bet · GE01SoU4 · 1990-10-25 00:00:00 — 1988/89:213).Genom beslut , i vilket bl.a. återgavsutskottets uttalande om kvinnors hälsa, uppdrog regeringenåt att i lämpligt sammanhang beakta vadriksdagen anfört samt att tillregeringen rapportera vilka åtgärder som vidtagits med anledningav uppdraget.I samband med behandlingen av forskningsproposition(prop. 1989/90:90) behandlade utbildningsutskottet(1989/90:UbU25) ett motionsyrkande, om förstärkningar av denmedicinska kvinnoforskningen. hänvisadetill utttalanden i forskningspropositionen om att det ärangeläget att få till stånd en kvalitativt högtstående medicinskforskning där kvinnors specifika behov när det gäller hälsa ochsjukdomar uppmärksammas och till att en professur i medicinskkvinnoforskning föreslagits bli inrättad den 1 juli 1991.Utskottet hänvisade även till ett aviserat regeringsuppdrag attprecisera ämnesinnehåll samt föreslå lokalisering av en sådanprofessur. Utskottet fann mot den bakgrunden motionärernasyrkanden i stort vara tillgodosedda, varför motionernaavstyrktes.Det kan också redovisas att ett centrum för forskning omkvinnors hälsa, Kvinnohälsan, har inrättats vidKarolinska institutet. Forskarna vid institutet vill framförallt öka kunskaperna om medelålders kvinnors hälsa ochsjukdomar. Avsikten är att institutet skall utvecklas till ettnationellt kunskaps- och utvecklingscentrum om kvinnorssjukdomar.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet erinrar om att utskottet vid sin behandling avliknande motionsyrkanden särskilt har understrukit behovet avforskning och kunskapsspridning när det gäller kvinnorsspeciella hälsoproblem. Utskottet kan konstatera att denkvinnomedicinska forskningen genom det senasteforskningsbeslutet fått en nödvändig förstärkning. Utskottet harmed tillfredsställelse noterat att ett kvinnomedicinsktforskningscentrum nu inrättats vid . Ettsärskilt regeringsuppdrag som berör kvinnors hälsa har ocksålämnats till . Utskottet vill på nytt framhållaatt former också måste finnas för att på ett effektivt sätt föraut forskningsresultat och nya kunskaper när det gäller kvinnorshälsa. Utskottet förutsätter att berörda myndigheter ochregeringen utan något initiativ från sida beaktardetta. Utskottet är däremot inte berett att förorda inrättandetav ett särskilt informationscentrum i enlighet med den aktuellamotionen. Motion So471 (s) yrkande 1 avstyrks.Bröstcancer hos kvinnorI motion So531 (fp) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs i motionen om attmammografiutbyggnaden inte eftersätts (yrkande 11). Enligtmotionärerna är det viktigt att mammografiutbyggnaden inteeftersätts, om antalet bröstcanceroperationer skall kunna minskai framtiden. Motionärerna påpekar att personalbristen ochutbildningsbehovet är stort i nästan alla delandsting som bedriver sådan screeningsverksamhet.I motion 1989/90:So413 av m.fl. (mp)hemställs att som sin mening ger regeringen till kännaatt kvinnor bör få undervisning isjälvundersökning av brösten samt snabb och god tillgång tillmammografi och cellprovning om så önskas (yrkande 1), attmassundersökning av kvinnor skall fortsätta(yrkande 2), samt att andra undersökningsmetoder såsomlight-scanning och palpatoriska undersökningar skall tillämpas(yrkande 3). Motionärerna kräver ett tvåstegsprogram förkvinnor i fertil ålder. Programmet innebär en konsekventsatsning på undervisning i självundersökning av brösten tidigt ilivet. Det innebär också en snabb och god tillgång tillmammografi och cellprovtagning för de kvinnor som känner orooch/eller vid självundersökning upptäcker misstänktaförändringar. Motionärerna anför vidare att den nuvarandesatsningen på mammografi medför att andra, kanske bättre,metoder kommer i skymundan. Som exempel anges light-scanning ochpalpatoriska undersökningar som lämpligen kan göras medanlitande av synskadade. Motionärerna anser också attmassundersökningar av kvinnor bör fortsätta.Socialstyrelsen har i Allmänna råd 1986:3,Mammografiscreening, angett riktlinjer för systematisk tidigdiagnostik av bröstcancer med mammografi. Skriften är riktadtill de sjukvårdshuvudmän som bedriver eller avser att bedrivasådan verksamhet och till ansvarig personal i sådan verksamhet.Riktlinjerna gäller fortfarande, men som en anpassning tillrådande röntgenläkarbrist har i meddelandebladnr 15/87 givit alternativ till en övre åldersgräns. Som enytterligare anpassning till bristen på röntgenpersonal harsocialstyrelsen dessutom sagt att kvinnor i åldersgruppen 50--69år i första hand bör kallas till screening (skrivelse tillsjukvårdshuvudmännen ). hari Allmänna råd 1990:3, Mammografiscreening -- uppföljningoch kvalitetssäkring, gett riktlinjer för hur driftkontrollenbör läggas upp och bedrivas samt för hur den röntgenologiskatekniken kan optimeras. Uppföljning och kvalitetskontrollföreslås ske genom regelbunden redovisning till socialstyrelseni första hand genom röntgenologen som har det operationellaansvaret för screeningverksamheten.Socialstyrelsen och Spri har i en gemensamt utfördenkätstudie följt upp mammografins utbyggnad i visar att screening med mammografi nu bedrivs i18 av totalt 26 landsting och att klinisk mammografi erbjudsöver hela landet. beräknas screeningverksamhetpågå i sammanlagt 22 landsting. Av undersökningen framgår ocksåatt ca 400 000 kvinnor, nästan var fjärde kvinna i åldersgruppen40--, mammograferades under 1988.Utskottet behandlade under /89 motionsyrkandenom mammografi. I betänkandet 1989/90:SoU15 (s. 37 ff.)redovisades utskottets tidigare behandling av mammografifrågan,uttalanden av m.m. och allmännaråd (nr 3) med dess rekommendationer om lämpligaåldersgränser för mammografiscreening. Utskottet hänvisade ibetänkandet till de allmänna råden och till de slutsatser somdragits av ett av sammankallatexpertmöte att inte ändra de tidigare rekommendationerna.Utskottet som förutsatte att skulle följautvecklingen fann inte skäl till någon åtgärd från riksdagenssida när det gäller den då aktuella motionens krav på ändraderekommendationer beträffande t.ex. åldersgrupper förmammografiscreening.Vad gällde metoder för undersökning konstaterade utskottet attmammografi visat sig vara effektiv för att upptäcka små tumöreri brösten. Vilka metoder i övrigt som kan vara lämpliga vidscreeningundersökningar ansåg dock utskottet främst vara enfråga för och annan medicinsk expertis.Riksdagen borde därför avstå från att göra uttalanden om vilkaundersökningsmetoder som skall användas. Utskottet delade dockmotionärernas uppfattning att kvinnor bör stimuleras att självaundersöka sina bröst och även få undervisning i detta. Hur ensådan utbildning bör utformas liksom genomförandet av densammaansåg utskottet vara en fråga för sjukvårdshuvudmännen. Medhänvisning till det anförda avstyrkte utskottet den då aktuellamotionen. (Reservation av mp)I ett frågesvar i om utbildningen förmammografiundersökningar (RD 1989/90:6) hänvisadedåvarande socialministern dels till en arbetsgrupp under hälso-och sjukvårdsberedningen som lagt fram förslag tillåtgärder för att öka kapaciteten på röntgenområdet, dels tillregeringens proposition om riktlinjer förspecialiseringstjänstgöring för läkare m.m. med dess modell fören effektivare läkarförsörjning. Socialministern hänvisade ocksåtill den enkät som och Spri genomfört (jfrovan). Socialministern framhöll att, även om verksamheten medmammografiscreening inte nått full utbyggnad, den kliniskamammografiverksamheten har byggts ut. Detta har, påpekadesocialministern, fått som effekt att kvinnor vid misstanke omsjukdom eller vid oro erbjuds undersökning med mammografi. Äveni områden där screening ännu inte etablerats anses detta ha letttill att många kvinnor genomgår undersökning med mammografi.Utskottet gör följande bedömning.Som framgår av och Spris enkätstudie bedrivsscreening med mammografi i 18 av 26 landsting. Kliniskmammografi erbjuds över hela landet. I det föregående har ocksåredovisats vissa vidtagna åtgärder för att öka kapaciteten närdet gäller mammografi och andra röntgenundersökningar. Utskottetanser det angeläget att mammografiverksamheten i landet byggs uttill full behovstäckning. I detta avseende föreligger inte någonmotsättning mellan utskottet och de aktuella motionerna.Utskottet anser dock inte att det behövs något initiativ frånriksdagens sida i frågan. Därför avstyrker utskottet motionernaSo531 (fp) yrkande 11 och So413 (mp) yrkande 1 i motsvarandedel.Frågan om vilka åldersgrupper som bör erbjudasmammografiscreening avgörs på lokal nivå och inte av riksdagen.Screening med mammografi anses enligt mestbefogad för kvinnor i åldersgruppen 50--. Med hänvisningtill det anförda avstyrker utskottet motion So413 (mp) yrkande 1i motsvarande del och yrkande 2.Utskottet har tidigare framhållit att kvinnor bör stimulerasatt själva undersöka sina bröst. Vilka metoder i övrigt som böranvändas för screeningundersökningar är inte heller en fråga förriksdagen. Utskottet avstyrker motion So413 (mp) yrkande 1 imotsvarande del och yrkande 3.I motion So531 (fp) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs om behovet av en förbättradeftervård av bröstcanceropererade (yrkande 10). Motionärernaanser att eftervården av bröstcanceropererade kvinnor är etttydligt exempel på ett vårdområde som prioriterats lågt.Kirurgin inom området fungerar bra, men kvinnorna får inte detstöd och den omvårdnad de skulle behöva efter enbröstcanceroperation. Efter en sådan operation drabbas de flestakvinnor av nedsatt armfunktion, vilket kan leda till att detblir svårt att klara vardagliga sysslor. Därför kan det bliaktuellt med olika typer av hjälpmedel och stödinsatser.Motionärerna hänvisar också till () och till att man i en särskildhandikappmotion begärt ett ökat stöd tillhandikapporganisationerna av vilka BRO är en.Utskottet delar uppfattningen att det behövs en god eftervårdför kvinnor som genomgår bröstcanceroperationer. Vården börinkludera rehabilitering i form av hjälpmedel och stödinsatser.Även det kurativa stödet för de bröstopererade kvinnorna ärviktigt. Frågan om hur eftervården av bröstopererade skallbedrivas och på vilket sätt den bör vara organiserad äremellertid frågor som det inte ankommer på att pröva.Utskottet avstyrker därför motion So531 (fp) yrkande 10.Sköldkörtelsjukdom hos kvinnorI motion 1989/90:So444 av Margó (vpk)hemställs att hos regeringen begär att socialstyrelsenskall utreda förutsättningarna för allmänna hälsokontroller förtidig upptäckt av sköldkörtelsjukdom hos kvinnor över 50 år.Motionären anför att kvinnor tio gånger oftare än män drabbas avsköldkörtelsjukdomar. Ungefär var tjugonde kvinna riskerar attnågon gång under sitt liv råka ut för enämnesomsättningsrubbning som beror på någon sköldkörtelsjukdom.Risken ökar efter menopaus. I motionenhänvisas till visst forskningsarbete vid iGöteborg. Motionären framhåller att en tidig diagnos kan besparasamhället kostnader för onödiga medicinska utredningar, onödigmedicinkonsumtion och sjukskrivning. Därutöver besparar en tidigdiagnos den drabbade onödig oro. Enligt motionären uppfyllersköldkörtelsjukdom de krav och regler som kan ställas för attallmänna hälsoundersökningar skall vara motiverade.Regelbundna undersökningar av personer utan symtom -- s.k.hälsokontroller -- för att förhindra eller tidigt upptäcka olikasjukdomar har diskuterats livligt. Optimismen varfrån början stor på många håll men har med tiden ersatts av enbetydligt mera skeptisk inställning. Mot massundersökningartalar att en hel del sjukdomsfall förblir oupptäckta trotskontroller, att hälsokontroller skapar "överdiagnostik" så atten rad ofarliga förändringar upptäcks och behandlas i onödan ochatt utbytet, dvs. upptäckten av sjukdomsfall där en tidigdiagnos är viktig, är litet i förhållande till de högakostnaderna. Den dominerande uppfattningen är attomfattande hälsokontroller av stora åldersgrupper har ettbegränsat värde. Även utskottet har intagit denna ståndpunkt (sebl.a. SoU 1985/86:16 och 1986/87:27).Utskottet anser inte att det bör ankomma på attpröva frågan om införande av allmänna hälsokontroller för tidigupptäckt av sköldkörtelsjukdom hos kvinnor. Utskottet avstyrkerdärför motion So444 (vpk).FörlossningsvårdI motion 1989/90:So505 av och afRantzien (båda mp) begärs tillkännagivanden till regeringendels om att landstingen bör värna om de småförlossningsenheterna (yrkande 1), dels om att vårdplatsernabör finnas inom rimligt avstånd var man än bor i landet(yrkande 2). Motionärerna anför bl.a. att den centraliseringav förlossningsvården som påbörjats och som drabbar landsbygdenstrider mot hälso- och sjukvårdslagens intentioner om en godhälsa och en god vård på lika villkor för hela befolkningen.Motionärerna anser att de små förlossningsenheterna måste fåvara kvar.I motion 1989/90:So428 av () hemställsatt hos regeringen begär att utredningenFörlossningsvårdens organisation alternativtsocialstyrelsen får ytterligare direktiv att se övermöjligheterna till hemförlossningar både inom den offentligasjuksvårdens ram och utom.Utskottet har behandlatmotioner om förlossningsvården (se bl.a. betänkandena SoU1986/87:1 och 1987/88:22). Vid sin senaste behandling avfrågor om förlossningsvården, i betänkandet 1988/89:SoU15,erinrade utskottet om de tidigare uttalandena om att detöverordnade målet för mödra- och förlossningsvård måste vara attsäkerställa en säker och trygg graviditet och förlossning.Utskottet hänvisade till att det kommittill stånd en utveckling när det gäller omhändertagandet avföräldrar och barn vid förlossning. Utskottet påpekade att småförlossningsenheter naturligtvis inte har samma tekniskaresurser som en större och att tillgång till tekniska resurseroch en mera specialiserad vård innebär större möjligheter attklara oväntade komplikationer under eller efter en förlossning.Resurserna måste enligt utskottet avvägas motförlossningsenheternas storlek och närhet i geografiskthänseende. Sådana avvägningar måste i första hand vara en frågaför sjukvårdshuvudmännen. Utskottet fann inte skäl till någotinitiativ från sida med anledning av den då aktuellamotionen. (Reservation m)inrättade ett medicinskt rådför perinatologi. Gruppen skall underlätta socialstyrelsensarbete med att ta fram aktuella kunskapsunderlag för vårdområdetperinatologi. Även frågor som gäller förlossningsvårdens ochnyföddhetsvårdens organisation kan komma att aktualiseras irådets arbete.Utskottet har redan tidigare uttalat att målet för mödra- ochförlossningsvården måste vara att säkerställa en säker och trygggraviditet och förlossning. Dessa aspekter gör sig särskiltstarkt gällande i fråga om hemförlossningar. Det ankommer iförsta hand på sjukvårdshuvudmännen och inte på attpröva frågor om resurser till mödra- och förlossningsvården ochom förlossningenheternas storlek och lokalisering. MotionernaSo505 (mp) yrkandena 1 och 2 och So428 (fp) avstyrks därför.Forskningscentrum i reproduktionsepidemiologiI motion So453 av () begärs etttillkännagivande av vad som anförs i motionen om att det börinrättas ett forskningscentrum i reproduktionsepidemiologi. Ettsådant centrum skulle enligt motionären möjliggöra eneffektivare användning av data i socialstyrelsensmissbildningsregister och andra register och att breddaintresset för att studera medfödda skador hos barn. Ettforskningscentrum i reproduktionsepidemiologi skulle lämpligeninrättas vid den embryologiska institutionen vid Lundsuniversitet. Forskningen där har varitstarkt inriktad mot reproduktionsepidemiologi, främstmissbildningsepidemiologi.Utskottet instämmer i grundtanken i motionen att det ärangeläget att den medicinska forskningen tillgodogör sig data ursocialstyrelsens missbildningsregister och att intresset för attstudera medfödda skador hos barn kan behöva breddas. Detankommer dock i första hand på universiteten att ta initiativettill bildandet av ett centrum för forskning. bördärför inte överväga något initiativ i enlighet med den aktuellamotionen. Utskottet avstyrker motion So453 (fp).Ländryggsbesvär och foglossning vid graviditet (symfyseolys)I motion 1989/90:So467 av och (båda c) begärs ett tillkännagivande till regeringenom vikten av information om foglossning och program för attförebygga och åtgärda svåra ländryggsbesvär i samband medgraviditet (yrkande 2). Motionärerna anför att ryggont ochländryggsbesvär är vanligt i samband med graviditet och att alltfler kvinnor numera tycks få så uttalade ryggontbesvär att detinte kan anses utgöra en normal följd av graviditeten utan måstebetraktas som sjukdom. I motionen åberopades undersökningar somvisat att ungefär hälften av alla gravida kvinnor drabbas avländryggsbesvär och att en stor del av dessa får så storaproblem att de blir sjukskrivna. Motionärerna anser attorsakerna till symfyseolys bör undersökas grundligt.Informationen om foglossning på mödravårdscentralerna bör ocksåförbättras. Man bör utarbeta program för att förebygga ochåtgärda besvären.Redan under tidig graviditet sker på hormonell väg en påverkanpå samtliga leder i kroppen så att en ökad ledrörlighet uppstår.De som har ryggbesvär under graviditet får det nästan alltidredan i tidig graviditet, i tidssamband med den ökadeledrörligheten. Detta gäller både ländryggsbesvär ochfoglossning. Hälften av alla gravida anses undergraviditeten uppleva rygg- och/eller bäckensmärtor. Sex månaderefter förlossningen kvarstår besvären hos motsvarande ca3 000 kvinnor . Det föreligger uppgifter om att 10--20 %blir sjukskrivna, en andel som möjligen kan vara ökande. (Källa: i yttrande till socialutskottet1989)behandlade under /90(1989/90:SoU10) ett liknande motionsyrkande som det nuaktuella. Inför sin behandling av motionen inhämtade utskottetyttranden från , och . Yttrandena redovisades utförligt i det nämndabetänkandet.Vad gällde kraven på information om ländryggsbesvär ochfoglossning till gravida kvinnor delade utskottet uppfattningenatt gravida kvinnor bör få en tillfredsställande information omsjukdomen. Utskottet konstaterade, under hänvisning tillsocialstyrelsens yttrande, att information om dessa problemregelmässigt lämnas på mödravårdscentralerna. Utskottet ansågdet därför inte nödvändigt med något uttalande från riksdagenssida i den delen.Utbildningsutskottet behandlade i samband med 1990 årsforskningsproposition (1989/90:Ubu25) ett motionsyrkande omforskning om ländryggsbesvär och foglossning i samband medgraviditet. Utskottet hänvisade till uttalanden iforskningspropositionen om att det är angeläget att få tillstånd en kvalitativt högtstående medicinsk forskning därkvinnors specifika behov när det gäller hälsa och sjukdomaruppmärksammas och till att en professur i medicinskkvinnoforskning föreslagits bli inrättad den 1 juli 1991.Utskottet hänvisade även till ett aviserat regeringsuppdrag attprecisera ämnesinnehåll samt föreslå lokalisering av en sådanprofessur. Utskottet fann mot den bakgrunden motionärernasyrkande i stort vara tillgodosett, varför motionen avstyrktes.Socialutskottet erinrar om vad utskottet anförde omländryggsbesvär och foglossning i samband med graviditet.Utskottet konstaterar också att den kvinnomedicinska forskningenförstärkts genom det senaste forskningsbeslutet. Utskottetfinner inte skäl till något initiativ från sida medanledning av den aktuella motionen So467 (c). Yrkande 2 imotionen avstyrks således.Fosterdiagnostik m.m.MotionernaI motion 1989/90:So443 av m.fl. (c) begärsett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs om etik ivården (yrkande 10). Motionärerna anför bl.a. att etik ivården måste ha till grund den vårdbehövandes villkor ochönskemål. Respekt och integritet för den enskilda är viktiganyckelbegrepp. I motionen påtalas att vi genom den snabbatekniska och medicinska utvecklingen ställs inför en radfrågor där ingen välgrundad uppfattning finns. Områden somorgandonation, fosterdiagnostik och dödshjälp nämns särskilt.Motionärerna framhåller vårdpersonalens ansvar för etiskaställningstaganden.I motion 1989/90:So463 av m.fl. (c)hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om inriktningen av lagstiftningen vadgäller etiska frågor till följd av den medicinsk-etiskautvecklingen. I motionen anförs bl.a. att svar på frågor om detofödda barnets ställning har karaktären av kompromisser och ärresultatet av en ofta känslig vägning av moraliskt motverkandeståndpunkter. Slutsatsen måste enligt motionärerna bli att detär rätt och sunt att frågor som gäller bl.a. abort ochfosterdiagnostik behandlas i medvetande om att det gäller ensamvetskonflikt. Det framhålls dock att kunskapen i sig inte ärond. Det som kan vara ont är dels användningen och tillämpningenav kunskapen, dels det sätt genom vilket man inhämtar kunskapen.Motionärerna pekar särskilt på de problemställningar somuppkommer i samband med genetisk fosterdiagnostik samt vidtransplantation av vävnad från aborterade foster.I motion 1989/90:So518 av m.fl. (c)hemställs att hos regeringen begär förslag om hur dengenetiska informationen skall hanteras i samband medfosterdiagnostik etc. i enlighet med motionen (yrkande 2).Motionärerna tar bl.a. upp problemet kring fosterdiagnostik ochselektiva aborter med fostrets kön som utgångspunkt.I motion 1989/90:So519 av och (båda s) begärs ett tillkännagivande till regeringenom vad som anförs i motionen om rätten att få veta fostrets kön.För att undvika selektiva aborter på grund av fostrets kön ansermotionärerna att läkaren bör ges rätten att endast meddelafostrets kön om risk för allvarlig sjukdom eller skadaföreligger.I motion 1989/90:So452 av och (båda s) begärs ett tillkännagivande till regeringenom vad som anförs i motionen om behovet av ändring i hälso- ochsjukvårdslagen för att undvika abort på grund av "fel" kön.Motionärerna anser att den fria aborten och kvinnans ovillkoraderätt till abort skall värnas men att abort på grund av"fel" kön inte kan accepteras. Det behövs, anser motionärerna,en ändring i hälso- och sjukvårdslagen, som ger patientenrätt att få all information om sitt tillstånd, så att rätten attfå veta fostrets kön inte ges alls eller ges efter artondeveckan.I motion 1989/90:So527 av () hemställsatt beslutar att göra en sådan ändring isekretesslagen att en abort efter fosterdiagnostik på grund avatt fostret har oönskat kön omöjliggörs.I motion 1989/90:K413 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag i syfte attsekretessbelägga uppgift om det blivande barnets kön.I motion 1989/90:So532 av m.fl. (vpk) begärstillkännagivanden till regeringen om vad som anförs om delskvinnans rätt att bestämma om hon vill genomgå fosterdiagnostikoch göra en selektiv abort (yrkande 6), dels möjligheten attutelämna uppgifter om kön vid fosterdiagnostik (yrkande 7).Motionärerna anser att de nuvarande indikationerna förfosterdiagnostik bör slopas och att det skall vara kvinnan självsom bestämmer om hon vill genomgå fosterdiagnostik. Det bästavore, enligt motionärerna, att införa metoder varigenomdiagnoser kan fastställas utan att man inhämtar kunskap om kön.Då skulle också regler kunna införas om utelämnande av uppgifterom kön vid fosterdiagnostik. Motionärerna framhåller dock attläkaren alltid måste delge patienten sin kunskap.Motionärerna hemställer vidare att hos regeringenskall begära dels förslag till förbud mot allmännaundersökningar med fosterdiagnostik (yrkande 8), delsförslag till reglering av hur aborterade skall fåanvändas i forskningen, där information till kvinnan och hennesmedgivande slås fast (yrkande 10).I motion 1989/90:So514 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen omregler för omhändertagande av aborterade . Motionärenhänvisar till de allmänna råd (SOSFS 1990:8)) somsocialstyrelsen utarbetet för omhändertagande av efterabort. Enligt motionären finns det oklarheter i socialstyrelsensråd vad gäller informationen och kontakten med fostretsföräldrar. Motionären anser att det är bra att föräldrarnaerbjuds kontakt med kurator, sjukhuspräst eller motsvarande, attde informeras om vilka rutiner som tillämpas på sjukhuset ochatt föräldrarna i det sammanhanget får möjlighet att uttryckasärskilda önskemål.