bet · GE01KU3 · 1990-10-09 00:00:00 — Betänkandet har remissbehandlats och bereds förnärvarande i . Mot angiven bakgrundsaknas det enligt utskottets mening anledning för attnu ta ställning till de i motionerna upptagna frågorna. Med detanförda får motionerna 1989/90:K611 yrkande 6 och 1989/90:K632anses besvarade.16. vårdnadsersättningMotionerI motion 1989/90:K608 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till utvidgning av denkommunala kompetensen så att det klarläggs att kommuner har rättatt utge vårdnadsersättning.I motionen förordas att kommunallagen ändras så att dettydligt framgår att kommunerna äger rätt att besluta omkommunala vårdnadsersättningar, dvs. ett generellt bidrag tillberörda föräldrar utan behovsprövning. Enligt motionen ärrättsläget i fråga om kommunernas kompetens på förevarandeområde i viss mån oklart.I motion 1989/90:K634 yrkande 7 av m.fl. (m)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om vårdnadsersättning.I motionen erinras om att det i ett flertal kommunerföreligger ett starkt intresse för vårdnadsersättningtill föräldrar för vård av eget barn men att det iförvaltningsdomstolspraxis emellertid ansetts att sådanersättning inte är förenlig med de kommunalakompetensbestämmelserna. Enligt motionärerna är det angelägetatt de hinder som synes föreligga i fråga om kommuns rätt attutge vårdnadsersättning blir undanröjda genom en ändring avkommunallagen.Gällande rättDen grundläggande bestämmelsen om kommunernas och landstingensallmänna kompetens finns i 1 kap. 4§ första stycketkommunallagen (KL), där det sägs att kommuner och landstingsjälva får vårda sina angelägenheter. Vid sidan om dengrundläggande kompetensbestämmelsen i 1 kap. 4§ första stycketKL har det i rättspraxis utbildats vissa grundprinciper som i deflesta fall begränsar den kommunala kompetensen. Dessa ärlokaliseringsprincipen, förbudet mot att ge understöd åtenskilda, förbudet mot att driva spekulativa företag,likställighetsprincipen, förbudet mot beslut med retroaktivverkan och självkostnadsprincipen.Frågan huruvida vårdnadsersättning är förenlig med dekommunala kompetensbestämmelserna har vid olika tillfällenprövats genom kommunalbesvär, varvid domstolarna ansettdetta ej vara fallet.Tidigare riksdagsbehandlingMotioner med samma innebörd som de här aktuella har behandlatsav utskottet , bl.a. åren 1983,1984, 1986 och 1989 (se KU 1982/83:21, KU 1984/85:6, KU1985/86:15 och 1989/90:KU3). Utskottet har därvid avvisatframförda förslag om ändringar i lagstiftningen som möjliggörinförandet av vårdnadsersättning. har följt utskottet.KommunallagskommitténKommunallagskommittén har i sitt i betänkandet (SOU 1990:24)Ny kommunallag framlagda förslag till ny kommunallag intagit dengrundläggande bestämmelsen om kommunernas och landstingensallmänna kompetens i 2 kap. 1§. Bestämmelsen är i och för signågot mera omfattande och innehåller mera konkreta besked än dennuvarande kompetensbestämmelsen i 1 kap. 4§ första stycketkommunallagen men innebär inte någon egentlig saklig ändring.Kommittén tar inte i betänkandet till särskild behandling uppden i de nu aktuella motionerna upptagna frågan.Utskottets bedömningDen i motionerna upptagna frågan är kopplad till degrundläggande bestämmelserna om kommunernas kompetens. Dettaämne har behandlats av kommunallagskommittén vars betänkande(SOU 1990:24) Ny kommunallag bereds icivildepartementet. Arbetet bedrivs med sikte på att regeringenunder skall avlämna en proposition med förslag ny kommunallag. bör enligt utskottets mening inteföregripa detta arbete genom att nu ta ställning till den imotionerna upptagna frågan. Med det anförda får motionerna1989/90:K608 och 1989/90:K634 yrkande 7 anses besvarade.17. taxesättning (självkostnadsprincipen)MotionI motion 1989/90:K611 yrkande 7 av m.fl. (mp)yrkas att hos regeringen begär förslag om möjligheterför kommunerna att avvika från självkostnadsprincipen.I motionen föreslås -- i samband med att förslag framläggs omutökad beskattningsrätt som ett led i bekämpningen avstorstädernas miljöproblem -- att kommunerna ges rätt att avvikafrån den s.k. självkostnadsprinicpen. Som exempel nämns därvidprissättning på energi som avviker från självkostnadsprincipenför att påverka konsumtionen och därmed kunna förverkligakommunernas energiplanering.KommunallagskommitténKommunallagskommittén föreslår i sitt betänkande (SOU 1990:24)Ny kommunallag att den s.k. självkostnadsprincipen -- dvs. atten kommun eller ett landsting inte får bestämma sina avgiftertill sådana belopp att de tillför kommunen eller enekonomisk vinst -- som inte är reglerad men längehar upprätthållits i rättspraxis skrivs in i den nyakommunallagen. föreslår kommittén att det slås fastatt självkostnadsprincipen inte bara skall gälla gentemotkommunens eller egna medlemmar utan även mot ickekommunmedlemmar.Kommittén, som inte går in på den närmare innebörden ochräckvidden av självkostnadsprincipen, utgår ifrån att dessafrågor utreds och bestäms i annat sammanhang. Kommittén anservidare att det i annat sammanhang utreds om det bör införas enmöjlighet att tillämpa en enhetstaxa för olika energislag.Stat--kommunberedningen (C 1983:02) har därefter getts iuppdrag att utreda bl.a. de frågor som kommunallagskommitténföreslagit skulle tas upp till särskild utredning. Iutredningsdirektiven (Dir. 1990:18) anges bl.a. att den del avutredningsarbetet som avser självkostnadsprincipens gränser börbedrivas så att det kan samordnas med arbetet med en nykommunallag. Arbetet i den delen bör därför enligt direktivenredovisas senast den 1 november 1990.Utskottets bedömningDen i motionen upptagna frågan är föremål för särskildutredning av stat--kommunberedningen. Avsikten är attutredningsarbetet skall samordnas med det inomcivildepartementet pågående arbetet med en ny kommunallag. Detarbetet bedrivs med sikte på att regeringen under våren 1991skall avlämna en proposition med förslag till en ny kommunallag.Riksdagen bör enligt utskottets mening inte föregripa detsålunda pågående beredningsarbetet genom att nu ta ställningtill den i motionen upptagna frågan. Med det anförda får motion1989/90:K611 yrkande 7 anses besvarad.18. Offentlig verksamhet på entreprenadMotionI motion 1989/90:K629 av () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en entydigare lagstiftning tillstöd för offentlig verksamhet på entreprenad.I motionen tas -- mot bakgrund av stadgandet i 11 kap. 6§regeringsformen (RF) om att förvaltningsuppgift i vissa fall kanöverlämnas till enskilda och att lagstöd krävs om överlämnandetinnefattar myndighetsutövning -- upp olika frågor gällandekommuns överlämnande av förvaltningsuppgift till icke offentligarättssubjekt. Motionären hävdar under hänvisning till vissarättsfall att gränserna för vilka kommunala uppgifter som fåröverlämnas till ett privaträttsligt subjekt är oklara och atttveksamhet råder i fråga om vilka regler som gäller vidöverlämnande i fråga om t.ex. tystnadsplikt, kommunensskadeståndsansvar, tjänstefel, försäkringsskydd osv. Enligtmotionären skulle det vara av stort värde för det pågåendearbetet med den offentliga sektorns förnyelse om de legalaförutsättningarna för offentlig verksamhet har de i motionen upptagna frågorna berörts avflera utredningar på det kommunala området, senast av 1986 årsfolkrörelseutredning i dess betänkande (SOU 1987:35) Ju mer viär tillsammans, del 3 Underlag för reformer samt förslag.Utredningen, som konstaterar att olika uppfattningar gäller ifrågan om kompetensregeln i 11 kap. 6§ RF över huvud taget ärtillämplig på verksamhet, föreslår att den allmännakompetensbestämmelsen i 1 kap. 4§ kommunallagen kompletterasmed ett nytt fjärde stycke av följande lydelse:Kommun och landstingskommun får överlämna förvaltningsuppgifttill en annan kommun eller landstingskommun eller till enskild.Om en sådan förvaltningsuppgift gäller en angelägenhet som detfinns särskilda bestämmelser om enligt tredje stycket, gällerför överlämnandet vad som särskilt föreskrivs.Syftet med förslaget är att undanröja den tveksamhet somgäller i frågan om reglerna i 11 kap. 6§ RF är tillämpliga påkommunal verksamhet. I den delen anför utredningen vidareföljande (angivna bet. s.76):För att undanröja den osäkerhet som finns på detta område böri KL införas en bestämmelse, som klart fastställer kommunsbefogenhet att delegera förvaltningsuppgift. Bestämmelsen börlämpligen utformas som ett tillägg till KL 1 kap 4§ ochallmänt ange att kommun får överlämna förvaltningsuppgift tillannan. Bestämmelsen bör också innehålla ett förtydligande omatt, i det fall förvaltningsuppgiften omfattar sådanangelägenhet för vilken finns bestämmelser i speciallag, sågäller speciallagens bestämmelser.Det bör poängteras, att den föreslagna bestämmelsen i KL skallses som en allmän kompetens för kommunen att överlåtaförvaltningsuppgift, en kompetens som när det rör sig om frågorsom behandlas i speciallag emellertid kan inskränkas genombestämmelser i speciallagen.-- -- --Med beteckningen "enskild" i det föreslagna tillägget avsesalla rättssubjekt som inte är offentliga, alltså bolag,stiftelser, ideella och ekonomiska föreningar, samfälligheteroch enskilda fysiska personer.Det angivna betänkandet, som har remissbehandlats, bereds icivildepartementet.Utskottets bedömningDen i motionen upptagna frågan har behandlats avfolkrörelseutredningen i dess betänkande (SOU 1987:35) Ju mer viär tillsammans, del 3 Underlag för reformer samt förslag.Betänkandet bereds i . Utskottet anser inteatt det finns anledning för att ta det i motionenförordade initiativet. Med det anförda avstyrker utskottetmotion 1989/90:K629.19. Förbud mot kommunalt engagemang i normala affärsdrivandeföretagMotionI motion 1989/90:K213 yrkande 2 av m.fl. (m) yrkasatt hos regeringen begär förslag till ändringar ikommunallagstiftningen i syfte att förhindra kommunalaengagemang i normala affärsdrivande företag i enlighet med vad imotionen anförts.Enligt motionen bedrivs i många kommuner och landstingkommunal verksamhet i bolagsform som i olika hänseenden ärolämplig och som bör förbjudas. Motionärerna pekar bl.a. påvissa negativa effekter som uppkommer genom att offentligaföretag med stöd av subventioner direkt konkurrerar med privataföretag. I motionen hävdas vidare att det finns kommuner som,trots att det inte är en uppgift, går in som ägare iindustri- och entreprenadföretag. Motionärerna framhåller attkommuner inte långsiktigt kan förbättra en bygdsutvecklingsmöjligheter eller säkra sysselsättningen genom attanvända skattepengar för att subventionera företag.Utredningsförslag m.m.En utförlig beskrivning av gällande rätt i fråga omkommunernas och landstingens förhållande till näringslivet finnsi betänkandet (SOU 1982:20) Kommunerna och näringslivet. Ensammanställning av rättsfall som tillkommit därefter finns ibetänkandet (Ds C 1986:16) har i betänkandet (SOU 1990:24) Nykommunallag lämnat en översiktlig redovisning av rättsläget(angivna bet. s.172).Kommunallagskommittén diskuterar i betänkandet i ett särskiltavsnitt frågan om gränserna för den kommunala kompetensen pånäringslivsområdet bör ändras. Kommitténs slutsats är att detinte skall göras några ändringar i fråga om kommunernas ochlandstingens befogenheter med avseende på näringslivet. I fråganredovisas bl.a. följande överväganden (angivna bet. s.68):I konsekvens med statens övergripande ansvar förnäringslivspolitiken bör man inte utvidga den kommunalakompetensen på näringslivsområdet genom att frångå principen omatt direkt eller indirekt ekonomiskt stöd till enskilda företagi syfte att påverka företagens lokalisering och utveckling intebör ingå i kommunernas och landstingens befogenheter. Det finnsflera skäl till detta. Samhälleligt stöd till företag brukarmest bli aktuellt i regioner där man finner de ekonomisktsvagare kommunerna, som är mindre attraktiva för näringslivetoch som kännetecknas av vikande befolkningsunderlag med ogynnsamåldersfördelning. Det är inte rimligt att kommuner och landstingi sådana regioner skall kunna ta på sig den tunga ekonomiskabörda som denna typ av stödåtgärder utgör. Kommunaltföretagsstöd kan inte förväntas bli effektivt när det gäller attvända en ogynnsam utveckling i kommunen eller . infrastrukturen, dvs. bostäder, barnomsorg, skolor,sjukhus, vägar och andra kommunikationer samt annan offentligservice, som det enligt speciallagstiftning och kommunallagankommer på kommuner och landsting att dra försorg om, är väl såviktig för en gynnsam utveckling av näringslivet. Det skulleinte vara någon framkomlig väg till en jämnarevälfärdsfördelning mellan olika delar av landet att låtakommuner och landsting lämna ekonomiska bidrag till företagen,vägledda av sina egna intressen.Å andra sidan finns det inte heller någon anledning att minskaner kommunernas och landstingens befogenheter med avseende pånäringslivet. Enligt vår uppfattning har kommunernas ochlandstingens allmänt näringslivsfrämjande insatser storbetydelse för företagens utveckling och som komplement tillstatliga åtgärder.När det gäller den lagtekniska regleringen föreslår kommitténatt de bestämmelser som reglerar kommunernas och landstingensförhållande till näringslivet tas in i det kapitel i denföreslagna nya kommunallagen vari kommunernas och landstingensbefogenheter anges. Kommittén föreslår två bestämmelser --intagna i 2 kap. 6 och 7 §§ -- av följande lydelse:6 § Kommuner och landsting får driva näringsverksamhet,om den drivs utan vinstsyfte och går ut på att tillhandahållaallmännyttiga anläggningar eller tjänster åt medlemmarna ikommunen eller landstinget.7§ Kommuner och landsting får vidta åtgärder för attallmänt främja det enskilda näringslivet i kommunen ellerlandstinget. Individuellt inriktat stöd till enskildanäringsidkare får lämnas endast om det är nödvändigt för attmotverka större arbetslöshet i kommunen eller ochstödet kan antas ha avsevärd betydelse för att motverkaarbetslösheten eller om det finns andra skäl till det.Utskottets bedömningDen i motionen upptagna frågan har behandlats avkommunallagskommittén vars betänkande (SOU 1990:24) Nykommunallag bereds i . Arbetetbedrivs med sikte på att regeringen skallavlämna en proposition med förslag till en ny kommunallag.Riksdagen bör enligt utskottets mening inte föregripa dettaarbete genom att nu ta ställning till den i motionen upptagnafrågan. Med det anförda får motion 1989/90:K213 yrkande 2 ansesbesvarad.20. Vidgning av den kommunala kompetensen (u-landsbistånd)MotionI motion 1989/90:K636 yrkande 1 av och (båda vpk) yrkas att hos regeringen begärförslag om att den kommunala kompetensen utvidgas till attomfatta rätten att genomföra solidaritetsaktioner och lämnau-landsbistånd också när det inte gäller akut katastrofhjälp.Enligt motionen är det orimligt att en kommuns ellerlandstingskommuns olika internationella solidaritetsyttringaroch u-landsbistånd -- med vissa speciella undantag -- ansesfalla utanför den kommunala kompetensen. I motionen lämnasexempel på stöd och hjälpinsatser av olika slag som motionärernaanser bör tillåtas. I motionen erinras om den utvidgning avkompetensen som skett i fråga om rätt att lämna s.k.katastrofhjälp. I anslutning härtill anger motionärerna att detenda rimliga är att kommuner och landsting får möjlighet att gehjälp på en mer långsiktig bas, just för att förhindra kommandekatastrofer.Gällande ordningKommunala opinions- och solidaritetsyttringar med anknytningtill främmande länder anses i princip falla utanför denkommunala kompetensen. Detta har sin grund i att utrikes-,handels-och biståndspolitiken anses vara en angelägenhet förriksdagen och regeringen. Sådana yttringar anses också sakna detnödvändiga sambandet med den egna kommunen ellerlandstingskommunen och därför strida mot den s.k.lokaliseringsprincipen. Vid olika tillfällen har dock genomlagstiftning gjorts undantag från grundsatsen att kommuner ochlandstingskommuner inte har befogenhet att avge internationellaopinions-och solidaritetsyttringar. Sålunda har den kommunalakompetensen inom detta område blivit utvidgat genom lagen(1962:638) om rätt för kommun att bistå utländska studerande,lagen (1975:494) om rätt för kommun och landstingskommun attlämna internationell katastrofhjälp och lagen (1985:1052) omrätt för kommuner och landstingskommuner att vidtabojkottåtgärder mot Sydafrika.Tidigare riksdagsbehandlingUtskottet har vid fyra tidigare tillfällen (KU 1985/86:15, KU1986/87:21, 1988/89:KU3 och 1989/90:KU3) avstyrkt motioner medsamma innebörd som den nu aktuella. Senaste gången skedde dettaunder hänvisning till att kommunallagskommittén skulle behandlasaken och att inte borde föregripa kommitténsställningstagande. följde alla gångerna utskottet.KommunallagskommitténKommunallagskommittén (C1980:03) föreslår i sitt betänkande(SOU 1990:24) Ny kommunallag att lagen (1975:494) om rätt förkommun och landstingskommun att lämna internationellkatastrofhjälp utvidgas så att kommuner och landsting får rättatt lämna humanitärt bistånd till andra länder även i fall dådet inte inträffat någon katastrof där. Det föreslås inte någonändring i frågan om i vilken form biståndet kan ges. Det måstealltså även i fortsättningen röra sig om utrustning somkommunerna och landstingen kan avvara. Enligt den föreslagnalagtexten får kommuner och landsting lämna katastrofhjälp ellerannat humanitärt bistånd till annat land, om det inträffar enkatastrof eller på annat sätt uppstår en nödsituation där.Kommittén anger att det inte torde föreligga något hinder frånutrikes- och biståndspolitisk synpunkt mot den föreslagnautvidgningen. (Beträffande kommitténs överväganden i saken, seangivna betänkande s.70f. )I övrigt föreslår kommittén inga ändringar av kommunernas ochlandstingens möjligheter att avge internationella opinions- ochsolidaritetsyttringar. Kommittén anser att man bör vara mycketåterhållsam med att blanda in kommunerna och landstingen iutrikespolitiken och framhåller att ansvaret för Sverigesinternationella relationer bör vila på statsmakterna. Kommitténtillägger att om det skulle uppstå ett behov avkommunal medverkan i en avgränsad fråga och en sådan medverkaninte står i strid med den svenska utrikespolitiken, får man dåta ställning till om den kommunala kompetensen skall utvidgastill att omfatta en sådan medverkan.För fullständighetens skull skall här tilläggas att kommitténföreslår att lagen (1962:638) om rätt för kommun att biståutländska studerande upphävs. Som skäl anges att det får ses somen statlig uppgift att bistå utländska studerande och att detinte längre tycks föreligga något behov av lagen.Utskottets bedömningDen i motionen upptagna frågan har behandlats avkommunallagskommittén vars betänkande (SOU 1990:24) Nykommunallag bereds i . Arbetetbedrivs med sikte på att regeringen skallavlämna en proposition med förslag till en ny kommunallag.Riksdagen bör enligt utskottets mening inte föregripa dettaarbete genom att nu ta ställning till den i motionen upptagnafrågan. Med det anförda får motion 1989/90:K636 yrkande 1 ansesbesvarad.21. Kommunalt vänortssamarbete m.m.MotionerI motion 1989/90:K630 av m.fl. (mp) yrkas attriksdagen hos regeringen begär sådan lagändring att kommunernages rätt att ge ekonomisk hjälp i vänortssamarbetet.Enligt motionen måste den kommunala kompetensen utvidgas såatt det blir möjligt för kommunerna att ge ekonomisk hjälp inommiljövänortssamarbetet.I motion 1989/90:K636 yrkande 2 av och (båda vpk) yrkas att hos regeringen begärförslag om åtgärder för att uppmuntra kommunalt ochlandstingskommunalt vänortsutbyte, i synnerhet med orter ochregioner i södra och i Nicaragua.Motionärerna anser att vänortssystemet bör stödjas ochuppmuntras till att omfatta också orter i den tredje världen,exempelvis i frontstaterna runt och i Nicaragua.Enligt motionen bör vänortssystemet kunna omfatta sådan praktiskhjälp som att den svenska kommunen tar emot besökare frånvänorten för studier och utbildning. Motionärerna anser vidareatt den svenska kommunen bör få möjlighet att -- förutom attskänka vänorten av sitt överskottsmateriel -- få skicka uttekniker för hjälp med installation, upplärning m.m.Gällande ordning m.m.Sedan länge förekommer det att svenska kommuner upprätthållervänortskontakter med kommuner i andra länder.Stat--kommunberedningen har i delbetänkandet (DsC 1986:10)medverkan i internationella frågor lämnat bl.a.följande redogörelse härför.Det vanligaste är att kommunerna har vänortsförbindelser medkommuner i de övriga nordiska länderna. Vänortskontakter finnsemellertid även med kommuner i andra länder. Sålunda har svenskakommuner vänorter i bl.a. , , ,, och . Nordiskt vänortsutbyte somsker inom rimliga ekonomiska ramar har i rättspraxis(RÅ19812:81) uttryckligen förklarats falla inom denkommunala kompetensen. De svenska kommunernas deltagande i deninternationella vänortsrörelsen torde vara allmänt accepterat.Kommunernas val av vänorter skulle visserligen kunna sägas geuttryck för ett utrikespolitiskt ställningstagande. Valet avvänort överskuggas emellertid av det egentliga syftet medvänortsverksamheten, nämligen att vänorterna skall kunna gevarandra ett ömsesidigt utbyte på företrädesvis de kulturellaoch idrottsliga områdena. Det utrikespolitiska inslaget kan intesägas vara särskilt stort, och någon avgörande vikt kan inteläggas vid vänortsverksamheten när det gäller att ta ställningtill frågan om kommunerna och landstingskommunerna skall gesytterligare möjlighet att avge opinions-ochsolidaritetsyttringar på det internationella området.Beredningens redogörelse utmynnar inte i något förslag tilländring av gällande ordning.Kommunallagskommittén redovisar inte i sitt betänkande (SOU1990:24) Ny kommunallag några särskilda överväganden rörandevänortsfrågan. I sammanhanget bör dock erinras om kommitténs iföregående avsnitt redovisade förslag om utvidgning av den s.k.katastrofhjälpslagen.Tidigare riksdagsbehandlingUtskottet har (1988/89:KU3 och1989/90:KU3) avstyrkt motionsyrkanden av samma innebörd som denu aktuella. har följt utskottet.Utskottets bedömningI motionen berörd fråga har omfattats avkommunallagskommitténs uppdrag. Kommitténs betänkande (SOU1990:24) Ny kommunallag bereds icivildepartementet. Arbetet bedrivs med sikte på att regeringenunder skall avlämna en proposition med förslag ny kommunallag. bör enligt utskottets mening inteföregripa detta arbete genom att nu ta ställning till den imotionen upptagna frågan. Med det anförda får motionerna1989/90:K630 och 1989/90:K636 yrkande 2 anses besvarade.22. Kommunala bojkottåtgärder mot SydafrikaMotionerI motion 1989/90:K617 av m.fl. (mp) yrkasatt hos regeringen begär att "lag om rätt för kommuneroch landstingskommuner att vidta bojkottåtgärder mot "utvidgas till att också gälla företag som investerat iSydafrika.I motionen erinras om att det är möjligt förkommuner och landsting att med stöd av lag om rätt förkommuner och landstingskommuner att vidta bojkottåtgärder motSydafrika bojkotta varor och tjänster med sydafrikanskt ursprungoch att många kommuner också tagit sitt ansvar och utnyttjatdenna möjlighet. Enligt motionärerna bör lagen utvidgas så attden ger möjlighet för kommuner och landsting att vidtabojkottåtgärder mot företag som har investeringar i Sydafrika.I motion 1989/90:K637 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om ändring i lagen omrätt för kommuner och landstingskommuner att vidtabojkottåtgärder mot så att dessa ges möjlighet attinte sluta inköpsavtal med företag eller dess dotterbolag somhar investeringar eller verksamhet i Sydafrika.I motionen erinras om vissa av de olika åtgärder som undersenare år vidtagits i kampen mot apartheidsystemet i Sydafrika.Enligt motionärerna bör kommuner och landsting -- i syfte attytterligare öka trycket mot -- ges en möjlighet attbojkotta företag som genom sin internationella verksamhet direkteller indirekt stödjer apartheidsystemet. Motionärerna anser attkommunerna och landstingen genom en utvidgning av lagbör ges möjlighet att inte sluta inköpsavtal med företag ellerdess dotterbolag som har investeringar eller verksamhet iSydafrika.