bet · GE01KU10 · 1990-11-06 00:00:00 — Enligt motionen bör den enskilde t.ex. ha rätt attöverklaga utlämnande av egna personuppgifter om de ärsekretessbelagda eller om utlämnandet sker myndigheter emellan.Data- och offentlighetskommitténI data- och offentlighetskommitténs delbetänkande (SOU1987:31) Integritetsskyddet i informationssamhället 4.Personregistrering och användning av personnummer tas den imotionerna berörda frågan upp. Kommittén anför i saken följande(angivna betänkande s.125):När det gäller tillämpningen av sekretesslagen tycker vi oss,som nämnts, ha funnit en del brister. En allt för liberalsekretessbedömning leder automatiskt till risk förintegritetsintrång. En effektivare tillsyn över sekretesslagenoch en förbättrad garanti mot slapp tillämpning av densammaskulle eventuellt kunna åstadkommas om man inför besvärsrätt förden som berörs av de sekretessprövade uppgifter som har lämnatsut. Det skulle också kunna leda till en mera omsorgsfullmenprövning och en vitalare debatt om utvidgad besvärsrättenbart med utgångspunkt från de begränsade erfarenheterbeträffande tillämpningen av sekretesslagen som vi haruppmärksammat. En förändring av besvärsrätten skulle äventyramöjligheten till en snabb prövning när offentlighetsuttagbegärs. Även andra olägenheter finns i sammanhanget. Frågan börenligt vår mening övervägas på nytt i samband med en framtidaöversyn av sekretesslagen.I ett särskilt yttrande av tre av kommitténs ledamöter(riksdagsledamöterna ) anförs i anslutning till nyssnämnda uttalande följande(s.172):Detta klara och koncisa uttalande borde enligt vår meningföranleda en närmare utredning av möjligheterna att införa enbesvärsmöjlighet. Enligt vår uppfattning borde denna viktigafråga inte skjutas på en oviss framtid och avgöras i samband meden eventuell framtida översyn av sekretesslagen.I datakommitténs därefter avgivna slutbetänkande (SOU 1988:64)Integritetsskyddet i informationssamhället --Offentlighetsprincipens tillämpning på upptagningar förautomatisk databehandling återkommer nyssnämnda tre ledamötertill saken i ett särskilt yttrande i vilket följande anförs(angivna betänkande s.144):Det borde också ha varit möjligt för kommittén att lämnaförslag till hur den enskildes ställning kunnat stärkas genom enbesvärsrätt gentemot utlämning av sekretessprövadepersonuppgifter. Något utredningsarbete i denna del har tyvärrinte förekommit.Tidigare riksdagsbehandlingUtskottet behandlade en motion av samma innebörd /88års riksmöte.Utskottet avstyrkte motionen. Som skäl härför angav utskottetbl.a. följande (KU 1987/88:5 s.23):De skäl för och emot den nuvarande ordningen, som endast som har begärt utlämnandet rätt att överklaga ett beslut attvägra lämna ut uppgifter, har belysts ingående senast i sambandmed sekretesslagens tillkomst. Därvid befanns de i och för sigbeaktansvärda fördelarna med en utvidgad rätt till överklagandeinte kunna uppväga de nackdelar som skulle bli oundvikliga. Detbetonades att en sådan utvidgning skulle äventyra vad som oftasthar avgörande betydelse när offentlighetsprincipen skalltillämpas, nämligen att prövningen sker snabbt. DOK har i sittsenaste delbetänkande (s.125) uttalat att en effektivaretillsyn över sekretesslagstiftningen och en förbättrad garantimot, som det uttrycks, slapp tillämpning av densamma eventuelltskulle kunna åstadkommas med en klagorätt för den registrerade.Utredningen anser emellertid att det knappast går att motiverakrav på en utvidgad rätt att överklaga beslut enbart medutgångspunkt i de begränsade erfarenheter av sekretesslagenstillämpning som kommittén har gjort. Frågan bör emellertidenligt DOK:s majoritet övervägas på nytt i samband med enframtida översyn av sekretesslagen. Utskottet får för egen delansluta sig till den bedömningen och avstyrker motionsyrkandet.I en reservation (av och Hans Nyhage, båda m)förordades bifall till motionen.Riksdagen följde utskottsmajoriteten.Utskottets bedömningUtskottet har som framgått ovan (KU1987/88:5) avstyrkt en motion av samma innebörd som de nuaktuella båda motionerna, varefter har följtutskottet. Vad som anförts i de föreliggande motionerna ochsom i övrigt framkommit i ärendet ger inte utskottet anledningatt föreslå att frångå sitt tidigareställningstagande. Med det anförda avstyrker utskottetmotionerna /90:K410 yrkande 7 och 1989/90:K434 yrkande 6.10. Skärpt lagstiftning rörande barnpornografibrottI motion 1989/90:K418 av m.fl. (c) yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av åtgärder mot distribution avbarnpornografi,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om förändring av tryckfrihetsförordningen ifrågor om bl.a. barnpornografibrott.Motionärerna anser att lagstiftningen mot distribution avbarnpornografi behöver skärpas. I motionen föreslås upphävandeav den möjlighet till undantag från det straffbara området somfinns i 7 kap. 4 § 12. tryckfrihetsförordningen (TF) ochmotsvarande stadgande i . Enligt motionen är detsvårt att föreställa sig i vilket sammanhang den gällandeundantagsregeln, dvs. "om inte gärningen med hänsyn tillomständigheterna är försvarlig" kan vara tillämplig.Gällande rätt; tidigare riksdagsbehandling m.m.Enligt 7 kap. 4 § 12. TF skall såsom tryckfrihetsbrott ansessådan enligt lag straffbar framställning som innefattarbarnpornografibrott, varigenom någon skildrar barn ipornografisk bild med uppsåt att bilden sprids, om integärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig.I finns motsvarigheten till detta stadgande i 16kap. 10 § a (BrB), som har följande lydelse:Den som skildrar barn i pornografisk bild med uppsåt attbilden sprides eller som sprider sådan bild av barn dömes, ominte gärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig,för barnpornografibrott till böter eller fängelse i högstsex månader.Lagstiftningen (prop. 1978/79:179, KU 33, rskr. 317 och KU1979/80:1, rskr. 2) grundade sig på ett delbetänkande frånyttrandefrihetsutredningen (YFU) (Ds Ju 1978:8) Barnpornografi.Enligt propositionen hänförs till det i bestämmelserna medgivnaförsvarlighetsrekvisitet bilder som har konstnärligt innehålleller som används i vetenskapligt eller seriöstnyhetsförmedlande syfte.Vid utskottets behandling av ärendet avgjordes en motion(m.fl. /c/) vari bl.a. hemställts att den i detföregående angivna möjligheten till undantag från det straffbaraområdet skulle upphävas. Enligt vad som anfördes i motioneninnebar de i propositionen föreslagna undantagen från detstraffbara området att lagtexten fick en alltför vag utformningoch att undantagsregeln skulle kunna användas som täckmantel förej försvarbar barnpornografi. Gärningar som är försvarliga,t.ex. av konstnärliga eller vetenskapliga hänsyn, måste enligtmotionärerna vara mycket sällsynta och borde, om det över huvudtaget skulle bli aktuellt, inte föranleda några svårigheter irättstillämpningen.Utskottet uttalade (KU 1978/79:33 s. 4) bl.a. attbarnpornografifrågan på nytt borde övervägas i samband med attställning togs till vissa övriga frågor av denna art, t.ex.pornografi i allmänhet, som YFU behandlade. I avvaktan härpåfann utskottet inte skäl att frångå propositionens förslag som idet aktuella hänseendet överensstämde med vad YFU hadeföreslagit. Utskottet avstyrkte därför motionen.I YFUs därefter avgivna slutbetänkande (SOU 1983:70) Värnayttrandefriheten föreslogs inga nya särskildalagstiftningsåtgärder mot pornografiska alster.I en därefter avgiven proposition -- prop. 1984/85:116 omåtgärder mot våldsskildringar i videogram m.m. -- angavföredraganden att han i likhet med YFU inte ansåg att det iförevarande sammanhang fanns skäl att införa några nyabestämmelser mot pornografi (angivna prop. s.18).I en år 1987 avgiven proposition -- prop. 1986/87:151 omändringar i tryckfrihetsförordningen m.m. -- föreslogs att s.k.våldspornografi i tryckta skrifter skulle bli kriminaliserad.Förslaget antogs av (KU 1987/88:36, rskr. Enligtden nya lagstiftningen -- intagen i 7 kap. 4 § 13 TF och 16 kap.10 b § BrB -- kriminaliserades, såvitt nu är i fråga, den som istillbild skildrar sexuellt våld eller tvång med uppsåt attbilden eller bilderna sprids eller som sprider en sådanskildring. Bestämmelserna konstruerades med ettförsvarlighetsrekvisit av samma slag som i fråga ombarnpornografibrott. I frågan om innebörden avförsvarlighetsrekvisitet hänvisades i propositionen till den idet föregående nämnda propositionen 1984/85:116. Denpropositionen innehöll bl.a. skärpningar av den då gällandevideovåldslagens bestämmelser om vilka filmer och videogram sominte enligt lagen fick spridas. Lagens 1§, gällande s.k.extremvåld, var konstruerad med ett försvarlighetsrekvisit avsamma lydelse som är aktuellt. Föredraganden anförde i dennadel bl.a. följande (prop. 1984/85:116 s.19):En viktig begränsning av det nuvarande extremvåldsförbudetstillämplighet ligger i att det för straffbarhet krävs attspridandet av en skildring "med hänsyn till framställningenssyfte och sammanhang samt omständigheterna i övrigt" skall vara"uppenbart oförsvarligt". Utformningen utsattes för kritik avlagrådet vid tillkomsten av videovåldslagen (se KU 1980/81:28 s.45f.). Lagrådet menade att det kunde befaras att helabestämmelsen genom detta rekvisit skulle bli så svårtolkad ochsvårtillämpad att den blev mer eller mindre verkningslös. Syftetmed bestämmelsen skulle enligt lagrådet komma till ett klarareoch mera adekvat uttryck om den utformades som ett principielltförbud från vilket gällde undantag för de fall då spridningenmed hänsyn till omständigheterna var försvarlig. Lagrådetanförde skäl för uppfattningen att en sådan utformning inteskulle innebära någon fara för alltför långtgående ingripanden.Riksdagen tryckte för sin del på att lagstiftningen varprovisorisk, vilket borde föranleda försiktighet, och hänvisadetill YFU:s fortsatta arbete.YFU delar lagrådets uppfattning på den här punkten ochföreslår att förbudet mot extremvåldsskildringar skall gälla "ominte gärningen är försvarlig med hänsyn till framställningenssyfte och sammanhang". Bestämmelsen om barnpornografi är f.ö.utformad på motsvarande sätt.Även jag ansluter mig till lagrådets uppfattning. påpekar bör man även med denna utformning avförsvarlighetsrekvisitet kunna bevara det nödvändiga utrymmetför nyhets- och informationsförmedling, opinionsbildning ochkonstnärlig gestaltning och andra jämförbara intressen.Några remissinstanser har menat att utredningen med denföreslagna formuleringen har kastat om bevisbördan så att detskulle vara den enskilde som har att styrka att gärningen ärförsvarlig. Detta är givetvis inte avsikten. Även med dennautformning av lagtexten är det i princip åklagarens sak att visaatt en undantagssituation inte föreligger.Utskottet (KU 1985/86:11) godtog propositionens förslag.Utskottets bedömningI motionen begärs bl.a. att lagstiftningen rörandebarnpornografibrott skärps. Motionären förordar att denmöjlighet till undantag från det straffbara området somföreligger upphävs. Enligt 7 kap. 4§ 12. TF (och 16 kap.10§a BrB) skall såsom tryckfrihetsbrott anses sådan enligtlag straffbar framställning som innefattar barnpornografibrott,varigenom någon skildrar barn i pornografisk bild med uppsåt attbilden sprids, "om inte gärningen med hänsyn tillomständigheterna är försvarlig".Det försvarlighetsrekvisit som tas upp i motionen används intebara i fråga om barnpornografibrott utan också i fråga om olagavåldsskildring (7 kap. 4§ 13. TF och 16 kap. 10b§ BrB)samt -- tidigare -- i fråga om s.k. extremvåld (1§ i dennumera upphävda videovåldslagen). Vid behandlingen av dessalagstiftningsärenden har utskottet inte haft något att erinramot innebörden och utformningen av det åsyftadeförsvarlighetsrekvisitet. Vad som anförts i motionen och iövrigt framkommit i ärendet har inte givit utskottet anledningatt frångå denna ståndpunkt. Inte heller i övrigt ger vad somanförts i motionen utskottet anledning att föreslå någonsärskild åtgärd. Med det anförda avstyrker utskottet motion1989/90:K418.11. Minskad sekretess beträffande uppgifter om faderskapI motion 1989/90:K422 av (vpk) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna attsekretesslagens bestämmelser skyndsamt bör ses över i enlighetmed vad som anförts i motionen.Motionsyrkandet framställs mot bakgrund av en i motionenomnämnd dom av kammarrätten -- sedermera fastställd avregeringsrätten -- varigenom domstolen med stöd av 7 kap. 4 §sekretesslagen avslagit begäran av en vuxen person att få del aven i en s.k. barnavårdsakt rörande henne befintlig uppgift.Syftet med begäran var att genom uppgiften kunna få reda på vemhennes verkliga fader är. I det av underinstansen -- Stockholmsläns landsting, förvaltningsutskottet -- meddelade och avöverinstanserna ej ändrade beslutet angavs bl.a. att samtyckefrån den enskilde, som skulle kunna lida men genom ettutlämnande av uppgiften, inte förelåg samt att det inte stodklart att uppgiften kunde röjas utan men för den enskilde.Enligt motionären väger emellertid intresset av att få veta vemsom är ens biologiske far eller mor alltid så tungt att andraintressen får vika. Motionären anser det därför angeläget attdet görs en skyndsam översyn av sekretesslagens bestämmelser isyfte att göra rätten att få del av sådana uppgifter hos olikamyndigheter ovillkorlig.Socialnämnds skyldighet att medverka vid fastställande avfaderskap m.m.Bestämmelser om socialnämnds medverkan vid fastställande avfaderskap finns i 2 kap. (FB). Socialnämndenfungerar i viss utsträckning som representant --ställföreträdare -- för barn. Finns det inte någon som är farenligt den legala faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § FB, skallnämnden försöka utreda vem som är far till barnet och se tillatt faderskapet fastställs. Nämnden skall vidare i det fall attdet finns någon som är far enligt den legalafaderskapspresumtionen utreda om en annan man kan vara far tillbarnet i fall då vårdnadshavare eller mannen i äktenskapet begärdet och nämnden finner det lämpligt (2 kap. 9 § FB). fram till ett faderskapserkännande, skall detta föratt bli giltigt godkännas av socialnämnden (1 kap. 4 § FB).Skall faderskapet fastställas av domstol, är det nämnden som förbarnets talan i de fall då det inte finns någon som är farenligt den legala faderskapspresumtionen (3 kap. 5 § FB). Harfaderskap fastställs genom erkännande eller har socialnämndenfått meddelande om att domstol fastställt faderskap, skallsocialnämnden anmäla detta hos vederbörande pastorsämbete (4 §kungörelsen /1973:810/ om socialnämnds medverkan vidfastställande av faderskap, m.m.).Gällande sekretessbestämmelser m.m.Bestämmelser om sekretess på område återfinnsi ovan anmärkta 7 kap. 4 § sekretesslagen. Enligt dennabestämmelse gäller inom sekretess för uppgift omenskilds personliga förhållanden, om det inte står klart attuppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honomnärstående lider men. Sekretessen är således avgränsad med ettomvänt skaderekvisit, dvs. presumtionen är för sekretess. Tillsocialtjänst hänförs, såvitt nu är av intresse, bl.a.socialnämnds befattning med ärenden rörande fastställande avfaderskap.Beträffande tillämpningen av menrekvisitet kan nämnasföljande. Begreppet "men" har i sekretesslagen en mycketvidsträckt innebörd och tar framför allt sikte på olikakränkningar av den personliga integriteten som kan uppstå omuppgifterna lämnas ut (jfr prop. 1979/80:2, Del A, s. 83). Medmen avses sådant som att någon blir utsatt för andrasmissaktning, om hans personliga förhållanden blir kända. Redanden omständigheten att vissa personer känner till en för någonenskild ömtålig uppgift kan i många fall anses vara tillräckligför att medföra men. Utgångspunkten för en bedömning av om menföreligger är den enskildes egen upplevelse. I konsekvens meddetta kan även helt rättsenliga åtgärder utgöra men, t.ex. attutlämnande av uppgifter om en person från en myndighet till enannan leder till att den aktuella personen blir föremål försluten psykiatrisk vård. Vid bedömningen av vad som utgör menfinns det emellertid ett visst utrymme för att ta hänsyn tillvad som enligt gängse värderingar i samhället uppfattas som men.Enbart det förhållandet att en person tycker att det ärobehagligt i största allmänhet att andra vet var han bor kant.ex. inte anses som men.Rätten för barn att få reda på sitt ursprung vidgivarinseminationAv intresse i förevarande sammanhang är den lagstiftning(prop. 1984/85:2, LU 10) som gäller i fråga om rätten för barnsom kommit till genom givarinsemination att få reda på sittursprung. Utan hinder av den sekretess som följer av förstastycket i 7 kap. 1 § sekretesslagen -- paragrafen innehållerbestämmelser om sekretessen på hälso- och sjukvårdsområdet --får nämligen i vissa fall uppgifter om insemination lämnas tillenskild. Enligt 4§ lagen (1984:1140) om insemination harsåledes ett barn som har avlats genom insemination rätt att, omdet har uppnått tillräcklig mognad, självt få del av deuppgifter om spermagivaren som har antecknats i sjukhusetssärskilda journal. Där anges vidare att socialnämnden är skyldigatt på begäran biträda barnet med att skaffa fram dessauppgifter.Tidigare riksdagsbehandlingUnder föregående behandlade socialutskottet(1989/90:SoU28) en motion (1989/90:So50 av m.fl./vpk/) vari hemställts att hos regeringen begärdeförslag till sådan ändring i 7 kap. 4 § sekretesslagen att barninte hindras att få vetskap om sina biologiska föräldrar.Motionen väcktes med anledning av proposition 1989/90:107 omgodkännande av om barnets rättigheter. Iyttrande över motionen till socialutskottet anfördekonstitutionsutskottet i denna del bl.a. följande(1989/90:KU8y):Den rätt att få vetskap om föräldrar som konventionen stadgartillgodoses i svensk lagstiftning bl.a. genom den långtgåendeskyldigheten för att i oklara fall utredafaderskap och i barnets intresse få faderskapet fastställt. Detförhållandet att sekretesslagen i undantagsfall kan lägga hinderi vägen för vetskap om vilka uppgifter som kommit fram i enfaderskapsutredning eller liknande utgör enligt utskottetsmening inte hinder för godkännande av konventionen i denna del.Det är emellertid enligt utskottets mening angeläget attintresset av att en person skall kunna få tillgång tilluppgifter om sin börd i möjligaste utsträckning kan tillgodoses.Utskottet vill i sammanhanget erinra om att barnets intresse avatt få sådan vetskap har beaktats i inseminationslagen(1984:1140) som ger ett barn som avlats genom insemination rättatt självt få del av uppgifter om spermagivaren underförutsättning att barnet nått tillräcklig mognad. mening finns det anledning för regeringen att ilämpligt sammanhang överväga en ändring av sekretesslagen föratt tillgodose det nämnda intresset.Konstitutionsutskottet, som dock inte är berett att nu förordaden yrkade lagändringen, föreslår att socialutskottet avstyrkermotion So55 yrkande 2.Socialutskotet, som avstyrkte motionen, anförde i sakenföljande (angivna betänkande s.19):delar inställning attdet finns anledning för regeringen att i lämpligt sammanhangöverväga en ändring av sekretesslagen för att tillgodoseintresset av att en person skall kunna få tillgång tilluppgifter om sin börd. Svensk lagstiftning har somkonstitutionsutskottet också framhåller i andra sammanhanghävdat att en person har rätt att få tillgång till uppgifter omsitt ursprung. Inte heller socialutskottet är dock berett attförorda att den i motionen yrkade lagändringen nu genomförs.Socialutskottet avstyrker därför motion So50 (vpk) yrkande 2.Riksdagen följde socialutskottet.Utskottets bedömningUtskottets inställning till den i motionen upptagna fråganframgår som redovisats av ett i slutet av föregående årsriksmöte avgivet yttrande till socialutskottet (1989/90:KU8y).Utskottet finner i likhet med vad då uttalades inte förnärvarande påkallat med någon särskild åtgärd i saken frånriksdagens sida. Med det anförda avstyrker utskottet motion1989/90:K422.12. Minskad sekretess vid rapportering avläkemedelsmissbrukareI motion 1989/90:K427 av m.fl. (fp) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om sekretesslagen.I motionen diskuteras olika åtgärder som bör vidtas för attförebygga och förhindra läkemedelsberoende. En fråga som därvidtas upp gäller apotekspersonals möjligheter att kontaktareceptutfärdare då patient anlitar flera läkare i samma ärende.Motionärerna erinrar om att gällande sekretessbestämmelserlägger hinder i vägen för en sådan kontakt samt att frågan påriksdagens initiativ är föremål för utredning inomregeringskansliet. Motionärerna anser det viktigt att förslagtill ändring av sekretesslagen i angivet hänseende läggsfram. Enligt motionen skulle ett sådant förslag kunna innehållamöjlighet -- men inte skyldighet -- för apoteken att kontaktareceptutfärdare för att t.ex. uppmärksamma denne på attpatienten anlitar flera läkare i samma ärende.Den i motionen upptagna frågan berörs även i motion1989/90:K434 av m.fl. (m). I sistnämnda motionframhålls -- utan att något yrkande framställs -- att det påhälso- och sjukvårdsområdet i vissa fall är nödvändigt attsekretessen bryts igenom. Som exempel anges den sekretess somskyddar läkemedelsmissbrukare från att få avbrott i sinläkemedelsförsörjning.Gällande bestämmelser m.m.Bestämmelser om sekretess inom det allmännas hälso- ochsjukvårdsverksamhet till skydd för enskilda intressen finnsfrämst i 7 kap. 1 § sekretesslagen. Enligt denna paragraf gällersekretess inom hälso- och sjukvården för uppgifter om enskildashälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det intestår klart att uppgifterna kan röjas utan att den enskilde ellernågon honom närstående lider men. Paragrafen är bl.a. tillämpligför medicinpersonalen och apotekare, under förutsättning att deär i allmän tjänst. För personal vid sjukhus osv. som drivs iprivat regi tillämpas bestämmelserna i lagen (1980:11) omtillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.(tillsynslagen). Sekretessbestämmelserna i den lagen ärutformade i syfte att i princip samma sekretess skall råda inomden privata hälso- och sjukvården som inom sådan vård sombedrivs i allmän verksamhet (prop. 1980/81:28 s. 22). Med hälso-och sjukvårdspersonal avses även personalen vid apotek.Beträffande begreppet "men" i sekretesslagen, se föregåendeavsnitt (s.24 f.). Tillämpningen av menrekvisitet torde ipraktiken innebära att uppgiftslämnande om en enskild patientsläkemedelsförbrukning mellan apotek och läkare endast kan ske ompatienten gett sitt samtycke härtill.Tidigare riksdagsbehandlingI utskottets betänkande 1988/89:KU14 behandlades fleramotioner -- däribland två med samma innebörd som den nu aktuella-- innehållande önskemål om vidgade möjligheter för myndighetatt till annan myndighet få lämna ut sekretessbelagda uppgifterinom hälso- och sjukvård samt socialtjänst. Enligt utskottetfanns behov av en belysning av de problem som redovisats imotionerna och utredningen i ärendet. Utskottet fann detpåkallat att begära en översyn av sekretessreglerna i fråga.Enligt utskottet borde översynen syfta till en smidigaretillämpning av de grundläggande reglerna i fall därtillämpningen är till uppenbar nackdel för den enskilde urvård- och behandlingssynpunkt. Det anförda gav riksdagenregeringen till känna.UtredningsförslagDen av begärda översynen har därefter genomförts. departementspromemoria från (Ds1990:11) Sekretess inom och mellan myndigheter på vårdområdetbehandlas i ett särskilt avsnitt frågan om rapportering avläkemedelsmissbrukare. I promemorian lämnas i denna del till enbörjan uppgifter om den rätt som förelåg för länsläkare enligt1965 års länsläkarinstruktion att visitera apoteken och fordrain uppgifter och journaler från läkare. Därefter lämnas ipromemorian bl.a. följande uppgifter (s.70f. ):Länsläkarväsendet upphörde . På grund häravaktualiserades frågan hur tillsynen av läkemedelsmissbruk ifortsättningen skulle ordnas. utfärdade den 18juni 1981 cirkulärskrivelse i ämnet (dnr SN 3-9-363/80). Tillföljd av denna cirkulärskrivelse har successivt ett system medlokala s.k. samrådsgrupper byggts upp.