bet · GE01SoU1 · 1990-09-13 00:00:00 — Många avdem gör också rättsförluster på grund av bristande kunskaper omvilka sociala insatser som finns, framhålls det i motionen.Motionärerna anser det därför angeläget att 1989 årshandikapputredning får i uppdrag att kartlägga dessahandikappgruppers situation och komma med förslag till åtgärder.I motion 1989/90:So315 av m.fl. (vpk) yrkasatt hos regeringen begär förslag som syftar tillutbyggnad av rehabiliteringsresurser i enlighet med vad somanförts i motionen (yrkande 4) samt att hosregeringen begär förslag till lag om rehabilitering i enlighetmed vad som anförts i motionen (yrkande 5). Motionärernaanser att rehabiliteringen är försummad för bl.a. personer medcerebral pares, afasi och personer som opererats förstruphuvudcancer. Det är enligt motionen helt nödvändigt attutöka utbildningen av logopeder och att inrätta flerlogopedtjänster. Enligt motionärerna finns det en risk för att,om rehabiliteringsberedningens förslag i betänkande från 1988accepteras, de grupper som aldrig kommit in på arbetsmarknadeneller som redan lämnat den inte får del av åtgärderna. I dessagrupper finns de mest omfattande rehabiliteringsbehoven enligtmotionen. Motionärerna anser att en lag bör tillkomma för attsäkra den enskildes rätt till rehabiliteringsåtgärder. Enligtmotionen bör lagen ange en skyldighet för sjukvårdshuvudmannenatt ge den enskilde rehabilitering av en kvalitet och enomfattning som överensstämmer med kunskap och beprövaderfarenhet på området.Riksförbundet har intervjuat 40 familjer medutvecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna i fem landsting föratt se hur de upplever det stöd habiliteringen ger. Resultatethar sammanställts i en . Sammanfattningsvis sägs i rapporten attde slutsatser man kan dra av denna undersökning är att de flestaföräldrar till barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörninggenerellt upplever samhällets stöd av habilitering sombristfälligt. Bland annat framförs att familjerna saknarkontaktperson, uppsökande verksamhet från habiliteringen,engagemang från personalen, hjälp och rådgivning samt framförallt att de saknar specialistinsatser samt information om vilketstöd de har rätt till och hur de skall få detta. I de landstingdär habiliteringen samordnats har föräldrarna inte märkt någraavsevärda förändringar. Studien belyser habiliteringens insatserur föräldrarnas perspektiv. En kompletterande intervjustudiekommer att göras med vuxna utvecklingsstörda och en enkätstudiemed personal inom habiliteringen.Rehabiliteringsberedningen har avlämnat betänkandet (SOU1988:41) Tidig och samordnad rehabilitering. En huvudfråga förberedningen har varit att klarlägga ansvarsfrågorna irehabiliteringsarbetet samt undersöka om det går att bättresamordna rehabiliteringsinsatserna. Beredningen föreslår bl.a.en lagfäst skyldighet för rehabiliteringsaktörerna att samverkai rehabiliteringsfrågor. Denna skyldighet föreslås införas i delagkomplex som reglerar resp. aktörs verksamhet.Proposition 1989/90:62 om insatser för aktiv rehabiliteringoch arbetslivsfondens verksamhet m.m., som delvis bygger påförslag som rehabiliteringsberedningen lagt fram, behandladesnyligen av socialförsäkringsutskottet (1989/90:SfU12). Avsiktenär att regeringen skall återkomma medmera omfattande och genomgripande förslag i dessa frågor.1989 års handikapputredning (dir. 1988:53) har tillhuvuduppgift att kartlägga och analysera de insatser förfunktionshindrade som görs inom samt inomhabiliteringen och rehabiliteringen. Utgångspunkt förutredningsarbetet skall enligt direktiven vara situationen förbarn, ungdomar och vuxna med omfattande funktionshinder samt desmå och mindre kända handikappgrupperna. Om utredningen finneratt det föreligger brister i ochhabiliteringens/rehabiliteringens insatser för dessa grupper börden, enligt direktiven, lämna förslag som kan leda tillförbättringar inom områdena och som innebär att grupperna iframtiden bör kunna tillförsäkras ett väl fungerande stöd.I betänkandet (SOU 1990:19) av handikapputredning,Handikapp och välfärd? -- en lägesrapport ges en omfattandebeskrivning av insatser och resurser inom habilitering ochrehabilitering. När det gäller habiliteringen för barn ochungdom anför utredningen inför sitt fortsatta utredningsarbeteföljande (s. 137 f.).Våra bärande principer och vår behovsrelaterade tolkning avbegreppet "omfattande funktionshinder" kommer att vägleda vårtfortsatta utredningsarbete om målgrupper för och organisationenav habiliteringens insatser.I detta arbete har vi att ta hänsyn till konsekvenser av enutveckling mot förändrat huvudmannaskap för de särskildaomsorgerna liksom den ansvarsfördelning som utvecklas föräldreomsorgen.Vi har vidare att överväga på vilket sätt barn och familj bästskall kunna tillförsäkras ett lagfäst kontinuerligt stöd, sommed en helhetssyn omfattar både behov i den dagliga miljön ochbehov av samlade specialinsatser till stöd för den dagligalivsföringen och delaktigheten i samhället.Förhållandet (samverkan, kunskapsutbyte, tillgänglighet)mellan centraliserade och decentraliserade insatser bör bliföremål för våra överväganden, inte minst beträffande kunskaps-och kompetensutveckling för de "små och mindre kändahandikappgrupperna".Det fortsatta utredningsarbetet bör också inriktas på i vilkaformer tillgången till ytterligare specialistresurser inomhabiliteringsverksamheten skall säkras. Vi tänker t.ex. påkompetens som avser syn och hörsel.I lägesrapporten (s. 150) framhåller utredningen att den närdet gäller vuxenhabiliteringen i sitt fortsatta arbete haranledning att överväga hur de enskilda oavsettbegåvningshandikapp skall tillförsäkras tillgång till denbehandling, de hjälpmedel och den rådgivning som han/hon behöverpå grund av omfattande funktionshinder för att bli delaktig isamhället.Som i annat sammanhang sagts kommer 1989 årshandikapputredning att överväga en vidgning av omsorgslagenspersonkrets. En annan möjlighet som utredningen kommer att prövaär att lägga förslag om en habiliterings/rehabiliteringslag föralla med omfattande funktionshinder och behov av specialstöd,som komplement till socialtjänstlagen och hälso- ochsjukvårdslagen.Utredningen påpekar (s. 162) att resurserna för rehabiliteringinom sjukvården är begränsade och ojämnt fördelade. Vidare sägsatt orsaken till brister inom rehabiliteringsområdet anges varakombinationen av bristande ekonomiska resurser och bristandetillgång på specialutbildad personal.Socialstyrelsen ger i allmänna råd 1990:01 Samordning avsynskadades rehabilitering förslag om hur en samordning avsamtliga verksamheter inom rehabilitering för synskadade kanuppnås, vilket innehåll rehabiliteringen bör ha och vilkaresurser som erfordras för att åstadkomma en godrehabiliteringsverksamhet. I meddelandebladnr 4/90 (det första i en serie på tre) beskrivs hur olikainsatser kan stärka möjligheterna till arbete och meningsfullsysselsättning för vuxna med omfattande funktionshinder.I cirkulär 90:24 rekommenderaslandstingen att vidta åtgärder för att stärka, effektivisera ochbättre samordna sina insatser på rehabiliteringsområdet samt attmedverka till att en bättre samordning av de totalarehabiliteringsresurerna kommer till stånd.I betänkandet 1989/90:SoU13 (s. 25 f.) behandladeutskottet senast motionsyrkanden av motsvarande innehåll som denu aktuella i motion So227 (fp). Utskottet gjorde då bedömningenatt det pågående utredningsarbetet på handikappområdet bordeavvaktas innan gör några uttalanden i de frågor somtagits upp i motionen.Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrker därförmotionerna So227 (fp) yrkandena 13 och 14, So283 (s) och So315(vpk) yrkandena 4 och 5.HandikapphjälpmedelI motion 1989/90:So260 av m.fl. (m) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om datorhjälpmedel och texttelefon (yrkande1), att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om anslag för avancerade datorbaseradehjälpmedel (yrkande 3), att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om datorn somtekniskt hjälpmedel för synskadade, hörselskadade ochrörelsehindrade samt tillgången till texttelefon påarbetsplatsen (yrkande 4) samt att hos regeringenbegär en utredning angående arbetstekniska hjälpmedel förpersoner med funktionsnedsättning i enlighet med vad i motionenanförts (yrkande 5). Motionärerna framhåller att detdatoriserade meddelandesystem som finns öppnar helt nyamöjligheter för syn- och hörselskadade att kommunicera medpersoner som varken har texttelefoner eller kan teckenspråk. Imotionen föreslås därför att anslaget för avanceradedatorbaserade hjälpmedel i budgetpropositionen /92räknas upp till den nivå som AMS nu begärt. I motionen föreslåsockså att medel anvisas i budgeten /92 så att döva hartillgång till texttelefon på arbetsplatsen. Slutligen ansermotionärerna att en utredning bör ta upp frågor omarbetstekniska hjälpmedel.I motion 1989/90:So296 av m.fl. (c) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ytterligare beredning avhuvudmannaskapsfrågan för hjälpmedel (yrkande 5) samt attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av fria hjälpmedel för handikappade(yrkande 6). Motionärerna anser att det finns enuppenbar risk att frågan om hjälpmedel helt integreras isjukvården, varvid helhetsynen på individen försvinner. Frågornamåste därför enligt motionen ytterligare beredas utifrån deförutsättningar som gäller för de handikappade. För att kommatill rätta med den ojämlikhet som visat sig råda mellan olikalandsting och inom ett och samma landsting anser motionärernaatt staten bör stå för kostnaderna för handikapphjälpmedlen.I motion 1989/90:So217 av och (mp) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna att införa prövotid av handikapphjälpmedelför de utvecklingsstörda (yrkande 5) samt att somsin mening ger regeringen till känna att generösare ochupprepade prov för utnyttjande av handikapphjälpmedel förutvecklingsstörda tillämpas (yrkande 6). Motionärerna anseratt de utvecklingsstörda på måste bevisaatt de behärskar och behöver ett handikapphjälpmedel för att fåett sådant.I motion 1989/90:So313 av m.fl. (mp) yrkasatt belutar bygga ut bl.a. tolkverksamheten enligt vadsom anförts i motionen (yrkande 2 delvis). Motionärernaframhåller att för gravt hörselskadade behövs texttelefon ochtolkhjälp.I motion 1989/90:So315 av m.fl. (vpk) yrkasatt hos regeringen begär förslag till lag om tekniskahjälpmedel i enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande6). Motionärerna anser att de synpunkter som handikapprörelsenlagt fram i samband med hjälpmedelsutredningens arbete och vidremissbehandlingen måste beaktas i ett sådant förslag.I motion 1989/90:So516 av och (båda fp) yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om behovet avhandikappstöd/hjälpmedel för primär fibromyalgi-sjuka (yrkande1 delvis). Motionärerna anser att det finns ett uttalat behovav vattensängar hos PF-sjuka, eftersom det har visat sig attdessa sängar leder till förbättrad sömn.Hjälpmedelsutredningen har avgivit betänkandetHjälpmedelsverksamhetens utveckling -- kartläggning ochbedömning (SOU 1989:39). I utredningsdirektiven angavs atthuvudansvaret för att tillhandahålla hjälpmedel även ifortsättningen skulle åvila hälso- och sjukvårdshuvudmännen.Utredningen har också utgått från detta i sina överväganden. Omhuvudmannaskapet för vård och omsorg om äldre och om långvarigtsjuka m.fl. förändras ansåg utredningen dock att frågan ommotsvarande förändring av ansvaret för att tillgodosehjälpmedelsbehovet borde tas upp till prövning.Frågan om eventuell lagreglering av den enskildes rätt tillhjälpmedel borde enligt utredningen övervägas av 1989 årshandikapputredning och äldredelegationen. Sådana individuelltutprovade hjälpmedel som behövs för att en person medfunktionshinder skall kunna ha en normal fritid borde enligtutredningen ingå i huvudmannens ansvar att tillhandahålla.Hjälpmedel för motions-, sport- och hobbyverksamhet borde dockinte generellt ingå i ansvaret. Vidare vore det enligtutredningen rimligt att den enskilde själv stod för inköp avsådana konsumentvaror som kan anses ingå i en normalhemutrustning. Utredningen ansåg att individuellt utprovadehjälpmedel borde utgöra lån och vara kostnadsfria för denenskilde. Enligt utredningen utesluter detta inte att vissabegränsade avgifter kan tas ut vid tillhandahållandet avhjälpmedlen på motsvarande sätt som vid besök i öppen sjukvårdoch vid läkemedelsinköp.En snabb teknisk utveckling kunde enligt utredningen förväntasunder , och det ansågs angeläget att ny teknikkunde komma personer med funktionshinder till godo. Utredningenansåg det lämpligt att mer kvalificerad teknisk kompetensbyggdes upp i form av regionala enheter där erfarenhet och nykunskap kunde samlas och återföras till den lokala verksamheten.De centra för datorbaserade hjälpmedel som byggsupp på försök i vissa regioner borde kunna vidareutvecklas tillsådana regionala organ.Utredningen ansåg att ansvaret för texttelefoner och telefonerför dövblinda i sin helhet borde övergå från staten till hälso-och sjukvårdshuvudmännen.Sedan 1982 har hälso- och sjukvårdshuvudmännen ansvar förtolktjänst. I hjälpmedelsutredningens betänkande (s. 83)framhålls att huvudmännen anser att verksamheten i stort setthar förbättrats, som det förekommer att behov avtolktjänst inte kan tillgodoses. Svårighetsgraden påtolkuppdragen blir allt högre, vilket i vissa fall ställer storakrav på specialutbildning hos tolken. Även bristen på utbildadetolkar ses som ett stort problem enligt huvudmännen. En fortsattutbyggnad av tolktjänsten för döva och hörselskadade bör enligtutredningen komma till stånd.Efter remissbehandling bereds nu betänkandet iregeringskansliet.1989 års handikapputredning (dir. 1988:53) behandlar vissafrågor om hjälpmedel för handikappade, bl.a. frågan om eneventuell lagstiftning om den enskildes rätt till hjälpmedel.Frågor om hjälpmedel för handikappade har behandlats avutskottet . I betänkandet1988/89:SoU19 (s. 23) avstyrkte utskottet då aktuellamotioner med hänvisning till att hjälpmedelsutredningens arbeteborde avvaktas. I betänkandet 1989/90:SoU13 avstyrkteutskottet en motion om kostnadsfria hjälpmedel förfritidsändamål med hänvisning till beredningen avhjälpmedelsutredningens förslag och handikapputredningenskommande förslag.Utskottet har behandlat frågan omtexttelefoner. I betänkandet SoU 1987/88:20 (s. 16)hänvisade utskottet, när ett motionsyrkande om texttelefoner hosolika myndigheter behandlades, till sitt tidigare uttalande omatt den snabba utvecklingen på området snart kan komma attmedföra nya och mer smidiga lösningar på de hörselskadadeskommunikationsproblem, varför man borde undvika att låsa sig förmycket i befintliga lösningar.Utskottet konstaterar att frågor om hjälpmedel förhandikappade har behandlats av hjälpmedelsutredningen.Vissa frågor om hjälpmedel för handikappade övervägs förnärvarande av handikapputredning. I avvaktan påberedningen av hjälpmedelsutredningens förslag och slutförandetav handikapputredning bör enligt utskottetsmening avstå från att göra uttalanden i de frågor, som tas upp imotion So260 (m) yrkandena 1, 3, 4 och 5. Utskottet avstyrker av samma skäl motion So296 (c)yrkandena 5 och 6. Även motionerna So217 (mp) yrkandena 5 och 6och So313 (mp) yrkande 2 delvis avstyrks. Med hänvisning tillpågående utredningsarbete inom handikappområdet avstyrks ocksåmotion So315 (vpk) yrkande 6. Utskottet avstyrker även motionSo516 (fp) yrkande 1 delvis.FärdtjänstI motion 1989/90:So227 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om huvudmannaskapet för färdtjänst (yrkande12). Motionärerna anser att färdtjänsten bör ses som ettkomplement till kollektivtrafiken och därför bör ges sammahuvudman som denna har.I motion 1989/90:So238 av och (bådas) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om färdtjänst till handikappade.Motionärerna anser att kostnaden för anordnandet av speciellaservicelinjer inte får ingå i kommunernas färdtjänstkostnader,eftersom kvaliteten på nuvarande färdtjänst behöver förbättras.I motionen framhålls också att kritik riktats mot den orättvisasom råder genom de komplicerade regler som finns och somvarierar mellan olika kommuner. Det statliga bidraget tillkommunernas färdtjänst bör, enligt motionen, vara förknippat medett kvalitetskrav, t.ex. införandet av länsfärdtjänst och andraförbättringar för de funktionshindrade.I motion 1989/90:So214 av och (båda fp) yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts angående ändring avstatsbidragsbestämmelserna för färdtjänst för att skapamöjlighet för handikappade att leasa bil. Motionärerna anser atti vissa fall när inte bilstöd utgår leasing avhandikapputrustad bil skulle kunna vara ett bättre ochbilligare alternativ än färdtjänst för såväl den handikappadesom kommunen. Statsbidragsbestämmelserna måste enligt motionen iså fall ändras så att även bilföretag, och inte endastprivatpersoner, kan erhålla bidrag till specialutrustning.Färdtjänsten är ett komplement till kollektivtrafiken för demsom inte kan utnyttja kollektivtrafiken. Färdtjänstenunderlättar för den enskilde att bo självständigt och ha kontaktmed andra.Statsbidrag utgår till landstingskommuner och kommuner förfärdtjänst och servicelinjer. Bidragsbestämmelserna finns iförordningen (1990:489) om statsbidrag till färdtjänst ochsärskilt anpassad kollektivtrafik. För färdtjänst utgörbidraget av bruttodriftkostnaderna. För servicelinjerlämnas bidrag av den del av bruttodriftkostnaderna sommotsvarar andelen färdtjänstberättigade resenärer. Detsammanlagda statsbidraget får dock inte öka med mer än ettbelopp som står i visst förhållande till antalet personer som är65 år och äldre samt utvecklingen av konsumentprisindex.Riksrevisionsverket () behandlade frågan omstatsbidraget till i revisionsrapport1987:101. Av rapporten framgår bl.a. att de dåvarande reglernaansågs motverka alternativ till färdtjänsten och snarareuppmuntrade till att ersätta handikappanpassad kollektivtrafikmed . I rapporten aktualiserades också fråganom en omprövning av statsbidragskonstruktionen. Enligt RRVskulle ett mer generellt och behovsrelaterat statsbidrag istörre utsträckning än det dåvarande bidra till att utjämna istället för att befästa de kommunala skillnaderna. Det bordevidare vara neutralt i fråga om valet mellan färdtjänst ocholika former av handikappanpassning av kollektivtrafik.I årets budgetproposition 1989/90:100 Bil. 7 (s. 130)anfördes att dåvarande statsbidragskonstruktion enligtsocialstyrelsen bidrog till stora skillnader mellan kommunernanär det gäller utbyggnad, tillgänglighet, avgifter och reglerför att utnyttja färdtjänsten. hade föreslagitvissa förändringar av statsbidragskonstruktionen i syfte främstatt utjämna de kommunala skillnaderna men också för attmöjliggöra en lämplig avvägning mellan färdtjänst, servicelinjeroch andra alternativ till den traditionella färdtjänsten. Detfanns enligt propositionen då inte tillräckligt underlag för attbedöma och ta ställning till en genomgripande förändring avstatsbidragets utformning och konstruktion. Förändringar avkonstruktionen i den riktning föreslagit kundeenligt propositionen t.ex. komma att få betydande konsekvenserför bidragets storlek till vissa kommuner. I syfte att stimulerautvecklingen av servicelinjer och andra alternativa lösningarföreslogs i propositionen att statsbidragssystemet till denkommunala färdtjänsten även skulle inrymma driftsbidrag tillservicelinjer och motsvarande lösningar.I betänkandet 1989/90:SoU17 tillstyrkte utskottetpropositionens förslag. följde utskottet (rskr. 172).Enligt en utredning som transportforskningsberedningengjort i (TFB-meddelande nr 42, 1988) har inrättandet avservicelinjer inneburit en omfördelning av resandet frånfärdtjänstresor med taxi och specialfordon till resor medservicelinjer. I utredningen har också konstaterats ett ökatresande totalt sett.I transportrådets rapport (TPR 1988:6) Framtida utformningav riksfärdtjänsten framhölls att en länsfärdtjänst skulleinnebära en väsentlig välfärdsökning för de handikappade och ettstort steg på vägen mot normalisering och integrering. borde det ankomma på kommunerna och landstingensom ansvariga för den kollektiva trafiken i länen att efter handintegrera den kommunala färdtjänsten med kollektivtrafiken såatt en länsfärdtjänst skapas.I rapporten i (TFB-meddelande nr99, ) har en uppföljning och utvärdering gjorts avlänsfärdtjänstens konsekvenser för brukare, entreprenörer ochhuvudmän. Projektet har initierats av AB Östgötatrafiken ochfinansierats av transportforskningsberedningen. De kommuner somingår i länsfärdtjänsten har antagit en gemensam minimistandardför den kommunala färdtjänsten. I denna standard ingår bl.a.länstrafikens taxor, vilket inkluderar möjligheten att användamånadskort för färdtjänstresor, ett obegränsat antal resor m.m.Sjuk- och behandlingsresor ingår dock inte. I rapportenframkommer att de flesta berörda är positiva tilllänsfärdtjänsten. De färdtjänstberättigade har fått enstandardförbättring. Taxi har fått nya uppdrag ochlänstrafikbolaget har ökat sin försäljning avmånadskort. De nya färdtjänstreglerna har enligt rapportenmedfört ett ökat resande med , varvidstorleken på ökningen är avhängig av vilka regler som tidigaregällde.Länsfärdtjänst finns i och län.I betänkande års handikapputredning (SOU 1990:19)(s. 253) nämns att vid en hearing utredningen hade medkommunpolitiker förordades länsfärdtjänst medexempel från och län.1989 års handikapputredning har genom en enkät kartlagtsocialtjänstens insatser för människor med omfattandefunktionshinder. När det gäller färdtjänsten anförs ibetänkandet SOU 1990:19 (s. 99 f.) att brukarna var nöjda elleri stort sett nöjda med omfattningen på den färdtjänst somerbjöds. Även på frågorna om färdtjänst erhölls vid detillfällen då det var behov av den och om färdtjänsten varändamålsenlig och bra var tillfredsställelsen påfallande hög, ca85 %. Av kartläggningen framgår att förbeställningskravet har enklart menlig inverkan på möjligheten för den enskilde att deltai olika fritidsaktiviteter. Utredningen fortsätter arbetet medfärdtjänstfrågor. Slutbetänkande väntas från utredningen ibörjan av år 1991.I ett delbetänkande av handikapputredning,Överklagningsrätt och ekonomisk behovsprövning inomsocialtjänsten, (SOU 1990:2) föreslås att den enskildegaranteras så långt det är praktiskt motiverat en rätt att fåsitt ärende om social service, t.ex. färdtjänst, prövat enligt 6§ socialtjänstlagen och därmed även en rätt att anföraförvaltningsbesvär. Vidare föreslås att ekonomisk behovsprövninginte bör förekomma när det gäller andra former av bistånd änekonomisk hjälp. Utredningen anser således att social servicesåsom färdtjänst bör stå öppen för alla som behöver denoberoende av deras ekonomiska förhållanden. Efterremissbehandling bereds frågan i regeringskansliet.I betänkandet 1988/89:SoU19 (s. 13 f.) behandladeutskottet en motion liknande den nu aktuella motionen So238.Utskottet konstaterade att frågan om utformningen avstatsbidraget till färdtjänsten var föremål för beredning inomregeringskansliet bl.a. mot bakgrund av riksrevisionsverketsrevisionsrapport till färdtjänst.Utskottet anförde att beredningen av denna rapport samtrapporten Den enskildes sammanlagda ekonomiska situation inomäldreomsorgen (Dnr 1988:219) borde avvaktas, varvid motionenavstyrktes.I samma betänkande (s. 15 f.) behandlade utskottet ocksåen motion liknande den nu aktuella motionen So214. Utskottethänvisade till betänkandet (Ds S1986:11) Bilstödet åthandikappade, vari bl.a. framhölls att sakkunniga hade ansettatt leasing var en dyr och dålig lösning, särskilt om detbehövdes omfattande anpassning av bilen på grund avfunktionshinder. I utredningen framhölls att en möjlighet attminska kostnaderna för att hyra bil kunde vara att en offentlighuvudman -- t.ex. färdtjänsthuvudmannen -- sluter ett centraltavtal med en uthyrare och därefter tillhandahåller bilar förfunktionshindrade förare.