bet · GE01LU13 · 1990-11-22 00:00:00 — Samförståndslösningar utgöräven en viktig förutsättning för att barnet inte skall drabbasnegativt av föräldrarnas separation och för att föräldrarnaskall kunna fortsättningsvis samarbeta i frågor rörande barnet.Många gånger är emellertid förhållandena sådana att enseparation inte kan genomföras i fullt samförstånd och utansvårigheter för föräldrarna. är konflikterna djupa ochuppslitande, något som påverkar barnet negativt och gör detsvårt för föräldrarna att upprätthålla ett samarbete iframtiden.Barnets intresse har stått i förgrunden vid de inledningsvisredovisade reformerna av FB, och syftet har varit att barnetskall få en starkare rättslig ställning. Genom ändringarna i FBhar sålunda barnets behov och den hänsyn som bör tas till barnetklarare markerats . Enligt utskottets mening får denuvarande reglerna i FB anses ha en i väsentliga avseendenlämplig utformning. Som framhålls i propositionen torde detsålunda inte råda någon tvekan om att reformerna har verkat iönskvärd riktning. Att båda föräldrarna skall vara delaktiga ibarnets fostran och utveckling framstår numera som ensjälvklarhet för de allra flesta oavsett hur föräldrarnasrelation kommit att utvecklas i övrigt. En annan omständighetsom talar för att reformerna har haft positiva effekter är attvårdnadsmål numera allt oftare slutar i någon form avöverenskommelse mellan föräldrarna. De vårdnadsmål där domstoltvingas slita tvisten mellan föräldrarna blir därför allt färre.I propositionen påpekas emellertid att dessa, i egentlig meningtvistiga vårdnadsmålen, tenderar att bli alltmer komplicerade.Enligt utskottets mening är tiden nu mogen för att taytterligare steg på den inslagna vägen och främja en utvecklingmot att föräldrarna i än större utsträckning tar ett gemensamtansvar för barnet och själva kommer överens om hur vårdnads- ochumgängesfrågor skall lösas. De motioner som väckts underallmänna motionstiden och med anledning av propositionenger belägg för att det finns en allmän enighet om behovet av enreform med denna inriktning. I likhet med motionärerna anserutskottet att en utgångspunkt bör vara att manlagstiftningsvägen skall underlätta för föräldrar att nåsamförstånd i vårdnads- och umgängesfrågor. Viktigt är ocksåatt regelsystemet i FB blir mer flexibelt och ger utrymme fördomstolarna att i det enskilda fallet finna den lösning som bästsvarar mot barnets behov. Utskottet ser det vidare som angelägetatt förfarandereglerna vid vårdnads- och umgängestvisterutformas så att eventuella motsättningar mellan föräldrarna inteytterligare förstärks. Av särskild betydelse är även -- somutskottet påpekade -- att tidsåtgången förvårdnadsutredningar kan nedbringas.De förslag som framläggs i propositionen tillgodoser ihuvudsak det behov av ändringar i FBs regler som enligt det ovananförda föreligger. Utskottet kan därför i stort ansluta sigtill förslagen.I två motioner tas upp frågor om ytterligare reformarbeten påområdet. I motion 1989/90:L414 av m.fl. (mp)begärs tillkännagivande om tillsättande av en parlamentariskutredning om barnets rätt. I motionen kritiseras det nuvaranderegelsystemet, och motionärerna menar att lagarna som rör barnger ett splittrat intryck. Reglerna är svåröverskådliga och riskföreligger för att olika reglers syften kan strida mot varandraoch att tillämpningen i det enskilda fallet kan bli godtycklig.Motionärerna anser att det finns anledning att utreda dessafrågor, vilket bör göras i form av en bred parlamentariskutredning med inriktningen att barnet skall sättas i centrum. Imotionen anges ett stort antal områden som utredningen börbehandla, bl.a. omsorg om barnet, barns personliga integritet,barns talerätt i vid bemärkelse, barns skadeståndsskyldighet,tillvaratagande av barns intressen i allmänhet samt barn ochmiljö. En tanke som utredningen särskilt bör uppmärksamma ärenligt motionärerna om de grundläggande reglerna som värnarbarnens rätt kan samlas i en särskild barnbalk.Vad gäller önskemålet i motion L414 vill utskottet erinra omatt -- som inledningsvis redovisats -- utredningen om barnensrätt --1987 bedrivit ett utredningsarbete med ihuvudsak den inriktning som förespråkas av motionärerna. mening kan det inte komma i fråga att ytterligare enomfattande parlamentarisk utredning med liknande uppdrag nuskall komma till stånd. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotion L414.I motion 1990/91:L11 av och (båda fp) erinras om att har ratificeratFN-konventionen om barnets rättigheter. Enligt artikel 12 åläggskonventionsstaterna att tillförsäkra barn rätten att fritt geuttryck för sina åsikter, när barnet är i stånd att bilda sigegna åsikter. I alla domstolsförfaranden och administrativaförfaranden skall barnet ges möjlighet att bli hört, antingendirekt eller genom företrädare eller genom något lämpligt organ.I motionen begärs tillkännagivande om att regeringen snarastskall göra en översyn av FB och dess tillämpning med anledningav denna artikel (yrkande 1).Som redovisats inledningsvis godkändes ombarnets rättigheter av (prop. 1989/90:107,bet. I propositionen framhöll föredragande statsrådetatt förekommande svenska regler är väl förenliga med deprinciper som artikel 12 i konventionen ger uttryck åt.Statsrådet hänvisade härvidlag bl.a. till bestämmelserna i 6kap. 18 § FB enligt vilka barn får höras inför rätten omsärskilda skäl talar för det och barnet inte kan ta skada av atthöras. Vid riksdagsbehandlingen av frågan om godkännande avkonventionen uttalade lagutskottet i yttrande tillsocialutskottet (1989/90:LU4y) att utskottet inte funnit någrahinder för ett svenskt tillträde föreligga med hänsyn till bl.a.bestämmelserna i . I sitt av godkända betänkande iärendet anslöt sig socialutskottet till lagutskottetsuppfattning.Utskottet kan således konstatera att funnit reglernai FB stå i överensstämmelse med artikel 12 i FN-konventionen.Någon särskild översyn i enlighet med motionärernas önskemål äralltså inte påkallad. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotion L11 yrkande 1.4. SamarbetssamtalEnligt 6 kap. 19 § FB kan allmän domstol förklara ett mål omvårdnad eller umgänge vilande om samtal i syfte att nå enighet ifrågan har inletts mellan parterna genom socialnämndens ellernågot annat organs försorg. Någon häremot svarande skyldighetför socialnämnder eller andra kommunala organ att ställaresurser till förfogande för samarbetssamtal finns inte förnärvarande.På initiativ från (se bet. LU 1986/87:25, rskr. 246)uppdrog regeringen åt att företa enutvärdering av verksamheten med samarbetssamtal. Socialstyrelsenhar redovisat resultatet av sin undersökning i ett antalrapporter, av vilka framgår att samarbetssamtal förekom våren1987 i totalt 217 av landets 284 kommuner. Undersökningen visarockså bl.a. att i de fall då samarbetssamtal påbörjades innanett domstolsförfarande inletts kunde i av ärendenaföräldrarna enas och en rättslig tvist undvikas. I de fall dåsamarbetssamtalen genomfördes efter det att en vårdnads- ellerumgängesprocess initierats kunde av föräldrarnaenas.I den nu föreliggande propositionen framhålls att betydelsenoch värdet av samarbetssamtal inte torde ifrågasättas avnågon. Samarbetssamtalen -- som en modell för lösande avvårdnads- och umgängestvister -- bör därför lyftas framytterligare. I propositionen framhålls vidare attsamarbetssamtalen är betydelsefulla också ur samhällsekonomisksynvinkel. Slutsatsen blir att starka skäl talar för att allaföräldrar nu bör ges möjlighet till samarbetssamtal. Dettaförutsätter att verksamheten finns i samtliga kommuner, och ipropositionen föreslås att det genom en bestämmelse (12a§) isocialtjänstlagen införs en skyldighet för kommunerna att beredamöjlighet till samarbetssamtal. Enligt propositionen bör detdock överlämnas till varje kommun att -- inom ramen förbefintliga resurser -- avgöra hur denna skyldighet skallfullgöras. I propositionen föreslås också att FB ändras så attdomstol i mål om vårdnad och umgänge får uppdra åt socialnämndeneller något annat organ att anordna samarbetssamtal.Departementschefen framhåller därvid att domstolens möjlighetatt initiera samarbetssamtal inte bör förutsätta samtycke frånföräldrarnas sida, utan att utgångspunkten i stället bör varaatt ett förordnande om samarbetssamtal bör meddelas så snart detkan antas tjäna något syfte. De nya reglerna i FB omsamarbetssamtal föreslås bli införda i 6kap. 18§, dit ocksåbestämmelserna om vilandeförklaring föreslås bli överförda.I ett flertal motioner från den allmänna motionstiden underriksmötet /90 tas upp olika frågor som rör samarbetssamtal.I motion 1989/90:L409 av m.fl. (s) begärs delsatt kommunerna åläggs skyldighet att erbjuda samarbetssamtal åtalla par som efter en separation har svårt att samarbeta om sinabarn, dels att samarbetssamtal med familjerådgivningssekretessmåste kunna erbjudas de föräldrar som så önskar.Kaj m.fl. (s) framhåller i motion 1989/90:L410 attobligatoriska samarbetssamtal bör åläggas föräldrar som inte äröverens om barnens framtid och vidare bör samtalen föras innandomstolen fattar ett interimistiskt beslut i ärendet.Motionärerna begär i yrkande 1 ett tillkännagivande härom.Anita () begär i motion 1989/90:L415 yrkande 2 attdet i FB införs en bestämmelse av innebörd att domstolen underförberedelsen i ett vårdnads- och umgängesmål skall ansträngasig för att uppnå en förhandlingslösning som är förenlig medbarnets bästa.I motion 1989/90:L416 av och (båda m) begärs -- såvitt nu är i fråga -- förslag som innebäratt domstolen skall kunna uppdra åt socialnämnden eller annatorgan att ordna samarbetssamtal mellan föräldrarna om desamtycker till det.I motion 1989/90:L425 av m.fl. (fp) begärs(yrkande 2 delvis) ett tillkännagivande om att samarbetssamtalnormalt borde föregå domstolshandläggningen i vårdnads- ochumgängestvister.Frågor om samarbetssamtal har också tagits upp i motioner somväckts med anledning av propositionen. Sålunda yrkar ElisabethPersson m.fl. (v) i motion 1990/91:L4 att ekonomiskt stöd skallutgå till kommunerna för att de skall ha möjlighet att erbjudasamarbetssamtal (yrkande 1). I motionen begärs också förslagtill en utbyggnad av familjerådgivningsbyråverksamheten (yrkande2).Ulla () begär i motion 1990/91:L8 yrkande 2 etttillkännagivande om att samarbetssamtalen görs till ettobligatoriskt inslag i alla vårdnadstvister och att undantagendast görs i de fall där det klart framgår att sådana samtalskulle vara uppenbart onödiga.I motion 1990/91:L9 av m.fl. (c) framhålls atthuvudmålet för samarbetssamtal bör vara att ena föräldrarnakring en lösning till förmån för barnet. Vidare framhålls attföräldrarna bör få möjlighet att påverka valet av samtalsledare,att samtalsledarna bör få adekvat utbildning samt att samtalenbör ske under sekretess. Motionärerna begär i yrkande 1 etttillkännagivande om samarbetssamtalens mål och utformning ienlighet med det anförda.Slutligen begär m.fl. (fp) i motion L10yrkande 1 en ändring av den ifrågavarande bestämmelsen i FB, såatt det av lagtexten uttryckligen framgår att domstolen fåruppdra åt socialnämnden eller annat organ att anordnasamarbetssamtal mellan föräldrarna så snart det kan antas tjänanågot syfte.Utskottet har i avsnitt 3 understrukit betydelsen av attföräldrar som har separerat kan lösa uppkommande frågor rörandebarnen i samförstånd. Utskottet har därvid också framhållit attreformarbetet på FBs område nu bör fullföljas genom att manfrämjar en utveckling mot att föräldrarna i större utsträckningän tar ett gemensamt ansvar för sina barn ochsjälva kommer överens om hur vårdnads- och umgängesfrågor skallordnas. Som framgår av ovan redovisadeundersökning är erfarenheterna från den hitintills bedrivnaverksamheten med samarbetssamtal mycket positiva. Samtalen har iett betydande antal fall lett till att konflikter lösts ochsamförståndslösningar uppnåtts. Mot denna bakgrund är det enligtutskottets mening angeläget att verksamheten nu byggs ut ochintensifieras så att alla föräldrar får möjlighet tillsamarbetssamtal. Utskottet kan således helt ställa sig bakomregeringens förslag om att kommunerna skall åläggas enskyldighet att bereda föräldrar möjlighet till samarbetssamtal.Ställningstagandet innebär att önskemålet i motion L409 i dennadel blir helt tillgodosett.I likhet med departementschefen anser utskottet att det börankomma på varje kommun att avgöra hur skyldigheten att erbjudasamarbetssamtal skall fullgöras. Kommunen bör således ha fullfrihet att bestämma huruvida samarbetssamtal skall anordnas inomden egna verksamheten eller genom samarbete med annan kommuneller om kontakt med samtalsledare skall förmedlas på någotannat sätt. Enligt utskottets mening bör givetvis också dennärmare utformningen av samarbetssamtalen vara en kommunalangelägenhet. Som påpekas i propositionen får enviktig uppgift när det gäller metodutveckling, utbildning avpersonal m.m., och styrelsen torde kunna vara en bas förspridning av nya idéer mellan kommunerna och även bistå kommuneroch grupper av kommuner. I anslutning till det sagda villutskottet dock framhålla att det är angeläget att de personersom skall leda samarbetssamtalen ges erforderlig utbildninghärför. Utskottet vill vidare understryka vikten av attkommunerna så långt möjligt erbjuder de föräldrar som så önskarsamarbetssamtal med familjerådgivningssekretess.Utöver det anförda bör enligt utskottets mening motion L9yrkande 1 om samarbetssamtalens mål och utformning och motionL409 såvitt gäller samarbetssamtal under sekretess inteföranleda någon åtgärd.Beträffande frågan om ekonomiskt stöd till kommunerna förverksamheten med samarbetssamtal vill utskottet hänvisa till vadsom i propositionen (s. 56) anförs om att samarbetssamtal ärbetydelsefulla också ur samhällsekonomisk synvinkel.Kommunalekonomiskt och landstingsekonomiskt går verksamheten påkort sikt ungefär jämnt ut, medan den långsiktigt troligen ärlönsam för både kommuner och landsting. Visserligen kanskyldigheten att erbjuda samarbetssamtal initialt medföra ökadekostnader för vissa kommuner, men i nuvarande statsfinansiellaläge är det enligt utskottets mening inte möjligt att utgestatsbidrag härför. Utskottet avstyrker följaktligen motion L4yrkande 1.Vad gäller den i motionen begärda utbyggnaden avfamiljerådgivningsbyråverksamheten vill utskottet hänvisa tillatt socialutskottet i sitt avlämnade betänkande1990/91:SoU7 med anledning av två motioner har förordat etttillkännagivande om att regeringen skyndsamt bör tryggaverksamheten med familjerådgivning. Mot denna bakgrund anserutskottet att motion L4 yrkande 2 inte påkallar någon riksdagensåtgärd.Som tidigare redovisats skall enligt förslaget i propositionendomstol kunna ta initiativ till samarbetssamtal mellanföräldrarna. Utskottet finner en sådan ordning lämplig, eftersomdet är angeläget att alla möjligheter att åstadkommasamförståndslösningar tas till vara. Förutsättningarna förfrivilliga uppgörelser är också goda även sedan ettdomstolsförfarande har inletts. Som framgår av socialstyrelsensovannämnda undersökning blir nämligen föräldrarna ense i mer änhälften av de fall där samarbetssamtal genomförs först efter detatt en vårdnads- eller umgängesprocess har påbörjats. När detgäller de närmare villkoren för att domstol i det enskildafallet skall initiera samarbetssamtal måste det enligtutskottets mening beaktas att något obligatorium för föräldrarnaatt medverka i sådana samtal inte kan komma i fråga. Ett tvångskulle behöva förenas med möjligheter till sanktioner i form avexempelvis vitesföreläggande eller hämtning. Under sådanaförhållanden är det föga troligt att samarbetssamtal skulle varaen meningsfull åtgärd. Det torde inte heller vara ändamålsenligtatt förordna om samarbetssamtal när det står mer eller mindreklart att någon av föräldrarna, eller båda, inte kommer attinfinna sig till samtalen. Någon skyldighet för domstolen attalltid besluta om samarbetssamtal bör därför inte införas. Åandra sidan bör domstolens möjligheter att få till ståndsamarbetssamtal inte begränsas enbart till fall då föräldrarnasamtycker till åtgärden. En lämplig avvägning är enligtutskottets mening den i propositionen angivna utgångspunkten,nämligen att förordnande om samarbetssamtal bör meddelas såsnart det kan antas tjäna något syfte. Härigenom ges domstolenmöjlighet att ta erforderlig hänsyn till omständigheterna i detenskilda fallet.Med det anförda tillstyrker utskottet propositionens förslagäven i nu behandlad del och avstyrker bifall till motionernaL410 yrkande 1 och L8 yrkande 2. Genom utskottets sålunda gjordaställningstagande tillgodoses motionerna L415 yrkande 2, L416 idenna del och L425 yrkande 2 i denna del.Vad slutligen gäller yrkande 1 i motion L10 om att det avlagtexten bör framgå när domstolen bör förordna omsamarbetssamtal vill utskottet framhålla att de ovan gjordamotivuttalandena i denna fråga är till fyllest och att någonuttrycklig föreskrift i själva lagrummet inte är erforderlig.Utskottet avstyrker följaktligen motionsyrkandet.5. Fortsatt gemensam vårdnad i vissa fallI 6 kap. FB regleras vem som skall ha vårdnaden om ett barnsamt frågor om barnets umgänge med annan än vårdnadshavaren. Dengrundläggande regeln om vem som skall ha vårdnaden finns i 6kap. 3 § FB. Där anges att barnet från födseln står undervårdnad av båda föräldrarna, om dessa är gifta med varandra, ochi annat fall av modern ensam. Ingår föräldrarna senare äktenskapmed varandra står barnet från den tidpunkten under vårdnad avbåda föräldrarna. Den gemensamma vårdnaden fortsätter i principatt gälla också efter en äktenskapsskillnad mellan föräldrarna.För ogifta föräldrar gäller att de kan få gemensam vårdnad omsina barn efter ansökan till domstol eller genom en anmälan tillpastorsämbetet (6 kap. 4 § FB). I sistnämnda fall är det dock enförutsättning att domstol inte tidigare förordnat om vårdnaden.Om föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet skall rätten påbegäran av någon av föräldrarna besluta att vårdnaden skallanförtros endast en av dem efter vad som är bäst för barnet (6kap. 5 § FB). Enligt sistnämnda stadgande kan rätten inom ramenför ett äktenskapsskillnadsmål även utan yrkande från någon avföräldrarna anförtro vårdnaden åt endera av föräldrarna omgemensam vårdnad uppenbart är oförenlig med barnets bästa. Harendast den ena föräldern vårdnaden om barnet kan vårdnadenöverflyttas till den andra om detta är bäst för barnet (6 kap. 6§ FB).I propositionen föreslås att domstolen skall kunna bestämmaatt vårdnaden skall vara gemensam även i sådana fall då enförälder eller båda har yrkat att den gemensamma vårdnaden skallupplösas och vårdnaden anförtros en förälder. En förutsättningär dock att den förälder som har yrkat att ensam få vårdnadeninte motsätter sig fortsatt gemensam vårdnad, om hans ellerhennes yrkande om att ensam få vårdnaden inte bifalls avdomstolen. Domstolen skall vidare kunna bestämma att vårdnadenskall vara gemensam i sådana fall då en förälder har yrkat detoch den andre föräldern inte motsätter sig gemensam vårdnad.Martin m.fl. (c) framhåller i motion 1990/91:L9 att ettbeslut om gemensam vårdnad måste grundas på att en sådan ordningkommer att gynna barnet. Enligt motionärerna ställer gemensamvårdnad stora krav på att föräldrarna kan enas i viktiga frågorom barnet, och i de fall där det klart framgår att någon enighetinte kan förväntas från föräldrarna i dessa frågor är gemensamvårdnad inte lämplig. Även i andra fall kan det enligtmotionärerna vara olämpligt med gemensam vårdnad trots attföräldrarna kan tänkas acceptera ett sådant beslut. I yrkande 2begär därför motionärerna att uttalar vikten av attbarnets bästa blir avgörande vid beslut om gemensam vårdnad.I motion 1990/91:L13 av () framhålls att barnetsåsikter måste få komma till uttryck i de fall där domstolenförordnar om gemensam vårdnad trots att en förälder yrkat attensam få vårdnaden och i yrkande 1 begärs ett tillkännagivandehärom.Utskottet vill för sin del framhålla att institutet gemensamvårdnad utgör ett viktigt inslag i den utveckling som har skettmot en starkare betoning av barnets intresse. Syftet medreglerna om gemensam vårdnad är ju framför allt att främja godaförhållanden mellan barnet och båda föräldrarna. Avpropositionen framgår också att erfarenheten visat att en klarmajoritet av särboende föräldrar som har gemensam vårdnad ärnöjda med denna vårdnadsform. Med nuvarande regler skallemellertid gemensam vårdnad alltid upplösas när någon avföräldrarna begär ensam vårdnad. Det är dock inte givet att enupplösning av den gemensamma vårdnaden är bäst för barnet enbartav den orsaken att en förälder begär att få ensam vårdnad.Enligt utskottets mening bör det därför i sådana fall finnasmöjlighet till fortsatt gemensam vårdnad under förutsättning attden förälder som yrkat att ensam få vårdnaden kan acceptera attden gemensamma vårdnaden består. Som framgår av propositionenbör däremot gemensam vårdnad inte komma i fråga om någon avföräldrarna inte kan tänka sig detta. Det kan exempelvis finnasfall där en förälders motstånd mot gemensam vårdnad beror på ensträvan att skydda barnet mot att fara illa.Vad särskilt gäller frågan om hänsynen till barnets intressenvid beslut om gemensam vårdnad vill utskottet understryka attdomstolen i såväl dessa mål som i alla andra vårdnadsmål skall-- utifrån de förhållanden som föreligger i det enskilda fallet-- besluta efter vad som är bäst för barnet. Den föreslagnabestämmelsen om ökad möjlighet till gemensam vårdnad innebärgivetvis ingen ändring i detta avseende. Med hänsyn till attbarnets bästa sålunda skall vara avgörande vid beslut ivårdnadsfrågor torde man enligt utskottets mening kunnaförutsätta att i vart fall något äldre barn får möjlighet att ilämpligt sammanhang ge uttryck för sin åsikt.Sammanfattningsvis tillstyrker utskottet propositionen i dennadel. Vidare finner utskottet att motionerna L9 yrkande 2 och L13yrkande 1 i huvudsak får anses vara tillgodosedda genom vadutskottet anfört.5.2. Gemensam vårdnad för föräldrar som inte varit gifta medvarandraEnligt 6 kap. 3 § FB står barnet från födseln under vårdnad avbåda föräldrarna, om dessa är gifta med varandra, och i annatfall av modern ensam. Ogifta föräldrar kan -- om inte domstoltidigare beslutat i vårdnadsfrågan -- genom en anmälan tillpastorsämbetet få gemensam vårdnad om sina barn (6 kap. 4 § FB).I propositionen föreslås att ogifta föräldrar skall kunna fågemensam vårdnad om sitt barn också genom en anmälan tillsocialnämnden i samband med att faderskapet fastställs.Ulla () framhåller i motion 1990/91:L8 att det inte finns någon anledning att skilja på behandlingen avgifta och ogifta föräldrar i vårdnadshänseende. Enligtmotionären bör därför gemensam vårdnad vara huvudregel även förogifta föräldrar, och i motionen begärs (yrkande 1) etttillkännagivande härom.Enligt utskottets mening torde gemensam vårdnad vara en likanaturlig lösning för ogifta samboende föräldrar som för giftaföräldrar. Situationen är dock annorlunda när det gäller ogiftaföräldrar som inte bor tillsammans eftersom deras förhållandenkan vara av mycket skiftande karaktär. Det kan exempelvis varafråga om föräldrar som inte har sådana relationer till varandrasom är en nödvändig förutsättning för att gemensam vårdnad skallfungera. Med hänsyn härtill anser utskottet -- i likhet meddepartementschefen -- att tiden ännu inte är mogen för attöverväga en generell huvudprincip om gemensam vårdnad för ogiftaföräldrar som inte sammanbor. Några liknande principiellainvändningar kan inte anföras när det gäller frågan om gemensamvårdnad för ogifta samboende föräldrar. En huvudregel omgemensam vårdnad i dessa fall skulle dock medföra praktiskaproblem beroende på att det inte -- såsom vid äktenskap -- finnsnågon helt entydig och för alla synlig markering av att ettsamboförhållande föreligger. I avsaknad av något sådantkriterium som kan ange vem som är vårdnadshavare för barnet ärutskottet inte berett att förorda en huvudprincip om gemensamvårdnad för ogifta samboende föräldrar. Ogifta föräldrarsintresse av att snabbt och enkelt kunna få gemensam vårdnad bördärför lösas på annat sätt.