bet · GE01SoU1 · 1990-09-13 00:00:00 — Medel till assistentens lön kommer från landstingetoch kommunen och motsvarar de kostnader som annars skulle utgåför social hemhjälp m.m. Projektet pågår --1991 ochskall därefter utvärderas. Då aktuella motionsyrkandenavstyrktes.I samma betänkande (s. 15 f.) behandlade utskottet senastfrågan om närståendevård m.m., och en utförlig redovisningges över de rättsliga villkoren i samband med att sådan vårdlämnats. I betänkandet erinras om att utskottet vid fleratillfällen tidigare behandlat frågor om anhörigvårdarnassituation. Utskottet har därvid framhållit att det är viktigtatt de anhörigas insatser tas till vara och att de anhöriga fårsamhällets stöd genom ersättning för arbetet och samma socialatrygghet som andra. Utskottet har betonat att detta självfalletäven gäller för anhöriga som vårdar handikappade barn.Objektanställning av anhöriga har utskottet ansett kunna skeutan ändring av socialtjänstlagen.I betänkandet 1989/90:SoU13 gjorde utskottet bedömningen atten grundläggande förutsättning för anställning av enanhörigvårdare är att det föreligger ett behov av bistånd hosvårdtagaren. När detta behov konstaterats borde det enligtutskottet ankomma på den ansvarige huvudmannen att avgöra omdetta bistånd skall lämnas genom t.ex. ,hemsjukvården eller genom anställning av en anhörigvårdare.Vidare erinrade utskottet om att det i tidigare betänkandekonstaterats att socialtjänstlagen inte lägger hinder i vägenför kommunerna att anställa anhörigvårdare. Utskottet påminde omde uttalanden som utskottet tidigare gjort om att det är viktigtatt de anhörigas insatser tas till vara och att de anhöriga fårsamhällets stöd genom ersättning för arbetet och samma socialatrygghet som andra. Utskottet hänvisade också till den syn påanhörigvård och objektanställning som redovisades i regeringensäldreproposition (prop. 1987/88:176), där det anfördes attkommuner och landsting bör anställa de närstående i yrkesaktivålder som frivilligt vill göra en vårdinsats under en längretid. Då aktuella motionsyrkanden avstyrktes.1989 års handikapputredning konstaterar i sitt betänkandeSOU 1990:19 att valfriheten för handikappade att individuelltvälja personligt stöd är närmast obefintlig. Inför sittfortsatta arbete framhåller utredningen (s. 332) att det ärviktigt att öka den enskildes möjligheter till inflytande ochsjälvbestämmande över såväl sin egen livssituation i stort sommöjligheten att välja tidpunkt för färdtjänst, individ för detpersonliga stödet osv. De lösningar till ökat personligtinflytande som utvecklats inom bl.a. det s.k. börenligt utredningen studeras liksom utvecklingsprojekt som bl.a.handikapputredningen initierat om möjligheterna att inom denkommunala organisationen påverka val av personligt stöd.1989 års handikapputredning behandlar frågan om dehandikappades möjlighet att välja vårdare m.m. Enligt utskottetbör det pågående utredningsarbetet slutföras innan riksdagenöverväger att göra uttalanden i de frågor som tas upp imotionerna. Utskottet avstyrker därför motionerna So227 (fp)yrkande 1 och So313 (mp) yrkande 5. Utskottet avstyrker ävenmotion Sf62 (fp) yrkande 3.HandikappombudsmanI motion 1989/90:So227 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en handikappombudsman (yrkande 4).Motionärerna föreslår att kommunerna uppmuntras till att inrättaen funktion som handikappombudsman. Enligt motionen börhandikappombudsmannen ges i uppdrag att på olika sätt stödja ochvägleda de handikappade och deras anhöriga samt ge demupplysningar om vilka rättigheter de har.I 1989 års handikapputrednings uppgifter ingår (dir.1988:53) att utreda behovet av en lagstiftning motdiskriminering och behovet av en statlig handikappombudsman. Ibetänkandet SOU 1990:19 (s. 335) anförs att frågan om endiskrimineringslag kommer att övervägas. Om det bedöms lämpligtatt införa en lag med förbud mot diskriminerande behandling avmänniskor med funktionsnedsättning kan frågan om enhandikappombudsman aktualiseras, framhålls det. skulle denne kunna ha till uppgift att övervakatillämpningen av diskrimineringslagen och påtala överträdelserav densamma.Utskottet konstaterar att det ankommer på kommunen att avgöraom en tjänst som handikappombudsman skall inrättas. bör avstå från att göra något uttalande ifrågan. Utskottet avstyrker därför motion So227 (fp) yrkande 4.Personkretsen i omsorgslagenI motion 1989/90:So227 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en utvidgad personkrets i omsorgslagen(yrkande 17). Motionärerna anser att alla handikappade barnoch ungdomar som är i behov av särskilda omsorger bör, i likhetmed omsorgskommitténs förslag 1981, omfattas av omsorgslagen ochdärmed ha en garanterad rätt till dessa omsorger.I motion 1989/90:So296 av m.fl. (c) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om utvidgning av personkretsen enligtomsorgslagen (yrkande 8). Motionärerna anser detanmärkningsvärt att, trots riksdagsuttalande om enöversyn av personkretsen, något förslag ännu inte lagts fram.I motion 1989/90:So301 av och (båda mp) yrkas att hos regeringen begärförslag om att de rörelsehindrade skall omfattas avomsorgslagen.Lagen om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstördam.fl. (1985:568), den s.k. omsorgslagen, innehållerföreskrifter om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda. Lagen gäller även personer som på grund avhjärnskada, föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, harfått ett betydande begåvningshandikapp samt personer medbarndomspsykos.I betänkandet SoU 1984/85:27 behandlade utskottetproposition /85:176 om ny omsorgslag. Utskottet uttalade (s.7) att den utvidgning av personkretsen som då skedde borde sessom ett första steg i reformarbetet och att alla handikappadebarn och ungdomar borde ges samma stöd som de grupper lagenomfattar. Enligt utskottet fordrade dock en sådan utvidgning avpersonkretsen ett ytterligare utredningsarbete. Utskottetkonstaterade att detta utredningsarbete borde inriktas på attprecisera vilka grupper som borde omfattas av lagen och belysabehovet av kompletterande särskilda omsorger. Vad utskottetanfört föreslogs ge regeringen till känna. Riksdagenföljde utskottet (rskr. 386)Mot bakgrund av uttalande tillsatte regeringen inovember 1985 en särskild arbetsgrupp, som antog namnetAnsgar, för att utreda dessa frågor.Ansgar överlämnade sin slutrapport tillregeringen. Arbetsgruppen ansåg det inte möjligt att utan vidareåtgärder utvidga personkretsen i omsorgslagen. Gruppen ansåg attde ändringar som man diskuterat innebar att omsorgslagen skullekunna gälla för samtliga barn och ungdomar med funktionshinderoch att socialtjänstlagen utvidgades till att omfatta vissaspecificerade rättigheter åt samtliga barn och ungdomar medfunktionshinder som medförde betydande svårigheter ilivsföringen. De diskuterade lagändringarna innebar att vissasärskilda omsorger skulle föras över från omsorgslagen tillsocialtjänstlagen. I socialtjänstlagen skulle dessa särskildaomsorger benämnas stöd. Ansvaret för dessa omsorger skullesåledes föras över från landstingskommunerna till kommunerna.Ansgar menade att en sådan förändring skulle kunna vara ettytterligare steg på vägen att i enlighet med omsorgslagensintentioner överföra samtliga särskilda omsorger till dehuvudmän som har ansvaret för och som på siktbör ha hela ansvaret för även de särskilda omsorgerna.Slutrapporten överlämnades utan eget ställningstagande frånarbetsgruppens sida. föreslog att den då aviseradehandikapputredningen borde svara för den fortsatta beredningenav frågan.Det ankommer handikapputredning (dir. 1988:53)att behandla frågorna om omsorgslagens framtida personkrets ochansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting i fråga omstöd till barn och ungdomar med funktionshinder.I betänkandet 1989/90:SoU13 (s. 22 f.) behandladeutskottet senast frågan om omsorgslagens personkrets. Utskottetkonstaterade då att frågan övervägs av 1989 årshandikapputredning. Utskottet ansåg sig inte kunna ifrågasättautredningens bedömning att frågan om en utvidgning avpersonkretsen har sådan betydelse att den bör samordnas medövriga huvudfrågor i utredningens slutbetänkande. Mot dennabakgrund ansåg utskottet att borde avstå frånuttalanden i enlighet med då aktuella motionskrav.I betänkande av handikapputredning Handikapp ochvälfärd? -- en lägesrapport (SOU 1990:19) anför utredningenföljande (s. 334 f.).Enligt våra direktiv ankommer det på oss att överväga om envidgning av omsorgslagens personkrets är önskvärd. Alternativkan vara att de rättigheter som omsorgslagen ger en begränsadpersonkrets överförs till annan befintlig lag eller till en nylag om habilitering och rehabilitering. Risker för atträttigheterna enligt omsorgslagen uttunnas vid en sådanförändring måste uppmärksammas.Ett slutbetänkande från utredningen kan förväntas i början avår 1991.Frågan om omsorgslagens personkrets övervägs av 1989 årshandikapputredning. Med hänsyn härtill anser utskottet attriksdagen nu bör avstå från uttalanden i frågan. MotionernaSo227 (fp) yrkande 17, So296 (c) yrkande 8 och So301 (mp)avstyrks därför.Rätten enligt omsorgslagen till eget boendeI motion 1989/90:So217 av och (mp) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna att landstingen skall uppmanas att arbetamer aktivt enligt omsorgslagen (yrkande 1). Motionärernaanser att landstingen inte tillgodoser deutvecklingsstördas rätt till egen bostad enligt omsorgslagen.I motion 1989/90:So315 av m.fl. (vpk) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om kommunbot och vitesföreläggande (yrkande7). Motionärerna påpekar att ett stort antal domar, som gällerhuvudmannens skyldighet att sörja för boendet för dem somomfattas av omsorgslagen, inte effektueras. Om lagen kannegligeras utan påföljd påverkar detta, enligt motionen,respekten för lagstiftningen.I motion 1989/90:Sf62 av m.fl. (fp) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om de handikappades rätt till ett eget boende(yrkande 4). Motionärerna anser att de handikappadeungdomarna måste ges rätt och möjlighet att flytta till ett egetboende när de blir äldre. är föräldrar som vårdat etthandikappat barn i hemmet ofta tvingade att fortsätta med dettaäven när barnet uppnått vuxen ålder. Motionärerna framhållerockså skyldigheter när det gäller vissahandikappades lagliga rätt enligt omsorgslagen till eget boendeeller gruppboende.Lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m.fl. (omsorgslagen) innehåller föreskrifterom särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda. I 4 §omsorgslagen nämns bland de särskilda omsorgerna boende igruppbostad för vuxna som inte kan bo i en egen bostad. Psykisktutvecklingsstörda har enligt 5 § rätt till särskilda omsorger,om de behöver sådant stöd och sådan hjälp i sin livsföring ochderas behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Enligt 18 §omsorgslagen har tillsyn över verksamheten.Omsorgslagen ger inga möjligheter till sanktioner mot landstingoch kommuner som inte rättar sig efter domar som ger denenskilde rätt till särskilda omsorger.I regeringsrättens dom (målnummer3884-1987) påverkades inte den enskildes rätt till särskildomsorg i form av boende i gruppbostad av det förhållandet attlandstingskommunen för tillfället inte hade någon gruppbostadtillgänglig. Landstingskommunen ansågs skyldig att vidtaerforderliga åtgärder för att utan dröjsmål uppfylla denförpliktelse som åvilade kommunen. Vilka åtgärder som krävdeshärför och åtgärdernas utförande ansågs varaverkställighetsfrågor som inte skulle prövas i det målet.I betänkandet SoU 1987/88:18 (s. 8 f.) behandladeutskottet en motion om omsorgslagens överklaganderegler.Utskottet gjorde följande bedömning.Av de nu återgivna uttalandena i lagens förarbeten framgårenligt utskottets mening att en domstol som har att pröva besväröver beslut om rätt till särskilda omsorger har att ta rimlighänsyn till landstingskommunens möjligheter att tillhandahålladen yrkade omsorgen. Härav följer inte att domstolarna måstegodta varje invändning om att en viss resurs inte finnstillgänglig. Det skulle ju göra den enskildes rätt heltinnehållslös. Utskottet konstaterar att regeringsrätten i detaktuella fallet inte funnit den omständigheten att gruppbostadjust då inte funnits tillgänlig utgöra hinder för den enskildesprincipiella rätt till denna i lagen särskilt angivna omsorg.Det är självfallet inte uteslutet att det finns eller kankomma att fattas avgöranden i domstol där den principiellagränsdragningen är oklar mellan frågan om rätten som sådan tillsärskilda omsorger och frågan om den närmare urformningen avomsorgerna. Som framgår av lagrådets yttrande kan det dockibland finnas anledning för domstolen att gå in på utformningenav den särskilda omsorgen.Vad som förekommit ger enligt utskottets mening inte anledningatt anta att omsorgslagens besvärsregler skulle vara mersvårtillämpade än andra motsvarande lagregler. Utskottet anseralltså inte att det framkommit något som motiverar en utredningav omsorgslagens överklaganderegler i de avseenden som påtalatsi motionen.Utskottet avstyrkte det då aktuella motionsyrkandet.Kommunalansvarsutredningen har i betänkandet (SOU1989:64) Kommunalbot övervägt behovet av åtgärder med syfteatt motverka att kommuner och landstingskommuner överskridergränserna för den kommunala kompetensen, åsidosätterskyldigheter som de har på specialreglerade verksamhetsområdeneller sätter sig över domstolarnas beslut i besvärsmål.Utredningen föreslår en mot kommunerna och landstingskommunernariktad generell ekonomisk påföljd, kommunalbot, vid grovalagöverträdelser och för överträdelser av domstolsbeslut omverkställighetsförbud. Frågor om kommunalbot föreslås prövas avkammarrätt på talan av JO. Betänkandet har remissbehandlats ochärendet bereds nu i regeringskansliet.Ett forskningsprojekt om de utvecklingsstördas rättsligaställning pågår vid . Projektetdrivs av högskolelektor med stöd fråndelegationen för social forskning. Syftet är att jämföra 1967och omsorgslagstiftning med avseende på definitioneroch begrepp samt att studera gränsdragning mellan 1985 årsomsorgslagstiftning och socialtjänstlagen, hälso- ochsjukvårdslagen samt skollagen. Projektet beräknas vara avslutatsommaren 1990.Socialstyrelsen har påbörjat ett tillsynsprojekt . Projektet innebär att socialstyrelsenkommer att göra fördjupade analyser av utvecklingen inom varjelän. En sammanställning över tillsynen inom , somär det första berörda länet, beräknas vara klar under oktober1990. När det gäller tillämpningen av omsorgslagen harsocialstyrelsen bl.a. begärt en redogörelse över antalet beslutom särskilda omsorger, vilka beslut som har överklagats ochverkställigheten av besluten.1989 års handikapputredning har inför sitt fortsattaarbete konstaterat att ett antal domar av förvaltningsdomstolar,vilka tillerkänner en handikappad person rätt till en vissstödinsats, inte har effektuerats. Detta förhållande bör enligtutredningen leda till att en förstärkning av den enskildesrättsskydd övervägs. Utredningen kommer i sitt fortsatta arbeteatt pröva om förslagen av kommunalansvarsutredningen skullekunna lösa detta problem eller om andra utvägar bör sökas.Utskottet konstaterar att frågan om verkställigheten av domarom rätt för handikappade till stödinsatser behandlas av 1989 årshandikapputredning. Med hänsyn härtill anser utskottet attriksdagen inte nu bör överväga något uttalande i frågan.Utskottet avstyrker därför motionerna So217 (mp) yrkande 1,So315 (vpk) yrkande 7 och Sf62 (fp) yrkande 4.Den psykiatriska vårdenI motion 1989/90:So296 av m.fl. (c) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förbättringar för de handikappade i denpsykiatriska vården (yrkande 9). Motionärerna påpekar attmänniskor med svåra funktionsnedsättningar inom den psykiatriskavården är bland de mest eftersatta inom sjukvården. Motionärernamenar att det så kallade Borgholmsdokumentet visar att mångainte fått sjukgymnastik eller annan förebyggande nödvändigbehandling. I motionen framhålls att personalen måste få bättrekunskap om dessa personers utsatthet.Statens handikappråd har --1989 med stöd urallmänna arvsfonden bedrivit ett projekt om Flerhandikappade ipsykiatrisk vård. Slutrapporten har i januari 1990överlämnats med hemställan att regeringen utan tidsutdräktvidtager åtgärder, som erfordras för att patienterna medytterligare funktionshinder inom psykiatrin skall få sinagrundläggande behov tillgodosedda. En kartläggning har gjortsfrämst av patienter inom den psykiatriska vården som harsärskilt omfattande funktionshinder. Projektet omfattarpatienter inom den psykiatriska vården i och Norrbottensläns landstingskommun samt . I rapportenframhålls att projektet visar hur människor med funktionshindersom vistas på psykiatriska institutioner åsidosätts. Det anförsdock att projektet visar en vilja på många håll inom sjukvårdenatt förbättra situationen. lägger irapporten fram ett handlingsprogram, som består av 15 punkter.År 1989 tillsattes utredningen om service, stöd och vård tillpsykiskt störda (dir. 1989:22), den s.k.mentalservicekommittén. I mentalservicekommitténs uppdragingår också att behandla frågor som gäller de handikappade.Utredningen beräknas avge sitt slutbetänkande under år 1992.Socialstyrelsen ger i Meddelandeblad 10/90 om Samverkanmellan omsorgsverksamhet och allmänpsykiatri information omhur psykiskt utvecklingsstörda skall få sina behov avpsykiatrisk vård och behandling bättre tillgodosedda. pekas på samarbets- och avgränsningsproblem.Utskottet delar motionärernas uppfattning att det behövsförbättringar för de handikappade i den psykiatriska vården. Iavvaktan på beredningen i av statenshandikappråds rapport bör enligt utskottets meninginte överväga något initiativ i frågan. Utskottet avstyrkerdärför motion So296 (c) yrkande 9.EtikI motion 1989/90:So296 av m.fl. (c) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om etik inom handikappområdet (yrkande 12).Motionärerna anser att det finns all anledning att varauppmärksam på svåra ställningstaganden som uppkommer vad gällert.ex. fosterdiagnostik och abort. Denna urvalsprocess kan ifelaktiga händer leda till diskriminering av framför allt de somär svaga och utsatta i samhället, påpekas i motionen.Motionärerna motsätter sig ett sådant system.I sitt slutbetänkande (SOU 1984:88) Genetisk integritetdiskuterade gen-etikkommittén (S 1981:03) den DNA-baseradegenetiska diagnostikens användning inom fosterdiagnostiken.Kommittén ansåg att genetisk fosterdiagnostik genom DNA-analysendast borde användas då en svår genetisk sjukdom riskerar hotafostrets och det blivande barnets liv ellerutvecklingsmöjligheter. Beslut om sådan diagnostik skulle fattasav läkare efter samråd med föräldrar (modern) och med ledning avde riktlinjer eller föreskrifter som kunde finnas utfärdade.Vidare ansåg kommittén att borde få till uppgiftatt lämna tillstånd att bedriva DNA-baserad fosterdiagnostik ochi sitt tillstånd räkna upp vilka sjukdomar som får efterforskas.Betänkandet har remissbehandlats och en proposition förväntasbli framlagd under hösten 1990.I serien redovisar ingår skriftenFosterdiagnostik -- Om att informera och stödja föräldrarna-- 1986:16. Skriften vänder sig i första hand till denpersonal som kommer att möta blivande föräldrar som skall taställning till fosterdiagnostisk undersökning eller till deresultat som denna har givit. har förhoppningenatt skriften skall kunna vara till hjälp för vårdpersonalen i deofta svåra rådgivningssituationer som kan uppstå och dämed bidratill att höja kvaliteten på omhändertagandet av föräldrar isvåra krisreaktioner.År 1980 tillsattes en särskild expertgrupp inomsocialstyrelsen med uppgift att utarbeta en fakta- ochproblembeskrivning i fråga om fosterdiagnostik. Expertgruppenhar avgett rapporten (PM 27/82) sominnehåller medicinsk-tekniska, psykologiska, etiska ochjuridiska aspekter på fosterdiagnostik. Rapporten harremissbehandlats och en reviderad rapport har utkommit,redovisar 1988:12, Fosterdiagnostik -- Faktaoch problembeskrivning.Socialstyrelsen har 1989 givit ut allmänna råd omtillämpningen av abortlagen SOSFS 1989:6 (M). Till grund förråden har legat dels erfarenheter hämtade ur abortkommitténsbetänkande SOU 1983:31, dels synpunkter från en konferensbestående av experter med lång erfarenhet av aborter ochabortförebyggande arbete.Utredningen om det ofödda barnet har i sitt slutbetänkandeSOU 1989:51 Den gravida kvinnan och fostret -- två individerbehandlat frågor om fosterdiagnostik och sena aborter.Utredningen anser att en målsättning bör vara attfosterdiagnostik kommer till stånd endast när de blivandeföräldrarna befinner sig i en riskgrupp eller kvinnan känner ensådan oro för graviditeten att den trots psykologisk hjälp kanpåverka hennes psykiska hälsa eller leda till ett abortbeslut.När det gäller de sena aborterna anser utredningen att det intefinns etiska, medicinska eller psykologiska skäl att sänka18-veckorsgränsen. Betänkandet är under remissbehandling.Frågor om abort och fosterdiagnostik behandlades senast avutskottet i betänkandet 1989/90:SoU4. en motion om ett tillkännagivande om inriktningen avlagstiftningen vad gäller etiska frågor till följd av denmedicinsk-etiska utvecklingen. I sin bedömning hänvisadeutskottet bl.a. till regeringens beredning av delsgen-etikkommitténs betänkande, dels slutbetänkandet frånutredningen om det ofödda barnet. Enligt utskottets mening borderegeringens överväganden i dessa frågor avvaktas. Utskottetvidhöll uppfattningen att regeringen skyndsamt borde återkommatill med underlag för en övergripande principielldiskussion beträffande olika etiska frågeställningar som rörlivets början. I avvaktan på resultatet av beredningsarbetetansåg utskottet inte att borde göra några sådanauttalanden som förordades i motionen, varför motionenavstyrktes.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet delar motionärernas uppfattning att det finns allanledning att uppmärksamma de etiska problem som kan uppkomma isamband med den medicinsk-tekniska utvecklingen och dehandikappades ställning. Utskottet erinrar om att frågor somtangerar detta område utretts av bl.a. gen-etikkommittén ochutredningen om det ofödda barnet. En proposition om användningenav genteknik på människan har aviserats. Utskottet räknar därförmed att få anledning att återkomma till sådana frågorsom aktualiseras i motion So296 (c) yrkande 12. Yrkandetavstyrks därför.Habilitering/rehabiliteringI motion 1989/90:So227 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en samordnad barnhabilitering(yrkande 13) samt att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om en samordnadvuxenhabilitering (yrkande 14). Motionärerna anser att genomatt de olika habiliteringsinsatserna för barn samordnas når manbättre kvalitet. Dessutom slipper föräldrarna och barnet hakontakt med många olika instanser som kanske är belägna långtfrån varandra. I motionen påpekas att inskrivningen i densamordnade habiliteringen upphör , vilket är enkänslig fas när den unge handikappade skall flytta ut tilleget boende och skapa sig en egen tillvaro och identitet. Härkan en samordnad vuxenhabilitering göra stora insatser medpraktiskt och psykologiskt stöd enligt motionärerna.Handikapputredningen bör prioritera arbetet med dessa frågor ochskyndsamt lägga fram förslag, framhålls det i motionen.I motion 1989/90:So283 av m.fl. (s) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om bättre habiliterings- ochrehabiliteringsresurser för personer med dolda handikapp. Somexempel på grupper med dolda handikapp nämns i motionen mag- ochtarmsjuka, epileptiker, njursjuka, blödarsjuka, personer medcystisk fibros samt laryngotomi- och stomiopererade.Motionärerna påpekar att det bl.a. saknas uppsökande verksamhetpå detta område, vilket leder till att många av dessa människorefter den medicinska behandlingen isoleras i sina hem.