bet · GE01LU1 · 1990-09-04 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet sju motioner som tar uppfrågor om konsumentskydd vid krediter och kreditköp,betalningsvillkor och ränta samt preskription av bankmedel.Den av motionerna som gäller ändrad preskriptionstid förbankmedel har remissbehandlats. En sammanställning avremissvaren har intagits som bilaga till betänkandet.Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden. Utskottetsställningstaganden har föranlett två reservationer (mp). 1988/89:L901 av m.fl. (c) vari -- medhänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:N214 -- yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om enhetliga regler för dröjsmålsränta resp.regler för betalning av fakturerade varor.1989/90:L704 av och (bådas) vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om otillbörlig marknadsföring avvissa konsumenttjänster.1989/90:L707 av m.fl. (c) vari -- såvitt nu är ifråga -- yrkas4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om konsumentskyddet och konto- ochkreditkortsmarknaden.1989/90:L709 av och (båda mp) variyrkas att hos regeringen begär förslag tillkreditbegränsningar för fysiska personer enligt vad som anförtsi motionen.1989/90:L710 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att begär att regeringen låter utreda lämpligövre gräns för effektiv totalränta i kreditaffärer gentemotenskild person och återkommer med lagförslag till ,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att postens och bankens datumstämpel skallgälla som effektiv betalningsdag,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att utsändande av faktura vid reglering avperiodisk avgift, eller vid skuldreglering, skall ske i så godtid att ett månadsskifte alltid finns mellan mottagandet ochförfallodagen och att minst finns tillgängligaför betalning till post eller bank,4. att ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att faktura, vars förfallodag inträffar på bankfridag, får betalas nästföljande bankdag.1989/90:L908 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom ändrad preskriptionstid för banktillgodohavanden.1989/90:L910 av m.fl. (c) vari -- medhänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:N348 -- yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om enhetliga regler för dröjsmålsränta resp.regler för betalning av fakturerade varor.Konsumentskydd vid krediter och kreditköpGällande ordningRegler om konsumentkrediter finns i konsumentkreditlagen(1977:981), som trädde i kraft . Syftet medlagen, vars regler är tvingande till konsumentens förmån, är attstärka konsumenternas ställning i kreditsammanhang. Lagen gällerkredit (betalningsanstånd eller lån) som är avsedd huvudsakligenför enskilt bruk och som lämnas eller erbjuds konsument avnäringsidkare i dennes yrkesmässiga näringsverksamhet. Lagen ärockså tillämplig på kredit som lämnas av någon annan än ennäringsidkare om krediten förmedlas av näringsidkaren som ombudför kreditgivaren.Bestämmelserna i konsumentkreditlagen är av bådenäringsrättslig och civilrättslig natur. Lagen omfattar såvälkrediter som lämnas utan direkt samband med köp av varor, dvs.fristående krediter, som kreditköp. Merparten av bestämmelsernaär dock inriktade på kreditköp enbart.Med kreditköp förstås enligt lagen köp av vara då säljarenlämnar köparen anstånd med någon del av betalningen. Kreditköpföreligger också då betalningen helt eller delvis erläggs medbelopp som köparen får låna av säljaren eller av annankreditgivare på grund av en överenskommelse mellan kreditgivarenoch säljaren. Har avtalet betecknats som uthyrning ellerbetalningen som vederlag för varans nyttjande föreligger ändåkreditköp, om det är avsett att den till vilken varan utlämnasskall bli ägare av denna (3 §).Vid kreditköp gäller som huvudregel enligt 8 §konsumentkreditlagen att av varans kontantpris skallbetalas kontant (kontantinsats). Av 9 § följer att ennäringsidkare som underlåter att ta ut kontantinsats kanmeddelas ett vitesförbud av att fortsättahärmed. Enligt 30 § gäller dock reglerna om kontantinsats ochingripande av inte sådana kreditköp för vilkaregeringen meddelat föreskrifter med stöd av lagen (1986:1202)med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkorvid kreditköp. utnyttjade regeringen bemyndigandetsom finns i den lagen och föreskrev genom förordningen(1988:160) om betalningsvillkor vid kreditköp krav på vissminsta kontantinsats eller motsvarande vid kreditköp samt enviss längsta kredittid. Kravet på kontantinsats sattes till 50 %för bilar och för övriga varor. Även utnyttjaderegeringen nämnda bemyndigande och föreskrev genom förordningen(1989:217) om ändring i förordningen (1988:160) ombetalningsvillkor vid kreditköp att kontantinsatsen skulle varaminst för kreditköp.Konsumentkreditlagen innehåller vidare (5 §) bestämmelser omatt en näringsidkare vid annonsering, skyltning och liknandemarknadsföring beträffande kredit skall lämna information om deneffektiva räntan för krediten. Är det fråga om kredit förförvärv av särskild vara, tjänst eller annan nyttighet måste påsamma sätt information lämnas angående den totalakreditkostnaden samt kontantpriset. Innan kreditavtal ingåsskall den näringsidkare som lämnar eller förmedlar kreditenlämna konsumenten skriftlig information i de hänseenden som nysssagts (6 §). Konsumentkreditlagens bestämmelser ommarknadsföring av kredit anknyter till marknadsföringslagens(1975:1418) regelsystem. Underlåtelse att vid marknadsföring avkredit lämna erforderlig information kan sålunda föranledaåläggande från enligt 3 §marknadsföringslagen.I 24 § konsumentkreditlagen regleras kontoinnehavarensbetalningsansvar för belopp som påförts kontot genom attkontokort har använts av obehörig. Sådant ansvar kan utkrävasendast om kontohavaren eller annan som enligt kontoavtalet ärbehörig att använda kontokortet antingen lämnat ifrån sig kortettill annan, eller genom grov oaktsamhet förlorat kortet eller påannat sätt förlorat besittningen av kortet och inte snarastefter upptäckten anmält förlusten hos kreditgivaren. För beloppsom har påförts kontot, sedan kreditgivaren mottagit anmälan attkontohavaren eller annan som enligt kontoavtalet är behörig attanvända kontokortet ej längre har detta i sin besittning, ärkontohavaren betalningsskyldig endast om han förfarit svikligt.Konsumentverket utövar enligt 25 § tillsyn över efterlevnadenav konsumentkreditlagen. Tillsynen omfattar dock inte Sverigesriksbanks, , verksamhet som stårunder tillsyn av bankinspektionen eller försäkringsinspektioneneller verksamhet hos exekutiv myndighet. I tillsynsuppgiftenligger bl.a. att meddela de råd och anvisningar som i sambandmed tillsynen finnes påkallade. I förarbetena tillkonsumentkreditlagen (prop. 1976/77:123 och LU 1977/78:5) harslagits fast att bl.a. bestämmelserna om marknadsföring avkredit och kontantinsats skall närmare preciseras genom attkonsumentverket utfärdar riktlinjer. Sådana riktlinjer har ocksåutfärdats. De senaste (KOVFS 1985:7), som gäller från den 1april 1986, innebär utökade krav på information från företagenom effektiv ränta, kreditkostnad och kredittid. en utformning av informationen om den effektiva räntan somgör det lättare för konsumenterna att jämföra kreditformerna ochvälja den mest fördelaktiga krediten. Vidare gäller attkreditkostnaden skall anges i kronor för det fall reklam görsför kredit som gäller viss vara eller tjänst eller annannyttighet.Vid sidan av riktlinjerna finns särskildaöverenskommelser mellan samtkontokreditföretagens och handelns branschorganisationer omförbättrad budget- och kreditrådgivning gentemot konsumenterna.Dessa innebär bl.a. att på grundval av uppgifterfrån kreditföretagen skall ge ut marknadsöversikter överförekommande krediter. Branschen har även åtagit sig att iakttavissa etiska regler vid marknadsföring av krediter ochkreditgivning.När det gäller kreditgivning från företag som står underbankinspektionens tillsyn har i samråd medbankinspektionen kommit överens med bankerna och vissa andrakreditinstitut om att dessa vid kreditgivning tillprivatpersoner skall tillämpa samma beräkningsgrund för effektivränta som angivits i riktlinjerna. Bestämmelserna, som gällerfrån , finns intagna i bankinspektionensallmänna råd (BFFS 1987:15). Bankerna har också åtagit sig atttillämpa vissa etiska regler vid marknadsföring av krediter.Förhandlingarna har också resulterat i en modell förmarknadsöversikter för konsumentkrediter på bankområdet, vilkaskall ges ut av konsumentverket.Sedan den 1 juli 1988 gäller att viss finansieringsverksamhetinte får bedrivas utan särskilt tillstånd. Bestämmelserna häromfinns i lagen (1988:606) om finansbolag. Lagen är tillämplig påbl.a. alla företag som bedriver sådan verksamhet riktad motkonsumenter eller som ägs av bank. Med finansieringsverksamhetriktad mot konsument avses inte bara kreditgivning som omfattasav konsumentkreditlagen utan också ställande av garanti förkredit och förmedling av kredit. För auktorisation krävs att vissa formella och kvalitativakrav uppfylls. Företagen skall vidare stå underbankinspektionens tillsyn och kontroll, och inspektionen harrätt att återkalla en auktorisation (prop. 1987/88:149, NU 37).Underlåter näringsidkare vid marknadsföring av vara, tjänsteller annan nyttighet att lämna information som har särskildbetydelse från konsumentsynpunkt kan med stödav 3 § marknadsföringslagen (1975:1418) ålägga honom att lämnasådan information. Åläggandet får innehålla att informationenskall lämnas bl.a. i annonser eller andra framställningar somnäringsidkaren använder vid marknadsföringen eller i viss formlämnas till konsument som begär det. har i ettbeslut (1986:22), vilket rörde marknadsföring avhemelektronikprodukter, funnit att information om årskostnadenbör krävas då erbjudandet avser hyresavtal som gäller minst ettår. Sådan information som belyser kostnaden totalt eller pålängre sikt ansåg domstolen ofta vara nödvändig för attkonsumenterna skall kunna klart bedöma innebörden av etthyreserbjudande och jämföra det med andra utbud. När det gällerhyreserbjudanden för kortare tidsperioder på upp till sexmånader har domstolen däremot funnit att en rättvisande uppgiftom månadskostnaden framstår som tillräcklig för attkonsumenterna skall kunna bedöma innebörden av erbjudandet.Domstolen har därför lämnat konsumentombudsmannens yrkande omåläggande att ange totalkostnaden i ett sådant fall utan bifall(1990:17).MotionsmotiveringarI motion L709 av och (båda mp)föreslås regler för att motverka ett alltför högt låntagande.Enligt motionärerna har det blivit alltför lätt att fåokontrollerade lån dels genom att bankerna och kreditinstituteninte längre känner ansvar för låntagarens kreditsäkerhet, delsdärför att kontokort kan användas utan täckning för sammanlagtmycket stora lån. Långivaren bör därför enligt motionärerna tadel av ansvaret för lånet. Om en låntagare inte kan återbetalasin skuld och den därför överlämnas till kronofogden skalllångivaren, enligt motionärernas förslag, betala hälften avskulden. Enligt motionärerna bör kreditprövningen innefattainformation om låntagarens årsinkomst och tidigareskuldsättning. Motionärerna föreslår en regel som i huvudsakinnebär att kredit utan säkerhet, inkl. checkräkningskrediter,inte får beviljas någon med av den taxeradeinkomsten. Motionärerna yrkar att hos regeringen begärförslag till kreditbegränsningar för fysiska personer enligt vadsom sålunda anförts.I motion L707 av m.fl. (c) framhålls, såvitt nuär i fråga, att många viktiga frågor återstår att lösa när detgäller kreditkort och konsumentskydd. Från konsumentsynpunkt ärdet väsentligt att kunderna även har rätt att betalakontant och att dessa kunder inte missgynnas genom att blihänvisade till endast en kassa eller att speciella erbjudandeninte endast gäller kontokortskunderna. För vissa grupper --åldringar, handikappade och de som måste låta andra handla åtsig -- är det av betydelse att kontanthandeln finns kvar. Blandde största nackdelarna för konsumenter som innehar kontokort äravsaknaden av skydd när kortet utnyttjas av en obehörig och närelektroniken inte fungerar. Bankernas och kreditkortsföretagensregler i dessa fall är alltför stränga mot konsumenterna. Enannan viktig fråga vid utvecklingen av nya betalningssystem ärskyddet för den enskildes integritet. Enligt motionärernasmening är det av stor betydelse att utvecklingen mot en ökadkreditmarknad och övergången till elektroniska betalningssystemnoga följs av samhällets organ och att erforderligalagstiftningsåtgärder och andra åtgärder vidtas för attkonsumentskyddet skall vara tillfredsställande. Vikten av attregeringen följer dessa frågor och tar erforderliga initiativbör enligt motionärerna ges regeringen till känna.I motion L704 av och (båda s) framhålls att olika alternativ till kreditköp numerahar tillskapats i syfte att kringgå kreditrestriktioner ochkonsumentkreditlagen. De s.k. hyrköpen, som innebär attkonsumenten har rätt att köpa varan efter hyrestidens utgång,kan i många fall vara förtäckta kreditköp med sådana syften.Marknadsföringen av hyrköpen antar också tvivelaktiga former.Företag erbjuder uthyrning utan krav på hyra förrän kommande åroch utan information om årskostnad eller andra upplysningar sommöjliggör att erbjudandet klart kan bedömas och jämföras medandra alternativ. Inte heller vid leasing finns krav på attsäljaren är skyldig att meddela köparen den totala kostnaden.Sådana avtal för ofta med sig höga kostnader, och det är nästanomöjligt för konsumenten att komma ifrån ett kontraktmed mindre än att nästan hela kontraktsbeloppet betalas in.Enligt motionärerna måste konsumenterna få information om deverkliga kostnaderna för att kunna ta ställning till etteventuellt leasingavtal. Bankerna berörs inte av deninformationsplikt som konsumentkreditlagen föreskriver omkrediter som anknyter till inköp av en viss vara. Enligtmotionärerna har det dokumenterats att handlare som är grannemed en bank hjälpt konsumenten till bankkredit utan attkonsumenten ens varit inne på banken. Visst samarbete förekommerockså enligt motionärerna mellan banker ochkontofinansieringsbolag om att tillåta uttag via bankomaternaoch om återbetalning som en "vanlig" kontokortskredit varigenomman kringgår regeln om kontantinsats. Kontokortsföretagen medgernumera också att kontantuttag påförs kontot, vilket leder tillimpulsuttag. De olika erbjudandena som sålunda redovisas imotionen ger enligt motionärerna konsumenterna inte möjlighetatt ta ställning till de verkliga kostnaderna för en kredit ochföranleder dessa att försätta sig i ekonomiska situationer somde inte klarar av. Motionärerna pekar också på vikten av attmarknadsföringen av krediter sker på ett för konsumentenbegripligt sätt. Köp som sker till följd av otillbörligmarknadsföring borde gå tillbaka. I motionen begärs etttillkännagivande om vad som anförts om otillbörligmarknadsföring av konsumentkrediter.Pågående arbeteKonsumentverket fick i uppdrag av regeringen att isamråd med bankinspektionen och berörda kreditkortsföretagåstadkomma åtgärder som skulle förbättra budget- ochkreditrådgivningen. I uppdraget ingick bl.a. att söka åstadkommaett samordnat och aktivt bistånd till konsumenter som fåttbetalningsproblem. Förhandlingar i frågan ledde till attFinansbolagens förening tog initiativ till bildandet av enkontonämnd. , som inledde sin verksamhet den 1februari 1987, är en organisation som har tillskapats i syfteatt hjälpa betalningssvaga konsumenter att nedbringa sinalåneskulder -- i första hand krediter på kontokort -- genom av-eller nedskrivning av skulderna. Uppgörelserna tar sig främstformen av underhandsackord. inledande verksamhet,som tills vidare bedrivs på försök, kopplades till ett samtidigtpågående projekt med skuldsanering av ett stort antal hushåll ifem socialdistrikt, varav fyra i och ett iTrollhättan. verksamhet startade den 1 februari1987. Därefter har beslut fattats om en fortsatt verksamhett.o.m. Försöket har också utvidgats till att omfattaytterligare två socialdistrikt utanför Stockholmsområdet.Med anledning av begäran tillkallade regeringenhösten en utredning om vissa konkursrättsliga frågor,numera kallad insolvensutredningen (Ju 1988:02), för att utredabl.a. frågan om skuldsanering. Enligt direktiven (dir. 1988:52)skall ett sådan institut, som redan finns i många länder, göradet möjligt för fysiska personer att under vissa bestämdaförutsättningar bli av med sina skulder eller del av dem. Idirektiven framhålls att skuldsaneringen tillgodoser det frånsocial synpunkt välmotiverade intresset av att en person somvill men inte till fullo förmår göra rätt för sig i ömmande fallskall kunna befrias från sina skulder helt eller delvis. Enligtdirektiven bör utredningen lägga fram förslag till enändamålsenlig reglering av ett sådant institut.Insolvensutredningen beräknas avlämna ett delbetänkande angåendeskuldsanering under hösten 1990.År 1988 tillsatte regeringen en kommitté, som tog namnetskuldkommittén (Fi 1988:07), med uppgift att kartläggaomfattningen och utbredningen av hushållens skuldsättning samtföreslå åtgärder i syfte att begränsa denna skuldsättning och sålångt möjligt undanröja de sociala skadeverkningar somskuldsättningen i vissa fall medför. avgav idecember 1988 sitt betänkande (SOU 1988:55) Hushållensskuldsättning. I betänkandet läggs fram flera förslag som syftartill att bl.a. förebygga skuldproblem. Sålunda föreslås attsärskilda medel avsätts för en brett upplagd informationskampanjom skuldsättningens hushållsekonomiska konsekvenser som skallgenomföras under ledning av spardelegationen i samverkan medkonsumentverket och kronofogdemyndigheterna. Enligt kommittén ärdet vidare angeläget att den ekonomiska rådgivning som lämnas avsocialtjänsten och den kommunala konsumentvägledningen byggs ut.Det föreslås att får i uppdrag att genomföra ettprojekt som skall påskynda en sådan utveckling. Kommittén anserockså att bör tillföras extra resurserför att bl.a. kunna bättre övervaka efterlevnaden avkonsumentkreditlagen. I betänkandet framhålls att den mestangelägna åtgärden av alla dock är en förbättring avkreditinstitutens kreditprövning, och kommittén lägger framflera förslag med detta syfte. Man föreslår bl.a. förbud mot attansökningshandlingar bifogas direktreklam för kredit. Vidareföreslår man att hushållen ges rätt att inom en månad utansärskild kostnad få ångra ett lån samt att blancokrediter tillnya låntagare skall föregås av ett regelbundetkvalifikationssparande. För att risken för missbruk avkontokortskrediter skall minskas föreslår kommittén att ettsärskilt register inrättas hos ellerbankinspektionen med information om det antal kreditkort som enperson innehar. Upplysningen om antalet kort kan enligtkommittén också vara en indikator på att en utvidgadkreditprövning behövs. En ytterligare åtgärd som kommitténföreslår är en begränsning av kreditinstitutens möjligheter atterhålla samhällets eller inkassoföretagens hjälp att driva infordringar på privatpersoner i de fall då antingenkreditprövningen varit ofullständig eller pris och övrigavillkor är oskäliga. Enligt kommittén bör frågorna om ettförbättrat lagskydd för hushållen överföras tilljustitiedepartementet för skyndsam vidare beredning i sambandmed en pågående översyn av konsumentkreditlagen.I betänkandet tas också upp frågan om behovet av åtgärder vidkonstaterade betalningssvårigheter. anser att deerfarenheter som vunnits av gäldsanering genomkontonämndens verksamhet har varit goda och därför bör utvidgas.Samtidigt bör hanteringen enligt kommitténs mening bli mereffektiv, vilket förutsätter ett bättre författningsmässigt stödatt genomdriva ackord. Kommittén föreslår därför att regeringenprövar möjligheten att institutionalisera ackordsförfarandet förenskilda antingen i ett centraliserat system som bygger vidarepå nuvarande kontonämnds arbete eller i ett decentraliseratsystem kopplat till kronofogdemyndigheternas verksamhet. För attkunna genomföra ackord även när parterna inte frivilligt villbidra till en lösning krävs författningsmässigt stöd. För attgäldsanering skall få en bestående effekt förutsätts i bådafallen, menar kommittén, att kommunala konsumentvägledare ochsocialtjänsten deltar i arbetet genom att göra utredningar ochförmedla kontakter. Kommittén anser att utredningen för vissakonkursrättsliga frågor av regeringen bör få i uppdrag att medförtur bereda spörsmålet vidare. betänkande harvarit föremål för remissbehandling.Mot bakgrund av den kraftigt ökadeskuldsättningen hos svenska hushåll offentliggjorde regeringen imaj 1989 vilka åtgärder man anser bör vidtas i syfte att skärpakraven på banker och finansinstitut vid kreditgivning tillhushåll och därmed begränsa hushållens konsumtionskrediter.Regeringen uttalade därvid att kreditinstituten bör påta sig ettökat ansvar för den "överskuldsättning" som för närvarandeförekommer genom att banker och andra kreditinstitut själva helteller delvis får stå för kostnaden vid skuldsanering av särskiltdrabbade hushåll. Ett särskilt skuldsaneringsinstitut bordedärför införas och insolvensutredningen behandla spörsmålet medförtur.I regeringsuttalandet berördes också frågor om kreditprövning.För att säkerställa att en korrekt och effektiv kreditprövningverkligen görs borde det enligt regeringen finnas möjligheteratt jämka ett fordringsbelopp om kreditgivaren har gjort enotillräcklig kontroll av kredittagarens betalningsförmåga.Förslag till bestämmelser om detta avsågs bli behandlade isamband med en översyn av konsumentkreditlagen inomjustitiedepartementet. Vidare ansåg regeringen att det ikonsumentkreditlagen bör införas regler om rätt för kredittagareatt lösa in lån . En sådan rätt skulle innebäraharmonisering till EGs direktiv för konsumentkrediter. I frågaom marknadsföring av krediter förordade regeringen attskuldkommitténs förslag om förbud mot att ansökningshandlingarbifogas vid direktreklam för kredit blir genomfört. -- Endepartementspromemoria om översyn av konsumentkreditlagenberäknas vara färdig hösten 1990.För att kraven på kreditprövning skall få genomslagskraft vardet enligt regeringen nödvändigt att kreditinstituten hartillgång till ett engagemangsregister med uppgifter omexempelvis en persons totala beviljade resp. utnyttjadekrediter. Regeringen hänvisade i sitt uttalande till attUpplysningscentralen fått ett utvidgat tillståndatt bedriva kreditupplysningsverksamhet innebärande attuppgifter om beviljade krediter och kontokort får lämnas inoms.k. -- Upplysningscentralen hardärefter byggt upp ett s.k. kreditengagemangsregister ocherbjuder nu banker och finansbolag att ta del av uppgifter urregistret.Av anslagsframställning för budgetåret1990/91 framgår att insatser görs på det hushållsekonomiskaområdet och att verket kommer att avsätta ytterligare resurserunder den kommande planeringsperioden för att förstärka dessainsatser. Den nära samverkan som har utvecklats med andraintressenter, främst kommunernas konsumentverksamhet,och , utgör enligt verket en braplattform att bygga vidare på. Verket håller också beredskap förinsatser med stöd av den marknadsrättsliga lagstiftningen närdet gäller utbud och marknadsföring på kreditmarknaden i syfteatt få till stånd saklighet och måttfullhet.I april 1988 tillkallade regeringen en särskild utredare meduppgift att utreda frågor om leasing av fast och lös egendom.Enligt direktiven (dir. 1988:15) skall utredaren bl.a. analyserade rättsliga förutsättningarna för leasing samt belysa desamhällsekonomiska, statsfinansiella, företagsekonomiska ochprivatekonomiska fördelar och nackdelar som leasing för med sigsamt ta ställning till om och i vilken utsträckninglagstiftningsåtgärder behövs och lämna förslag till sådanlagstiftning. När det gäller leasing av lös egendom framhålls idirektiven att en viktig uppgift för utredaren är att undersökahur kundernas skydd skall kunna ökas.