bet · GE01SoU7 · 1990-11-13 00:00:00 — Det bör enligt motionärerna bli möjligt att utfärdaförbud för den unge att vistas i vissa miljöer, och den unge börkunna föreläggas att lämna urinprov för kontroll av att etttidigare narkotikamissbruk inte fortsätter.I motion 1989/90:So234 av m.fl. (fp)hemställs om ett tillkännagivande om hur organisationen föromhändertagande av unga skall vara utformad (yrkande 2delvis).Motionärerna anser att det krävs ytterligare reaktioner frånsamhällets sida även vid lindriga förseelser samt att allaungdomar som begår brott eller grips för fylleri bör bli föremålför uppmärksamhet . (Motiveringen återfinns imotion 1989/90:Ju810. )I motion 1989/90:So258 av och (båda s) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad som anförts om behovet avförsöksverksamhet för barn med sociala störningar. Motionärernaanser att man genom vårdinsatsernas mångfald splittrar den somär i behov av hjälp. Det vore enligt motionärerna värdefullt omsocialstyrelsen tog initiativ till en försöksverksamhet därerfarna socialsekreterare får vara stödpersoner till barn medgrava sociala problem. Stödpersonen skall följa barnet ibarnomsorg, skola och familj och fungera som en extraförälder.Antalet utredningar m.m. borde därmed minska, hoppasmotionärerna.I motion 1989/90:So213 av m.fl. (c) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om nya vårdformer som alternativ tillsamhällsvård av barn med problem (yrkande 2). En ny metodsom prövats som alternativ till samhällsvård är enligtmotionärerna att socialsekreterarna skriver kontrakt medproblembarnets föräldrar. Avsikten är att föräldrarna skallengagera sig i barnens situation. Vårdformen är en form av hjälptill självhjälp. Motionärerna anser att nya vårdformer somalternativ till samhällsvård bör utredas. (Motiveringen finns imotion 1989/90:Ju607. )BakgrundDen tidigare barnavårdslagen (1960:97) hade ettregelsystem som var delvis annorlunda utformat än det som gällerför närvarande. När det gällde barn och ungdomar som utveckladesogynnsamt eller på annat sätt for illa, kunde barnavårdsnämndenpå ett tidigt stadium dels vidta olika former av frivilligahjälpåtgärder för barnet eller dess familj, dels omhändertabarnet för s.k. frivillig samhällsvård. Grunden för att lämnaallmänt stöd fanns i 3 § barnavårdslagen, vari bl.a. föreskrevsatt nämnden särskilt skulle uppmärksamma sådana underåriga sommed hänsyn till kroppslig eller själslig hälsa och utrustning,hem- och familjeförhållanden samt omständigheterna i övrigtkunde anses vara särskilt utsatta för risk att utvecklasogynnsamt. Den frivilliga samhällsvården kunde beslutas i tvåfall, dels på begäran av föräldrarna eller med deras samtycke,dels beträffande övergivna barn (31 § barnavårdslagen). Omförhållandena för barnet eller den unge var allvarliga, var detemellertid inte aktuellt att tillämpa de angivna bestämmelserna.I stället blev 25--29 §§ barnavårdslagen tillämpliga. Enligtdessa bestämmelser var barnavårdsnämnden skyldig att vidtaåtgärder i vissa angivna situationer. Nämnden skulle då ommöjligt försöka åstadkomma rättelse genom en eller fleraförebyggande åtgärder (26 §). Dessa var 1. hjälpåtgärder,innefattande råd och stöd, 2. förmaning och varning, 3.föreskrifter rörande den unges levnadsförhållanden samt 4.övervakning. Om förebyggande åtgärder bedömdes gagnlösa, ellerom man redan prövat sådana åtgärder utan resultat, skullenämnden omhänderta den unge för samhällsvård enligt 29 §barnavårdslagen.Enligt 12 § socialtjänstlagen (1980:620) skallsocialnämnden verka för att barn och ungdom växer upp undertrygga och goda förhållanden. skall vidare i närasamarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutvecklingoch en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdom.Socialtjänstlagen betonar det förebyggande arbetet ochsocialnämnden bör samarbeta med andra samhällsorgan för attförsöka motverka uppkomsten av sociala problem.I socialtjänstpropositionen (prop. 1979/80:1, del A s.501) uttalades att sådana förebyggande åtgärder som kunde vidtasenligt barnavårdslagen, enligt föredragandens mening, bordeersättas av andra stöd- och hjälpåtgärder, som socialnämnden kanerbjuda den enskilde inom . Dessa åtgärder tjänarsitt syfte bäst när de ges i samförstånd med föräldrarna och denunge, anfördes det. Den enda åtgärd som LVU borde anvisa varberedande av vård utanför den unges eget hem.I regeringens proposition 1984/85:171 om särskilda insatserinom för ungdomar i samband med missbruk ochkriminalitet m.m. lades fram förslag i syfte att förtydligasocialtjänstens ansvar för ungdomar. Förslagen avsåg bl.a. attmotverka tendenser att i ökande utsträckning döma ungdomar tillpåföljd inom kriminalvården. beslut med anledning avdenna proposition (SoU 1984/85:31, rskr. 356) innebar bl.a.ändringar i lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vårdav unga (gamla LVU), så att socialnämnderna kunde besluta om attden unge skall hålla regelbunden kontakt med en särskilt utseddkontaktperson eller delta i behandling i öppna former inomsocialtjänsten. Med anledning av en motion (m), vari detefterlystes en kedja av förebyggande åtgärder, erinradeutskottet om karaktär av ramlag.Socialtjänstlagen anger över huvud taget inte vilka åtgärder somskall vidtas i ett särskilt fall, utan detta skall alltidavgöras efter en bedömning av samtliga omständigheter i detindividuella fallet, anfördes det. Utskottet ansåg det olyckligtom man skulle frångå denna principiella uppläggning och istället binda sig för en viss kedja av åtgärder. Enförutsättningslös prövning av vilka åtgärder som bäst behövs iett enskilt fall var, enligt utskottets mening, den bästagarantin för att barn och ungdomar i risksituationer snabbt fåradekvat hjälp.I propositionen (s. 25) berördes frågan om nämnden skullekunna besluta om att den unge lämnar urinprov regelbundet och påså sätt styrker sin drogfrihet. Det var, enligt föredragandensmening, stor skillnad mellan att den unge samtycker till attvisa sin drogfrihet genom att lämna urinprover och att han blirtvingad till det. Vidare anfördes att det fanns risk för attsjälva provtagningen kunde komma att bli alltförintegritetskränkande. Mot den bakgrunden var föredraganden inteberedd att införa bestämmelser som gav nämnden möjlighet attställa sådana krav på den unge.Genom beslut antog en ny lag(SFS 1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (nyaLVU), som trädde i kraft . Bestämmelserna omöppenvårdstvång är i sak oförändrade i nya LVU. Enligt 22 § fårsocialnämnden besluta att den unge skall hålla regelbundenkontakt med en särskilt utsedd kontaktperson eller att den ungeskall delta i behandling i öppna former inom . Enförutsättning för dessa åtgärder är att det kan antas att densom är till följd av missbruk avberoendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller någotannat socialt nedbrytande beteende kommer att behöva beredasvård med stöd av lagen om beteendet fortsätter. En annanförutsättning är att det stöd eller den behandling som behövsinte kan ges den unge med samtycke av honom själv, om han fyllt15 år, och, om han står under någons vårdnad, avvårdnadshavaren. Det skall finnas en behandlingsplan när ettbeslut om sådan tvångsåtgärd meddelas. Nämnden skall pröva om en beslutad tvångsåtgärd skallupphöra.I juni 1990 beslutade regeringen att en parlamentarisktsammansatt kommitté skulle tillkallas för att utvärderanuvarande regelsystem för unga lagöverträdare samt lämna förslagtill i vilka former och på vilket sätt det allmänna i framtidenbör ingripa när ungdomar, som har fyllt , begår brott (Dir.1990:53). Huvuduppgiften skall vara att undersöka om dennuvarande fördelningen av uppgifter mellan ochrättsväsendet är väl avvägd när det gäller unga lagöverträdareoch om samordningen mellan myndigheterna kan förbättras. Enligtsina direktiv skall kommittén också kunna övervägareaktionsformer, exempelvis av det slag som man beslutatinleda en försöksverksamhet med i (s.k.ungdomskontrakt). Ett sådant kontrakt skall enligt den danskamodellen skrivas under av den unge, hans föräldrar samt polisenoch de sociala myndigheterna. Kontraktet innebär att den ungeskall avhålla sig från brott och förplikta sig att delta i olikaaktiviteter.Tidigare behandlingI utskottsbetänkandet /90:SoU15, Vård i vissa fall avbarn och ungdomar, behandlades motioner (m) som motsvarar vissaav de motioner som är aktuella. Utskottet uttalade (s. 45)bl.a. att det är mycket viktigt att socialnämnden arbetarförebyggande samt att ett ingripande med tvång i allmänhet intebör komma överraskande. Socialnämnderna har ett ansvar också föratt utveckla metoderna i arbetet med socialt utsatta ungdomar.Genom en satsning på förebyggande arbete och metodutvecklingminskar behovet av att använda tvång, anförde utskottet. Deåtgärder, t.ex. förmaning och varning samt föreskrifter för denunge, vilka var möjliga enligt barnavårdslagen, hade långt innanbarnavårdslagen upphörde att gälla kommit att sakna praktiskbetydelse, uttalade utskottet vidare och ansåg att de ipropositionen föreslagna möjligheterna till förebyggandeåtgärder enligt LVU fick anses vara tillräckliga. Motionernaavstyrktes (res. följde utskottet.Utskottets bedömningUtskottet har tidigare ställt sig positivt till attsocialnämnden arbetar förebyggande och -- när det gällerinsatser i ett enskilt fall -- att det görs en förutsättningslösprövning av vilka åtgärder som är erforderliga. Vidare harutskottet uttalat att metoderna för arbete idetta avseende bör utvecklas och att socialnämnden inte bör varabunden av en viss kedja av åtgärder, som skall vidtas i detindividuella fallet. Utskottet vidhåller sin inställning i dessafrågor och anser inte att det inträffat något som bör föranledaen ändrad bedömning från utskottets sida i frågan. Utskottetavstyrker därmed motionerna So226 (m) yrkande 5, So261 (m)yrkande 5 och So298 (m) yrkande 5.Mot bakgrund av den utredning som pågår, närdet gäller regelsystemet för unga lagöverträdare och frågan omalternativa vårdformer för dem, avstyrker utskottet motionernaSo213 (c) yrkande 2, So234 (fp) yrkande 2 delvis och So258 (s).Särskilda ungdomshemMotionernaI motion 1989/90:So209 av m.fl. (m) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts om åtgärder för att minska ungdomsbrottsligheten.Motionärerna hänvisar till innehållet i motion So298 (se nedan)och poängterar att vården vid de s.k. § 12-hemmen måsteförbättras, så att de mest kriminellt belastade ungdomarna kantas om hand. (Motiveringen återfinns i motion 1989/90:Ju802. )I motion 1989/90:So213 av m.fl. (c) yrkastillkännagivanden dels om statens ansvar för samordning överlandstingsgränserna av § 12-hemmen (yrkande 9), dels omalternativ till § 12-hemmen (yrkande 10). Motionärerna anföratt resurserna till hemmen för särskild tillsyn enligt 12 § LVUmåste förstärkas, bl.a. för att få till stånd fler platser, flerpersonliga vårdare och en utveckling av vårdmetoderna. Statenbör ta ansvar för att planera och samordna verksamheten överlandstingsgränserna. Enligt motionärerna måste man också prövaalternativ till de särskilda ungdomshemmen, t.ex. behandlingshemsom drivs av ideella organisationer. Staten bör därför medsärskilda stimulansbidrag medverka till utformningen av sådanabehandlingsformer. (Motiveringen återfinns i motion1989/90:Ju607. )I motion 1989/90:So234 av m.fl. (fp)hemställs om ett tillkännagivande om hur organisationen föromhändertagande av unga skall vara utformad (yrkande 2delvis).Bristen på § 12-hem måste hävas säger motionärerna, som anseratt det krävs en ökad regional samordning. Motionärerna anförvidare att ingen skall kunna "straffa ut sig" från LVU-vårdgenom att uppföra sig alltför våldsamt. En möjlighet är enligtmotionärerna att inrätta något eller några LVU-hem med särskilthög bevakningsgrad, eventuellt med staten som huvudman. En annanmöjlighet är att placera de svåraste ungdomarna inomkriminalvården. (Motiveringen återfinns i motion 1989/90:Ju810. )I motion 1989/90:So261 av m.fl. (m) yrkasatt hos regeringen begär förslag till lagstiftningdels om statligt huvudmannaskap för s.k. § 12-hem (yrkande1), dels om vidgade möjligheter till vistelse på låsbar enhetpå § 12-hem (yrkande 2) och dels om särskilda § 12-hem underkriminalvårdsstyrelsens huvudmannaskap (yrkande 3). Vidareyrkas att beslutar att avskaffa nuvarande möjlighetför § 12-hemmen att skriva ut intagna ungdomar på grund av attdessa omöjliggör eller allvarligt försvårar meningsfulla vård-och hjälpinsatser för sig själva eller de andra som vistas vidhemmet (yrkande 4). (Motiveringen återfinns i motion1989/90:Ju814). I motion 1989/90:So298 av m.fl.(m) finns likalydande yrkanden (yrkandena 1--4). (Motiveringenåterfinns i motion 1989/90:Ju820). Motionärerna hänvisar bl.a.till brister som påvisas i en JO-undersökning av hemmen 1987.Det är enligt motionärerna förhållandevis få personer som är ibehov av den kvalificerade vård som hemmen är avsedda att ge.Det är därför lämpligt att koncentrera resurserna och ha ettcentralt intagningsförfarande. Huvudmannaskapet för hemmen böröverföras till staten. Det bör vidare bli möjligt att förlängaden unges vistelse på låsbar enhet till än tvåmånader för att garantera att de unga inte avviker, innan manhunnit motivera dem till en ordnad livsföring, anförs det.Motionärerna redovisar även ett förslag till särlösning förungdomar , som dömts av domstol för brott. Dessaungdomar bör omhändertas på särskilda ungdomsvårdsskolor underkriminalvårdsstyrelsen. Denna form av huvudmannaskap är logisk,eftersom det är en av domstol utdömd påföljd för brott, ansermotionärerna. Resultatet blir att de mest belastade ungdomarnaomhändertas och således förhindras att begå ytterligare brott.Dessutom kommer hemmen att få en avskräckande effekt på ungapersoner, som överväger att begå brott, menar motionärerna.Nuvarande möjlighet till utskrivning av svårhanterliga ochvåldsamma ungdomar bör enligt motionärerna upphävas.I motion 1989/90:So625 av m.fl. (fp)hemställs om ett tillkännagivande om differentierat vårdutbud ihem för särskild tillsyn (yrkande 11). Snabba insatserbehövs enligt motionärerna för att bl.a. utagerande kriminellaungdomar, drogberoende tonårsflickor i kris och vissainvandrarungdomar skall kunna erbjudas ett differentieratvårdutbud.Gällande bestämmelserEnligt 22 § socialtjänstlagen skall socialnämnden sörjaför att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än detegna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård ellerboende. ansvarar för att den som genom nämndensförsorg tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård.Enligt 23 § skall behovet av hem för vård eller boende inomvarje landstingskommun tillgodoses av landstingskommunen ochkommunerna i området. Landstingskommunerna och kommunerna ärenligt samma lagrum skyldiga att gemensamt upprätta en plan överbehovet av sådana hem och fördelningen av ansvaret för derasinrättande och drift. Planen skall redovisas för länsstyrelsen.Den skall bygga på en kartläggning av behov av vård ochbehandling inom och på en planering av resurserför att tillgodose dessa behov (7 § socialtjänstförordningen).Enligt 11 § LVU bestämmer socialnämnden hur vården av denunge skall ordnas och var han skall vistas under vårdtiden.Nämnden får medge att den unge vistas i sitt eget hem, om dettakan antas vara bäst ägnat att främja vården av honom. Vårdenskall dock alltid inledas utanför den unges eget hem. I 17 §socialtjänstförordningen anges att inskrivning i hem förvård eller boende sker efter ansökan. Huvudregeln är attföreståndaren för hemmet beslutar om inskrivning. Huvudmannenkan dock besluta om en annan ordning för inskrivningen (18 §). I21 § anges bl.a. att utskrivning från ett hem för vård ellerboende skall ske när det behov som har föranlett inskrivning ihemmet inte längre föreligger. Om en klient vårdas med stöd avLVU får han, enligt 23 § samma förordning, inte skrivas ut frånett hem för vård eller boende med mindre socialnämnden harbegärt eller medgett det.Vissa av de unga som omhändertas för vård med stöd av LVUbehöver särskilt kvalificerad vård och behandling. I 12 § LVUanges att för vård av unga, som på någon grund som anges i 3 §(missbruk, brottslig verksamhet eller annat socialt nedbrytandebeteende), behöver stå under särskilt noggrann tillsyn, skalldet finnas särskilda ungdomshem. beslutar,enligt regeringens bemyndigande, om vilka hem som skall ansessom hem för sådan särskild tillsyn. Enligt 15 § får den intagneunderkastas vissa begränsningar i rörelsefriheten. I 26 §socialtjänstförordningen stadgas att den unge under vissaförutsättningar får tas in på en enhet som är låsbar eller påannat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn. Vård på sådanlåsbar enhet får pågå högst i följd. Undantagsviskan vården vid låsbar enhet pågå , om den ungesamtidigt bereds tillfälle till vistelse i öppnare former ellerutanför hemmet.Den 1 januari 1983 övergick huvudmannaskapet för dessainstitutioner från staten till landstingskommuner ochprimärkommuner. De förutvarande ungdomsvårdsskolorna ersattes avde hem som avses i 12 §.När det gäller frågan om enskilda hem för vård eller boendeanges i 69 § socialtjänstlagen att en enskild person ellersammanslutning, som vill inrätta ett hem för vård eller boende,skall söka tillstånd hos . Ett sådant hem stårunder löpande tillsyn av socialnämnden i den kommun där hemmetär beläget. Därutöver har enligt 68 § sammaallmänna tillsyn som för de hem för vård eller boende som harlandstingskommunal eller huvudman. Ytterligarebestämmelser meddelas i 29--34 §§ socialtjänstförordningen.Med stöd av 34 § får meddela närmareföreskrifter om hem för vård eller boende som drivs av enskilda.Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd rörande sådanahem finns i författningssamling, SOSFS (S)1982:56.I regeringens proposition om (prop. 1979/80:1,del A) framhöll föredraganden att de enskilda institutionernaäven skall kunna vara ett komplement till offentligainstitutionsresurser. Det poängterades att institutioner, somskall tillgodose vårdbehov, som faller inom socialtjänstensansvarsområde, inte bör få inrättas utan offentlig kontroll (s.352).Enskilt drivna ungdomshem enligt 12 § LVU förekommer inte.Utan uttryckligt lagstöd torde det heller inte vara möjligt attöverlåta till ett enskilt rättssubjekt att fungera som ettsärskilt ungdomshem. Från har inhämtats attstyrelsen också har intagit den ståndpunkten att ett hem förvård eller boende, som drivs av en enskild person ellersammanslutning, inte skall kunna vara ett särskilt ungdomshem.Detta skulle, enligt uppgift från , vara klartolämpligt med hänsyn till den myndighetsutövning som bedrivs vidde särskilda ungdomshemmen.UtredningarI 1990:4, Vård utom hemmet redovisas den delav som rör barn och ungdomar, som omhändertagitsav samhället. föreslår en rad olika åtgärder föratt komma till rätta med problemen vid de särskildaungdomshemmen (s. 19 f.). Enligt styrelsen bör följande åtgärdervidtas:--utveckla regional samverkan--samordna intagningen på regional basis--underlätta flexibel vård genom att i LVU införa regler omvård utanför § 12-hemmet enligt mönster från den gamla VUSK(Vård utom skola)--tydliggöra behandlingsansvaret genom att ge § 12-hemmen egetbeslutsansvar på samma sätt som LVM-hemmen. En politisktansvarig styrelse för hemmet skall ta ansvar för att besluten ärvårdpolitiskt förankrade och att de görs i samråd med ansvarigsocialnämnd--uppmuntra "skräddarsydda" lösningar av vårdproblem hosungdomar där t.ex. behandling i grupp inte passar. § 12-hemmetsföreståndare bör få långtgående befogenheter att finna sådanalösningar inom ramen för en modern --som komplement till traditionell § 12-hemsvård behöver detockså skapas kvalitativt goda verksamheter i form av exempelvissmå behandlingshem. Sådana hem som drivs inom börinte enbart rymma social kompetens utan också innefatta tillgångtill psykiatrisk kompetens. Dessutom behöver den befintliga §12-hemsvården förstärkas i dessa avseenden så att hemmen blirbättre rustade för att ta emot och behandla den klientgrupp somnu inte får vård på grund av att de anses "för svåra".En viktig roll för styrelsen är att bearbeta och verka för atthuvudmännen utvecklar framför allt de institutioner som skall taemot de mest vårdkrävande ungdomarna, sägs det vidare. Styrelsenhar för avsikt att kartlägga målgruppen för att på så sätt fåett bättre underlag för överväganden om åtgärder. Detta ärsärskilt viktigt när det gäller ungdomar med speciellproblematik, framhålls det i rapporten. Vidare avsersocialstyrelsen att medverka till att utbildningsmöjligheternaför personal vid dessa institutioner blir bättre. Slutligenavser styrelsen att ta initiativ till de författningsändringarsom behövs för att verksamheten vid socialtjänstensinstitutioner skall kunna bedrivas ändamålsenligt (s. 20).I en rapport framlades dels resultatet avden behovsinventering som genomförts avsocialstyrelsen, dels övriga bakgrundsfaktorer, som bedömtsrelevanta för en första bedömning av resursbehoven. I rapportengörs vidare vissa preliminära bedömningar av möjliga lösningaroch deras ekonomiska konsekvenser. Rapporten har utarbetats avsocialstyrelsen i samråd med företrädare för Landstingsförbundetoch . och de bådaförbunden är överens om att fortsätta arbetetmed en fördjupad analys av situationen.Av rapporten framgår bl.a. följande.Alla rapporter och undersökningar, inklusive socialstyrelsensefterfrågeundersökningar, visar entydigt att platsantalet vid §12-hemmen är otillräckligt. Det är dock inte enbart en fråga omkvantitativa brister. Det är dessutom tydligt att hemmen bristeri förmåga att tillgodose alla de skiftande vård- ochbehandlingsbehov som klienterna har. Även i fråga om förmåganatt tillgodose tillsynsbehovet finns stora brister, vilket inteminst den s k värstingdebatten visat. Förutom ett rentplatstillskott krävs därför en översyn av differentiering ochregelsystem.-- -- --När det gäller den kvalitetsmässiga delen av utbyggnadsbehovetger framför allt efterfrågeundersökningen underlag förbedömningen att akutresurserna bör byggas ut samt att de slutnaavdelningarna bör bli flera och ges en sådan utformning att ävende mest svårbehandlade ungdomarna kan få adekvat vård ochbehandling. De slutna avdelningarna bör också förstärkas när detgäller behandlingsinnehållet för att motverka s k utstraffningoch överströmning till kriminalvården.Socialstyrelsen bedömer att det med stor sannolikhet finns ettbehov av 150--200 nya platser vid de särskilda ungdomshemmenutöver redan planerad utbyggnad. Vidare anför styrelsen bl.a.följande.För att säkerställa att regional planering och samverkankommer till stånd omkring den tunga missbrukar- ochungdomsvården bör övervägas att socialtjänstlagen § 23 ochsocialtjänstförordningen § 7 ändras på ett sådant sätt attkommuner och landsting blir skyldiga att genomföralänsövergripande planering av vårdresurser för sådana vårdbehovsom är svåra att tillgodose med länet som planeringsbas.Vidare anförs beträffande huvudmannaskapet förlänsövergripande vårdresurser att det torde krävas att någonform av enhetligt huvudmannaskap för varje region eller för helalandet utvecklas. Frågan kommer att bli föremål för närmarestudium i det fortsatta arbetet. Resursansvar ochintagningsansvar måste ligga på samma organ och på hög nivå.Endast genom att lägga intagningsbesluten centralt hoshuvudmannen kan denne nås av signaler om ändrade resursbehov iså god tid att nödvändiga åtgärder kan vidtas när det behövs.Den tillsatta har bl.a. överlämnat promemorian Ungdomar och brott tilljustitieministern. I promemorian tar kommissionen upp frågor,som rör samhällets behandling av de mest brottsbelastadeungdomarna. föreslår att det inrättas etteller flera särskilda ungdomshem med staten som huvudman. Hemmetbör ha hela landet som upptagningsområde och vara utformat såatt det är svårt att rymma därifrån. Det skall vara heltuteslutet att någon intagen på grund av sitt eget uppträdandesläpps ut därifrån eller inte tas emot där.