bet · GE01UU4 · 1990-10-18 00:00:00 — Den amerikanska försvarsmakten tillkännagavnyligen planer på att minska försvarsutgifterna underde kommande fem till sex åren. Nedskärningen kommer attgenomföras inom samtliga vapengrenar. Därtill kommer ett stortantal militära baser utomlands att stängas och verksamhetenminskas vid ännu fler. Det tidigare inledda bortdragandet avvissa kategorier taktiska kärnvapen och kemiska vapenfortsätter.Den brittiska regeringen har meddelat att man övervägeravsevärda minskningar av försvarsmakten, bl.a. en 20-procentigminskning av armén och en halvering av den brittiska Rhenarménsom är stationerad i . har annonserat sinavsikt att dra bort hälften av de ca 50 000 franska soldater somlikaledes finns stationerade i Tyskland.Tendensen till en minskning av både rustningar och ståendestyrkor, underbyggd såväl av ett starkt förbättratinternationellt klimat som av växande krav på besparingar, harvisserligen kortsiktigt kommit att motsägas av den omfattandemilitära uppladdningen kring Gulfen som följd av invasionav . Under de villkor som rådde tidigare under 1980-taletskulle den uppkomna situationen med stor sannolikhet ha utlösten kris mellan stormakterna. Symptomatiskt är emellertid attinte heller risken för väpnad konfrontation i harkunnat störa det dominerande avspänningsförhållandet mellan debåda supermakterna. I stället har de samarbetat på ettsätt som bl.a. gjort det möjligt för att föregentligen första gången under organisationens existens ageramot en internationell aggression så som ursprungligen varavsett. Den viktigaste faktorn för ett fortsatt gynnsamtnedrustningsklimat synes därför bestå oförändrad eller t.o.m.förstärkt.Detta gynnsamma klimat har naturligtvis också i hög gradpräglat de pågående förhandlingarna om nedrustning ochsäkerhet i . De två parallella förhandlingarna,vilka inleddes l989 efter beslut vid den europeiskasäkerhetskonferensens uppföljningsmöte i , syftar till attnå resultat redan till det förestående toppmötet medESK-medlemmarnas stats- och regeringschefer i iår. Den ena förhandlingen förs mellan de 22 medlemsländerna i detvå militärallianserna och avser en reduktion av dekonventionella styrkorna i (CFE). Den andraförhandlingen förs mellan ESK-processens samtliga 34 medlemmaroch gäller en vidareutveckling av förtroende- ochsäkerhetsskapande åtgärder (CSBM).Målet för de tidigare 23-statsförhandlingarna -- efterTysklands enande 22-statsförhandlingarna -- är att nå en stabiloch säker balans på lägre nivåer genom en minskning av demilitära styrkorna, eliminering av asymmetrier och av förmåganatt påbörja omfattande offensiva operationer. Slutlig enighet omett principavtal nåddes mellan ochSovjetunionens utrikesministrar. Då bekräftades alliansvisa takför vissa offensiva vapensystem på nivåer som ligger väsentligtunder dagens. Enligt principavtalet begränsas antaletstridsvagnar till 20 000, antalet pansrade stridsfordon till30 000, antalet artilleripjäser till 20 000 och antalethelikoptrar till 2 000 per allians. I fråga om flyget är enighetenligt uppgift nära mellan parterna, men liksom tidigare utgörsden olösta frågan av det landbaserade sovjetiska marinflyget,vilket ej velat inkludera i avtalet. En uppgörelseockså i denna fråga skall dock enligt parterna vara nära.Vissa undertak, t.ex. för olika kategorier av pansradestridsfordon, har fastställts. Enighet har också nåtts om denungefärliga andel av totalnivån för varje vapensystem som fårtillfalla en enskild medlem av respektive allians. Enligt detursprungliga västförslaget skulle denna andel få uppgå till30% av det totala antalet av ett visst system för de bådaallianserna. Andelen har i stället överenskommits i absolutatal för respektive vapenslag: 13 300 stridsvapen, 13700artilleripjäser, 5150 stridsflygplan och 1500 helikoptrar.Dessa siffror utgör övre gränsen. Deras praktiska betydelseligger i att de anger hur mycket kan accepteraatt förfogar över. Den närmare fördelningen av dealliansvisa totalsiffrorna får avgöras inom respektive allians.Sovjetunionen anser att förändringen i har påverkatförutsättningarna för den s.k. Ottawaöverenskommelsen frånfebruari om tak för amerikanska och sovjetiska styrkorförlagda utomlands i . Då nåddes enighet om 195000 manför vardera sidan, samt därtill ytterligare 30000 föramerikanska styrkor förlagda utanför det s.k. centralområdet.Med hänsyn till att de sovjetiska styrkor som enligtöverenskommelsen förutsågs stationerade i Central- och Östeuropanu ändå kommer att dras bort , kräverSovjetunionen en lägre nivå än den avtalade också för amerikanskdel. Från amerikansk sida har man ej motsatt sig tanken på enfortsatt reduktion, men man menar att det ännu är för tidigt atti rådande läge ta ställning till hur långt en sådan kan tänkasgå. Tills vidare har parterna enats om att föra denna fråga åtsidan, och den kommer alltså ej att regleras inom CFE-avtalet.Den andra av de två pågående förhandlingarna syftar till attutveckla och fördjupa de förtroende- och säkerhetsskapandeåtgärder (CSBM) som 1986 blev resultatet avStockholmskonferensens arbete. Denna förhandling, som förtsmellan samtliga 35 -- numera 34 -- ESK-stater,syftar till attöka öppenheten och förutsägbarheten beträffande militäraförhållanden i genom bl.a. ökad information,begränsningar av militära aktiviteter samt olika möjlighetertill verifikation genom bl.a. observation och inspektion.Såväl NATO och som de neutrala och alliansfriastaterna (NN) har lagt fram detaljerade förslag vilka betonarolika sidor av förhandlingsmaterian. Västsidans förslag ärfrämst uppbyggt kring information och verifikation avmarkstridskrafter och landbaserat flyg samt åtgärder förkrishantering. Östförslaget har betonat åtgärder som rörbegränsningar av stridskrafternas verksamhet samt förslag somrör i synnerhet sjö- och flygstridskrafter. De neutrala ochicke-allierade staternas förslag inriktas främst på förband ochutrustning som ger rörlighet och eldkraft och som kan bildastommen i överraskande angrepp och större offensiva företag.Förslaget omfattar bl.a. amfibiestyrkor.Motsättningarna mellan öst och väst beträffande de framlagdaförslagen har varit betydande, i synnerhet när det gällersjöstridskrafterna och deras aktiviteter. Här gäller det bl.a.tolkningen av konferensens mandat. Däremot har de traditionellaskillnaderna beträffande öppenhet och kontroll minskat, vilketinnebär att positionerna har kommit närmare varandra i viktigaavseenden. Arbetet fortsätter med syfte att enöverenskommelse med tillräckligt innehåll skall bli klar i tidtill mötet på stats- och regeringschefsnivå mellanESK-medlemmarna i i november.Vid sidan av de två redovisade förhandlingarna om nedrustningoch säkerhet i pågår intensiva konsultationer inför dettatoppmöte. I en särskild förberedande kommitté, som arbetarsedan i juli, diskuteras bl.a. en deklaration om principerna försäkerhet och samarbete i , riktlinjer för det framtidaESK-arbetet samt en institutionalisering av detta samarbete iform av olika permanenta organ och regelbundna möten på olikanivåer. Enighet har nåtts om att bl.a. inrätta ett permanentESK-sekretariat och ett särskilt centrum för förebyggande avkonflikter (, CPC).Till utbyggandet av ESK:s institutioner hör även inrättandetav en parlamentarisk dimension. höllsi ett parlamentariskt möte till vilket representanterför samtliga ESK-staters parlament inbjudits. Vid detta möteantogs en resolution som lägger grunden för ett framtidaESK-parlament, baserat på och utnyttjande dessadministrativa resurser men sannolikt med en separatinternationell rättslig identitet.Förenta Staterna -- SovjetunionenDen bilaterala dialogen mellan ochSovjetunionen har ytterligare fördjupats.Två toppmöten mellan de båda presidenterna och ett flertalutrikesministermöten har hållits under l990. I takt med attförtroendet växt har området för samverkan mellan dem ocksåvidgats. Det senaste och mest åskådliga exemplet utgörs avreaktionerna på invasion av Kuwait.Vid sidan av förhandlingarna om nedrustning och säkerhet iEuropa har och varit engagerade idirekta förhandlingar i om strategiska kärnvapen ochrymdvapen (NST). Beträffande de däri ingående förhandlingarnaom de offensiva strategiska kärnvapnen (START) har båda sidoruttalat sin avsikt att söka nå enighet om ett avtal till åretsslut. Enighet har förelegat beträffande högstatillåtna antal vapenbärare (1 600) och antalet stridsspetsar(6 000) på vardera sidan. Man har också enats om undertak somför vardera sidan begränsar dels antalet stridsspetsar på tungainterkontinentala vapenbärare (1 540), dels antaletstridsspetsar på rörliga interkontinentala vapenbärare (1 100).Parterna har också enats om den mer komplicerade frågan hurdet strategiska bombflyget -- utrustat dels med kärnvapenbomber,dels med långräckviddiga flygburna kryssningsmissiler, ALCM, desenare i sin tur utrustade med respektive utan kärnvapenladdning-- skall avräknas mot de båda totalramarna för vapenbärarerespektive stridsspetsar. Undertak för högsta tillåtna antalstrategiska bombplan har etablerats. För ALCM har man kommitöverens om hur de skall räknas av mot totalramen förstridsspetsar samt hur många ALCM varje sådant bombplan fårmedföra.Parterna har också kommit överens om att i avtalet heltförbjuda utvecklandet av vissa typer av offensiva kärnvapen. Dithör bl.a. nya typer av tunga interkontinentala missiler, tungaubåtsbaserade missiler och avfyrningsanordningar för sådana, nyatyper av ballistiska missiler med fler än 10 enskildastridsdelar och kryssningsrobotar med flera oberoendestridsdelar.Ett särskilt problem i START-förhandlingarna har frågan om delångräckviddiga sjöbaserade kryssningsrobotarna (SLCM) utgjort.Parterna står här fortfarande långt ifrån varandra. En viktigskiljande fråga gäller möjligheter till en effektiv verifikationav förekomsten av SLCM ombord på fartyg. Parterna har enatsom att frågan inte skall regleras inom ramen för START-avtalet.I stället skall de utanför avtalet göra var sin unilateraldeklaration om sin politik beträffande SLCM samt därtill varjeår under avtalets tillämplighetstid en politiskt bindandedeklaration beträffande planerad förbandsläggning av SLCM. Bådaparter har förbundit sig att inte tillverka eller förbandsläggaSLCM med multipla oberoende stridsdelar.Nedskärningarna till de i START-förhandlingarna överenskomnanivåerna förutses ske av . Till denframförhandlade materian hör också verifikationsregler, sombl.a. omfattar rätt till 12 ömsesidiga inspektioner ochkontinuerlig övervakning av varandras produktionsanläggningar.Själva avtalet förutses ha en varaktighet av l5 år.Även om flera centrala delar av förhandlingsmaterian i STARTnu är lösta, kvarstår åtskilliga problem. Ett av dem gällerUSA:s rätt att överföra kunskap om och teknologi för modernastrategiska system till de allierade länderna ochFrankrike. Trots svårigheter har parterna bekräftat sin strävanatt bli färdiga med ett före årets slut.Den andra delen av NST-samtalen mellan och iGenève gäller förhandlingen om ett strategiskt rymdförsvar.De amerikanska och de sovjetiska perspektiven i denna fråga harstått i stark motsatsställning till varandra ända sedaninitiativet till ett rymdförsvar (SDI) lanserades av presidentReagan l983. enades parterna emellertid om att intelåta detta stå hindrande i vägen för ett . Denamerikanska förhandlingspositionen är att man genom ett särskiltrymdförsvarsavtal önskar få till stånd en gemensam övergång tillett mer stabil kombination av offensiva och defensivastrategiska styrkor, ifall fortsatt forskning och utvecklingvisar att ett effektivt försvar mot ballistiska missiler ärmöjligt.Den sovjetiska positionen är att i stället genom ett särskiltprotokoll till det s.k. antirobotavtalet () regleravilken forskning och utveckling som är tillåten och därvidförbjuda bl.a. utvecklingsprov i rymden. Medan dennaprincipiella motsättning består, har SDI genom att frikopplasfrån övriga nedrustningsförhandlingar förlorat den akuta ochsymboliska karaktär som frågan hade under en stor del av1980-talet. De efter hand växande frågetecknen av ekonomisk ochpraktisk karaktär beträffande möjligheterna att ens på siktförverkliga ett rymdförsvar har också bidragit härtill.Inom ramen för de senaste årens intensiva dialog har ochSovjetunionen även bilateralt gjort framsteg i frågor som undermånga år varit föremål för multilaterala förhandlingar i Genève.Det gäller i synnerhet förbud mot kemiska vapen och olika frågorrörande kärnvapenprov. Vad gäller avtal om förbud på detsenare området har såväl somSovjetunionens Högsta godkänt tröskelavtalet(TTBT) och avtalet om fredliga provsprängningar (PNE). Bådaavtalen undertecknades menhar tidigare ej kunnat ratificeras på grund av oenighet omverifikationsprocedurerna.Beträffande kemiska vapen har parterna enats om att medbörjan l992 inleda en minskning av existerande lager av kemiskavapen. Slutmålet är att nå ned till ett lager på 5000ton vardera, vilket för del motsvarar av dagenslager. Båda parter har också enats om en väg att inom ramen förett multilateralt kemivapenavtal nå fram till ettfullständigt avskaffande av alla existerande lager. Derasförslag att behålla av de ursprungliga lagren (eller högst500 ton) fram till efter ikraftträdandet av en allmänkonvention om kemivapenförbud, och att först därefter taställning till en total avveckling, har emellertid mött bredkritik från många länder.Ovan har redogjorts för ensidiga nedskärningar som de bådamilitära supermakterna vidtagit eller planerar genomföra iEuropa. pågår därutöver på amerikansk sidaskrotningen av tre klasser av sjöburna taktiska kärnvapen,tillsammans ca 1 000. I de tillkännagivna amerikanskaplanerna för den närmaste femårsperioden ingår också enminskning av den amerikanska flottan. Målet 600 fartyg övergesinnan det uppnåtts och satt enligt de nya uppgifterna till 450fartyg. Liksom har äventillkännagivit planer på att skära ned sitt bassystem utanförEuropa.Nedrustningskonferensen i GenèveI nedrustningskonferensen i (CD) förs de enda verkligtmultilaterala nedrustningsförhandlingarna. Fyrtio stater frånsamtliga världsdelar och ländergrupperingar deltar i dessaförhandlingar, vars uttalade slutmål är fullständig ochpermanent nedrustning under internationell kontroll. Möjligheterfinns och ansträngningar görs för att deltagarländernas antalskall utökas. Arbetet i CD är uppdelat på en rad sakfrågor,varav de viktigaste är försöken att åstadkommaett förbud mot kemiska vapen, ett fullständigt provstoppsavtal(CTBT) samt ett förhindrande av kapprustning i rymden.Vad kemiska vapen beträffar har de bilateralaförhandlingarna mellan och lett till enöverenskommelse om destruktion av större delen av nuvarandeinnehav. Sannolikt kommer dessa bilaterala framgångar att få enpositiv effekt på förhandlingarna i CD. invasion av Kuwaitoch denna stats tidigare användning av kemiska vapen mot såvälIran som den inhemska befolkningen har emellertid kompliceratdet internationella klimat i vilket förhandlingarna förs. Irakhar öppet deklarerat att man i vissa lägen har för avsikt attanvända kemiska vapen.Den optimism som tidigare rådde i kemivapenkommittén, i vilkenSverige för fjärde gången valdes till ordförandeskapet, haraningen dämpats, men arbetets utgångspunkt fortsätter att varaatt uppnå ett totalt förbud inom kortaste möjliga tidsrymd. Enkonventionstext föreligger till väsentliga delar redan, men somtidigare återstår lösandet av de besvärliga kontrollfrågorna ochproblemet med att åstadkomma hållbara övergångsregler under enavvecklingsperiod.Ett amerikansk-sovjetiskt förslag har lagts i syfte att enspecialkonferens skall hållas efter konventionensikraftträdande. Denna konferens skall enligt förslaget beslutahuruvida anslutning till konventionen är en tillräcklig garantiför att de kemiska vapnen totalt kommer att elimineras under detvå sista åren av den tioårsperiod under vilken vapnen vartänkta att förstöras. Förslaget ger de C-vapenstater som tidigtdeklarerar sitt innehav vetorätt över konventionens fullständigaimplementering. Förslaget vill också att konventionsstaterna viddet åttonde året skall ha kvar högst av det ursprungligavapeninnehavet, eller högst , vilket som är lägst.Många länder har tagit avstånd från förslaget och då isynnerhet vänt sig mot den vetorätt det skulle medföra. Enligtkritiken innebär förslaget också att de kemiska vapnen ges enviss legitimitet och därmed ökar riskerna för deras spridning.Vidare finner många länder att det faktum att ovisshet råder omen konventions verkliga implementering undergräver desstrovärdighet och försvårar anslutningen till den.Arbetet i CD med att försöka åstadkomma ett fullständigtförbud mot provsprängningar av kärnvapen fortsätter som tidigaremed hög prioritet från svensk sida. detta år etableradesefter ett sjuårigt uppehåll i CD återigen en särskild kommittéför att behandla provstoppsfrågan. Denna kommitté saknar ännumandat till reella förhandlingar. Kärnvapenstaterna vidhållerfortfarande sina traditionella positioner, att provsprängningarär nödvändiga för att kontrollera funktionsdugligheten hos derasexisterande vapeninnehav och för fortsatt kvalitativ utvecklingav deras kärnvapen.Diskussionerna i CD om förhindrande av kapprustning i rymden,radiologiska vapen och attackförbud mot kärnkraftsanläggningarhar visat små, om än inte obetydliga framsteg. Rymden är redanmilitariserad genom förekomsten av såväl stationära som andrasatelliter med destruktiva funktioner. har tidigare lagtfram förslag som syftar till ett förhindrande av kapprustningeni rymden, i synnerhet s.k. ASAT-vapen, dvs. satelliter sombekämpar varandra, men hela frågan är beroende avförhandlingarna mellan och i rymdfrågor. Svensk säkerhets- och nedrustningspolitikSåväl den svenska nedrustningspolitiken som de mångamotionsyrkandena om nedrustnings- och säkerhetsfrämjandeåtgärder som utskottet haft att ta ställning till speglar påolika sätt det starka engagemang för fred och nedrustning somfinns såväl i det svenska samhället som i vår omvärld.Sveriges strävanden på nedrustningsområdet är även ett led ivår säkerhetspolitik, som ytterst syftar till att öka vår egensäkerhet. säkerhetspolitik utformas väsentligen som ettsamspel mellan utrikespolitiken och försvarspolitiken. Dessuppgift är att bevara landets oberoende och i alla lägen tryggaen nationell handlingsfrihet för att inom våra gränser bevaraoch utveckla vårt samhälle efter våra värderingar och därtillverka för internationell avspänning och en fredlig utveckling.Det rådet stor enighet i om säkerhetspolitikens mål ochmedel, vilka närmare beskrivits av en enhällig försvarskommitté(SOU 1985:23, SOU 1987:9 och SOU 1990:5).I yrkande 7 i motion U425 (v) föreslås att skall verkaför en ny internationell definition avneutralitetsbegreppet, bl.a. med hänvisning till denförändrade bilden i Europa.Sverige för en alliansfri politik som syftar till neutraliteti händelse av krig. Vår politik tjänar också som ett bidrag tilllugn och stabilitet i vår del av världen. Neutrala statersrättigheter och skyldigheter i krig finns folkrättsligtreglerade i Haagkonventionerna . Densäkerhetspolitiska linje vilken brukar sammanfattas som vårneutralitetspolitik är en politik som själv har valt.Den finns därför ej reglerad i något internationellt avtal ellerfolkrättsliga definitioner.Det är för en tillgång att vi ensamma avgörneutralitetspolitikens innebörd. Detta förhållande möjliggör föross att föra en aktiv utrikespolitik, som det ställerett krav på oss att vår politik utformas så att ett långsiktigtförtroende byggs upp i omvärlden för vår vilja att i händelse avkrig genomföra den valda linjen. Det kräver konsekvens ochstabilitet i vårt agerande.De krav vi själva ställer på neutralitetspolitikens utformningi fredstid betyder emellertid inte att den skulle vara statiskoch oförmögen att anpassas till en föränderlig verklighet. Omden grundläggande politiska situationen i vår omvärld undergårgenomgripande förändringar, kan också våra krav på vår egenpolitiks fredstida utformning modifieras. I takt med att enfungerande alleuropeisk säkerhets- och samarbetsordning växerfram, där väpnade konflikter kan anses praktiskt uteslutna, blirSveriges möjligheter att utan förfång för neutralitetspolitikendelta i ett närmare samarbete av även utrikes- ochsäkerhetspolitisk karaktär självfallet större än i dettraditionella efterkrigstidens av misstänksamhet ochblockuppdelning präglade Europa.Något behov av en internationell definition avneutralitetsbegreppet utöver den som Haagkonventionernatillhandahåller föreligger enligt utskottets uppfattning ej.Därmed avstyrker utskottet yrkande 7 i motion U425 (v).De primära målen för vår säkerhetspolitik och vår långsiktigasträvan att åstadkomma en fredligare värld genom avspänning ochnedrustning kompletterar varandra. Det är enligt utskottetsuppfattning inte bara möjligt att förena internationelltnedrustningsarbete med omsorg om den egna säkerheten,stabiliteten och avspänningen i det egna närområdet, utan ensådan hållning ger oss trovärdighet inedrustningsarbetet. Utskottet anser det vara självklart attsåsom uttrycks i motion U424 det inte får råda någon tvekan omatt reglerna för vapenexport och tillämpningen av dem fulltut harmonierar med den svenska säkerhets- och utrikespolitiken.Utskottet noterar att regeringen förbereder förslag till nylagstiftning på grundval av de två utredningar som nyligenslutförts (SOU 1989:66 och SOU 1989:102) och de remissvar deföranlett.Yrkande 11 i motion U424 (c) anses därmed besvarat.Inte heller anser utskottet det motiverat att som föreslås iyrkande 1 i motion U414 (mp) skulle behandlanedrustningsfrågorna och försvarsanslagen i ett sammanhang.Ehuru nedrustnings- och försvarspolitiken båda utgör delar avvår säkerhetspolitik, anser utskottet att de beredningstekniskaskillnaderna och andra praktiska hänsyn talar emot en dylikordning vid själva kammarbehandlingen. Däremot är det enligtutskottets bedömning naturligt att prövningen av Sverigesförsvars- och nedrustningsintressen på beredningsstadiet skerunder ömsesidigt hänsynstagande till varandra på alla nivåer iden politiska processen. Så sker redan också formellt, bl.a.genom att den sittande försvarskommittén har givits direktiv attäven utreda nedrustningsperspektivet i vår säkerhetspolitik.Yrkande 1 i motion U414 (mp) avstyrks därmed.I föregående års nedrustningsbetänkande (1989/90:UU6)konstaterade utskottet att de positiva tecken som då kunderegistreras avspeglade djupgående förändringar i detinternationella klimatet i stort. Ehuru korrekt förmådde dennabedömning lika litet som andra internationella analyser förutse snabbheten i den europeiska utvecklingen under detgångna året. En fortsatt förnyelse av den sovjetiskautrikespolitiken, en revolutionär demokratisering av Östeuropaoch inledningen av vad som torde bli ett totalt tillbakadragandeav sovjetiska trupper därifrån samt slutligen den snabba tyskaåterföreningen inom ramen för ett fortsatt tyskt NATO-medlemskaphar bidragit till att viktiga grunddrag i Europassäkerhetspolitiska situation förändrats. Det ochdess efterföljare i form av 1980-talets återupptagnaöst--väst-konflikt har avvecklats. Sakligt samarbete och växandeömsesidig förståelse har kommit att ersätta den tidigaremisstänksamheten och rivaliteten i en sedanotänkbar utsträckning.Enligt utskottets uppfattning kan denna scenförändring iEuropa utgöra en vändpunkt, vars säkerhetspolitiska betydelse ärsvår att överskatta. på mer än ett halvsekelhar kontinentens länder möjlighet att ersätta den tidigaredominerande polariseringen med en alleuropeisk säkerhets- ochsamarbetsordning, vilken kan utvecklas dithän attväpnade konflikter i över huvud taget ter sig likaotänkbara som mellan t.ex. de nordiska ländernaeller mellan EG-länderna.Dessa löftesrika perspektiv måste emellertid enligt utskottetsuppfattning omgärdas av reservationen att den systemkris iÖsteuropa som utlöst de omvälvande förändringarna samtidigtkommer att utsätta det nya samhällsbyggandet där för betydandeprövningar .