bet · GE01SfU5 · 1990-11-07 00:00:00 — I betänkandet behandlas ett antal motioner som väckts underden allmänna motionstiden . Motionerna rör frågor om attavskaffa etableringsbegränsningen för privattandläkare, om enutvidgning av tandvårdsförsäkringen till att omfatta barn ochungdomar, om tandvårdstaxans nivå med hänsyn tillkostnadsutvecklingen och om en utvidgning av privattandläkaresrätt att tillämpa specialisttaxa, om kostnadsfri tandvård förpersoner med syndrom och om kostnadsfria tandproteser,om högkostnadsskyddet vid vissa sjukdomar samt frågor omkostnader för omgörning av behandling på grund av avvikandereaktion mot amalgam.Utskottet avstyrker bifall till samtliga motioner. Tillbetänkandet har fogats elva reservationer. 1989/90:Sf222 av och () variyrkas1. att hos regeringen begär att fåri uppdrag att utfärda föreskrifter om att samband mellan amalgamoch sjuklig påverkan skall anses föreligga om inte betydligtstarkare skäl talar emot,2. att som sin mening ger regeringen till känna attbesök hos hänvisningstandläkare inkl. undersökningar börhanteras på samma sätt som hos vanlig läkare,3. att hos regeringen begär att fåri uppdrag att via tandvårdstaxan förenkla möjligheten att bytaut amalgamfyllningar vid misstänkt kvicksilverförgiftning.1989/90:Sf227 av och () vari yrkasatt hos regeringen begär en utredning om behovet avkostnadsfria tandproteser.1989/90:Sf231 av m.fl. (vpk) vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag om attmänniskor som av läkare konstaterats ha blivit sjuka avtandamalgam skall få tandsanering utförd med kostnadstäckningvia tandvårdsförsäkringen,2. att hos regeringen begär att fåri uppdrag att utfärda föreskrifter om att samband mellan amalgamoch sjuklig påverkan skall anses föreligga om inte betydligtstarkare skäl talar emot det.1989/90:Sf258 av m.fl. (fp) vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag till ändring avlagen om allmän försäkring så att etableringskontrollen förprivattandläkare avskaffas,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att nuvarande begränsningar förprivattandläkares rätt till specialisttaxa upphävs,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om möjligheterna för barn och ungdomar attanlita annan tandläkare än folktandvårdens,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att personer med ett ej verifierat sambandmellan amalgam och därav möjligen orsakade sjukdomssymptom skallomfattas av tandvårdsförsäkringens huvudregel.1989/90:Sf263 av m.fl. (c) vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag till ändring ilagen om allmän försäkring så att etableringskontrollen förprivattandläkare avskaffas,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts rörande tandvårdsförsäkringens inriktning motmera förebyggande insatser,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts rörande den nya tandvårdsförsäkringens reglerför ersättning vid utbyte av tandlagningsmaterial på grund avöverkänslighet.1989/90:Sf276 av m.fl. (m) vari yrkas5. att hos regeringen begär förslag som ger barnoch ungdomar rätt att omfattas av tandvårdsförsäkringen så attkostnadsfri tandvård kan sökas även inom privattandvården,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om höjning av tandvårdstaxan,7. att beslutar att upphävaetableringsbegränsningsreglerna för privatpraktiserandetandläkare inkl. specialisttandläkare.1989/90:Sf294 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om kostnadsfri tandvård för patienter medSjögrens syndrom.1989/90:Sf299 av m.fl. (m) vari yrkas2. att hos regeringen begär förslag om attnyetablerade specialister inom privattandvården får tillämpaspecialisttaxa,3. att hos regeringen begär förslag om avskaffadetableringskontroll för tandläkare samt taxestimulans främst förglesbygdsetablering,4. att hos regeringen begär förslag om attbarntandvården integreras i tandvårdsförsäkringen,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en översyn avtandvårdsförsäkringens taxenivåer med hänsyn tillkostnadsutvecklingen.1989/90:Sf305 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag om en ändring avtandvårdsförsäkringen i enlighet med de riktlinjer som anförts imotionen.1989/90:Sf324 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om betydelsen av tandvårdstaxans utformning iförhållande till en bättre tandhälsa.1989/90:Sf366 av m.fl. (vpk) vari yrkas2. att hos regeringen begär förslag innebärande atttandvård i vissa fall skall inordnas under högkostnadsskyddet ienlighet med vad som anförts i motionen.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:So315.1989/90:Sf369 av i och JanHyttring (c) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ersättningsreglerna vid amalgamsanering,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om information till försäkringskassornaspersonal.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:So537. InledningDen allmänna tandvårdsförsäkringen, som infördes ,ingår i sjukförsäkringen. De grundläggande bestämmelserna omtandvårdsförsäkringen finns i 2 kap. 3§ lagen (1962:381) omallmän försäkring, AFL. Försäkringen omfattar tandvård sommeddelas vid folktandvårdsklinik, odontologisk fakultet ellerannars genom det allmännas försorg eller lämnas av tandläkaresom är uppförd på en av den allmänna upprättadförteckning. Ersättning utges enligt grunder som regeringenefter förslag av fastställer för högst tvåår i sänder. Försäkringen omfattar inte tandvård åt försäkradsom inte fyller minst under det år behandlingen påbörjas.Ersättning för bl.a. oralkirurgisk behandling utges enligtbestämmelserna för sjukvård.Tandvårdsförsäkringen ersätter kostnaderna för vuxnas tandvårdenligt tandvårdstaxan . och med75% för kostnader därutöver. Grunderna för ersättning ärintagna i tandvårdstaxan (1973:638).I tandvårdslagen (1985:125) anges att varje landstingskommunskall erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inomlandstingskommunen. Även i övrigt skall verka för engod tandhälsa hos befolkningen. I lagen anges vidare attfolktandvården --den tandvård som självt bedriver--skall svara för dels regelbunden och fullständig tandvårdför barn och ungdomar t.o.m. det år då de fyller , delsspecialisttandvård för vuxna, dels övrig tandvård för vuxna iden omfattning som bedömer lämpligt. Barn- ochungdomstandvården, som enligt ovan inte omfattas avtandvårdsförsäkringen, skall vara avgiftsfri för patienten.Sedan några år tillbaka är barn- och ungdomstandvården fulltutbyggd. För vuxentandvården är målsättningen att folktandvårdenskall svara för av denna tandvård.EtableringskontrollenFör att tandvård som inte meddelas vid folktandvård,odontologisk fakultet eller annars genom det allmännas försorgskall omfattas av tandvårdsförsäkringen krävs, som framgåttovan, att den tandläkare som lämnar vården är uppförd på en avförsäkringskassan upprättad förteckning. Enligtövergångsbestämmelserna till den lag varigenom den allmännatandvårdsförsäkringen infördes får -- föratt uppnå en utjämning av tillgången på tandläkare mellan olikadelar av landet -- i den utsträckning som behövs föreskrivabl.a. att tandläkare som efter utgången av avser attpåbörja verksamhet i enskild tandvård inte skall föras upp påsådan förteckning. har i föreskrifter(RFFS 1988:9) angivit de närmare villkoren för när en tandläkarefår föras upp på förteckning.I fyra motioner begärs att etableringskontrollen förtandläkare avskaffas.Sten m.fl. kritiserar kontrollen i motion1989/90:Sf276 (yrkande 7) och hemställer att beslutarupphäva etableringsbegränsningsreglerna för privatpraktiserandetandläkare inkl. specialisttandläkare.Gullan m.fl. anser i motion 1989/90:Sf299 (yrkande 3delvis) att etableringskontrollen varit verkningslös frånregionalpolitisk synpunkt och att den i vart fall i nuvarandesituation med överskott på tandläkare är omotiverad.Motionärerna påpekar vidare att kontrollen är ett hinder ävenför offentligt anställda tandläkare som vid nedläggning av entandvårdscentral står utan etableringsrätt samt begär förslag omatt etableringskontrollen avskaffas.Sigge Godin m.fl. anser i motion 1989/90:Sf258 (yrkande 1) attenskilda medborgare själva bör få välja vilken tandläkare devill gå till och att, då det inte råder någon brist påtandläkare, människornas efterfrågan på tandvård bör styratandläkarnas etablering. Motionärerna anser det mycket tveksamtom de totala kostnaderna för tandvården hålls nere genometableringskontrollen och hänvisar till att undersökningar avtandvårdens kostnader visat att de privata tandläkarna har lägrekostnader än folktandvården. De anser att förutsättningarna fören mer rationell verksamhet torde öka om det finns konkurrerandeprivatpraktiserande tandläkare och att en fri etableringsrättsåledes ger de största förutsättningarna för en tandvård som äranpassad till patientens behov. De begär därför förslag omavskaffande av etableringskontrollen.Även m.fl. påtalar i motion 1989/90:Sf263(yrkande 1) patienternas brist på valfrihet i fråga omtandläkare och anser att etableringsrätten saknarbetydelse för att fördela tandläkare till de orter där det i dagkan råda viss tandläkarbrist. Motionärerna anser att det förnärvarande saknas behov av en etableringsbegränsning förprivattandläkare och begär därför förslag om attetableringskontrollen avskaffas.Bakgrunden till den gällande etableringskontrollen ärföljande. I samband med beslut om denallmänna tandvårdsförsäkringen fastställdes ett program förlandstingens utbyggnad av folktandvården. För att säkerställaden planerade utbyggnaden infördes i övergångsbestämmelsernatill tandvårdsreform en möjlighet förriksförsäkringsverket att, om verket fann anledning anta attfolktandvårdens behov av tandläkare skulle bli otillräckligttillgodosett, föreskriva att en tandläkare inte fick föras upppå förteckning hos allmän försäkringskassa. Begränsningsregelnskulle ursprungligen gälla fram till utgången av , mendess giltighet har därefter förlängts i flera omgångar. Genombeslut gäller begränsningsregeln tills vidare (prop.1985/86:51, SfU 6, rskr. Motiven för en fortsattetableringsbegränsning var såväl att anpassa tandvårdsresursernatill behov och samhällsekonomiskt utrymme som att uppnå enutjämning av tillgången på tandläkare mellan och inom regioner.Utskottet framhöll därvid att anslutningen av tandläkare tilltandvårdsförsäkringen får betydande ekonomiska konsekvenser förförsäkringen och att i det rådande samhällsekonomiska läget denbegränsade resursökning som kan komma i fråga därför måstestyras till de kommuner som har störst behov. Härigenom kundeäven en utjämning uppnås såväl mellan- som inomregionalt. Motdenna bakgrund ansåg utskottet att det var helt nödvändigt meden fortsatt etableringsbegränsning för privattandläkare. Medsamma motivering har utskottet därefter vid flera tillfällenavstyrkt motionsyrkanden om upphävande avetableringsbegränsningen (se /90:SfU1).Enligt utskottets mening äger de ovan angivna skälen för enetableringskontroll alltjämt giltighet. Utskottet avstyrkerdärför bifall till motionerna 1989/90:Sf258 yrkande 1,1989/90:Sf263 yrkande 1, 1989/90:Sf276 yrkande7 och1989/90:Sf299 yrkande 3 i denna del.Barn- och ungdomstandvårdSom framgått av inledningen omfattas tandvården för barn ochungdomar inte av tandvårdsförsäkringen. I stället svararlandstingskommunerna för avgiftsfri tandvård åt barn ochungdomar t.o.m. det år de fyller 19 år.Frågan om att inlemma barn- och ungdomstandvården itandvårdsförsäkringen har också föranlett motionsyrkanden. m.fl. anser i motion 1989/90:Sf276 (yrkande 5) att barnoch ungdomar bör kunna välja vårdgivare på samma ekonomiskavillkor och begär förslag om ändring av tandvårdsförsäkringen såatt de kan söka kostnadsfri tandvård också hos privattandläkare.Gullan m.fl. framhåller i motion 1989/90:Sf299 (yrkande4) värdet av familjetandvård. För att underlätta för föräldraroch barn att vända sig till samma tandläkare bör enligtmotionärerna barntandvården integreras i tandvårdsförsäkringen.Motionärerna påpekar att inom ett par landsting remitteras barntill privattandläkare, när föräldrarna så begär, varvidtandvården helt bekostas av . De begär att regeringenlägger fram förslag om att barntandvården integreras itandvårdsförsäkringen. m.fl. framhåller i motion1989/90:Sf258 (yrkande 3) också värdet av att barn och ungdomarges valfrihet i fråga om tandläkare och av att privattandläkarekan erbjuda familjetandvård. Motionärerna anser att den allmännatandvårdsförsäkringen bör utvidgas till att omfatta även barn-och ungdomstandvården och begär ett tillkännagivande härom.Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om enutvidgning av den allmänna tandvårdsförsäkringen till attomfatta barn och ungdomar.Utskottet har i sitt av godkända betänkande1988/89:SfU7 hänvisat till att i propositionen tilltandvårdslagen (prop. 1984/85:79 s. 32--33) föredragandestatsrådet konstaterade att den organiserade barn- ochungdomstandvården, som landstingen genom folktandvården enligtdåvarande folktandvårdslag ansvarade för, hade nått mycket godaresultat och att barnen hade fått en stadigt förbättradtandhälsa. En viktig förutsättning för de goda resultaten hadevarit att vården hade omfattat alla barn. Organisationen avbarn- och ungdomstandvården med ett enhetligt ersättningsbeloppper barn hade vidare stimulerat till ett långsiktigt tänkande,inriktat på att nå en så god hälsa för barnen som möjligt låg kostnad. Inslaget av förebyggande åtgärder hade varitstort. Detta var självfallet fördelaktigt även ursamhällsekonomisk synpunkt. Statsrådet ansåg mot denna bakgrundatt ansvaret för barn- och ungdomstandvården oförändrat bordeligga kvar på . Vidare borde vården bedrivas avfolktandvårdens egen personal. Statsrådet angav dock att det ivissa situationer kunde vara lämpligt att göra undantag fråndenna regel. I t.ex. en glesbygd där reseavstånden för barnenannars skulle kunna bli mycket långa kunde det för barnens skullvara en ändamålsenlig uppläggning att slöt ett avtalmed en privat vårdgivare om att denne skulle ombesörja vården.Vid behandling av propositionen ansågsocialutskottet (SoU 1984/85:12) det viktigt att slå fast attfolktandvården hade ett primärt ansvar för barn- ochungdomstandvården. Utskottet instämde i att det i barnensintresse i t.ex. en glesbygd kunde vara lämpligt att göraundantag från principen att vården skulle ges av folktandvårdensegen personal men detta måste vederbörande landsting bedöma påeget ansvar. Utgångspunkten borde emellertid vara attlandstinget självt skulle sörja för att det fanns en uppbyggdoch fungerande barn- och ungdomstandvård med tillräckligtutrymme även för förebyggande och uppsökande verksamhet. Dettavar motiverat bl.a. av kravet på att vården, och då inte minstden förebyggande vården, skulle nå alla barn, även sådana medt.ex. sociala problem i hemmiljön eller med långvarig sjukdomeller handikapp.Socialförsäkringsutskottet har senast i betänkande1989/90:SfU1 för sin del framhållit att det är väsentligt attbarn- och ungdomstandvården är samlad hos folktandvården.Utskottet har vidare framhållit att en utvidgning avtandvårdsförsäkringen till att omfatta även barn och ungdomarskulle medföra väsentligt ökade kostnader för försäkringen.Vad sålunda tidigare anförts äger fortfarande giltighet, ochutskottet vill mot denna bakgrund inte medverka till atttandvårdsförsäkringen utvidgas till att omfatta barn ochungdomar. Motionerna 1989/90:Sf258 yrkande 3, 1989/90:Sf276yrkande 5 och 1989/90:Sf299 yrkande 4 bör därför avslås.TandvårdstaxanTaxenivånDe bestämmelser som reglerar villkoren för ersättning fråntandvårdsförsäkringen återfinns, som nämnts ovan, itandvårdstaxan. Taxan innehåller också bestämmelser om de högstabelopp som en tandläkare får tillgodogöra sig. Arvode utgår iallmänhet per behandlingsåtgärd (s.k. styckepris) men kan ivissa fall utgå efter tidsåtgång. Tandvårdstaxan fastställs avregeringen efter förslag av riksförsäkringsverket.Riksförsäkringsverkets förslag föregås av överläggningar medrepresentanter för folktandvård, tandläkare och tandtekniker.Taxans giltighet är begränsad i tiden. Den nuvarande taxangäller längst till utgången av juni 1991.I motion 1989/90:Sf276 (yrkande 6) anför m.fl.att ersättningstaxan inte tillåtits följa kostnadsutvecklingen ifolktandvården, vilket minskar möjligheterna tillnyinvesteringar och hotar vårdkvaliteten. Motionärerna begäratt detta ges regeringen till känna. I motion 1989/90:Sf299(yrkande 5) anför m.fl. att kostnadsutvecklingeninom tandvården särskilt på material- och teknikersidan har gåttsnabbare än pris- och löneutvecklingen i stort och atttaxenivåerna därför är i behov av en snar översyn. De begär etttillkännagivande härom. I samma motion (yrkande 3 delvis) begärmotionärerna ett tillkännagivande om att en viss taxemässigstimulans till etablering inom glesbygdsområden är motiverad.Som ovan angivits fastställs tandvårdstaxan av regeringen påförslag av . Förändringar av taxansarvodesnivåer till följd av bl.a. kostnadsutvecklingen föregåsav överläggningar mellan ochrepresentanter för folktandvård, tandläkare och tandtekniker.Såvitt avser tandläkararvoden har ersättningsnivån höjts förtiden --med i genomsnitt , ochför tiden --med i genomsnittytterligare 6,och för tiden därefter med i genomsnittytterligare 6,. Utskottet utgår från att skälig hänsynhärvid har tagits till kostnadsutvecklingen. Motionerna1989/90:Sf276 yrkande 6 och 1989/90:Sf299 yrkande 5 bör enligtutskottets uppfattning inte föranleda någon åtgärd.Utskottet, som ovan avstyrkt bifall till motionsyrkanden omavskaffande av etableringskontrollen för privattandläkare, anserinte heller att någon särskild taxestimulans bör ske företablering i glesbygd. Härmed avstyrks bifall även till motion1989/90:Sf299 yrkande 3 i aktuell del.Rätten till specialisttaxaEnligt övergångsbestämmelser till tandvårdstaxan fårprivatpraktiserande tandläkare som har specialistkompetens inågon av specialiteterna tandsystemets kirurgiska sjukdomar,tandlossningssjukdomar, rotbehandling eller tandreglering ochsom vid utgången av var verksam i enskild tandvård,närhan ger tandvård inom sin specialitet,beräkna arvode enligtspecialisttaxa. I samband med vissa ändringar som gjordes itandvårdstaxan fr.o.m. infördes även enmöjlighet för privatpraktiserande tandläkare, som vid utgångenav var verksam i enskild tandvård och som föredenna tidpunkt förvärvat specialistkompetens i oral protetik,att, när han ger tandvård inom sin specialitet, beräkna arvodesom med högst överstiger de belopp som anges i taxan.I två motioner kritiseras begränsningen i rätten att få arvodeenligt specialisttaxa. m.fl. anför i motion1989/90:Sf299 (yrkande 2) att den privata sidan svarar för trefjärdedelar av allmäntandvården medan den privataspecialisttandvården minskar och att det därför är angeläget attskapa balans mellan allmäntandvård och specialistvård påprivatsidan. Därför och för att möjliggöra ett fritttandläkarval för patienterna bör enligt motionärerna ävennyetablerade specialister inom privattandvården få tillämpaspecialisttaxa, och de begär att regeringen lägger fram förslaghärom. m.fl. betonar i motion 1989/90:Sf258 (yrkande2) behovet av valmöjligheter och konkurrens även inomspecialisttandvården och begär ett tillkännagivande om attnuvarande begränsningar för privattandläkares rätt tillspecialisttaxa bör upphävas.Utskottet har tidigare behandlat frågan om en utökad rätt förprivattandläkare att tillämpa specialisttaxa (se senast1989/90:SfU1). Utskottet har därvid anfört följande. Alltsedantandvårdsförsäkringen infördes har landstingen haft ansvaret förspecialisttandvården. I samband med beslut (prop.1984/85:79, SoU 12, rskr. 143) om en tandvårdslag anfördes somskäl för att landstingen även fortsättningsvis skulle svara förspecialisttandvården bl.a. följande. Specialisttandläkaren utförmer komplicerade arbeten efter remiss från folktandvårdensdistriktsvård. En annan väsentlig uppgift förspecialisttandläkarna är att vara konsulter åt samt att utbildatandläkarna inom allmäntandvården. Specialisterna kan --om deär knutna till folktandvården -- på ett avgörande sätt medverkatill att effektiva vårdprogram utarbetas och genomförs.Landstingens hittillsvarande ansvar för specialisttandvården harvidare medfört att den begränsade men efter hand ökandetillgången på specialister har kunnat spridas över landet. Detär önskvärt att denna utveckling fortsätter. Det är ocksåviktigt att se till att den resurs som specialisttandläkarnautgör utnyttjas så effektivt som möjligt. Mot denna bakgrund harutskottet inte ansett sig kunna medverka till en utvidgning avprivattandläkares rätt till specialisttaxa.Utskottet ser inget skäl att nu frångå denna uppfattning ochavstyrker således bifall till motionerna 1989/90:Sf258 yrkande 2och 1989/90:Sf299 yrkande2.Tandvårdstaxans inriktningSom ovan framgått utgår arvode enligt tandvårdstaxan iallmänhet per behandlingsåtgärd och i vissa fall eftertidsåtgång.I tandvårdslagen anges som mål för tandvården en god tandhälsaoch en tandvård på lika villkor för hela befolkningen.Tandvården skall bedrivas så att den uppfyller kravet på en godtandvård. Detta innebär bl.a. att den skall vara av god kvalitetoch lägga särskild vikt vid förebyggande åtgärder.I två motioner berörs frågan om tandvårdstaxans inriktning.Karin m.fl. anser i motion 1989/90:Sf263 (yrkande 2)att inriktningen på mera profylaktiska insatser måste gynnas aven tandvårdsförsäkring både såvitt avser den enskildes avgiftoch ersättningen för tandläkarens/tandhygienistensarbetsinsatser, och motionärerna begär ett tillkännagivande omatt tandvårdsförsäkringen måste inriktas mot mera förebyggandeinsatser. och kritiserar imotion 1989/90:Sf324 den nuvarande tandvårdstaxan, som de sersnarast som ett hinder för en seriös satsning på förbättradtandhälsa för hela befolkningen. Eftersom vårdgivaren ersättsper utförd åtgärd, har vårdgivaren enligt motionärerna ingetekonomiskt intresse av att patienten får en förbättradtandhälsa, och ersättningssystemet kan också leda till övervård.Motionärerna anser att kraven i tandvårdslagen skulle motsvarasbättre om tandvårdstaxan i stället utformas så att vårdgivarenersätts för tandhälsa, och de begär ett tillkännagivande ombetydelsen av tandvårdstaxans utformning för att ge detförebyggande tandvårdsarbetet en starkare ställning inomtandvårdsförsäkringen.Riksförsäkringsverket redovisade påregeringens uppdrag sin bedömning av de försäkringsmässigakonsekvenserna av vissa ändringar i tandvårdstaxan, bl.a.införande av s.k. bastandvårdspaket. Verket presenterade därvidockså ett alternativt förslag till behandlingspaket förregeringens fortsatta överväganden.Riksförsäkringsverket har på regeringens uppdragavlämnat ytterligare en rapport (anser1990:7) Regeringens uppdrag att utarbeta förslag till ändringari tandvårdstaxan.Uppdraget avsåg att utarbeta ett detaljerat förslag till enändrad tandvårdstaxa, inkl. erforderliga författningsändringar.Som bakgrund till uppdraget framhölls följande.Det gällande försäkringssystemet bygger alltjämt påprinciperna om ersättning per utförd prestation och s.k.taxeneutralitet. Detta innebär att vårdgivaren i genomsnittskall erhålla samma ersättning per tidsenhet oberoende vilkenbehandlingsåtgärd som utförs enligt taxan. En taxekonstruktionav det slaget stimulerar till hög produktion, men den styrhärigenom också i alltför hög grad mot en reparativ ochrehabiliterande vårdinriktning inom tandvården, vilket intesvarar mot intentionerna i gällande tandvårdslag, enligt vilkensärskild vikt skall läggas vid de förebyggande åtgärderna. --Trots att det blivit uppenbart atttandhälsan successivt har förbättrats för större delen avbefolkningen och allt talar för att denna utveckling kommer attfortgå, fortsätter emellertid sjukförsäkringens utgifter förtandvård att öka på ett otillfredsställande sätt. Orsakerna tilldetta är flera, men det prestationsinriktade ersättningssystemethar starkt bidragit.