bet · GE01SfU5 · 1990-11-07 00:00:00 — Mycket talar också för att antalet avförsäkringen ersatta behandlingar som inte är odontologisktnödvändiga successivt ökar, inkl. vissa typer av implantat,liksom behandlingar där estetisk indikation är huvudskäl. -- Denredovisade utvecklingen visar på behovet av en reformering avtandvårdsförsäkringen och tillhörande taxesystem så att dettaområde bättre svarar mot både tandvårdslagens mål och krav ochden framtida förväntade tandhälsosituationen. En sådanförändring skapar inte bara förutsättningar för att grupper somi dag har en otillfredsställande tandvård kan få erforderligvård, utan är också motiverad från samhällsekonomisk synpunktoch bör kunna leda till lägre offentligatandvårdsutgifter.Riktlinjerna för utformningen av förslaget till en reformeradtandvårdstaxa borde enligt en till regeringens beslut fogad PMvara dels att alla försäkrade skall stimuleras till regelbundnavårdbesök för s.k. bastandvård, dels att för all övrig tandvårdgällande taxekonstruktion i princip bör bibehållas, dels atttandvård och tandvårdsmaterial som inte bedöms varaodontologiskt nödvändig för att nå ett funktionellt ochutseendemässigt godtagbart resultat i fortsättningen inte skallomfattas av tandvårdsförsäkringens ersättningsregler och delsatt förändringarna av tandvårdsförsäkringen och tillhörandetaxesystem skall rymmas inom ramen för nuvarandeförsäkringsutgifter.Den s.k. bastandvården avsågs omfatta undersökning, röntgenoch förebyggande åtgärder till en fast och schabloniseradförsäkringsersättning för vårdgivaren oberoende av om delar avåtgärdspaketet utförs av annan personalkategori än tandläkareoch till en fast avgift för patienten motsvarande kostnaden förett läkarbesök inom öppen offentlig vård. Åtgärdspaketet skallerbjudas alla försäkrade med viss regelbundenhet.I fråga om taxekonstruktionen borde verket göra en bedömningav behovet av förändringar, förenklingar och förbättringar.Av inskränkningen av ersättningsberättigad tandvård ochtandvårdsmaterial följde t.ex. att sådana behandlingar därestetisk indikation är huvudskäl inte skall omfattas avtandvårdsförsäkringen, vilket tydligare borde framgå av bådetaxan och verkets anvisningar till denna.Eftersom föreslagna ändringar skulle rymmas inom ramen förnuvarande försäkringsutgifter för tandvården borde sådanaändringar som beräknas leda till en utgiftsökning uppvägas av enmotsvarande utgiftsminskning på annat område inomtandvårdstaxan. Som exempel på en sådan åtgärd angavs införandeav en mindre självrisk för varje reparativ eller rehabiliterandebehandling innan försäkringsersättning lämnas. Etthögkostnadsskydd av i princip nuvarande karaktär borde finnaskvar i det ändrade ersättningssystemet.Mot bakgrund av de givna riktlinjerna angerriksförsäkringsverket i sin rapport bl.a. följande.Bastandvård kan erbjudas de försäkrade i form av ettåtgärdspaket till en fast kostnad. Paketet bör innehållaundersökning inkl. diagnos och terapiförslag, erforderligaröntgen, ifyllande av undersökningsformulär samt förebyggandeåtgärder motsvarande ungefär 10--15 minuters behandling förtandpolering eller annan enkel förebyggande åtgärd. Helttandlösa patienter med helprotes bör erbjudas ett särskiltbaspaket med reducerad försäkringsersättning. Patientens kostnadför baspaketet förutsätts motsvara kostnaden för ett läkarbesökinom offentlig vård. Det genomsnittliga intervallet förbaspaketet kan antas bli . Tilläggspaket medytterligare profylax för motsvarande patientavgift erbjudspatienter med särskilt hög frekvens tandsjukdomar.Tandvårdsförsäkringens merkostnad för bastandvård enligtförslaget exkl. tilläggspaket beräknas av verket vara istorleksordningen 500--700 milj. kr. -- Att uppvägadenna merkostnad genom minskade kostnader i andra delar avförsäkringen medför enligt verket en risk att patienter medstort behandlingsbehov får ett sämre försäkringsskydd och därmedökade tandvårdskostnader. Som alternativ framför verket därförett etappvis genomförande av bastandvården, med en första etappomfattande de åldersgrupper som lämnat den regelbundnabarn- och ungdomstandvården. De skulle därmed stimuleras tillfortsatt regelbunden tandvård med minskade framtida kostnaderför tandvårdsförsäkringen som resultat. Merkostnaden förbastandvård för försäkrade i åldern 20--, som beräknas till90--110 milj. kr. , torde enligt verket kunna finansierasgenom några begränsade förändringar i ersättningssystemet.Översynen av tandvårdstaxan har i övrigt lett till förslag ifråga om högkostnadsskyddet, avgiftsfri tandvård, s.k. estetisktandvård, förhandsprövningsinstitutet, behandlingsperiodenslängd och avlägsnande av visdomständer. I fråga om s.k. estetisktandvård föreslår verket i enlighet med sina direktiv för attbättre kunna avgränsa den vård som ersätts enligt bestämmelsernai tandvårdstaxan att i taxan anges att endast sådan vård somgörs för att få ett odontologiskt funktionellt ochutseendemässigt godtagbart resultat skall ersättas avförsäkringen, att vissa behandlingar skall ersättas avförsäkringen endast under speciella indikationer samtbeträffande implantationsprotetiken vissa begränsningar avpartiella implantat. -- Förslagen såvitt avserhögkostnadsskyddet och avgiftsfri tandvård redovisas närmare isärskilda avsnitt nedan.De möjligheter till besparingar som nämns i verkets rapportavser dels införande av en fast ersättning för protetik, delsinförande av flera ersättningsnivåer inom högkostnadsskyddeteller enbart en höjning av nuvarande högkostnadsgräns, dels ensänkning av eller borttagande av ersättningen för kostnader förtandtekniskt material, dels en reducering av ersättningen förkonserverande behandling.Riksförsäkringsverkets rapport bereds inomregeringskansliet. Enligt utskottets uppfattning bör dennaberedning avvaktas, och utskottet avstyrker därmed bifall tillmotionerna 1989/90:Sf263 yrkande 2 och 1989/90:Sf324.HögkostnadsskyddetEnligt gällande ersättningsregler inom tandvårdsförsäkringensvarar försäkringen för av kostnaden för tandvården inkl.tandtekniskt material. I syfte att begränsa patientens kostnaderför mer omfattande tandvårdsbehov svarar försäkringen för 75%av kostnaderna när dessa överstiger3000 kr. Återstoden betalas av den försäkrade genompatientavgift. I vissa speciella fall betalar försäkringen helakostnaden för tandvården.I ovan nämnda rapport föreslås i avsiktatt minska de vårdstyrande effekterna av dessa ersättningsregleratt flera ersättningsnivåer införs. Som exempel anger verketnivåerna vid en behandlingskostnad ,vid en behandlingskostnad mellan 2000 och 7000 kr.och vid en behandlingskostnad överstigande 7000 kr.Detta förslag skulle enligt verket innebära oförändradekostnader för försäkringen och minskade tandvårdskostnader förflertalet patienter.Lars m.fl. påpekar i motion 1989/90:Sf366 (yrkande 2)att vissa kroniska sjukdomstillstånd påverkar den sjukestandstatus på ett negativt sätt och att samma problem finnsbland vissa andra grupper, t.ex. personer med svåra krampereller med dåliga eller obefintliga fingerfunktioner som i olikasituationer tvingas använda sina tänder som "tekniskahjälpmedel". Det är enligt motionärerna logiskt att man vidsådana sjukdomar och skador där tänderna far illa även betraktartandvården som en del av sjukvården och inordnar tandvården idessa fall under sjukvårdens högkostnadsskydd. Motionärernabegär därför att regeringen skall lägga fram förslag härom.Det s.k. högkostnadsskyddet inom sjukvården är avsett attskydda de försäkrade som till följd av sjukdom eller handikappofta behöver utnyttja den öppna sjukvården och köpa läkemedel.Det innebär i princip att en person blir befriad frånytterligare kostnader för vårdbesök och läkemedel när han harbetalat avgift för sammanlagt 15 läkarvårdsbesök eller inköp avprisnedsatta läkemedel. Befrielsen gäller under en12-månadersperiod räknat från första vårdbesöket eller inköpet.-- I proposition 1990/91:51 om vissa ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen m.m. föreslås till följd av den träffadeöverenskommelsen mellan staten och sjukvårdshuvudmännen attreglerna om det särskilda skyddet mot höga sjukvårds- ochläkemedelskostnader ändras så att kostnadsbefrielse uppnås närde sammanlagda utgifterna för vård och behandling samt läkemedeluppgår till . eller mer, om inte sjukvårdshuvudmannenbestämmer ett lägre belopp. -- Det samlade förmånssystemet förförsäkrade med betydande kostnader för sjukdom och handikapp ärnu föremål för utredning av en särskild kommitté (S 1990:04,dir. Kommittén skall lämna förslag till deförändringar i förmånssystemet inom socialförsäkringen som ärpåkallade för att uppnå bättre rättvisa mellan olika grupper avförsäkrade som har betydande kostnader för läkemedel,förbrukningsartiklar, vård och annan behandling samt resor tillföljd av sjukdom eller handikapp.Med hänsyn till den utredning om det samlade förmånssystemetoch det däri ingående högkostnadsskyddet som således pågåravstyrker utskottet bifall till motion 1989/90:Sf366 yrkande2.Avgiftsfri tandvårdTandvårdsförsäkringen betalar hela kostnaden för sådanbehandling som anges i 9 § tandvårdstaxan. Enligt paragrafensförsta stycke gäller detta1. behandling som görs till följd av medfödd missbildning ikäkområdet eller ansiktet, såvida inte missbildningen är avendast ringa omfattning,2. behandling av defekt som orsakats av sjukdom i käkområdeteller ansiktet,3. behandling som görs om på grund av avvikande reaktion motdentala material,4. behandling av tandskada på epileptiker som uppkommit videpileptiskt anfall eller5. behandling som görs till följd av muntorrhet på grund avstrålbehandling.Alla typer av odontologisk behandling ersätts. Kravet är dockatt behandlingsbehovet skall ha ett direkt samband med denmedfödda missbildningen, förvärvade defekten etc.Frågan om tandvårdskostnaden för patienter med Sjögrenssyndrom tas upp i motion 1989/90:Sf294 av ochBirthe Sörestedt. Motionärerna framhåller att den muntorrhet somsådana patienter drabbas av leder till att tänderna angripssvårt av karies och att de därför måste ha kontinuerlig tandvårdoch kvalificerad hjälp med munhygienen och att de även harsärskilda problem med att använda tandprotes och i stället måstefå implantat. Patienterna åsamkas följaktligen stora kostnader,och det är enligt motionärerna rimligt att de erhållerkostnadsfri tandvård i likhet med dem som har motsvarandeproblem på grund av strålbehandling. Motionärerna begär därförett tillkännagivande om att även patienter med syndromskall få kostnadsfri tandvård.Utskottet lämnade i sitt betänkande 1989/90:SfU1 en ingåenderedogörelse för syndrom och bakgrunden till nuvarandebestämmelser. Utskottet var vid sin behandling av frågan inteberett att tillstyrka att 9§ tandvårdstaxan utvidgades tillatt omfatta även patienter med syndrom.I ovan nämnda rapport föreslås atträtten till kostnadsfri tandvård utvidgas till att gälla ävenpatienter som är muntorra på grund av syndrom.Rapporten bereds inom , ochutskottet anser att resultatet av denna beredning bör avvaktas.Utskottet avstyrker sålunda bifall till motion 1989/90:Sf294.I motion 1989/90:Sf227 anför och attde flesta som saknar egna tänder är pensionärer och att, förpensionärer med ingen eller mycket låg ATP, utgifterna för entandprotes är betungande. Motionärerna begär därför en utredningom behovet av kostnadsfria tandproteser.Utskottet har tidigare behandlat frågan om kostnadsfriatandproteser (se /89:SfU7). Utskottet anförde därvidatt kostnaderna för tandproteser skall regleras inom ramen förtandvårdsförsäkringen och inte såsom fallet är beträffandeövriga proteser genom sjukvårdsersättning. Utskottet kunde avkostnadsskäl inte medverka till en ändring av tandvårdstaxan isyfte att tillgodose den föreliggande motionen om kostnadsfriatandproteser. Dessutom bedömde utskottet att en sådan ändringskulle kunna medföra stora gränsdragningsproblem beträffandesåväl vilka slag av proteser som vilka grupper av försäkrade somskulle omfattas av ändringen.Utskottet, som vill erinra om att riksförsäkringsverketsrapport innehåller en principmodell för tandvårdsersättning förfast och avtagbar protetik, vidhåller den angivna uppfattningenoch avstyrker bifall till motion 1989/90:Sf227.AmalgamsaneringEnligt 9§ första stycket p. 3 tandvårdstaxan betalarförsäkringskassan hela arvodet och kostnaden för tandteknisktmaterial för behandling som görs om på grund av avvikandereaktion för dentala material. Tandläkarens behandlingsförslagskall godkännas av innan behandlingen görs om.I allmänna råd (1989:8)Tandvårdsförsäkringen anges att avvikande reaktion mot dentalamaterial kan yttra sig i form av allergi, lichenförändringareller kvicksilverförgiftning. Vad gäller kvicksilverförgiftninghänvisas till att i allmänna råd [SOSFS (M)1988:9] om utredning av patienter med symtom som antagits beropå kvicksilverexponering från amalgam samt om användning avamalgam anges att personer med symtom som antas bero påkvicksilverförgiftning från amalgam bör genom läkares försorggenomgå sådan medicinsk utredning som besvären kan motivera.Vidare anges att diagnosen bör grundas på positiva kriteriersåsom karaktäristiska besvär, känd exponering och förhöjdkvicksilverkoncentration i blod/urin. I sådana fallrekommenderar att patienten får avgiftsfritandvård vid utbyte av amalgamfyllningarna mot annat material.Socialstyrelsen rekommenderar följande utredning:genomgång av tidigare och aktuell kvicksilverexponeringnotering av förekomst av munslemhinneförändringarregistrering av antalet amalgamfyllningarregistrering av eventuell förekomst av tremor, symtom somasteni, oro etc.analys av kvicksilver i helblod på alla patienter med besvärsom är förenliga med kvicksilverförgiftning samt vid stark oroom detta; urinanalyser kan göras.Beträffande kvicksilverkoncentrationer anges att sådan ihelblod (B-Hg) under 50 nmol/l anses normalt och talar starktemot en symtomgivande kvicksilverexponering. Om den överstiger50 nmol/l rekommenderas nytt blodprov samt även urinprov förkvicksilveranalys. Vid kvicksilverkoncentrationer över 50 nmol/leller över 75 nmol/l i urin (U-Hg) i kontrollprov, bör kontakttas med yrkesmedicinsk klinik för vidare utredning.Kliniska erfarenheter har enligt visat attvissa av rekommendationerna i styrelsens allmänna råd behöveraktualiseras och ses över. Den av styrelsen bildadetungmetallgruppen för hälso-, sjuk- och tandvården skallmedverka i detta arbete. Gruppen skall i övrigt bl.a. behandlafrågan om hur utvecklingen av nya tandersättningsmaterial kanstimuleras, kostnadsaspekter kring amalgamutbyte och hurtandvårdspersonal skall kunna påverkas att i mindre utsträckninganvända amalgam m.m.Vid sidan av den avgiftsfria tandvården finns fr.o.m. den 1juli 1989 utökade möjligheter för patienter att få ersättningvid utbyte av amalgamfyllningar. I de fall man inte har kunnatkonstatera samband mellan sjukdomsbesvär och amalgam kanpatienten få amalgamsaneringen ersatt som vid annantandvårdsbehandling med 40 resp. fråntandvårdsförsäkringen. Ersättning enligt 6 och 7 §§tandvårdstaxan utges under förutsättning att följande krav äruppfyllda: 1. För uteslutande av att det finns någonodontologisk förklaring till patientens besvär skall besvärenutredas av specialisttandläkare. Patienten skall vara utreddav en läkare som har viss specialistkompetens. Läkarenförutsätts därvid ha gjort en helhetsbedömning av patientenssituation för att utesluta medicinska orsaker till patientensbesvär. Läkaren skall ange om amalgamutbyte är tillrådligt medhänsyn till patientens allmänna hälsotillstånd och patientenspsykosociala situation. Utbyte av amalgamfyllningar skallförhandsprövas hos innan behandling påbörjas.Syftet med förhandsprövning är i dessa fall bl.a. att skyddapatienten mot onödiga kostnader. Vidare ger en registreringgenom förhandsprövning möjlighet till systematisk uppföljning avdessa fall.Möjligheterna att byta ut amalgamfyllningar kostnadsfritteller annars med ersättning från tandvårdsförsäkringen behandlasi flera motioner.Sigge Godin m.fl. betonar i motion 1989/90:Sf258 (yrkande 4)att patienter som har problem med amalgamfyllningar måste mötasmed respekt och deras uppgifter måste tas på allvar.Motionärerna anser det vara rimligt att patienter som inte fårbyta ut sina amalgamfyllningar kostnadsfritt därför attutredning inte kunnat fastställa samband mellan deras avvikandereaktion och amalgamfyllningar åtminstone omfattas avhuvudregeln om ersättning inom tandvårdsförsäkringen.Motionärerna begär därför ett tillkännagivande om att personermed ett ej verifierat samband mellan amalgam och därav möjligenorsakade sjukdomssymtom skall omfattas av tandvårdsförsäkringenshuvudregel. anser i motion 1989/90:Sf305 att deregler som gäller för utbyte av amalgamfyllningar är sällsyntbyråkratiska och inte heller resulterar i lika behandling avalla patienter över hela landet. Motionären framhåller attpatienternas oro bör mötas med respekt och att de bör hamöjlighet att för en rimlig kostnad få byta ut sinaamalgamfyllningar. Hon begär därför ett förslag till ändring avtandvårdstaxan så att patienterna utan krångliga regler omfattasav den vanliga taxan.Karin m.fl. anför i motion 1989/90:Sf263 (yrkande3) att allergier och andra lättare eller svårare symtom förvissa tandfyllningsmaterial, främst amalgam men även kompositer,måste ägnas särskild uppmärksamhet i en kommandetandvårdsförsäkring samt att all omsorg skall läggas ned för attfinna godtagbara lösningar på saneringsarbetet och acceptablaekonomiska kostnader för den patient som har besvär av sitttandlagningsmaterial. Motionärerna begär ett tillkännagivande omden nya tandvårdsförsäkringens regler för ersättning vid utbyteav tandlagningsmaterial på grund av överkänslighet. och anser i motion 1989/90:Sf369 att ettstort antal patienter vägras rätten till ersättning trots attderas sammanlagda symtom visar på kvicksilverförgiftning. Enligtmotionärerna bör symtomen tillmätas större betydelse vidfastställande av diagnos, och de begär (yrkande 1) etttillkännagivande härom. Vidare anser motionärerna atttillämpningen av ersättningsreglerna varierar från enförsäkringskassa till en annan, och de begär (yrkande 2) att denhandläggande personalen på kassorna bör få bättre information.Lars m.fl. anför i motion 1989/90:Sf231 att enligt engenomförd enkät närmare 370000 människor anser sig varakvicksilverpåverkade genom sina amalgamfyllningar och att100000 av dem påbörjat eller slutfört amalgamsanering, men attfå av dem fått sin sanering bekostad genomtandvårdsförsäkringen. Motionärerna anser att tillämpningen avtandvårdstaxans s.k. omgörningsparagraf måste göras mer generösså att de människor som genom läkare rekommenderas att byta utsina amalgamfyllningar får full kostnadsersättning samt att desom visat sig lida av dental kvicksilverförgiftning måsteerhålla ekonomiskt stöd av samhället. Motionärerna anser vidareatt den s.k. bevisregeln som tillämpas inomarbetsskadeförsäkringen bör tillämpas även vid amalgamsaneringså att samband mellan amalgam och sjuklig påverkan skall ansesföreligga om inte betydligt starkare skäl talar emot det. Debegär (yrkande 1) förslag om att människor som av läkarekonstaterats ha blivit sjuka av tandamalgam skall fåtandsanering utförd med kostnadstäckning viatandvårdsförsäkringen och (yrkande 2) att ges iuppdrag att utfärda föreskrifter om att samband mellan amalgamoch sjuklig påverkan skall anses föreligga om inte betydligtstarkare skäl talar emot det.Anita och hänvisar i motion1989/90:Sf222 också till bevisregeln inomarbetsskadeförsäkringen och begär (yrkande 1) att en motsvaranderegel skall gälla vid amalgamsanering. De begär vidare (yrkande3) att ges i uppdrag att via tandvårdstaxanförenkla möjligheten att byta ut amalgamfyllningar vid misstänktkvicksilverförgiftning samt (yrkande 2) ett tillkännagivande omatt besök hos hänvisningstandläkare inkl. undersökningar börhanteras på samma sätt som hos vanlig läkare.Liksom vid sin behandling av dessa frågor vid förra åretsriksmöte (se 1989/90:SfU1) vill utskottet framhålla att det viden ifrågasatt kvicksilverförgiftning är viktigt med hänsyn tillpatientens bästa att en grundlig medicinsk och odontologiskutredning görs. Utskottet anser därför att socialstyrelsensrekommendationer i detta avseende bör följas. Beträffandemotionsförslagen om att arbetsskadeförsäkringslagens bevisregelskall tillämpas vid prövningen av om amalgamutbyte helt skallbekostas av tandvårdsförsäkringen vill utskottet anföraföljande. En förutsättning för att samband enligt dennabevisregel skall anses föreligga är till en början att denskadade kan konstateras ha varit utsatt för en skadlig faktorsom sannolikt har kunnat orsaka sjukdomsbesvär av den typ denskadade drabbats av. I allmänhet måste man därför kunnadiagnostisera sjukdomsbesvären. Först sedan dessa förhållandenär klarlagda kan bevisregeln tillämpas och sålunda samband ansesföreligga mellan en skadlig inverkan och de sjukdomsbesvärvederbörande drabbats av. Utskottet ser ingen principiellskillnad mellan denna bevisregel och den som tillämpas inomtandvårdsförsäkringen. Kan man konstatera att någon drabbats avkvicksilverförgiftning kommer även ett eventuellt amalgamutbyteatt helt bekostas av tandvårdsförsäkringen. Såväl vad gällerbedömningen av "den skadliga faktorn" som självadiagnostiseringen är naturligtvis den fortsatta forskningen omkvicksilver och amalgam av betydelse, och utskottet förutsätteratt löpande anpassar sina rekommendationertill nya kunskaper och erfarenheter på området. -- Utskottetvill även erinra om den av bildadetungmetallgruppens arbete med översyn av socialstyrelsensrekommendationer m.m.Med det anförda anser utskottet att någon ändring av reglernaom avgiftsfritt utbyte av amalgamfyllningar inte bör göras förnärvarande och avstyrker bifall till motionerna 1989/90:Sf222yrkandena 1 och 3, 1989/90:Sf231 och 1989/90:Sf369 yrkande1.Utskottet anser med det anförda inte heller atttillämpligheten av tandvårdstaxans vanliga ersättningsregler medavseende på utbyte av amalgamfyllningar börändras och avstyrker bifall till motionerna 1989/90:Sf258yrkande 4, 1989/90:Sf263 yrkande 3 och 1989/90:Sf305. Utskottetvill emellertid erinra om att frågan om förändringar,förenklingar och förbättringar i tandvårdstaxans konstruktioningår i den ovan nämnda rapport från somför närvarande bereds inom regeringskansliet.I fråga om information till försäkringskassornas personalvill utskottet framhålla att har ansvarför att verka för att socialförsäkringssystemet tillämpaslikformigt och rättvist och för den centrala informations- ochutbildningsverksamheten på området. Utskottet, som utgår frånatt verket följer försäkringskassornas tillämpning av bl.a.reglerna om ersättning från tandvårdsförsäkringen, anser därföratt motion 1989/90:Sf369 yrkande 2 inte behöver föranleda någonriksdagens åtgärd.Funktionen hänvisningstandläkare finns inte fastslagen inågon central författning. S.k. hänvisningstandläkare utbildadesav i enlighet med ett regeringsuppdrag från juli1984. Dessa tandläkares uppgift skulle vara att informera omtandersättningsmaterialens användningsområde samt riskerna förolika former av biverkningar och tekniska komplikationer.Utbildningen genomfördes med minst enhänvisningstandläkare per huvudmannaområde, och socialstyrelsenförsökte senare följa upp denna utbildning med information ochytterligare konferenser. I samband med att gavut sina ovan nämnda allmänna råd förklarade styrelsenatt den fortsättningsvis inte avsåg att genomföra någraspeciella informations- och utbildningsinsatser gentemothänvisningstandläkare utan utgick från att varje huvudman självordnade omhändertagandet av aktuell patientgrupp inom sjukvårdenpå det sätt som lokalt ansågs mest lämpligt, varvid givetvisborde eftersträvas ett enkelt och rationellt samarbete mellansjukvården och tandvården. -- Frågan om att fortsättaverksamheten med s.k. hänvisningstandläkare avgörs såledesav varje huvudman själv.