bet · GE01SoU4 · 1990-10-25 00:00:00 — Motionären anför vidare attsocialstyrelsen bör få i uppdrag att informera läkare om attförskrivningen av bensodiazepiner bör ske i exakta mängder ochinte i stora förpackningar och att så svaga tabletter sommöjligt skrivs ut, likaså att förskrivningen av nämnda preparatinte skall ske till människor med missbruksproblem utan kontaktskall tas med eventuell behandlare inom missbruksvården.Även motion 1989/90:So517 av m.fl. (fp)har ett yrkande om behovet av utbildning och information omläkemedelsberoende till olika grupper (yrkande 3).Det finns också motionsyrkanden som särskilt behandlar vårdoch behandling av läkemedelsberoende och läkemedelsmissbrukare.Här kan nämnas motionerna So535 (c) yrkande 5 och So517(fp) yrkande 6. I båda motionerna framhålls att det behövsbetydligt flera vårdplatser för sådan behandling. I motion So517(fp) anförs att det på varje sjukhus bör finnas någon medspeciell kompetens inom området läkemedelsberoende. I motionSo535 (c) hänvisas också till erfarenheter och kunskaper somklientorganisationen för hjälp åtläkemedelsberoende (RFHL) besitter.Motion So517 (fp) innehåller även yrkanden om attförskrivningsdata måste återföras till läkarna (yrkande 4)och om införande av ett husläkarsystem (yrkande 5).Motionärerna anser det särskilt angeläget för patienter medläkemedelsberoende att ha en egen läkare som kan lägga upp enbehandlingsplan för avtrappningen av medicineringen och somfinns tillgänglig när abstinenssymtom uppträder.I motion So24 (fp) hemställs att hos regeringenskall begära att den översyn av sekretesslagen som riksdagenefterfrågat presenteras för (yrkande 6).Motion So535 (c) tar också upp frågor som berörsekretesslagen. Motionen mynnar dock ut i en begäran om etttillkännagivande om förändringar i tillsynslagen (yrkande3).I motion 1989/90:So446 av m.fl. (s)hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts om åtgärder för att förhindranarkotikamissbruk genom skärpt kontroll vid receptutskrivning avnarkotiska preparat. Motionärerna vill åstadkomma ett bättresamarbete mellan öppenvården och apoteken och föreslår ettåterrapporteringssystem mellan expedierande apotek ochförskrivande läkare. Detta skulle kunna kombineras med encentral registrering av recept sorterade efter förskrivandeläkare.I motion 1989/90:So511 av Per () hemställs attriksdagen hos regeringen begär åtgärder för att man genomskärpta legitimationskrav på apotek i samband med uthämtning avreceptbelagda läkemedel skall kunna förhindra ett ökatläkemedelsmissbruk.Utredningar m.m.Frågor om läkemedelsberoende och läkemedelsmissbruk harbehandlats av läkemedelsutredning. I sittbetänkande (SOU 1987:20) Läkemedel och hälsa konstaterarutredningen att betydande informationsinsatser krävs för att ökade förskrivande läkarnas kunskaper om främst bensodiazepinernasegenskaper och verkningar. En svårighet som påtalas avutredningen är att attityden till dessa läkemedel inte alltid ärdensamma hos olika forskare och kliniker. Lokala skillnader iattityden till läkemedlen har ansetts vara en del avförklaringen till att förskrivningmönstren varierar i olikadelar av landet. Informationen till patienterna anses också börautvecklas. Psykofarmakainformation bör, anserläkemedelsutredningen, ges av flera olika organ, bl.a.socialstyrelsen, Apoteksbolaget och sjukvårdshuvudmännen.Utredningen föreslår att skall få till uppgiftatt arrangera årliga symposier rörande frågor som bruk ochmissbruk, beroende och abstinens, planerade åtgärder,forskningsläget m.m. Speciella informationsinsatser riktade tillgruppen privatpraktiserande läkare föreslås. Utredningen anservidare att forskningen kring beroendeframkallande läkemedelmåste intensifieras. Utredningen framhåller också att enfunktion motsvarande den läkemedelstillsyn som de tidigarelänsläkarna utförde behövs.När det gäller överförskrivning och över- men ävenunderkonsumtion av läkemedel anser utredningen att en del avdessa problem kan motverkas -- om än inte helt undanröjas --genom att information om läkemedel som tidigare förskrivits görslättare tillgänglig för patienten, läkaren och apotekspersonalensom lämnar ut läkemedlet. Även , Apoteksbolagetoch sjukvårdshuvudmännen anses ha visst behov av information omförskrivning av läkemedel på individnivå. Det framhålls dock attett informationssystem endast kan omfatta registrering avförskrivningar och expediering av läkemedel medan det givetvisinte är möjligt att registrera patienters faktiska förbrukningav läkemedel. Utredningen har vidare ansett att det behövsåtgärder för att utveckla kunskapsunderlaget när det gällerläkemedelsanvändningen. Utredningen föreslår att regeringenskall utreda de närmare tekniska förutsättningarna för ettsystem med en patientbok eller ett patientkort för allamedborgare.Läkemedelsutredningens förslag har remissbehandlats. Förslagetbereds fortfarande i regeringskansliet.Socialstyrelsen har utarbetat allmänna råd omberoendeframkallande psykofarmaka (1990:7). I ett förord till de allmänna råden,som tar upp behandling och åtgärder för att förebygga beroendeoch missbruk, anförs att råden i första hand riktar sig tillpersonal inom primärvården och allmänpsykiatrin, men även tillpersonal inom andra verksamhetsområden inom hälso- ochsjukvården. De organ inom landstingen som arbetar medförebygande åtgärder anses också böra ta del av dem. Rådenriktar sig även till läkemedelskommittéer som har ansvar för attsprida kunskap på området, liksom till som kan hanytta av råden i sitt samarbete med hälso- och sjukvården.I de allmänna råden redovisas bl.a. vissa rekommendationer förförskrivning av psykofarmaka som antagits i samband med attsocialstyrelsen anordnat s.k. workshops ompsykofarmakabehandling. Där redovisas också vissläkemedelsstatistik. Under särskilda avsnitt avhandlas frågorsom beroende och missbruk, definition av beroende,bakgrundsfaktorer till beroende och missbruk, diagnos ochbehandling av läkemedelsberoende, åtgärder vid misstanke omläkemedelsmissbruk, handlingsprogram för förebyggande åtgärder,forskning m.m. Ett särskilt avsnitt behandlar frågan omsekretess och dess inverkan på hälso- och sjukvårdens ochsocialtjänstens möjligheter till samverkan. Råden innehållerockså en redogörelse för gällande receptförskrivningsregler närdet gäller narkotikarecept. I en särskild bilaga redovisaserfarenheterna från ett behandlingsprojekt vid psykiatriskakliniken vid i för patienter medberoende av lugnande medel och sömnmedel (det s.k.TUB-projektet). De allmänna råden behandlar en stor del av defrågor som tas upp i motionerna.Socialstyrelsen kommer bl.a. med anledning av de nya allmännaråden att anordna två konferenser kringläkemedelsberoende och läkemedelsmissbruk.Tidigare utskottsbehandlingFrågor om läkemedelsberoende och läkemedelsmissbruk harbehandlats av utskottet även i tidigare sammanhang. Ibetänkandet SoU 1986/87:16 behandlades förskrivningen avolika beroendeframkallande läkemedel. Utskottet framhöll att ettöverdrivet bruk av psykofarmaka bör motverkas och att andra ochkompletterande behandlingsformer bör främjas. Utskottet uttaladeoro för utvecklingen när det gäller konsumtionen av vissaberoendeframkallande medel och hänvisade till nya oroandeforskningsrön om riskerna för bl.a. skador på och nyföddai samband med läkemedelsmissbruk. Utskottet ansåg det angelägetatt åtgärder vidtas på en rad områden för att man skall kunnakomma till rätta med det överdrivna bruket av vissaberoendeframkallande läkemedel.Utskottet hänvisade därefter till läkemedelsutredningoch dess då pågående arbete och till resultatet avsocialberedningens översyn av LVM. Utskottet ansåg inte att detförelåg något behov av initiativ från sida utanavstyrkte de då aktuella motionsyrkandena.Vården av läkemedelsberoende behandlades i SoU 1986/87:27.Utskottet konstaterade därvid att läkemedelsmissbruk ochläkemedelsberoende är problem som varit alltför liteuppmärksammade och att det föreligger stora brister påsjukvårdssidan när det gäller att upptäcka sådant missbruk ochatt ge erforderlig vård och hjälp. Utskottet ansåg det angelägetatt konkreta åtgärder vidtas för att komma till rätta mednuvarande brister. Utskottet anförde att utformningen av vårdenvisserligen ankommer på sjukvårdshuvudmännen resp. på de försocialtjänsten ansvariga primärkommunerna men att regeringenborde överväga lämpliga åtgärder för att uppmärksamma landstingoch kommuner på de problem som finns och påtala behovet avsärskilda insatser. Vad utskottet anfört beslutade attsom sin mening ge regeringen till känna (rskr. 257).I betänkandet SoU 1987/88:16 erinrade utskottet omutskottets tidigare uttalanden att åtgärder måste vidtas på enrad områden för att man skall kunna komma till rätta med detöverdrivna bruket av vissa beroendeframkallande medel och om attproblemen med läkemedelsmissbruk och läkemedelsberoende måsteägnas större uppmärksamhet. Utskottet påpekade angelägenheten avatt konkreta åtgärder vidtas för att komma till rätta medrådande brister på sjukvårdssidan när det gäller att upptäckasådant missbruk och att ge erforderlig vård och hjälp.När det gäller kraven på registrering av förskrivningen avberoendeframkallande medel hänvisade utskottet till de förslagtill en sådan registrering som lagts fram avläkemedelsutredningen. Utskottet uttalade att det både förpatienter och hälso- och sjukvården kan ha betydelse att kunnaerhålla en tillförlitlig information om läkemedel som tidigareförskrivits till en individ. Även i vissa andra fall är ökadkunskap om förskrivningen på individnivå viktig. Utskottetpåpekade dock att en individbaserad registrering av förskrivningav läkemedel innebär integritetsproblem och därför noga måsteövervägas. Utskottet fann det angeläget attläkemedelsutredningens förslag att införa någon form av hälsobokoch hälsokort ytterligare belyses i samband med beredningen avutredningens förslag. Utskottet fann inte skäl till någotinitiativ från sida.I betänkandet 1988/89:SoU15 erinrade utskottet om detidigare uttalanden som utskottet gjort om vikten av attproblemen kring läkemedelsberoende och läkemedelsmissbrukuppmärksammas ävensom betydelsen av ökade kunskaper omläkemedelsförskrivningen. Det konstaterades att de då behandlademotionerna innehöll förslag till en rad åtgärder motläkemedelsberoende och läkemedelsmissbruk. Det konstateradesockså att läkemedelsutredningen påtalat behovet avinformationsinsatser och ökad kunskap kring bl.a. användningenav bensodiazepiner. Utskottet hänvisade vidare till attläkemedelsutredningens förslag bereddes i regeringskansliet.Utskottet förutsatte att åtgärder mot läkemedelsberoende ochläkemedelsmissbruk kommer att behandlas i en kommandeproposition om läkemedelslagstiftningen. Utskottet ansåg attregeringens överväganden borde avvaktas och fann därför inteskäl till något initiativ i frågan. Det underströks dock attarbetet med en ny läkemedelslagstiftning bör bedrivas skyndsamt.I proposition 1988/89:130 om framtidaroll, uppgifter och inriktning uttalade föredragande statsrådetbl.a. att de nya regionala enheter som skall inrättas inomsocialstyrelsen även borde kunna svara för tillsyn avförskrivning av läkemedel i syfte att uppmärksamma och förhindramissbruk. Uttalandet föranledde inte något uttalande frånriksdagens sida (1988/89:SoU24, rskr. 296).I betänkandet 1988/89:SoU6 behandlade utskottet en motionom överförskrivning och felaktig användning av läkemedel ochåtgärder mot detta. Därvid hänvisades till 1983 årsläkemedelsutredning och utredningens synpunkter bl.a. när detgäller patienter som förbrukar mindre mängd läkemedel somförskrivs, förskrivning av mer läkemedel än vad som ärmedicinskt motiverat, när läkemedel förskrivs utan kännedom omatt någon annan läkare tidigare förskrivit samma läkemedel.Utskottet ansåg att frågorna om överförskrivning och felaktiganvänding av läkemedel är viktiga och bör följas meduppmärksamhet. Utskottet ansåg dock att beredningen iregeringskansliet av läkemedelsutredningens betänkande bordeavvaktas innan överväger något initiativ i frågan.I betänkandet 1989/90:SoU21 behandlade utskottetregeringens förslag om en ny myndighet för kontrollen ochtillsynen av läkemedelsområdet, numera läkemedelsverket. Därvidbehandlades även ett stort antal motioner om informationen omläkemedel och läkemedelsverkets roll. Bl.a. behandladesmotionsyrkanden om bättre rapportering avläkemedelsbiverkningar. Utskottet uttalade att rapporteringen avbiverkningar av läkemedel är av vital betydelse förläkemedelskontrollen. Det måste därför, anförde utskottet, blien viktig uppgift för det nya läkemedelsverket att se till attrapporteringen till biverkningsregistret verkligen fungerar ävennär det gäller biverkningar i form av beroende hos patienter.Enligt utskottet ligger det naturligtvis också i sjukvårdensintresse att endast säkra läkemedel används i vården och attskyldigheten att rapportera biverkningar verkligen iakttas.Förbättrade utbildnings- och informationsinsatser till läkareoch annan vårdpersonal om de beroendeframkallande läkemedlenansågs vara andra nödvändiga åtgärder.Utskottet behandlade också motionsyrkanden om hur läkarnaskall få information om sin läkemedelsförskrivning. Utskottetansåg att en uppföljning av läkemedelsordinationerna ärangelägen för att läkare bättre skall kunna bedöma vad som utgören rationell använding av läkemedel. Det påtalades attsocialstyrelsen i sin egenskap av tillsynsmyndighet har enmycket viktig roll när det gäller informationen till läkarna.Det påtalades också att läkemedelsverket skulle få ett särskiltansvar när det gäller konsumtionsstudier avseende läkemedel ianvändning.Även behovet av en förbättrad utbildning och information omläkemedel till olika yrkesgrupper som är verksamma inom vårdenbehandlades. Utskottet noterade att läkemedelsverket avsågs fåen betydelsefull roll i fråga om den producentoberoendeinformationen till hälso- och sjukvårdens personal. Utskottetframhöll att utbildningen i läkemedelsfrågor och informationtill vårdpersonalen är av stor betydelse. Fortbildningen avläkarkåren i rationell läkemedelsanvändning kunde enligtutskottet behöva förstärkas. Utskottet hänvisade också till 1983års läkemedelsutredning. Utskottet förutsatte att behovet avinformation i vid bemärkelse kommer att belysas i en kommandeproposition med förslag till ny läkmedelslagstiftning och attutskottet därför skulle få anledning att återkomma till dessafrågor. Utskottets ställningstagande mynnade ut i etttillkännagivande till regeringen. följde utskottet(rskr. 1989/90:270).Sekretessen inom vårdområdet har behandlats av utskottet i ettyttrande till (1988/89:SoU1y).Socialutskottet inhämtade i sin tur yttranden från berördamyndigheter och organisationer över vissa aktuella motioner ochen inom utskottet upprättad promemoria i ärendet. Utskottet fannatt en översyn borde göras av regelsystemet för sekretessen inomsjukvård och socialtjänst. Utskottet föreslog etttillkännagivande med denna inriktning. Konstitutionsutskottetkonstaterade vid sin behandling av frågan (1988/89:KU14) attutredningen i ärendet visat att det fanns behov av en belysningav problemen. Utskottet ansåg det påkallat att begära en översynav sekretessreglerna i fråga. Översynen borde syfta till ensmidigare tillämpning av de grundläggande reglerna i fall därtillämpningen är till uppenbar nackdel för den enskilde urvård- och behandlingssynpunkt. Vad utskottet anfört beslutaderiksdagen sedermera att ge regeringen till känna (rskr.1988/89:51).Sekretessen på vårdområdet har därefter utretts inomregeringskansliet. Promemorian (Ds 1990:11) Sekretess inomoch mellan myndigheter på vårdområdet publicerades under våren1990. I promemorian föreslås bl.a. vissa ändringar isekretesslagen (1980:100). Promemorian berör i någon månrapporteringen av läkemedelsmissbrukare men innehåller intenågra förslag i den delen. Frågan anses böra tas upp i annatsammanhang. Promemorian har remissbehandlats. Ärendet bereds nui regeringskansliet.Utskottet har för att ytterligare informera sig om vården förläkemedelsberoende besökt de s.k. TUB- ochPIL-projekten vid i bedömningOro, ångest och sömnproblem är vanliga besvär för människor.Ofta behandlas dessa besvär med läkemedel, av vilkabensodiazepinerna fått en särställning. Behandling medbensodiazepiner även i normala doser kan enligtvad som är känt ge upphov till ett s.k. lågdosberoende.Det förekommer också ett missbruk av bensodiazepiner. Det finnsinte några säkra uppgifter om omfattningen av beroendet resp.missbruket av bensodiazepiner och andra narkotikaklassadeläkemedel. Uppgifter om att fler än 100 000 människor skullevara beroende och allt från några hundra till 4 000 -- 7 000läkemedelsmissbrukare har förekommit (se bl.a 1983 årsläkemedelsutrednings betänkande SOU 1987:20). Problemen är underalla omständigheter större än vad man har antagit.Utskottet har uttryckt sin oroöver att läkemedelsberoendet fått en sådan omfattning och ocksåi tillkännagivanden till regeringen efterlyst olika åtgärder.Utskottet har bl.a. i ett tillkännagivande till regeringen år1987 efterlyst åtgärder från regeringens sida när det gällervården av läkemedelsberoende och -missbrukare. Regeringen synesännu inte ha vidtagit någon åtgärd med anledning av dettatillkännagivande. Utskottet finner detta anmärkningsvärt. Isamband med tillkomsten av det nya läkemedelsverket påtaladeutskottet behovet av åtgärder från läkmedelsverkets ochsocialstyrelsens sida. Utskottet betonade därvid att det nyaläkemedelsverket måste se till att rapporteringen tillbiverkningsregistret verkligen fungerar även när det gällerbiverkningar i form av beroende hos patienter. Behovet avförbättrade utbildnings- och informationsinsatser till läkareoch annan vårdpersonal om de beroendeframkallande läkemedlenansågs vara andra nödvändiga åtgärder. Utskottet framhöll ocksåbetydelsen av att läkarna får information om sinläkemedelsförskrivning. I de aktuella motionerna efterlysesåtgärder på en lång rad olika områden. Det framhålls attåtgärder måste vidtas för att minska förskrivningen avberoendeframkallande läkemedel av typ bensodiazepiner. Åtgärdersom information, utbildning och andra riktade insatser tillläkare framhålls särskilt. Andra åtgärder som nämns berör främstläkemedelsverket och men också apoteken.Utskottet är helt enigt med motionärerna att det krävs åtgärderpå samtliga dessa områden. Synpunkter på vad som måste görasåterfinns också läkemedelsutrednings betänkande.Utskottet erinrar om sina tidigare uttalanden och förutsätteratt berörda myndigheter snabbt vidtar erforderliga åtgärder.Utskottet vill dock i sammanhanget tillägga att utskottet medtillfredsställelse noterat att gett ut allmännaråd som syftar till att förebygga beroende och missbruk avpsykofarmaka och till en bättre vård och behandling förpatienterna. Det är angeläget att råden tränger ut till läkareoch annan vårdpersonal och kommer i praktisk tillämpning.Bl.a. det studiebesök som utskottet gjort inför sin behandlingav motionerna har visat att det behövs betydligt ökadebehandlingsresurser inom primärvården och psykiatrin för dem somhamnat i ett beroende eller missbruk. personalär också viktiga länkar i behandlingskedjan. Utskottet villockså peka på socialläkarnas roll i det förebyggande arbetet.Utskottet är medvetet om att att läkemedelsutredningensförslag fortfarande bereds i med sikte på enproposition. Det är enligt utskottet angeläget att en nyläkemedelslagstiftning kommer till stånd. Arbetet med enproposition i ämnet måste därför bedrivas aktivt iregeringskansliet. Åtgärderna när det gäller läkemedelsberoendeär emellertid enligt utskottet så angelägna att en nylagstiftning inte bör avvaktas. Åtgärder kan också mycket välvidtas inom ramen för gällande lagstiftning.Vad utskottet här anfört om åtgärder mot läkemedelsberoendeoch läkemedelsmissbruk bör med anledning av motionernaSo24 (fp) yrkandena 5 och 6, So306 (c) yrkandena 1--3, So433(s), So442 (vpk), So446 (s), So511 (mp), So517 (fp) yrkandena3--6 och So535 (c) yrkandena 1--5 som sin mening ge regeringentill känna.Anorexi och bulimiI motion 1989/90:So419 av () hemställsatt hos regeringen skall begära dels en analys avvården av patienter med ätsjukdomar (yrkande 1), delsförslag mot bakgrund av vad som anförs i motionen (yrkande2). Motionären tar upp sjukdomarna anorexi (självsvält) ochbulimi (s.k hetsätande). Hon framhåller att botandet av deallvarligast sjuka tar mycket med många bakslag. Detfordras därför vårdplatser med stor kontinuitet i vårdlaget ochpersonal med olika kompetenser. Det fordras också kontinuitetvad gäller vårdprinciperna. Motionären anser att ätsjukdomarnamåste hanteras med större insatser än . Hon anser attätsjukdomarna borde vara en regionspecialitet och attpatienterna inte borde delas mellan barnpsykiatrin ochvuxenpsykiatrin.Vården för patienter med ätsjukdomar behandlades av utskotteti betänkandet SoU 1984/85:15. Där förelåg en motion ombehandlingen av sjukdomen bulimi. Utskottet erinrade om att detankommer på sjukvårdshuvudmännen att tillhandahålla den vård sombehövs för patienter med sjukdomen bulimi liksom för patientermed andra sjukdomar. Utskottet utgick från att socialstyrelsenföljer utvecklingen inom ramen för den allmänna tillsynen överhälso- och sjukvården och ansåg det inte påkallat med någotriksdagens initiativ i frågan.Regeringen tillkallade en särskild utredare meduppgift att föreslå olika åtgärder för att uppnå en förbättradoch effektivare vård för psykiskt störda (den s.k.mentalservicekommittén, dir. S 1989:02). Ett område somutredaren skall behandla gäller behovet av specialiseradeverksamheter. Utredningen kommer att överväga frågor omorganisationen av anorexi- och bulimivården i detta sammanhang.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet delar motionärens uppfattning att de som drabbas avanorexi och bulimi måste få en god vård. Det ankommer emellertidinte på att pröva frågor om organisationen av anorexi-och bulimivården och vilka insatser inom vården som kan behövas.Dessa frågor utreds för övrigt av mentalservicekommittén.Utskottet anser att resultatet av detta arbete bör avvaktasinnan överväger initiativ i frågan. Utskottetavstyrker motion So419 (fp) yrkandena 1 och 2.Reumatiska sjukdomarI motion 1989/90:So516 av och (båda fp) begärs tillkännagivanden till regeringen dels ombehovet av att undervisa läkare och övrig berörd personal omprimär fibromyalgi (yrkande 3), dels om attförutsättningarna för en organisation med reumatologkonsulterinom primärvården bör utredas (yrkande 4). Primärvården harenligt motionärerna svårigheter att ta hand om alla som sökerför reumatiska besvär. Det skulle därför behövasreumatologkonsulter vid sjukvårdsområdets vårdcentraler. Dessaskulle ha ansvar för utveckling av reumatologisk verksamhet vidvårdcentralerna men också ansvara för undervisning ochutbildning. Motionärerna anser det viktigt att socialstyrelsenär pådrivande när det gäller att få till ståndinformation/utbildning kring och om sjukdomen primärfibromyalgi. Inte minst anser man detta gälla primärvården meddess läkare som viktigaste målgrupp.I motion 1989/90:So427 av samma motionärer (fp) hemställsatt hos regeringen begär en utredning om behovet avytterligare en vårdenhet i barnreumatologi (yrkande 2).Motionärerna påtalar att barnreumatologi finns somspecialitet endast i . Motionärerna anser att det av fleraskäl är nödvändigt att denna specialitet ges utrymme ochresurser med en vårdenhet i en annan del av landet för att lättapå situationen i Lund.Utskottet behandlade i betänkandet 1988/89:SoU2 ettflertal motioner som berörde olika muskel- och skelettsjukdomar,bl.a. vissa reumatiska sjukdomar inkl. primär fibromyalgi.Utskottet inhämtade yttranden över motionerna från bl.a.socialstyrelsen, och Svenskaläkaresällskapet.I betänkandet redovisades vissa fakta om bl.a. sjukdomenprimär fibromyalgi. konstaterade i sitt yttrandeatt resurserna för omhändertagandet av patienter med långvarigvärk i muskler är otillräckliga. Endast en begränsad grupp avdessa patienter ansågs få ett tillfredsställandeomhändertagande.