFlera motioner behandlar frågan om behov av åtgärder för attförebygga sexuella övergrepp mot barn och för att förbättrahandläggningen av sådana ärenden.I motion 1989/90:So202 av och (bådac) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om åtgärder mot sexuella övergrepppå barn. Motionärerna anmärker att det knappast finns någotområde där det är mer angeläget att ingripa, än dåäldre människor med inflytande över små barn barbarisktutnyttjar dem sexuellt. Det behövs information i förebyggandesyfte, och dessutom måste åtgärdsmodeller byggas upp, anförsdet.I motion 1989/90:So213 av m.fl. (c) yrkasett tillkännagivande om stöd för barn som utsatts för sexuellaövergrepp (yrkande 13). Olika undersökningar pekar på attupp till vart tionde barn kan ha utsatts för incest, anförs deti motionen. Förutom åtgärdsprogram behövs forskning på en radområden, bl.a. när det gäller vilka som är gärningsmän, vilkenform av behandling/påföljd som ger bäst resultat samttrovärdigheten av barns vittnesutsagor. Det planerade projektetvid BRÅ, Brott mot barn, bör enligt motionärerna komma i gångsnarast. (Motiveringen återfinns i motion 1989/90:Ju607. )I motion 1989/90:So327 av och (båda c) hemställs om tillkännagivanden beträffande vad somanförts i motionen dels om barnombud (yrkande 1), dels ombidrag till mot sexuella övergrepp på barn (RMSÖ)(yrkande 2). Motionärerna anför bl.a. att barn, som utsattsför sexuella övergrepp från en vuxen i familjen, har stort behovav hjälp och stöd. I förebyggande syfte och för att skyddautsatta barn bör det finnas barnombud i kommunerna, ochsocialtjänsten bör ha ansvar för att inrätta sådana tjänster.Barnombudet skall ha till uppgift att ta till vara barnensrättigheter i varje utredning och i övrigt se till barnens bästaoch värna barnens intressen. Motionärerna framhåller vidare attRMSÖ, som är en frivillig organisation som genom jourverksamhetarbetar för att stödja och hjälpa offer för sexualbrott, bordeha möjlighet att få bidrag från för sinverksamhet.I motion 1989/90:So625 av m.fl. (fp)yrkas tillkännagivanden dels om dokumentation av skador i fallav misstänkt barnmisshandel (yrkande 3), dels om åtgärderför att tillgodose behovet av utbildning av personal angåendeskador uppkomna på grund av sexuella övergrepp och misshandel avbarn och kvinnor (yrkande 4) och dels om en samarbetsmodellför handläggning av mål och ärenden om sexuella övergrepp motbarn (yrkande 5). Alla skador skall enligt motionärernadokumenteras noggrant, så att ett utförligt underlag finnstillgängligt, när ett eventuellt rättsintyg skall utfärdas.Motionärerna påpekar vidare att riktlinjer för handläggning avärenden, där barn misstänks ha blivit utsatta för misshandel,redan finns, men att det behövs förnyad information ochutbildning. Det är enligt motionärerna mycket angeläget attsexuella övrgrepp mot barn kommer till myndigheternas kännedom,så att erforderliga åtgärder kan vidtas. Socialförvaltningarnamåste därför åläggas anmälningsskyldighet till polismyndighetenvid dessa brott. Det är vidare nödvändigt med en samordning avrättsväsende, socialförvaltning och aktuella vårdinstanser. Ensamverkansmodell med fasta rutiner skulle bäst kunna garanteraen tillfredsställande gemensam bas för såväl sociala somrättsliga åtgärder. Det arbete som bedrivs vidBRÅ bör, enligt motionärernas mening, påskyndas.Frågan om kommunala barnombudsmän tas även upp i motion1989/90:So629 av m.fl. (mp), vari yrkas attriksdagen beslutar att varje kommun bör ha enbarnombudsmannatjänst på hel- eller halvtid (delvis).BakgrundI utskottets betänkande 1989/90:SoU5 (s. 23 f.) redovisasbl.a. tidigare engagemang när det gäller frågorom våld och sexuella övergrepp mot barn. Olika former församarbete mellan myndigheter -- bl.a. den s.k.Eskilstunamodellen -- redovisas likaså. För en mer utförligbakgrund hänvisas till denna genomgång.En arbetsgrupp inom brottsförebyggande rådet (BRÅ) medföreträdare för berörda myndigheter m.fl. utreder för närvarandesexuella övergrepp mot barn. Arbetsgruppen, som utsågs ,skulle följa de insatser som görs för att komma till rätta medövergreppen och utarbeta förslag om hur personal inom främstsocialtjänst, sjukvård och rättsväsende skall kunna förbättraoch effektivisera sina insatser. Gruppen behandlar frågan om deninformation som behöver ges till vissa yrkesgrupper för attdessa skall kunna upptäcka sexuella övergrepp, om hur dessaproblem handläggs av myndigheterna och om hur alternativabehandlingsmetoder skall kunna utvecklas. Gruppens resultatkommer, enligt uppgift från BRÅ, att redovisas under hösten1990.En kartläggning av brottsstatistik och genomgång av forskningpå området utförd inom BRÅ utgör en del av underlaget förgruppens arbete. Beträffande den del av arbetet som avserforskning och kartläggning har projektet resulterat ifyra delrapporter varav den senaste, Sexualbrott mot barn,1990:6, redovisades . Ytterligare en rapport ärunder utarbetande och kommer troligtvis att utges senare underhösten.Ytterligare ett projekt vid BRÅ, Brott mot barn, har påbörjatsoch är tänkt att utgöra en fortsättning på det tidigare arbetetSexuella övergrepp mot barn. Perspektivet vidgas till attinnefatta även andra typer av brott mot barn, t.ex.barnmisshandel och brott inom familjen.I budgetpropositionen (prop. 1989/90:100, bil. 7, s. 147och 158) anfördes att det finns ett stort behov av att bl.a.följa upp de resultat som BRÅ kommer fram till i ettutvecklingsarbete inom området. Inom och hälso-och sjukvården saknas tillräckliga kunskaper och tillräckligtutvecklade utrednings- och behandlingsmetoder när det gällerbarn, som utsatts för sexuella övergrepp. För att stimulera ettutvecklingsarbete föreslogs två milj.kr., vilket innebär enuppräkning med en milj.kr. De organisationer som bedriver arbeteför barn i utsatta situationer har stor betydelse, anfördes detvidare. De ideella organisationerna har medverkat till att drafram problem, som barnmisshandel och sexuella övergrepp motbarn, i ljuset. Även de föreningar som organiserarfamiljehemsföräldrar bedriver en i sammanhanget viktigverksamhet. För bidrag till dessa organisationer föreslogs enökning med en milj.kr. till drygt två milj.kr.Riksföreningen mot sexuella övergrepp på barn (RMSÖ) erhåller,enligt uppgift från , inte någrastatliga bidrag för sin verksamhet.Socialstyrelsen kommer att ge ut allmänna råd omhandläggningen av ärenden rörande sexuella övergrepp mot barn.Särskilt kommer handläggningsrutinerna inom ochhälso- och sjukvården samt olika former av samarbete mellanmyndigheterna att behandlas.Socialnämnden har inte någon generell rätt och inte hellernågon lagstadgad skyldighet att anmäla begångna brott. 4 § sekretesslagen (1980:100) gäller med vissa undantagsekretess inom för uppgift om enskilds personligaförhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjasutan att den enskilde eller någon honom närstående lider men.Presumtionen är således för sekretess. Av 14 kap. 2 §sekretesslagen framgår att hinder mot polisanmälan, från dessautgångspunkter, inte föreligger rörande vissa brott motunderåriga, dvs. barn som är . Dessa brott är angivnai 3, 4 och 6 kap. och gäller bland annat misshandeleller annat brott mot liv eller hälsa, brott mot frihet och fridsamt sexualbrott. Detta innebär således att socialnämnden fårgöra polisanmälan vid sådana övergrepp.I Allmänna råd 1981:2, LVU, anförs bl.a.att nämnden omsorgsfullt bör överväga för- och nackdelar med enpolisanmälan mot misstänkta eller konstaterade övergrepp.Omständigheterna i det enskilda fallet får fälla utslaget.Socialnämnden bör dock alltid handla med utgångspunkt frånbarnets bästa, anförs det (s. 79).I promemorian (Ds 1989:6), med förslag till ändringar avvissa bestämmelser i om sexualbrott, anges attvissa ändringar syftar till att på ett tydligare sätt markerahur allvarligt man måste se på sexuella övergrepp mot barn.Promemorian har remissbehandlats och är nu föremål för beredninginom justitiedepartementet.Tidigare behandlingHösten 1988 behandlade utskottet i betänkandet1988/89:SoU1 två motioner (fp) om sexuella övergrepp motbarn. Utskottet uttalade följande (s. 26 f.).Utskottet anser att det är en fråga av yttersta vikt attförebygga sexuellt utnyttjande av barn och att behandla ochhjälpa de barn och familjer som drabbas. Denna inställningklargjorde utskottet vid frågans behandling redan underriksmötet /85. Övergreppen är särskilt allvarliga genom attbarnens absoluta underläge utnyttjas av förövaren som också kananvända sin styrka och makt till att dölja och förneka det somskett. Barn kan också välja att förtiga övergreppen och offrasig själva för att skydda förövaren. Övergreppen medför mycketallvarliga störningar och skador hos barnet. Förekomsten avsexuella övergrepp mot barn är helt oacceptabel för samhället.Utskottet vill därför starkt understryka vikten av att berördamyndigheter med kraft agerar för att förebygga sexuelltutnyttjande av barn och för att behandling och hjälp ges dedrabbade familjerna. Insatserna måste sättas in skyndsamt och påen bred front.De som i sin yrkesutövning möter problemen ställs inför mycketspeciella krav på erfarenhet och kunskap. Yrkesgrupper somberörs återfinns inom , hälso- och sjukvården,skolan samt rättsväsendet. I ärenden om barn som far illa är ettsamarbete mellan dessa instanser ofrånkomligt och av centralbetydelse. De olika yrkesgruppernas sammanlagda erfarenheter ochresurser ger bättre möjligheter att upptäcka om barn har utsattsför övergrepp i sina familjer och att finna medel att på bästasätt hjälpa dem och deras familjer ur krisen. Utskottet serdärför mycket positivt på det arbete beträffandesamarbetsmodeller m.m. som bedrivs av en arbetsgrupp vid BRÅ.Dess arbete, som syftar till att underlätta upptäckt avövergrepp och att förbättra utrednings- ochbehandlingsrutinerna, får anses tillgodose syftet med deaktuella motionerna -- -- --Motionerna avstyrktes varvid utskottet även erinrade om detlagstiftningsarbete som pågår och som syftar till skärpta straffför övergreppen. följde utskottet.I utskottets betänkande 1989/90:SoU5 (s. 23 ff.)behandlade utskottet flera motioner (fp, c) omsexuella övergrepp och våld mot kvinnor och barn. Bl.a.behandlades motioner som motsvarar de nu aktuella So327 ochSo625 yrkandena 4 och 5. Utskottet anförde bl.a. följande.En rad olika åtgärder på skilda områden behövs, enligtutskottets mening, för att minska eller förebygga våld ochsexuella övergrepp mot kvinnor och barn. Av grundläggandebetydelse är att dessa övergrepp kommer till myndigheternaskännedom för erforderliga åtgärder.Barn och kvinnor som utsätts för misshandel och sexuellaövergrepp i hemmet är i stort behov av hjälp och stöd. Detkrävs, enligt utskottets mening, en bred kunskap hos berördamyndigheter om dessa särskilda problem. Personalen måste bl.a.vara väl insatt i vilka resurser som finns att tillgå och kunnainformera om dessa. Utskottet anser, att det finns behov avförnyad information och utbildning till de personalgrupper somkommer i kontakt med dessa ärenden.Stora krav ställs också på ett väl fungerande samarbete mellanberörda myndigheter. Enligt utskottet är det nödvändigt attsamordna de insatser som görs av rättsväsendet, de socialamyndigheterna och aktuella vårdinstanser, eftersom utredningarnai dessa ärenden är mycket svåra. En samverkansmodell med fastarutiner skulle bäst garantera en tillfredsställande gemensam basför såväl sociala som rättsliga åtgärder.Utskottet ansåg vidare att det var befogat med en utvärderingav handläggning av anmälda fall av misstänktaövergrepp på barn och kvinnor. Ett samlat förslag tillåtgärdsprogram bör föreläggas , uttalade utskottet. Detanförda gavs regeringen till känna med anledning av motionerna(res s).I betänkandet 1989/90:SoU15 om vård i vissa fall av barnoch ungdomar behandlade utskottet ett motionsyrkande (m) omsammanställning och värdering av uppgifter kring barn utsattaför våld och sexuella övergrepp. Utskottet konstaterade attfrågan om insatser mot våld och sexuella övergrepp mot barn ochkvinnor i hemmet hade behandlats av utskottet. Utskottetvidhöll vad som då framfördes men ansåg inte att det varmotiverat med något nytt tillkännagivande från sida.Utskottet avstyrkte därmed motionen.I betänkandet 1988/89:SoU13 (s. 9 f.) behandlades ettmotionsyrkande (mp) om inrättande av en kommunalbarnombudsmannatjänst. Utskottet hänvisade tillsocialtjänstlagens bestämmelser och konstaterade att kommunernainom ramen för denna lag har möjlighet att inrätta tjänster sombarnombudsmän i den utsträckning de anser detta påkallat.Utskottets bedömningBarnmisshandel och sexuella övergrepp mot barn är företeelsersom väcker avsky och indignation. För att kunna förebygga ochupptäcka sådana övergrepp och för att kunna ge adekvatbehandling krävs insatser från samhället på bred front. Allamyndigheter, som kommer i kontakt med barn, måste vara öppna ochlyhörda för tecken, som tyder på att ett barn är utsatt förövergrepp i hemmet. När fråga har uppkommit om ett barn utsättsför t.ex. misshandel, måste myndigheterna kunna agera snabbt,professionellt och på ett för barnet skonsamt sätt. Att olikapersonalkategorier samarbetar om dessa åtgärder är nödvändigt.En fast modell för samverkan bör vara en självklar bas för deinsatser som skall sättas in.Riksdagen gav regeringen till känna vad utskottetanfört om bl.a. behovet av en utvärdering av socialtjänstenshandläggning av anmälda fall av misstänkta övergrepp på barn ochkvinnor. Därvid uttalades att ett samlat förslag tillåtgärdsprogram borde föreläggas . Utskottet vidhållerdenna uppfattning. Vad utskottet nu anfört bör ges regeringentill känna med anledning av motionerna So202 (c), So213 (c)yrkande 13, So327 (c) yrkandena 1 och 2, So625 (fp) yrkandena3--5 och So629 (mp)(delvis).Insatser för flyktingbarnMotionenI motion 1989/90:So409 av m.fl. (m) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts i motionen om barnens situation (yrkande 2). Mångaflyktingbarn har svåra upplevelser bakom sig, och därför börspeciell hänsyn tas till dessa barn såväl vidflyktingmottagandet som vid integreringen i samhället, anförmotionärerna. Verksamheten bör enligt motionärerna inriktas påförebyggande verksamhet och psykosocialt stöd. Särskilduppmärksamhet bör ägnas de barn som kommer ensamma till . (Motiveringen återfinns i motion 1989/90:Sf605. )BakgrundSocialstyrelsen har på regeringens uppdrag utrettflyktingbarnens behov av stöd och hjälp från ochhälso- och sjukvården. I sin rapport redovisar1988:22 framhåller styrelsen att flyktingbarn i allmänhet börbetraktas som en utsatt grupp i behov av stöd och hjälp frånsåväl socialtjänst som hälso- och sjukvård. Bland flyktingbarnfinns också grupper som behöver uppmärksammas särskilt.