bet · GE01NU8 · 1990-11-15 00:00:00 — På grund av risken för att endel medlemmar skulle bli dubbelförsäkrade ställerförsäkringsinspektionen höga krav på information.Sammanfattningsvis anförde statsrådet att han, med tanke påatt försäkringsinspektionen fortlöpande prövar de kollektivahemförsäkringarna mot bakgrund av sundhetsprincipen, inte ansågatt det fanns anledning att vidta någralagstiftningsåtgärder.Interpellanten hade som ett villkor för att kollektivahemförsäkringar skulle vara acceptabla angett attförsäkringsavtalet skulle baseras på ett anbudsförfarande däralla intresserade försäkringsbolag får vara med och konkurrera.Statsrådet välkomnade ett sådant förfarande men avvisade tankenpå en lagstiftning därom. Han sade sig utgå från attförsäkringsbolag som kan erbjuda förmånliga villkor på områdetgör sig hörda.De människor som omfattas av kollektiv hemförsäkring görårliga besparingar i storleksordningen 200 milj.kr., uppgavstatsrådet under debatten. Systemet medför, tillade han, attmånga som annars skulle ha saknat försäkringsskydd eller varitunderförsäkrade nu får ett fullgott skydd. deklareradestatsrådet sin tilltro till människors förmåga att fatta klokabeslut, inte minst av omsorg om den egna ekonomin och det egnaförsäkringsskyddet. InledningProposition 1990/91:7 om ändring i försäkringsrörelselagen(1982:713) avser den bokföringsmässiga värderingen av vissatillgångar hos livförsäkringsbolag. Utskottet behandlar härockså ett antal motioner från allmänna motionstiden. Av dessasyftar en till en utredning av försäkringsväsendetsändamålsenlighet i vissa hänseenden och de övriga antingendirekt eller indirekt till ändring i den nämnda lagen eller iandra bestämmelser om försäkringsrörelse. I tre fall är det nyafrågor som har tagits upp. Detta gäller det just nämndaönskemålet om utredning samt dels jämställdhetsaspekter påpremiesättningen i pensionsförsäkring, dels tillämpningen avbonussystemet i trafikförsäkring. I övrigt har liknandemotionsyrkanden prövats av . Deämnen som sålunda har aktualiserats på nytt är kollektivsakförsäkring och bestämmelserna omförsäkringstagarrepresentanter i försäkringsbolags styrelser.Ändring i försäkringsrörelselagenFörsäkringsbolag skall enligt 7kap. 1§försäkringsrörelselagen i sin balansräkning som skulder redovisavärdet av bolagets åtaganden enligt ingångna försäkringsavtal,s.k. I 7 kap. 9§ föreskrivs attett belopp motsvarande försäkringstekniska skulder förlivförsäkring skall redovisas i vissa angivna slag avtillgångar. har införts en bestämmelse om att enviss del av marknadsvärdet av försäkringsbolagens egnafastigheter och tomträtter, under förutsättning att dessa finnsregistrerade på visst sätt, får utnyttjas för det ändamålet.Denna möjlighet gäller dock inte andra fastigheter änjordbruks-, bostads-, kontors- och affärsfastigheter. Iproposition 1990/91:7 föreslås en lagändring som medför att ävenexempelvis hotell och idrottsanläggningar kommer att omfattas avbestämmelsen. skall då i varje särskiltfall fastställa det värde som får redovisas.Utskottet tillstyrker att försäkringsrörelselagen ändras påangivet sätt. Härvid vill utskottet understryka vad som ipropositionen sägs om att det högsta redovisningsbara värdet avfastigheter tillhörande den nu aktuella kategorin i tveksammafall skall fastställas med stor försiktighet.Konsekvenser av viss försäkringsverksamhetMed utgångspunkt i en nyligen redovisad kriminologisk studiediskuteras i motion 1989/90:N309 (s) i vad månförsäkringsverksamhet kan inverka negativt på företags ochprivatpersoners benägenhet att skydda sig mot brott och olikatyper av egendomsskador och på tillverkares omsorg omproduktsäkerheten. I den nämnda studien riktas uppmärksamhetenframför allt på låsstandardens betydelse för frekvensen av bil-och cykeltillgrepp. Motionärerna nämner också brandskador ochvattenskador samt oljeolyckor inom sjöfarten som exempel påföljder av eftersatt skydd. Att försäkringsbolag konkurrerar medgenerösa regler och att producentgrupper försvagarskadeståndsanvarets effekt genom egen försäkringsverksamhet ärenligt motionärerna tendenser som motverkar etttillfredsställande självskydd hos allmänheten och insatser frånproducenterna för att åstadkomma en rimlig skyddsnivå.Motionärerna vill att skall anmoda regeringen att pågrundval av deras synpunkter föranstalta om en översyn av ickeönskvärda konsekvenser av viss försäkringsverksamhet.Yttranden över motionen har avgetts till utskottet avförsäkringsinspektionen och från försäkringsbranschens sida samtav och som talesmän förförsäkringstagarintressen. Utskottet hänvisar till de utförligaresonemang som finns i flertalet av dessa yttranden, vilkautskottet återger i bilaga (s.23f.). yttrande, som är kortfattat, utmynnar i entillstyrkan av motionärernas förslag om utredning. I övriga fallbemöts motionen med kritisk argumentation och kompletterandeuppgifter.Såsom inte minst försäkringsinspektionens yttrande visar tycksmotionärernas värderingar inte stå i god överensstämmelse medgrunderna för konsumentförsäkringslagen (1980:380).Statsmakterna har ansett det angeläget att försäkringsvillkorutformas och tillämpas på sådant sätt att det inte ställsomåttliga krav på skyddsåtgärder och aktsamhet frånförsäkringstagarnas sida. En viss generositet gentemot dessaförutsätts alltså, vilken kan inverka höjande på kostnadsnivånför olika slags konsumentförsäkringar. Att producenter kanskaffa sig ett försäkringsskydd som täcker avnämaresskadeståndskrav är till fördel för konsumenterna, som därigenomfår viss garanti för att ett befogat skadestånd kommer attutbetalas även om den ansvarige producenten råkar i obestånd.Motionärerna berör inte närmare den skadeförebyggandeverksamhet som bedrivs av försäkringsbolagen. I remissyttrandenages en rad exempel på åtgärder inom detta område. Andraförhållanden som också torde bidra till att motverkaförsäkringsfall är den självrisk som brukar vara förknippad meden sakförsäkring, den olägenhet som den skadelidande drabbas avalldeles oavsett om skadan ekonomiskt sett blir till fulloersatt och den förlust av goodwill som ett företag måste räknamed om dess produkter ger upphov till skadeståndskrav.Vad utskottet nu har anfört innebär inte att tankegångarna imotionen och den studie som har inspirerat denna skulle saknaintresse. Samhällsekonomiska, företagsekonomiska ochkonsumentekonomiska skäl talar enligt utskottets mening för att,såsom försäkringsinspektionen formulerar det, "en fördjupadforskning kommer till stånd som kan klargöra i vad mån olikaförsäkringslösningar har fått eller kan tänkas få negativakonsekvenser på företagens och allmänhetens benägenhet att vidtaåtgärder som kan nedbringa antalet försäkringsfall". Ekonomiskliksom kriminologisk och annan rättsvetenskaplig forskning börkunna lämna bidrag på detta område. De nämnda tankegångarnatorde också böra uppmärksammas av försäkringsinspektionen i desstillsynsverksamhet. Någon särskild översyn av den art sommotionärerna tycks syfta till finner utskottet emellertid inteskäl att förorda. Utskottet avstyrker följaktligen motion1989/90:N309 (s).Jämställdhet mellan kvinnor och män i fråga ompensionsförsäkringspremierDet har bl.a. i massmedierna väckt uppmärksamhet attförsäkringsbolagen i fråga om individuella pensionsförsäkringaroch vissa andra livförsäkringar tillämpar högre förkvinnor än för män när en viss förmånsnivå är fastställd resp.vid given premienivå sätter förmånsbeloppet lägre för en kvinnaän för en man. Detta har sin bakgrund i den skälighetsprincipsom anges i försäkringsrörelselagen; de ifrågavarande reglernahar redovisats i det föregående (s.6).Motsvarande differens får endast övergångsvis förekomma ifråga om kompletterande ålderspensionsförsäkring som grundas påkollektivavtal rörande den s.k. ITP-planen. Såsom också harredovisats har nämligen försäkringsinspektionen accepteratjämställdhetsombudsmannens tolkning att denna försäkring -- ifråga om vilken den anställde tjänstemannen själv får besluta omvissa dispositioner -- skall innebära samma förmånsbeloppoavsett om den försäkrade är kvinna eller man.Den nämnda skillnaden mellan kvinnors och mäns villkor när detgäller individuell försäkring kritiseras i motionerna1989/90:N232 (fp) och 1989/90:N321 (c). Denna skillnad kan, sägsdet i den förstnämnda motionen, inte vara i enlighet med denjämställdhetspolitik som borde genomsyra hela . Riksdagenborde därför göra ett uttalande till regeringen om att bristenpå jämställdhet i fråga om försäkringspremier bör ge anledningtill en översyn av gällande regler. I den senare motionenbetecknas samma förhållande såsom uppenbart könsdiskriminerande.Motionärerna vill att hos regeringen skall begäraförslag till ändring av försäkringsrörelselagens bestämmelserbeträffande skälighetsprincipen.De bakomliggande förhållandena får ytterligare belysning i deremissyttranden över motionerna som försäkringsinspektionen,och har avgetttill utskottet. De båda sistnämnda rekommenderar uttryckligen enutredning rörande skälighetsprincipens tillämpning isammanhanget.Jämställdhetsombudsmannen (JämO) har i en skrivelse tillfinansdepartementet hemställt att det i samband medöversyn av regleringen på försäkringsområdet skall utredas omdet även i fortsättningen bör vara tillåtet att låta skillnaderi medellivslängd mellan män och kvinnor påverka beräkningen avlivförsäkringspremier. ()har gjort en liknande framställning. har regeringenbeslutat att en kommitté skall göra en översyn avförsäkringsbolagens verksamhet m.m. I direktiven (dir. 1990:56)för denna utredning anges att den av JämO och TCO väckta fråganför närvarande bereds inom . Kommittén skallemellertid enligt direktiven vara oförhindrad att allmäntbehandla frågor rörande differentiering av riskgrupper inom ettförsäkringskollektiv vid beräkning av ochförsäkringstekniska skulder samt fördelning av återbäring.Mot bakgrund av vad här sagts finner utskottet att det intefinns anledning för att ta något initiativ på grundvalav motionerna 1989/90:N232 (fp) och 1989/90:N321 (c). Utskottet förutsätter emellertid att resultatetav det nyssnämnda beredningsarbetet inom regeringskanslietkommer att redovisas för riksdagen.Bonussystemet i trafikförsäkringFrån trafikförsäkringen, som är obligatorisk för motordrivnafordon, betalas bl.a. -- enligt 11§ trafikskadelagen(1975:1410) -- trafikskadeersättning när det till följd avtrafik med motorfordon uppkommer annan person- eller sakskada änsådan som drabbar förare eller passagerare i motorfordon resp.ett sådant fordon eller egendom som transporteras med detta.Bestämmelsen är sålunda tillämplig exempelvis när en fotgängareeller en cyklist skadas. Trafikskadeersättningen kan jämkas omden skadade har varit medvållande.Med stöd av trafikförsäkringsförordningen (1976:359)föreskriver försäkringsinspektionen indelning i riskklasser förtrafikförsäkring. I riskklassindelningen ingår bl.a.föreskrifter om bonus och om förutsättningar för intjänanderesp. förlust av bonus.I motion 1989/90:N322 (c) hävdas att en fordonsförare kan gåförlustig bonus till följd av en olycka som han inte själv harvarit vållande till men som har medfört trafikskadeersättningfrån hans försäkring. Enligt de nyssnämnda föreskrifterna skallemellertid, såsom framgår av försäkringsinspektionens yttrande iämnet (se s.35), rätten till bonus inte påverkas i ett sådantfall som motionären avser.Utskottet finner således att motionen inte ger anledning tillnågon åtgärd.Kollektiv sakförsäkringKollektiv hemförsäkring i olika fackförbunds regi börjadeinföras och har fått betydande utbredning under1980-talets senare del. De båda första försäkringarna av dennatyp var obligatoriska för medlemmarna i resp. fackförbund. Sedanregeringen uttalat att den förväntar attförsäkringsinspektionen skall ingripa mot obligatoriskakollektiva sakförsäkringar har inga nya avtal om sådanaträffats. De kollektiva hemförsäkringar som har kommit tillstånd därefter har visserligen gällt alla medlemmar i denavtalsslutande organisationen men har varit förenade medreservationsrätt för dessa.Det nämnda regeringsbeslutet är ett resultat avförsäkringsverksamhetskommitténs förslag i betänkandet (SOU1985:34) Gruppförsäkring. I övrigt har betänkandet ännu inteslutbehandlats av regeringen. En rad aktioner och uttalandenrörande kollektiv sakförsäkring har emellertid förekommit frånolika myndigheters sida, såsom den föregående redogörelsen(s.8f.) Vidare har åtskilliga interpellationer ochfrågor i ämnet framställts i . Ett antal medlemmarsklandertalan mot ett fackförbunds beslut om obligatoriskgrupphemförsäkring har lämnats utan bifall av högstadomstolen.Försäkringsinspektionen överlämnade tillfinansdepartementet en promemoria, vari inspektionen redovisadeen särskild undersökning av de olika försäkringsbolagensgruppförsäkringslösningar. Härvid framförde inspektionensynpunkter på några av de frågor som kunde väntas bli föremålför särskild uppmärksamhet när regeringen skulle ta slutligställning i gruppförsäkringsfrågan. Inspektionen, somkonstaterade att gruppförsäkringsmarknaden var stadd i snabbutveckling, anmälde sin avsikt att fortlöpande följautvecklingen och vid behov påtala förhållanden som kunde stå istrid med grundprinciperna i försäkringsrörelselagen. harinspektionen på nytt inhämtat uppgifter från försäkringsbolagenrörande kollektiva sakförsäkringar. Någon sammanställning avdessa uppgifter föreligger ännu inte.Utskottet har vid fem tidigare tillfällen behandlat motionerrörande systemet med kollektiv hemförsäkring. Dessa har oftastgått ut på att det skulle föreskrivas i lag att kollektivsakförsäkring skall vara baserad på individuell anslutning.Systemet med reservationsrätt har alltså inte godtagits avmotionärerna. Flera andra frågor har också diskuterats isammanhanget. Risken för att en del hushåll blirdubbelförsäkrade har påtalats. Det har ifrågasatts om inteförsäkringsrörelselagens skälighetsprincip kräver en längregående premiedifferentiering än som förekommer vid kollektivhemförsäkring. En utbredd användning av kollektiva anordningarpå konsumentförsäkringsområdet har befarats kunna försvåramöjligheterna till försäkring på rimliga villkor för personersom inte kan omfattas av en gruppförsäkring. En fråga somlikaledes gäller försäkringsmarknadens struktur är huruvida ettav försäkringsbolagen, , genom sitt samband medfackföreningsrörelsen kan skaffa sig en dominerande ställning påhemförsäkringsmarknaden.Förespråkarna för kollektiva sakförsäkringar har pekat på enrad olika fördelar med dessa. Administrationen blir enklare ochackvisitionen av nya försäkringstagare kan inskränkas; därigenomsjunker försäkringskostnaderna. Försäkringsskyddet blir merautbrett, eftersom många gruppmedlemmar har varitoförsäkrade. Genom att stora organisationer uppträder påförsäkringstagarsidan uppnås bättre balans mellan parterna påförsäkringsmarknaden. Organisationerna kan främjaskadeförebyggande åtgärder. Införandet av kollektivasakförsäkringar kan stimulera produktutvecklingen även på deindividuella försäkringarnas område.Riksdagen har på näringsutskottets hemställan avslagit allahittillsvarande motionsyrkanden som har baserats på kritik motsystemet med kollektiv sakförsäkring. Åtgärder i motionärernasanda har begärts i reservationer av moderata samlingspartiets,, och ocksåmiljöpartiet de grönas företrädare i utskottet.I år föreligger tre motioner rörande kollektiv sakförsäkring.Yrkandena har något olika innebörd.I motion 1989/90:N298 (fp) föreslås att hosregeringen skall begära en utvärdering av de konsekvenser somden kollektiva hemförsäkringen med reservationsrätt harföranlett för konsumenterna och kan komma att få för en framtidasund utveckling av försäkringsväsendet.Ett uttalande i ämnet av till regeringen begärs imotion 1989/90:N350 (m). Det skulle gå ut på att det voreolyckligt om utvecklingen skulle gå därhän att skullese sig tvungen att genom lagstiftning fastställa gränserna förde fackliga organisationernas handlingsfrihet. Till grund föryrkandet ligger en negativ uppfattning om kollektivahemförsäkringar som blir giltiga för den som inte reserverarsig. Sådana utgör, säger motionärerna, exempel på fackligaåtaganden som kränker de enskilda medlemmarnas integritet ochsom undergräver dessas och allmänhetens förtroende för defackliga organisationerna.Lagstiftning i två olika hänseenden efterlyses i motion1989/90:N310 (m). För det första skulle föreskrivas attkollektiv sakförsäkring skall vara baserad på individuellanslutning. För det andra skulle berörda myndigheter fåförstärkta möjligheter att bevaka konkurrensförhållandena påförsäkringsmarknaden. Frågan om lagbestämmelser av detsistnämnda slaget behandlar utskottet efter att först ha tagitställning till de övriga frågor som har nämnts.Motionärerna har, finner utskottet, inte åberopat några nyaförhållanden eller argument som föranleder en ändrad bedömningav dessa frågor. Som tidigare ser utskottet positivt på attmöjligheterna till sakförsäkring i kollektiv form utnyttjas.Härigenom kan, såsom underströks i ettinterpellationssvar i (se s.10), storakostnadsfördelar uppnås, som antalet oförsäkrade ellerunderförsäkrade hushåll reduceras. På nytt hänvisar utskottettill att försäkringsinspektionen fortlöpande ägnar uppmärksamhetåt de kollektiva sakförsäkringarnas utformning och konsekvenseroch till att regeringens slutliga prövning avförsäkringsverksamhetskommitténs förslag i ämnet återstår. Ettfaktiskt förbud mot gruppsakförsäkring med obligatoriskanslutning råder redan. Motionärernas förslag om en utvärderingav den kollektiva hemförsäkringens konsekvenser, om lagstiftningrörande formerna för anslutning till sådan försäkring resp. omett varnande uttalande till de fackliga organisationerna frånregeringens sida avstyrks sålunda av utskottet.Ett andra yrkande i motion 1989/90:N310 (m) går som nämnts utpå att en lagändring skall genomföras som stärker berördamyndigheters möjligheter att bevaka konkurrensförhållandena påförsäkringsmarknaden. Motionärernas syfte är uppenbarligen atten organisation som avser att upphandla en kollektivsakförsäkring skulle vara ålagd att inhämta anbud från olikaförsäkringsbolag. Konkurrenslagen (1982:729) ger inte grund förålägganden av detta slag. Den riktar sig motkonkurrensbegränsande åtgärder från näringsidkares sida. Snarareskulle det bli fråga om en särskild föreskrift om hurorganisationernas upphandling av de ifrågavarandeförsäkringstjänsterna skall gå till.Det kan erinras om att upphandlingsregler för den statligasektorn finns i upphandlingsförordningen (1986:366) och attstatsmakterna har avstått från att reglera den kommunalaupphandlingen (se 1989/90:FiU1 s. 5). En lagreglering av denkommunala upphandlingen har emellertid begärts från moderatasamlingspartiets och sida. De flesta kommuner ochlandsting har anslutit sig till upphandlingsregler somLandstingsförbundet och harrekommenderat.Liksom motionärerna anser utskottet att det är önskvärt att enorganisation som önskar träffa avtal om en kollektivsakförsäkring skaffar in anbud från olika försäkringsbolag föratt i medlemmarnas intresse få ett så bra beslutsunderlag sommöjligt. Man bör dock, anser utskottet, kunna räkna med att ensådan ordning iakttas på grundval av demokratiska beslut inomorganisationerna utan att staten inskrider med lagstiftning aven typ som inte har ansetts nödvändig för den kommunala sektornsdel, trots att denna finansierar sin verksamhet huvudsakligenmed skattemedel. Införande av lagregler på detta område för defackliga organisationerna skulle enligt utskottets mening varaett från principiell utgångspunkt allvarligt steg, eftersom detskulle stå i strid med vedertagna grundsatser för ivilken mån staten skall begränsa fackliga och andra ideellaorganisationers självbestämmanderätt.Utskottet avstyrker sålunda motion 1989/90:N310 (m) i nuaktuell del.Försäkringstagarrepresentanter i försäkringsbolagensstyrelserDet föreskrivs i 8kap. 1§ försäkringsrörelselagen att iförsäkringsaktiebolag som inte uteslutande driver återförsäkringminst en av styrelseledamöterna skall utses med uppgift attsärskilt vaka över att försäkringstagarnas intresse beaktas. Ensådan ledamot skall enligt bestämmelse, som skall vara intagen ibolagsordningen, utses av försäkringstagarna eller av någonintressegrupp som har anknytning till dem eller förordnas avregeringen eller av myndighet som regeringen bestämmer (dvs.försäkringsinspektionen). Alla de angivna metoderna utnyttjas. Iflera fall utses vissa ledamöter av någon organisation. I ettfåtal fall förrättas val genom särskilda elektorer. I de allraflesta försäkringsaktiebolagen finns en eller flerastyrelseledamöter som har utsetts av regeringen ellerförsäkringsinspektionen. Bland dessa är ett antalriksdagsledamöter från olika partier (s, m, fp, c).Bestämmelsen om försäkringstagarrepresentation iförsäkringsaktiebolagens styrelser tillkom och har gälltsedan år 1952. Om dess införande rådde politisk enighet. År 1952togs ämnet upp i granskningsverksamhetoch i en interpellationsdebatt, såsom näringsutskottetredovisade (1988/89:NU24 s.8). Därefter har detinte varit aktuellt i , då riksdagenavslog en motion om att "systemet med statligastyrelserepresentanter i ------försäkringsbolag" skulle avskaffas. En lagändring i motionensanda påyrkades i en reservation (m, fp).Samma yrkande som det just citerade framställs nu i motion1989/90:N220 (fp). Det allmännas kontroll bör, uttalarmotionärerna, utövas av tillsynsmyndigheten, inte genom attstatens representanter är med då affärsutveckling, strategieroch interna affärsangelägenheter diskuteras och beslutas.Utskottet vill i anslutning till vad som här har sagtsframhålla att de styrelseledamöter som avses har en annanposition än de offentliga ledamöterna i affärsbankernasstyrelser, vilkas roll behandlas i samma motion (se1990/91:NU2). Dessutom gäller, såsom har framgått, attmöjligheten för regeringen eller försäkringsinspektionen attutse försäkringstagarrepresentant i ett försäkringsaktiebolagsstyrelse är subsidiär. Ett bolag som vill undgå att få en pådetta sätt förordnad styrelseledamot torde i regel kunnaåstadkomma att representation för försäkringstagarna utsesenligt någon av de övriga metoder som försäkringsrörelselagenanvisar. Motionärerna har inte riktat någon invändning motförsäkringstagarrepresentationen som sådan.Mot den bakgrund som har angetts synes motionärernas kritikmot förekomsten av "statliga styrelserepresentanter" ogrundad.Motion 1989/90:N220 (fp) avstyrks i berörd del. beträffande ändring i försäkringsrörelselagenatt antar det i proposition 1990/91:7 framlagdaförslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen,2. beträffande konsekvenser av viss försäkringsverksamhetatt utskottet avslår motion 1989/90:N309,3. beträffande jämställdhet mellan kvinnor och män i frågaom pensionsförsäkringspremieratt avslår motionerna 1989/90:N232 och 1989/90:N321,4. beträffande bonussystemet i trafikförsäkringatt avslår motion 1989/90:N322,5. beträffande viss lagstiftning om kollektivsakförsäkringatt avslår motion 1989/90:N298, motion 1989/90:N310yrkande 1 och motion 1989/90:N350,res. 1 (m, fp, c, mp)6. beträffande upphandling av kollektiv sakförsäkringatt avslår motion 1989/90:N310 yrkande 2,res. 2 (m, fp, c)7. beträffande försäkringstagarrepresentanter iförsäkringsbolagens styrelseratt avslår motion 1989/90:N220 yrkande 4 iifrågavarande del.res. 3 (m, fp)den 15 november 1990På näringsutskottets vägnarHadar CarsNärvarande: (fp), (), PerWesterberg (m), (), (), NicGrönvall (m), (), (),(), (), (), LeifMarklund (s), (), (), KarinFalkmer (m), () och (). Viss lagstiftning om kollektiv sakförsäkring (mom.5)(fp), Per (), (), NicGrönvall (m), (), (), KarinFalkmer (m) och () anserdels att den del av utskottets yttrande på s.16 sombörjar med "Motionärerna har" och slutar med "av utskottet" bortha följande lydelse:Invändningarna mot den form av grupphemförsäkring somdiskussionen om kollektiv sakförsäkring i huvudsak handlar omkvarstår med oförändrad styrka.