bet · GE01UU4 · 1990-10-18 00:00:00 — 1990/91UU4ÄrendetI detta betänkande behandlas de nedrustningsmotioner somväcktes under den allmänna motionstiden i januari 1990.Flertalet yrkanden har behandlats av utskottet i tidigarebetänkanden. För en närmare redovisning av sakläget och avriksdagens ställningstaganden i dessa frågor hänvisas tilltidigare betänkanden, /90:UU6. I det följande läggssärskild vikt vid den utveckling som ägt rum under det senasteåret. 1989/90:U401 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av ett fortsatt agerande för eninternationell överenskommelse om örlogsbesök,2. att som sin mening ger regeringen till känna attbesökande stater som med sina militärfartyg vill anlöpa svenskahamnar och vatten skall avge en försäkran om att de ärkärnvapenfria.1989/90:U402 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna attbesökande stater, som med sina militärfartyg vill anlöpa svenskahamnar och farvatten, skall avge en uttrycklig försäkran om attde är kärnvapenfria,2. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige aktivt bör verka för en marin avrustning av alla fartygoch att kärnvapenmakterna i avvaktan härpå uttryckligenbekräftar om ett marinfartyg är kärnvapenbestyckat eller ej,3. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör verka för att andra länder följer de beslut somfattas om främmande flottbesök.1989/90:U404 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige av berörda länder bör begära en kärnvapenfri zon iNorden,2. att som sin mening ger regeringen till känna attutländska flottbesök skall avvisas, såframt man inte kangarantera frånvaro av kärnvapen,3. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör ta initiativ till förhandlingar med NATO ochWarszawapakten om militära nedrustningar i det nordiska området,1989/90:U405 av m.fl. (m) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om beaktandet av svenska säkerhetspolitiskaintressen i ESK-förhandlingarna vad beträffar den traditionellakopplingen till den neutrala och alliansfria gruppen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en omsorgsfull värdering av förslag pånedrustningsområdet ur ett nordiskt säkerhetspolitisktperspektiv,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om vikten av att forsknings- ochanalysarbetet som rör olika staters militära ochsäkerhetspolitiska utveckling i även framgent hålls på enhög kvalitativ nivå,4. att begär att regeringen internationellt och iFN verkar för att icke-spridningsavtalet i sina olika delarhävdas samt att uppslutningen kring avtalet stärks,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att avtalet mellan och Washingtonbeträffande medeldistansmissiler öppnas för undertecknande avalla nationer,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om fortsatt svenskt arbete för en globalkonvention som hindrar utveckling, tillverkning och lagring avkemiska vapen,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om angelägenheten av ett intensivt svensktarbete för en effektivare internationell konvention om förbudmot tillverkning, lagring och användning av biologiska vapen,samt att ett bra kontrollsystem upprättas för att kontrolleraefterlevnaden,8. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om negativa säkerhetsgarantier ochkärnvapenfria zoner,9. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om vikten av att inomESK-förhandlingarnas ram driver frågan vidare om anmälningspliktför militära övningar av olika slag,10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om riskerna för regionalisering avnedrustningspolitiken,11. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om internationella örlogsbesök.1989/90:U406 av m.fl. (mp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att den iFörenta Nationerna skall verka för en ändring av i enlighet med vad som anförs i motionen.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:N413.1989/90:U407 av () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om ändring itillträdesförordningen så att tillstånd icke kan beviljas förfrämmande makt att bedriva militära övningar på svensktterritorium.1989/90:U412 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna attannat lands militärövningar på svenskt territorium inte kantillåtas,2. att hos regeringen begär en redogörelse försyftet med tillståndet till schweiziska krigsövningar i Sverige.1989/90:U413 av m.fl. (s) vari yrkas1. att begär att regeringen väcker frågan omuttryckliga garantier för kärnvapenfrihet vid örlogsbesök vidESK eller i lämpligt FN-sammanhang,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om möjligheterna till en gemensam nordiskståndpunkt i frågan om kärnvapenfrihet vid örlogsbesök,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om möjligheterna till ett samarbete med NyaZeeland i frågan om kärnvapenfrihet vid örlogsbesök,4. att hos regeringen begär tillsättande av enfolkrättslig utredning av det slag som i motionen angivits.1989/90:U414 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att beslutar att behandlabetänkanden om nedrustning och försvarsanslag i ett sammanhang,2. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige inom ESK bör ta initiativ till ett speciellt program förförtroendeskapande åtgärder i norra ,3. att som sin mening ger regeringen till känna atten parlamentarisk arbetsgrupp för kärnvapenfri zon i börutses,4. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige i bör ta upp frågan om en nordiskkärnvapenfri zon,5. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige hädanefter bör kräva absoluta garantier från gästandeörlogsfartyg om att de icke bär atomvapen ombord,6. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör inleda erfarenhetsutbyte med andra småstater,däribland , som haft problem med örlogsfartyg frånatomvapenmakter,7. att som sin mening ger regeringen till känna attfranska kärnvapenprov alltid bör leda till svensk protest,8. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör kräva omformulering av icke-spridningsavtalet isyfte att göra texten förenlig med beslut att avvecklakärnkraften,9. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör ta initiativ till omformulering av stadga isyfte att göra den förenlig med beslut att avvecklakärnkraften,10. att som sin mening ger regeringen till kännaatt vid framtida internationella tvister som ej kanlösas genom förlikning skall vända sig till Internationelladomstolen i ,11. att som sin mening ger regeringen till kännaatt i FN bör ta upp frågan om hur motsättningen mellanglobal solidaritet och respekt för staters suveränitet i fall avtypen och skall kunna överbryggas inom ramenför en internationell rättsordning.1989/90:U415 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av ett medlingsinstitut.1989/90:U416 av m.fl. (fp) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om en lag om förbud motkärnvapen på svenskt territorium i överensstämmelse med dennamotion.1989/90:U418 av m.fl. (fp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en kärnvapenfri zon i ,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om det fortsatta ESK-arbetet,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ett fullständigt provstoppsavtal,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om fortsatta ansträngningar att få enfullständig anslutning till icke-spridningsavtalet,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en konvention om förbud mot utveckling,produktion och lagring av kemiska vapen samt förstörande avlager och produktionsanläggningar,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om anslutning till ett system inom FN:s ramför redovisning av militära budgetar,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om intensifierade försök att få till stånd endialog för att begränsa den kapprustningen,8. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts beträffande ett system inom FN:s ram förregistrering, kontroll och begränsning av den internationellavapenhandeln.1989/90:U420 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att hos regeringen begär att den framför enoffentlig protest mot de franska kärnvapenproven i ,2. att hos regeringen begär att den i FN verkar fören vetenskaplig belysning av effekterna på hälsa och miljö medanledning av provsprängningar,3. att hos regeringen begär att den i FN framförkrav på att alla kärnvapenprov skall stoppas.1989/90:U422 av m.fl. (c) vari yrkas2. att hos regeringen begär initiativ till attförhindra att biotekniken utnyttjas för offensiva militärasyften.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:Jo617.1989/90:U424 av m.fl. (c) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om det fortsatta ESK-arbetet,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om kärnvapenprovstopp,4. att begär att regeringen i internationella foraaktualiserar sambandet mellan kärnkraft och kärnvapen i enlighetmed vad som anförts i motionen,5. att begär att regeringen tar initiativ till enförändrad inriktning av verksamhet, i enlighet med vadsom anförts i motionen,6. att begär att regeringen framlägger förslag tillkonkreta åtgärder för att förhindra marin rustning,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en skärpning av praxis vid örlogsbesök avkärnvapenmakter,8. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om förtroendeskapande åtgärder i norraEuropa,9. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en parlamentarisk arbetsgrupp förkärvapenfri zon i norra ,10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förbud mot kryssningsmissiler,11. att hos regeringen begär att en propositionsnarast föreläggs där motsättningen mellan vapenexportoch säkerhets- och utrikespolitik undanröjs.1989/90:U425 av m.fl. (vpk) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ett säkerhetspolitiskt samarbete medländerna kring ,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om tillsättandet av en ,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om arbetet för ett kärnvapenfritt ochdemilitariserat ,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om förbud mot flottbesök där garantier omkärnvapenfrihet ej lämnats,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att stärka samarbetet mellan de neutralaländerna i säkerhets- och nedrustningspolitiska frågor,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en ny internationellfolkrättslig definition av neutralitetsbegreppet,8. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om FN:s roll.1989/90:U427 av m.fl. (vpk) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om dubbla roll,Motiveringen återfinns i motion 1989/90:N478.2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförs om internationell avveckling av kärnkraften.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:N478.1989/90:U428 av m.fl. (c) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om dubbla roll på kärnkraftsområdet.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:N479.1989/90:U429 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om aktiva åtgärder för rustningsbegränsningar inorra och nordisk kärnvapenfri zon.1989/90:U637 av m.fl. (mp) vari yrkas14. att som sin mening ger regeringen till kännaatt aktivt skall verka för att kärnkraften avvecklasglobalt och att uppgift i fortsättningen skall vara attverka för kärnkraftens avveckling.NedrustningsförhandlingarnaDiskussioner om nedrustning och rustningsbegränsning förssedan länge i flera olika sammanhang och inom skildaorganisationer. För det första bedrivs bilaterala förhandlingardirekt mellan och , främst om kärnvapen. Fördet andra förs multilaterala förhandlingar inomnedrustningskonferensen i (CD), i vilken 40 länderrepresenterande samtliga ländergrupper deltar. För det tredjeförs inom den europeiska säkerhetskonferensens ram (ESK)förhandlingar i dels mellan staterna i NATO ochWarszawapakten om reducering av de konventionella styrkorna iEuropa (den s.k. CFE-förhandlingen mellan 22 stater), delsmellan samtliga 34 ESK-stater om ytterligare förtroende- ochsäkerhetsskapande åtgärder (den s.k. CSBM-förhandlingen). I denprocess som lett fram till återföreningen av de båda tyskastaterna har en särskild roll spelats avde s.k. två-plus-fyra-förhandlingarna, dvs. mellan de två tyskastaterna och de fyra segrarmakterna i . Någraav nyckelfrågorna i dessa förhandlingar har lösts i direktakontakter mellan och Sovjetunionen.Härtill kommer diskussioner om nedrustning i andra fora utomoch inom FN-systemet. Till de senare hör bl.a. FN:sgeneralförsamling, dess och dessåterkommande specialsessioner om nedrustning.I det följande redovisas läget inom vart och ett av deviktigaste förhandlingsområdena. Karaktäristiskt för det senasteåret har varit att utvecklingen i vissa avseenden gått så snabbtatt de traditionella förhandlingarna mellan supermakterna ochmellan blocken delvis har överflyglats av ensidigttillkännagivna eller bilateralt överenskomna åtgärder pånedrustningsområdet. En redovisning av dessa kompletterar därförförhandlingsöversikten.Den säkerhetspolitiska utvecklingen i EuropaFörutsättningarna för det internationella nedrustningsarbetetbetingas ytterst av förhållandet mellan de båda militärasupermakterna. Utvecklingen i har emellertid under detgångna året varit så snabb och fått en sådan egen dynamik att deinomeuropeiska processerna på ett avgörande sätt påverkat detinternationella nedrustningsklimatet i stort.Väsentliga element i den europeiska efterkrigsordningen haravvecklats på mindre än . Bakgrunden är främst ett samspelmellan å ena sidan insikten hos den sovjetiska ledningen omnödvändigheten av en fortsatt radikal förnyelse avutrikespolitiken och å andra sidan länge undertryckta folkligakrav i på en fullständig uppgörelse med den sovjetiskamodellen. Etablerade föreställningar såväl i öst som i väst omgränserna för det politiskt möjliga har därmed överskridits isådan skala att utvecklingen --1990 allmänt kommit attkaraktäriseras som en revolution och som ett avslutande av denperiod som i nästan kallats efterkrigstiden.Denna revolution, som symboliseras av inovember 1989 och den tyska återföreningen , harockså inneburit ett nytt samarbetsklimat i och sökandetefter en ny alleuropeisk säkerhets- och samarbetsordning.Intresset att det enade skall förankras i såvälexisterande som nya säkerhetsstrukturer samt önskan att engageraSovjetunionen och de nya östeuropeiska demokratierna i ettvaraktigt samarbete har givit upphov till en rad olika idéer omen ny framtida "arkitektur" för europeiskt samarbete. Ettviktigt steg på vägen mot ett närmare samarbete på detsäkerhetspolitiska området utgörs av de pågåendeförberedelserna inför det förestående toppmötet i mellanESK-processens 34 medlemsländer.Ett fördjupat samarbete inom ESK:s ram betraktas emellertid påflera håll i som otillräckligt. Parallellt medupplösningen av de gamla strukturerna i pågår arbetetpå att fördjupa inte bara den ekonomiska utan även den politiskaintegrationen inom Europeiska gemenskapen. Även omuppfattningarna går isär mellan och inom medlemsländerna om vartEG:s politiska integration långsiktigt bör syfta, kommer ensärskild regeringskonferens att inledas kringfrågan om en politisk union mellan EG:s medlemmar. Av den redanpågående diskussionen framgår att det i första hand torde blifråga om att stärka och effektivisera gemenskapensinstitutionella maskineri och förstärka detdemokratiska inslaget samt att närma det utrikespolitiskasamarbetet (EPS) till gemenskapens övriga samarbete. Andra merlångtgående förslag om militärt och försvarspolitiskt samarbetehar också presenterats, även om de inte förefaller ha stöd av enmajoritet av medlemsländerna.En särskild fråga utgör utnyttjandet av Västeuropeiska unionen(WEU) som organ för militärt samarbete mellan dess niomedlemsländer (de tolv EG-medlemmarna utom , ochDanmark). Inom organisationens ram har en viss samordning skettför de västeuropeiska flottstyrkor som sänts till Persiska vikenför att övervaka FN:s embargo gentemot och . WEUsaknar ett integrerat kommandosystem, men patrulleringszoner iGulfen har fördelats mellan medlemmarna, ochsamordningscentraler har inrättats i huvudstäderna. Bl.a.Gulfkrisen har under innevarande höst utlöst en mer allmändiskussion om de västeuropeiska ländernas roll på det försvars-och säkerhetspolitiska området och den roll som NATO, WEU och EGdärvid kan spela.Sammanfattningsvis har utvecklingen i på kort tidöppnat nya perspektiv såväl för ett fördjupat alleuropeisktsäkerhetspolitiskt samarbete som för ett ytterligare fördjupatsamarbete inom de västeuropeiska institutioner vilka, tillskillnad från sina östeuropeiska motsvarigheter, hardemonstrerat sin livskraft och utvecklingsförmåga. Det är ännuför tidigt att bedöma vilka former detta samarbete slutligen kankomma att ta sig, liksom hur långt det kan komma att gå. Denlångsiktiga utvecklingen pekar mot en betydligt större roll förde europeiska länderna själva i utformandet av ett framtidaeuropeiskt säkerhetsmönster och därmed en minskning av de tvåsupermakternas traditionella engagemang.Det nya samarbetsklimatet har tagit siguttryck i åtgärder och tillkännagivna planer av mycket stornedrustningspolitisk betydelse. Utvecklingen har varit så snabbatt den huvudsakligen ägt rum vid sidan av de pågåendenedrustningsförhandlingarna. Tydligast gäller detta skeendetinom Warszawapakten.Sovjetunionen har under innevarande år slutit avtal med Ungernoch om ett tillbakadragande av samtligasovjetiska styrkor . Över hälften av de73 000 sovjetiska soldaterna som tidigare fanns iTjeckoslovakien har redan lämnat landet. Andelen redantillbakadragna stridsvagnar, pansarfordon och artilleri är ännustörre. Också för del håller avtalet på att snabbtuppfyllas. har upptagit motsvarande förhandlingarom ett skyndsamt tillbakadragande av de sovjetiska styrkorna ilandet.Inom ramen för avtalet om enande har Sovjetunionenåtagit sig att dra tillbaka samtliga sovjetiska styrkor frånlandets östra delar , dvs. senast 1994.Eftersom några sovjetiska styrkor ej finns stationerade iBulgarien och , innebär den inledda utvecklingen attSovjetunionen på kommer att avveckla hela sinmilitära närvaro i Central- och Östeuropa.Enligt det avtal som träffades mellan ochSovjetunionen om det återförenade Tysklandssäkerhetspolitiska dispositioner kan västtyska trupper som ej ärunderordnade NATO (dvs. lokala förband i den s.k.territorialarmén) förläggas till de tidigare östtyska delarna avlandet genast efter återföreningen. Efter det sovjetiskatillbakadragandets fullbordan kan även tyska NATO-trupperstationeras där. De skall då enligt den bilateralasovjetisk--tyska uppgörelsen emellertid till skillnad fråndagens västtyska trupper ej förfoga över vapensystem som kanbestyckas med kärnvapen. Utländska styrkor skall enligtöverenskommelsen ej heller varaktigt få stationeras i de östradelarna av Tyskland.Sovjetunionen har genom den bilaterala överenskommelsen medFörbundsrepubliken accepterat att ett återförenat blirmedlem av NATO. har å sin sida förklarat sigberedd att inom ramen för Wienförhandlingarna om konventionellastyrkereduktioner i skära ned det framtida tyskaförsvaret till 370 000 man i stående förband inom tre till fyraår, varav högst 345 000 i mark- och flygförband. Det tordeinnebära att dagens östtyska försvarsmakt i det närmastefullständigt avvecklas och att inte oväsentliga nedskärningardärtill sker från dagens västtyska nivåer. Nivån 370 000 maninnebär en närmast 40-procentig nedskärning från den sammanlagdaväst- och östtyska nivån på 615 000 man.Den sovjetiska tvångsmaktens avveckling i förening medtillkomsten av demokratiskt valda regeringar i harradikalt förändrat förutsättningarna för Warszawapaktensfortsatta verksamhet. Att den politiska förnyelsen i vissa avländerna går långsammare än i andra förändrar inte detta. Somorgan för gemensam militär planering torde irealiteten ha upphört att existera, och även beträffande dessroll som ett politiskt samrådsorgan råder starkt skiftandeuppfattningar bland organisationens egna medlemmar. hartillkännagivit sin avsikt att lämna organisationen helt ochhållet under nästa år.Vid en bedömning av de säkerhetspolitiska förutsättningarna iEuropa måste till de redovisade förändringarna mellanWarszawapaktens medlemmar läggas de nedskärningar av denmilitära produktionen i som ingår i landetsekonomiska reformplaner. Bakgrunden är såväl den allt djupareekonomiska krisens krav som ett tryck från nya folkligaopinioner. Några nya mål för de militära nedskärningarna harännu inte antagits, men i diskussionen om reformprogrammet intarde en central plats. Tills vidare fortsätter av allt att dömagenomförandet av de planer som tillkännagavs i slutet av 1988att skära ned krigsmakten med500000 man. De planer på ensidiga nedskärningar av olikavapensystem som då deklarerades har senare kommit attöverskuggas av de betydligt större åtagandena inom ramen förWienförhandlingarna.Under året tillkännagivna uppgifter tyder emellertid på attmilitärmaktens andel av den sovjetiska ekonomin varit avännu större omfattning än vad omvärlden tidigare antagit. Densovjetiska militära styrkan kommer även efter det atttillförseln av nya resurser minskat att i högsta grad förbli encentral faktor i varje bedömning av säkerheten i . De ovanskildrade nedskärningarna av den sovjetiska krigsmakten harhittills i första hand berört samtcentrala generellt. Styrkorna i norra synes inteha minskat nämnvärt. Tvärtom finns tecken på att en viss militäruppgradering där kan komma att ske som resultat av det senasteårets omdispositioner och beslutade förändringar.Medan det är förändringarna i och somrepresenterar den främsta dynamiken i avvecklandet av deneuropeiska efterkrigsordningen, har på NATO-sidan såväl enskildamedlemsstater som organisationen som sådan reagerat med positivasvar på utvecklingen i öst. Vid i juli i årantogs den s.k. Londondeklarationen, vilken förutskickar enanpassning av NATO:s framtida roll till den nya situationen. Detgäller bl.a. en förstärkning av organisationens politiska roll isyfte att etablera nya samarbetsrelationer med de tidigaremotståndarna i Warszawapakten.I takt med att de sovjetiska styrkorna dras bort frånÖsteuropa förutskickas i Londondeklarationen även en förändradkärnvapendoktrin för NATO. Genom en ny betoning av kärnvapnensroll som "yttersta utväg" modifieras den tidigare s.k.flexible-response-doktrinen, vilken byggt på möjligheten av enrelativt tidig kärnvapeninsats. I stället för ett framskjutetkonventionellt försvar förespråkas nu också i den kommandeNATO-doktrinen mindre enheter med hög flexibilitet och rörlighetsamt en lägre beredskap. Deklarationen konstaterar även attlångt färre kärnvapen kommer att behövas ochföreslår att förhandlingar om nedskärning av taktiska kärnvapenpåbörjas snart efter det att de nuvarande förhandlingarna omkonventionella vapen avslutats.På flera håll bland NATO:s medlemsländer har under det gångnaåret förslag och planer presenterats, vilka om de genomförskommer att innebära betydande ensidig nedskärningar i demilitära programmen. I förbereds olikareduktioner i militärbudgeten som led i strävan att minskabudgetunderskottet.