bet · GE01SoU4 · 1990-10-25 00:00:00 — att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om tandläkar- och läkarutbildningen.1989/90:So541 av m.fl. (vpk) vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om kostnadsfria preventivmedel ochpreventivmedelsrådgivning,4. att hos regeringen begär förslag om ettspecialdestinerat statsbidrag för att trygga utbyggnaden avpreventivmedelsrådgivningen,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ungdomsmottagningarnas betydelse ochnödvändiga utbyggnad,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att 30 milj.kr. bör anslås från Allmännaarvsfonden för att stimulera utbyggnaden och utvecklingen avungdomsmottagningar.Motion överflyttad från konstitutionsutskottet1989/90:K413 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag i syfte att sekretessbeläggauppgift om det blivande barnets kön. Inledande synpunkterUtskottet behandlar i detta betänkande ett stort antalmotioner om olika hälso- och sjukvårdsfrågor. Dessa motionerutgör huvudparten av de motioner som väcktes om hälso- ochsjukvård under allmänna motionstiden . harutskottet endast behandlat motioner som haft direkt anknytningtill någon proposition från regeringen. De nu aktuellamotionerna tar upp frågor med mycket skiftande innehåll.Utskottet vill inledningsvis peka på ett par förhållanden avbetydelse för flera av motionsyrkandena.De senaste decennierna har inneburit att resurserna för hälso-och sjukvården i kraftigt förstärkts. Under de senasteåren har emellertid den ekonomiska tillväxten på detta områdeavtagit och, mätt i andel av bruttonationalprodukten, t.o.m.minskat något. En intensiv och nödvändig debatt har uppkommit omvilka krav och förväntningar som kan och bör ställas på hälso-och sjukvården, vilka prioriteringar som bör göras och på vilketsätt i övrigt samhället skall möta en framtida utveckling sommed största sannolikhet inte kommer att medföra en lika snabbtillväxt som tidigare.Inom landstingen pågår ett mycket omfattandeförändringsarbete för att kunna möta de krav som framtidenmedför. I alla landsting pågår arbete för att öka produktivitetoch effektivitet. Landstingen försöker förbättraekonomistyrningen, organisationen och vården. De prövar bl.a.kooperativ och entreprenader. På olika sätt försöker manförbättra tillgängligheten och kontinuiteten i vården försjukvårdens konsumenter, patienterna. Valfrihet har därvidblivit ett honnörsord. För att möta arbetskraftsbristen arbetarlandstingen även med att förändra bl.a. arbetstiderna i vården.De prövar flextid och individuella arbetstider. Det pågår ocksåett arbete med att förbättra de anställdas arbetsmiljö.Landstingsförbundet har i en nyligen publicerad skrift,Landsting i förändring -- Några exempel, redovisat exempel pådet förändringsarbete som pågår. I sammanhanget bör också nämnasatt beslutat att i samarbete medsocialdepartementet och göra en översyn av ettantal för den svenska hälso- och sjukvården grundläggandefrågor. Projektet har fått namnet VÄGVAL. Syftet med översynenär att den skall ge underlag för en positiv utveckling av hälso-och sjukvården med hänsyn tagen till de samhällsekonomiskabegränsningarna. Projektet skall belysa konsekvenserna av skildavägval. Ett samlat material skall presenteras vidLandstingsförbundets kongress 1991.Att sjukvårdshuvudmännen försöker förbättra organisationen ochverksamhetsformerna är dock inte något nytt. Möjligen har takteni förnyelsearbetet drivits upp. Målet för förändringsarbetetligger ännu långt fram i tiden. Resultaten av arbetet kan kommaatt få betydelse för bedömningen av många av de frågor som tasupp i motionerna och som behandlas i betänkandet.Ett flertal motioner tar upp etiska aspekter på hälso- ochsjukvård. Utskottet har i flera sammanhang tidigare framhållitatt det är viktigt att få till stånd en debatt och därmed ocksåöka medvetenheten om de etiska frågor som den snabbautvecklingen på det medicinska området ger upphov till.Utskottet tog för ett initiativ som leddetill skapandet av rådet för medicinsk-etiska frågor. Detta rådär ett värdefullt forum där bl.a. politiker, olikaföreträdare för sjukvården, forskare och teologer kan samråda imedicinsk-etiska frågor och söka formulera gemensammagrundläggande uppfattningar i sådana frågor. Utvecklingen kommermed stor sannolikhet att ställa krav på en ökad debatt om deetiska värderingarna. Utskottet avser för sin del att ägnasärskild uppmärksamhet åt dessa frågor.Vissa övergripande frågor inom hälso- och sjukvårdenAtt välja läkareMotion 1988/89:So443 av m.fl. (c) tar uppfrågan om ett fritt läkarval. Motionärerna anser att en vård påpatientens villkor innebär en rätt att fritt välja läkare ochbegär ett tillkännagivande om detta till regeringen (yrkande2).I motion 1989/90:So531 av m.fl. (fp)hemställs att hos regeringen begär förslag ominförande av ett husläkarsystem enligt de riktlinjer somframförs i motionen (yrkande 5). Under rubriken anför motionärerna bl.a. att alla människor måsteha möjlighet att välja den läkare med vilken de kan ha varaktigakontakter, en s.k. husläkare. Inte minst vid behandlingen avkroniska sjukdomar och psykosomatiska problem anses detta varaav stor betydelse. Det bör enligt motionärerna även finnasmöjlighet att välja en specialistläkare till sin husläkare.Principen om det fria läkarvalet förutsätter, anförs det också imotionen, att det vid sidan av den offentliga sjukvården finnsprivatpraktiserande läkare.Frågan om ett friare läkarval har behandlats av utskottet vidett flertal tillfällen. I betänkandet SoU 1984/85:28 omutvecklingslinjer för hälso- och sjukvården behandlade utskottetett motionsyrkande som gällde valfrihet i läkarval men ävenfrågor om kontinuitet i vården, vård på lika villkor m.m.Utskottet framhöll därvid bl.a. den stora betydelsen av hembesöki primärvården och det utvecklingsarbete som inriktas mot attskapa kontinuitet i kontakterna mellan vårdgivare och denenskilda patienten. Även samverkan mellan primärvård och andravårdgivare framhölls. Med hänvisning även till uttalanden i dendå behandlade propositionen om utvecklingslinjer för hälso- ochsjukvården m.m. ansåg utskottet att motionen inte bordeföranleda någon åtgärd.I betänkandet SoU 1987/88:27 (s. 7 f.) behandladeutskottet ett motionsyrkande (fp) om införandet av etthusläkarsystem. Utskottet erinrade om det tidigare uttalandetoch underströk på nytt vikten av utvecklingsarbete som syftartill att förbättra kontinuiteten i kontakterna mellan å enasidan läkare och annan vårdpersonal och å andra sidan denenskilda patienten. Utskottet var dock inte berett att förordaett husläkarsystem enligt fp:s modell utan avstyrkte det dåaktuella motionsyrkandet. (Reservation fp)I betänkandet 1988/89:SoU15 (s. 11 ff.) konstateradeutskottet att det för hälso- och sjukvården gäller en rad olikakrav, där både respekten för patientens självbestämmande ochkraven på kontinuitet är väsentliga krav. Utskottet betonade attinte något av dessa krav på hälso- och sjukvården får försummasoch att avvägningar måste göras när olika krav kommer i konfliktmed varandra. När det gällde frågor om självbestämmande ochsärskilt möjligheterna att välja läkare hänvisade utskottet tillden utveckling som pågår inom landstingen i riktning mot attlåta invånarna välja den vårdcentral och/eller sjukhus som deönskar. Utskottet framhöll att patienterna måste få kännedom omden möjlighet de har att välja t.ex. vårdcentral. Utskottetansåg det inte nödvändigt med någon åtgärd från sidavad gällde ett då aktuellt motionsyrkande (c) om fritt läkarval. (Reservation c)Vad gällde ett fp-yrkande om införande av husläkarsystemvidhöll utskottet sin tidigare inställning att inte förordainförandet av ett sådant system. (Reservation fp)beslutade om införandet av ett samlatledningsansvar inom hälso- och sjukvården (prop. 1989/90:81,SoU24, rskr. Beslutet innebär att det inom hälso- ochsjukvården vid sådana enheter där patientsäkerheten kräver detinförs ett samlat ledningsansvar för en läkare medspecialistkompetens och insikter i administrativa och ekonomiskafrågor (chefsöverläkaren). I regeringens förslag ingick även attdet vid de enheter inom hälso- och sjukvården som leds av enchefsöverläkare för varje patient skall finnas en ansvarigläkare. Denne, som skall vara legitimerad, benämnspatientansvarig läkare. Reformen träder i kraft den 1 juli 1991.En av huvudtankarna bakom förslaget att införa enpatientansvarig läkare har varit just kontinuiteten i vården menhar också motiverats av att ansvaret för patienterna behöver blimera entydigt än vad som är fallet . I propositionenanfördes att skyldigheten att utse patientansvarig läkare tillsvidare borde begränsas till enheter som förestås av enchefsöverläkare, men om verksamheten med patientansvariga läkarefaller väl ut skulle det senare kunna bli aktuellt med enutvidgning också till andra enheter.Utskottet (1989/90:SoU24 s. 27 f.) såg positivt påförslaget att det för varje patient skall utses en särskildpatientansvarig legitimerad läkare. Utskottet erinrade om hälso-och sjukvårdslagens bestämmelser om att hälso- och sjukvårdenskall främja goda kontakter mellan patienten och hälso- ochsjukvårdspersonalen. Utskottet erinrade också om att utskottet iolika sammanhang framhållit att kontinuiteten i vården måsteförstärkas. Förslaget om en patientansvarig läkare ansåg manfrämja kontinuiteten, och man ansåg det också kunna stärkapatienternas ställning i vården. Det ansågs kunna bli särskiltvärdefullt för patienter med långa vårdtider eller oftaåterkommande behov och för handikappade. Utskottet hade ingenerinran mot att man inledningsvis skulle begränsa skyldighetenatt utse patientansvarig läkare till de enheter som leds avchefsöverläkare men framhöll betydelsen av att vårdenorganiseras så att all personal får kontinuitet i kontakternamed patienterna. Utskottet framhöll också att kontakten mellanden läkare som utses att vara patientansvarig och patientenmåste vara god. Ett gott samarbete dem emellan är enförutsättning för en god vård. Utskottet erinrade på nytt ombetydelsen av valfrihet och kontinuitet i vården. Utskottetville inte gå så långt att patienten skulle få en ovillkorligrätt att själv välja patientansvarig läkare men förutsatte attsjukvårdshuvudmannen och chefsöverläkaren så långt det ärmöjligt tillmötesgår en patients önskemål när det gällerpatientansvarig läkare.Utskottet gör nu följande bedömning.Enligt hälso- och sjukvårdslagen skall hälso- och sjukvårdenbygga på respekt för patientens självbestämmande och främjakontakter mellan patienten och personalen. Vården skall så långtsom möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. Motdenna bakgrund bör en patient så långt möjligt själv få väljaläkare. Detta är naturligtvis särskilt angeläget vid kroniskabesvär och långvariga kontakter med hälso- och sjukvården. Detfinns enligt utskottet anledning att på nytt framhålla detta.Beslutet att införa patientansvarig läkare vid enheterinom vården som leds av en chefsöverläkare är ägnat att stärkapatientens ställning. I sammanhanget har även patientens rättatt påverka läkarvalet betonats. Ett friare läkarval förutsätternaturligtvis en god tillgång och jämn fördelning avläkarresurserna i hela landet. Även detta har utskottetunderstrukit i flera sammanhang.Utskottet delar sålunda i huvudsak det synsätt som liggerbakom motion So443 (c). Arbete pågår också i landstingen meddenna inriktning. Motionen bör därför inte föranleda någonåtgärd från sida. Yrkande 2 i motionen avstyrks.Utskottet vidhåller sin uppfattning att inte förorda införandeav ett husläkarsystem. Motion So531 (fp) yrkande 5 avstyrksdärför.Patienten i centrumI motion So443 (c) hemställs att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder föratt förbättra omhändertagandet av patienterna (yrkande 1).Motionärerna framhåller att patienten måste stå i centrum förhälso- och sjukvårdsarbetet. En helhetssyn måste prägla vården.Helheten skall enligt motionärerna omfatta större hänsynstagandetill hela sjukdomsbilden och till individens egna önskemål ochbehov. Att ta hand om och behandla patienter måste få kosta ochta tid i anspråk. Patienten måste ges större möjlighet tillenskilda samtal med läkaren om sin sjukdomsbild. I motionen tasockså upp sådant som patientens rätt till en hemliknande miljöoch egna tillhörigheter, patientens ansvar för sin egen vård,patienträttigheter och de anhörigas betydelse.Utskottet har tidigare behandat liknande motionsyrkanden. Ibetänkandet 1988/89:SoU15, där också frågor om sjukvårdensresurser behandlades, erinrade utskottet bl.a. om de krav somfinns i hälso- och sjukvårdslagen och tillsynslagen på att man ivården skall visa respekt för patientens självbestämmande ochintegritet och att den enskilde alltid måste kunna kännaförtroende för hälso- och sjukvården. Utskottet ansåg dock inteatt det fanns behov av åtgärder från sida medanledning av då aktuella motionsyrkanden. (Reservation c)Utskottet instämmer i motionärernas uppfattning att patientenskall stå i centrum för hälso- och sjukvårdsarbetet. Hälso- ochsjukvårdslagens liksom tillsynslagens syfte är att inskärpabl.a. Patienten får aldrig uppfattas som ett passivtföremål för vård utan skall ges tillfälle att aktivt medverka.Enligt 2 a § hälso- och sjukvårdslagen skall vården så långt detär möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten.Personalen bör tillsammans med patienten utforma och genomföravården. Inom hälso- och sjukvården pågår också arbete med attutveckla vården och behandlingen av patienterna med denna klarainriktning. Utskottet anser sig kunna förutsätta att dennapositiva utveckling fortsätter och att det sålunda inte behövsnågon åtgärd från sida för att syftet med motionSo443 (c) skall tillgodoses. Yrkande 1 i motionen avstyrks.Etisk debattI motion 1989/90:So462 av m.fl. (c)hemställs att hos regeringen skall begära initiativför en etisk debatt om val- och urvalsfrågor i sjukvården enligtvad som anförts i motionen. Motionärerna ställer frågan omhuruvida ett urval av personer för vissa vårdinsatser är etisktförsvarbart och om så är fallet efter vilka principer ett urvalkan göras. Motionärerna påtalar problemet med om samhället överhuvud bör försätta sig i sådana situationer där urvalsbeslutbehöver göras, och -- om så blir fallet -- efter vilka principerprioriteringar bör göras, om vård och behandling inte räckertill alla behövande. Motionärerna framhåller att dessa frågorbehöver bli föremål för ingående etisk bearbetning och attregeringen bör ta initiativ till en sådan etisk debatt.Utskottet behandlade i betänkandet 1988/89:SoU15 ettmotionsyrkande med samma innebörd som det nu aktuella. Utskottetanförde därvid följande (s. 17 f.).Utskottet är enigt med motionären om att det är viktigt att fåtill stånd en debatt och därmed också öka medvetenheten om deetiska frågor som den snabba utvecklingen på det medicinskaområdet ger upphov till. Utskottet har vid flera tillfällentidigare gett uttryck för en sådan uppfattning. Här kan hänvisastill de uttalanden som utskottet gjorde i betänkandet SoU1984/85:4. Utskottet efterlyste där ett permanentmedicinskt-etiskt organ där parlamentariker, sjukvårdsansvariga,forskare och teologer kunde samråda i medicinsk-etiska frågoroch där grundläggande gemensamma värderingar kunde formuleras.Ett sådant organ har sedermera kommit till stånd genominrättandet av rådet för medicinsk-etiska frågor(regeringsbeslut ).Rådet skall enligt regeringsbeslutet ta upp medicinsk-etiskafrågor ur ett mer övergripande perspektiv. Rådet skall strävaefter en helhetssyn på frågor som rör medicinsk forskning ochbehandling som kan anses känslig för den mänskliga integriteteneller påverka respekten för människovärdet. Rådet har fått storfrihet att behandla de frågor man finner viktiga. Frågor ommänniskors lika värde och rätt till integritet har ansetts börafå stort utrymme i rådets arbete. Det har i direktiven tillrådet betonats att den utveckling som sker på det här områdetofta har mycket långsiktiga verkningar. En viss förstärkning avrådet har gjorts.Även i andra sammanhang har utskottet (se t.ex. SoU 1986/87:7och SoU 1987/88:4) påtalat problemen med den snabba utvecklingeninom medicinens område och risken för att politikerna kanförsättas i en situation då nya medicinska tekniker tas i brukutan att har getts möjlighet att lägga fast devägledande principerna.Utskottet anser det värdefullt att rådet för medicinsk-etiskafrågor arbetar för att bredda debatten i dessa frågor. Utskottetvill erinra om de råd för etiska frågor som också finns inombl.a. och Svenska Läkaresällskapet.Utskottet fann inte skäl till något initiativ från riksdagenssida med anledning av den då aktuella motionen. Motionenavstyrktes.Utskottet delar motionärernas uppfattning om behovet av etiskdebatt. Utskottet har också tidigare framhållit behovet av sådandebatt. Utskottet anser det angeläget att rådet förmedicinsk-etiska frågor tar sådana initiativ att den nödvändigadebatten kan föras ut i samhället. Utskottet förutsätter attdenna kan ske utan särskilt initiativ från sida.Motion So462 (c) avstyrks därför.Återinrättande av en medicinalstyrelseI motion 1989/90:So437 av m.fl. (m) hemställsatt hos regeringen begär förslag om inrättande av enmedicinalstyrelse i enlighet med vad i motionen anförts(yrkande 3). Under rubriken sjukvård framhållermotionärerna att det för att en hög kvalitet i vården skallkunna upprätthållas behövs en väl fungerandetillsynsorganisation. En återinrättad medicinalstyrelse med storvetenskaplig och medicinsk kompetens är enligt motionärernaangelägen. Den måste också ha en anknytning till regional nivåför att vara effektiv.I motion 1989/90:So449 av m.fl. (m)hemställs att hos regeringen begär förslag tillåterinrättande av en medicinalstyrelse (yrkande 5).Motionärerna anför att ansvarsgränserna på central nivå ochmellan olika organ för hälso- och sjukvården är oklara. Därmeduppstår problem med relationerna mellan exempelvissocialdepartementet, och Landstingsförbundet.Motionärerna anser att den medicinska kompetensen på centralnivå måste återupprättas och att hälso- och sjukvården klararemåste bygga på medicinsk vetenskap och beprövad erfarenhet. Medden snabba medicinska och medicinsk-tekniska utvecklingen ärbehovet av en särskild medicinalstyrelse större nu än någonsin.Utskottet har vid ett flertal tillfällen tidigare behandlatoch avstyrkt motionsyrkanden om återinrättandet av enmedicinalstyrelse. I betänkandet SoU 1987/88:16 erinradeutskottet om tidigare uttalanden och anförde vidare att enoffensiv hälsopolitik enligt utskottets mening kräver en godsamverkan mellan hälso- och sjukvården, ochhälsoskyddet. Inriktningen av hälso- och sjukvården motförebyggande arbete och helhetssyn inom såväl socialtjänst somhälso- och sjukvård ansåg utskottet starkt tala för enintegrering på det centrala myndighetsplanet av dessa frågor.Utskottet framhöll dock att det är viktigt att socialstyrelsenhar en organisation som medger att styrelsen kan fungeraeffektivt i sin roll som central förvaltningsmyndighet för såvälhälso- och sjukvården som . Utskottet framhöllockså vikten av att prioriterar medicinskuppföljning, tillsyn och rådgivning, utvärdering och analys avhälso- och sjukvården samt resursanvändning och effektivitet.Utskottet avstyrkte den då aktuella motionen. (Reservation m)I betänkandet 1988/89:SoU24, som behandladesocialstyrelsens framtida roll vidhöll utskottet sin tidigareinställning och avstyrkte då aktuella motioner. (Reservation m)Utskottet vidhåller sin inställning i frågan omåterinrättandet av en medicinalstyrelse och avstyrker därförmotionerna 1989/90:So437 yrkande 3 och 1989/90:So449 yrkande 5.Återinförande av en länsläkarorganisationI motion So449 (m) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs i motionen om behovet av attåterinföra en länsläkarorganisation (yrkande 6).Motionärerna erinrar om den tidigare länsläkarorganisationen meddess uppgift att utöva regional tillsyn över hälso- ochsjukvården och anser att en länsläkarorganisation böråterinrättas. Tillsynen måste enligt motionärerna förläggasnärmare människorna för att stärka den enskilde patientensställning, dvs. på läns- eller sjukvårdsregionnivå. Tillsynenbör lämpligen omfatta både privat och offentlig vård.Omfattningen i relation till andra funktioner måste prövas.Riksdagen beslutade med anledning av proposition1988/89:130 om riktlinjer för framtida roll,uppgifter och inriktning m.m. om huvudsakligauppgifter och verksamhetsinriktning (1988/89:SoU24, rskr.296). Enligt detta beslut skall i första handinrikta sitt arbete på tillsyn i form av uppföljning ochutvärdering av den verksamhet som kommuner, landsting och andraorgan bedriver inom socialsektorns område. skallockså i egenskap av expertmyndighet kunna tillhandahållakunskapsunderlag som kan behövas av regering, landsting ochkommuner inför olika ställningstaganden.I syfte att förstärka tillsyn inom hälso- ochsjukvården föreslogs i propositionen att det skulle inrättasregionala tillsynsenheter på högst sex orter i landet. Utskottetuttalade sin tillfredsställelse över det framlagda förslaget närdet gällde förstärkningen av socialstyrelsenstillsynsverksamhet.Socialstyrelsen avlämnade rapporten vid -- Uppgifter, lokalisering,resursdimensionering m.m. föreslog att deregionala enheterna skall vara fem till antalet. Styrelsenföreslog en lokalisering av enheterna till , ,, och . I 1989/budgetproposition(prop. 100, bil. 7 s. 77) anförde socialministern att han deladebedömningen att antalet tillsynsenheter bör vara fem. Hanföreslog dock att tillsynsenheten för /Örebroregionenborde förläggas till . och sedermerariksdagen hade ingenting att erinra mot regeringens förslag vadgällde de regionala tillsynsenheterna (1989/90:SoU17, rskr.172).Regeringen beslutade att fem regionalaenheter successivt skall inrättas vid /91. Enheterna skall vara lokaliserade iStockholm, , , och . I samma beslutuppdrog regeringen åt att senast den 1 september1993 till regeringen redovisa en utvärdering av erfarenheternaav de regionala enheternas verksamhet.Socialstyrelsen har inlett arbetet med att rekrytera personaltill och i övrigt bygga upp de regionala enheterna. Videnheterna kommer att finnas tillgång till kvalificeradmedicinsk, odontologisk och juridisk expertis. Tillsynsenheternaskall bl.a. handlägga patientärenden och utöva tillsyn t.ex.genom besök i förebyggande syfte. De regionala enheterna skallvidare göra iakttagelser på fältet samt sprida kunskaper ocherfarenheter.Socialstyrelsen har vidare inlett ett omfattandeprogramarbete, Aktiv uppföljning, vilket innebär attsocialstyrelsen inom varje sexårsperiod kommer att görafördjupade analyser av utvecklingen inom varje enskilt län, däri snitt fyra län kommer att få besök av myndigheten.Gävleborgs län är det första länet för en sådan uppföljning.Utskottet har vid åtskilliga tillfällen tidigare behandlatmotionskrav om att den tidigare länsläkarorganisationen böråterinföras (se bl.a. SoU 1985/86:13, 1986/87:16 och1987/88:16). Utskottet har därvid framhållit betydelsen av enförbättrad tillsyn från sida. Även i sambandmed utskottsbehandlingen av nya organisationförekom en motion om återinförande av en länsläkarorganisation.Som framgått i det föregående uttalade utskottet i betänkandet1988/89:SoU24 (s. 11) sin tillfredsställelse över denföreslagna förstärkningen av tillsynsverksamhetoch tillstyrkte att en regional organisation skulle tillskapasinom . Utskottet förutsatte därvid att denregionala organisationen kommer att fullgöra flera av deuppgifter som tidigare åvilade länsläkarna. Utskottet ansåg detnaturligt och angeläget att de regionala tillsynsenheternasverksamhet utvärderas sedan de varit i funktion någon tid. Medhänvisning till vad utskottet avfört avstyrkte utskottet kravenpå ett återinförande av länsläkarorganisationen. (Reservation m)Utskottet erinrar om vad utskottet tidigare anfört när detgäller tillsynsfrågorna.