bet · GE01AU6 · 1990-10-04 00:00:00 — I motionA724 av m.fl. (vpk) förordas en utvidgadförhandlingsskyldighet som skall gälla "viktigare beslut ochförändring", eftersom, anför motionärerna, många beslut kan varaviktiga för den fackliga organisationen utan att innebära enviktigare förändring. Vidare föreslås i samma motion attförhandlings- och föreningsrättsreglerna skall utsträckas attgälla även arbetssökande. Motionärerna vill därmed förhindra attarbetsgivare diskriminerar arbetssökande som är fackligtorganiserade. En facklig organisation bör också kunna förhandlaför arbetssökande om t.ex. ingångslönen.Av motionärernas korta motivering för en omformulering av 11§, så att denna även innefattar "viktigare beslut", är svårt attutläsa vilken skillnad som i praktiken skulle uppstå iförhållande till dagsläget. Vad sedan beträffar den fackligaförhandlingsrätten för arbetssökande erinrar utskottet medhänvisning till motionens exempel om ordningen med reglering avlöne- och anställningsvillkor genom kollektivavtal. Uppstårolika meningar mellan arbetsgivare och facket om tillämpning avavtalet i ett enskilt fall är detta en rättstvist som får lösasenligt reglerna i 35 § MBL. Av det anförda drar utskottetslutsatsen att det inte är motiverat att vidta någon åtgärd medanledning av motionen, som alltså avstyrks i de nu redovisadedelarna.ChefstillsättningarArbetsdomstolen har genom tre domar slagitfast att en arbetsgivare är skyldig att föra förhandlingarenligt 11 § MBL före beslut om att tillsätta chefsbefattningar.I motion A760 av m.fl. (m) föreslås attförhandlingsplikten vid chefstillsättningar avskaffas och att deanställda får rätt till information och samråd i de fall dettaär möjligt. Även inom den offentliga verksamheten börförhandlingsrätten avskaffas. Däremot bör de anställda i dennaverksamhet ha rätt till information. Regeringen bör utarbetaförslag till lagändring med det angivna syftet.Frågan om förhandlingsplikten vid chefstillsättningar harvarit uppe till behandling i utskottet vid flera tidigaretillfällen. Utskottet har avstyrkt att man genom en specialregeli MBL avskaffar förhandlingsrätten vid chefstillsättningar.Utskottet vidhåller denna uppfattning och anser att det inteheller har tillkommit några nya omständigheter som skullemotivera en annan ståndpunkt. När det gäller regeringenschefsutnämningar kan påpekas att de offentliganställdasorganisationer i princip numera endast har informationsrättenligt avtal om medbestämmande vid beredningen avregeringsärenden.Med det anförda avstyrker utskottet motion A760 i denföreliggande delen.Facklig vetorätt vid entreprenaderGällande rättBestämmelserna i 38--40 §§ MBL ålägger arbetsgivarna attförhandla med de fackliga organisationerna om arbetsuppgifterskall läggas ut på entreprenad eller som uppdrag. Kommer maninte överens vid förhandlingarna har den fackliga organisationenmöjlighet att förbjuda att entreprenaden (motsv.) kommer tillstånd, men det förutsätter att det arrangemang arbetsgivarenvill genomföra kan antas leda till att lag eller kollektivavtalåsidosätts eller att detta på annat sätt skulle strida mot vadsom är godtaget inom parternas avtalsområde. Används vetot påobefogat sätt kan det medföra skadeståndsskyldighet för denfackliga organisationen. Skadeståndsskyldighet kan också uppståför den arbetsgivare som bryter mot bestämmelserna.Vetorätten utövas normalt av den centrala fackligaorganisationen.MotionernaSonja Rembo m.fl. (m) framhåller i motion A760 att avsiktenmed bestämmelserna om den fackliga vetorätten aldrig har varitatt de skulle hindra seriösa entreprenörer. Det sker dock imånga fall till följd av att de fackliga representanterna villutöka arbetsuppgifterna på den egna arbetsplatsen. Ännuallvarligare är att vetorätten utnyttjas för att utestängaföretagare på godtyckliga grunder eller acceptera dem endast påvissa villkor. I praktiken har de fackliga organisationernadärmed skaffat sig möjlighet att utfärda näringsförbud.Motionärerna anför vidare att de fackliga organisationerna ivissa fall, särskilt bland kommunerna, utvidgat vetorätten attomfatta upphandling i allmänhet. Det händer dessutom attorganisationerna föreslår aktioner av i det närmaste polisiärkaraktär för att kontrollera om företag erlagt skatter ochavgifter. Att endast ett fåtal fall har förts upp tillarbetsdomstolen, fortsätter motionärerna, ger ingen rättvisandebild av vetorättens användning. Redan hotet om veto kan varatillräckligt för att en arbetsgivare skall avstå från att anlitaen tilltänkt entreprenör. I utvecklingsavtalet mellan SAF, LOoch PTK har parterna ålagt sig att följa utvecklingen påentreprenadområdet. Av allt att döma används dock vetorättenfortfarande på ett sätt som inte kan accepteras. Frågor som rörrättstryggheten bör lagstiftaren inte överlåta till reglering iavtal mellan parterna på arbetsmarknaden. Med hänvisning härtilloch till vad i övrigt anförts yrkar motionärerna att riksdagenskall upphäva 38--40 §§ i MBL.Elver m.fl. (fp) begär i motion A732 förslag om attvetorättsreglerna skall avskaffas. Motionärerna är skeptiskatill de konsekvenser som reglerna har fått för många mindresmåföretag. Vidare yrkar i partimotion A727 attriksdagen skall göra ett tillkännagivande till regeringen om vadsom i motionen anförts om att enmansföretag och företag somsaknar kollektivavtal inte får diskrimineras. Motiveringen tillyrkandet ges i motion 1989/90:N223 om åtgärder för att främjasmåföretagsamheten.Siw m.fl. (fp, m, c) yrkar i motion A719 påtilläggsdirektiv till konkurrenskommittén innefattande enöversyn av de konkurrensbegränsningar som orsakas avarbetsmarknadslagstiftningen. Som exempel anges bl.a.utestängning av enmansföretag från entreprenaduppdrag.I motion A291 av m.fl. (vpk) förordas en fackligvetorätt vid köp och försäljning av företag samt vidinvesteringar i företag i och utomlands som ett led isträvandena att få kontroll över den tilltagandetransnationaliseringen och därmed följande risker för utarmningav det svenska näringslivet. Krav på facklig vetorätt vidutflyttning av verksamheter till annat land förs också fram imotion A711 av m.fl. (vpk).Utskottets övervägandenMotionsyrkanden med syfte att slopa eller inskränkavetorättsbestämmelserna har framställts i stort sett alltsedanbestämmelserna kom till. Yrkandena har avvisats av medhänvisning dels till att nya arbetsrättskommittén studeradeanvändningen av reglerna utan att finna att de i någon störreomfattning utnyttjades för andra syften än de avsedda, dels tillatt det av SAF, LO och PTK inrättade Rådet för utvecklingsfrågoraktivt skall följa utvecklingen på entreprenadområdet. När detgäller den särskilda frågan om enmansföretagen har utskottetredovisat att anmält till regeringenvissa förhållanden inom elektrikerbranschen och att regeringeninte fann skäl till lagändring men gjorde vissa uttalanden iärendet (se vidare AU 1985/86:1 s. 13--15 och AU 1986/87:8 s.24--25 med reservationer av m, fp, c resp. vpk).Enligt utskottets mening har det inte framkommit några nyaskäl som ger anledning att ändra sina tidigareställningstaganden till de yrkanden som framställts om attbestämmelserna om den fackliga vetorätten skall upphävas ellerinskränkas. Utskottet avstyrker sålunda motionerna A719 (m, fp,c), A723 (fp), A732 (fp) samt A760 (m), i förekommande fall iaktuella delar. Även de båda vpk-motionernas motsatta krav attutvidga vetorätten, så att denna omfattar företagensutlandsinvesteringar och större förändringar i verksamheten, harframförts tidigare och har då inte vunnit utskottets stöd.Utskottet är inte heller i detta sammanhang berett att biträdaförslag av denna innebörd och avstyrker följaktligen motionernaA291 och A711 i de angivna delarna.FredspliktsbestämmelsernaGällande rättRätten att vidta fackliga stridsåtgärder -- på bådearbetsgivar- och arbetstagarsidan -- är fastslagen i grundlagengenom en bestämmelse härom i 2 kap. 17 § regeringsformen. Dennagrundlagsfästa rätt kan emellertid begränsas genom lag elleravtal.Det brukar hävdas att det råder en i princip fri rätt atttillgripa fackliga stridsåtgärder. Svensk rätt saknar nämligenlagstiftning för arbetsmarknaden i stort, som positivt angerrättsliga förutsättningar för bruket av stridsåtgärder eller påannat sätt ställer upp allmänna regler om rätten att gå tillfacklig strid. Fredspliktsreglerna i medbestämmandelagen liksomi den tidigare kollektivavtalslagen gäller enbart den fredspliktsom följer av att kollektivavtal har träffats. De inskränkningarsom därutöver genom lagstiftning finns i rätten att tillgripastridsåtgärder är av mindre räckvidd. Enligt lagen om offentliganställning finns vissa begränsningar i stridsrätten föroffentligt anställda. Det är vidare inte tillåtet att vidtaåtgärder som skulle strida mot straffrättsliga regler, såsomreglerna i om olaga intrång, ofredande,skadegörelse eller ärekränkning.När det gäller stridsåtgärder av särskilt farlig eller skadligkaraktär eller omfattning har det överlåtits på arbetsmarknadensparter att själva inför en konflikt ta hänsyn tillsamhällsskyddets eller tredje mans intressen. Regler om sådanaförfaranden har tagits upp i huvudavtal som täcker störredelen av arbetsmarknaden. I sista hand har statsmakternamöjlighet att gripa in med lagstiftning. Detta har dock hittillsbehövt övervägas vid endast ett fåtal tillfällen.Införandet av medbestämmandelagen innebar inte någonförändring i friheten för arbetsmarknadens parter att vidtastridsåtgärder när de inte genom att träffa kollektivavtal harbundit sig att iaktta fredsplikt. I förarbetena till lagenuttalas att samhällets uppgift främst bör vara att bidra medpositiva åtgärder för att främja fredliga lösningar avintressemotsättningar på arbetsmarknaden. Man har i sammanhangetpekat på medlingsförfarandet och det statligaförlikningsmannaväsendet.Mer i detalj innebär lagens bestämmelser följande.Bestämmelserna i 41--45 §§ om fredsplikt understrykerprincipen om arbetsfred då kollektivavtal gäller.Grundregeln är att fackliga stridsåtgärder inte får vidtas föratt tvinga fram ändringar i gällande avtal eller för att utövapåtryckningar i tvister om tillämpningen av avtalet eller MBL.Det är inte heller tillåtet med stridsåtgärder för att genomförabestämmelser avsedda att tillämpas när avtalet har upphört attgälla. Begränsningar ges i rätten att tillgripa stridsåtgärdersom fackliga sympatiåtgärder. Lagen ger vidare föreskrifter omarbetsgivar- och arbetstagarorganisationernas ansvar för attmedlemmarna inte vidtar olovliga stridsåtgärder liksom -- i 43 §-- om skyldighet att ta upp överläggningar när sådana åtgärderinletts och verka för att de upphör. Slutligen innehåller detaktuella avsnittet i MBL regler om de varsel som skall föregåstridsåtgärder samt om den s.k. kvarlevande stridsrätten för attgenomdriva ett medbestämmandeavtal.I 60 § ges bestämmelser om skadestånd när arbetstagare deltari olovliga konflikter. Dessutom finns föreskrifter som gör detmöjligt för arbetsdomstolen att ålägga arbetstagarna att återgåtill arbetet samt förordna att nya överläggningar om konfliktenskall äga rum mellan arbetsgivaren och den berörda fackligaorganisationen under ledning av en förlikningsman.Skadeståndet för deltagande i olovliga konflikter är enligthuvudregeln i 60 § maximerat till . (den s.k.200-kronorsregeln). Om konflikten avbrutits på ett tidigtstadium, senast i samband med en första överläggning enligt 43§, skall arbetstagarna normalt inte åläggas något skadestånd. Isärskilt allvarliga eller anmärkningsvärda fall kan skadestånd åandra sidan dömas ut med högre belopp än 200 kr.MotionernaSonja Rembo m.fl. (m) föreslår i motion A760 etttillkännagivande med anledning av vad som i motionen anförts omfackliga stridsåtgärder. Motionärerna pekar på en ökadstrejkbenägenhet . Särskilt konflikterna på denoffentliga arbetsmarknaden drabbar tredje man, dvs. allmänheten.Även begränsade strejker kan få långtgående konsekvenser ochmåste av arbetsgivaren mötas med mycket omfattandestridsåtgärder för att dessa skall bli verkningsfulla.Konflikter till följd av fackliga gränsdragningstvister harblivit vanligare. Härigenom motverkar de fackligaorganisationerna en nödvändig strukturomvandling. Sådanakonfliktsituationer kan inte påverkas av arbetsgivaren, som dockmåste tillhandahålla slagfältet. Den av motionärerna föreslagnaarbetsrättsliga utredningen bör få i uppdrag att grundligtbelysa konfliktutvecklingen och framlägga förslag till åtgärder,exempelvis förlängda varseltider, särskilda medlingsinsatser,stärkt medlemsdemokrati etc.Paul Ciszuk (mp) yrkar i motion A15 att skall begäraförslag till lagstiftning som ålägger banker att betala utinnestående medel när kontoinnehavarna så begär under pågåendearbetskonflikt, även om detta skulle medföra ett visst intrång ikonflikträtten. Motionären tillägger avslutningsvis imotiveringen för yrkandet att banker och fackföreningar må spelamed sina egna resurser men inte med andras pengar.Lars m.fl. anser i vpk-motion A724 att fredspliktenendast bör gälla frågor som uttryckligen är reglerade ikollektivavtal, vilket innebär enligt motionärerna attfredsplikt inte längre skall gälla frågor som omfattas av s.k.tyst reglering i avtalen.Fyra motioner gäller sympatiåtgärder vid tvister medinternationell anknytning. Bakgrunden är arbetsdomstolens dom,nr 1989, i det s.k. Britanniamålet. Detta gällde om detvar tillåtligt att tillgripa strids- resp. sympatiåtgärder föratt framtvinga ett nytt kollektivavtal för besättningen på detbekvämlighetsflaggade fartyg det här var fråga om, trots attlöne- och anställningsvillkor på fartyget redan var reglerade iavtal med besättningens fackliga organisation på Filippinerna.Arbetsdomstolen ansåg att åtgärderna var olovliga enligtmedbestämmandelagen (41 och 42 §§).De aktuella motionerna är A724 av m.fl. (vpk),A728 av och (båda s), A741 avLars-Erik och (båda s) samt A742 avStig m.fl. (s). I motionerna begärs förslag frånregeringen till ändring av medbestämmandelagen så attrestriktionerna i rätten att vidta fackliga stridsåtgärder itvister med internationell anknytning bortfaller.Bengt m.fl. (fp, m) yrkar i motion A744 ettförtydligande av begreppet motpart i bestämmelserna om varsel i45 § medbestämmandelagen. Motionärerna vänder sig mot attfackliga organisationer som vidtar sympatiåtgärder inte ärskyldiga att varsla den arbetsgivare som åtgärderna riktar sigmot om denne är oorganiserad.I den moderata kommittémotionen A760 samt i motion A732 avElver m.fl. (fp) yrkas att 200-kronorsregeln skallavskaffas. Enligt motion A760 innebär regeln i sin nya lydelseegentligen ett erkännande av den olovliga strejken sompåtryckningsmedel. Eftersom olovliga konflikter ofta riktar sigi lika hög grad mot den fackliga organisationen som motarbetsgivaren, innebär denna ordning ett undergrävande även avde fackliga organisationernas auktoritet och därmed av derasmöjligheter att hävda sin ställning som avtalsslutande part.Detta utgör ett allvarligt avsteg från den hittillsvarandeprincipen att fredsplikt föreligger under avtalsperioden.I motion A732 anförs att de tidigare skadeståndsreglerna inteledde till någon generell höjning av skadeståndsnivån men gavarbetsdomstolen bättre möjligheter än nu att göra nyanseradebedömningar i de olika målen och, när så var motiverat, görasärskilda markeringar av rättsstridigheten hos olovligakonflikter.Utskottets övervägandenUtskottet behandlar först önskemålet i motion A760 (m) om engrundlig utredning om konfliktutvecklingen påarbetsmarknaden med syfte att begränsa rätten att tillgripastridsåtgärder.Utnyttjandet av stridsåtgärder på den svenska arbetsmarknadenhar studerats av två utredningar,konfliktutredningen (betänkandena 1984:18 och 19 samt 1988:49 omarbetsmarknadsstriden) och förhandlingsutredningen (rapportenFack ). Detta utredningsmaterial utgör i sig enomfattande dokumentation av användningen av fackligastridsåtgärder. Med den nya utredningen om förhandlingsformeroch spelregler på arbetsmarknaden tillkommer ytterligarematerial. Resultatet av den sistnämnda utredningen är avsett attläggas till grund för regeringens fortsatta överväganden avhithörande spörsmål. I vårens kompletteringsproposition(1989/90:150 bilaga 5) anförde arbetsmarknadsministern sommotivering för det nya utredningsarbetet bl.a. attlönebildningen och förhandlingssystemet förändrats under1980-talet och att det har blivit allt svårare för parterna attklara avtalsrörelserna utan stridsåtgärder och medling. Honansåg att den s.k. svenska modellen inte längre fungerartillfredsställande.Mot bakgrund av vad nu återgivits anser utskottet att det inteär påkallat för att vare sig med ett särskiltuttalande fästa regeringens uppmärksamhet på den förhandlings-och konfliktproblematik som det nu är fråga om eller attinitiera fortsatta utredningar om denna problematik. Utskottetavstyrker därmed motion A760 (m) på denna punkt.Även samhällsfarliga konflikter hör till det aktuellautredningsuppdraget. Med hänvisning härtill avstyrker utskottetdet initiativ till särlagstiftning beträffande konflikträttenpå bankområdet som begärs i motion A15 (mp).Med anledning av de fortsatta överväganden från regeringenssida om konfliktfrågorna som ovan förutsatts komma till ståndsedan utredningen om förhandlingsformer och spelregler påarbetsmarknaden slutfört sitt uppdrag vill utskottet inte hellerföreslå något uttalande med anledning av yrkandet i vpk-motionA724 om fredsplikten vid s.k. tyst reglering i avtal.Yrkandet avstyrks sålunda.När det sedan gäller yrkandena i motionerna A724 (vpk), A728(s), A741 (s) och A742 (s) om initiativ för att legaliserasympatiåtgärder vid tvister med internationell anknytningkan påpekas följande. Regeringen har ipropositionsförteckningen till det nu inledda anmälten proposition om "Vissa fredspliktsregler", avsedd att avlämnasi december. Propositionen gäller den i motionerna upptagnalagstiftningsfrågan. En departements-PM härom har i dagarnaskickats ut på remiss för besvarande senast den 2 november.Motionsyrkandena om initiativ från sida tilllagändring är därmed helt eller i väsentliga delartillgodosedda, och de påkallar för den skull inte någonriksdagens åtgärd utan avstyrks med det anförda.Också motion A744 (fp, m) om förtydligande av begreppetmotpart vid stridsåtgärder tar sikte på sympatiåtgärder.Motionärerna vill att en facklig organisation som ämnartillgripa sådana åtgärder skall vara skyldig att varsla denarbetsgivare åtgärderna riktar sig mot även om denne inte ärorganiserad. Ett motsvarande yrkande behandlades av utskottetförra hösten i betänkandet 1989/90:AU6 (s. 24). Utskottet sadesig då inte ha övertygats om det praktiska behovet av enlagändring på denna punkt. Med samma inställning avstyrkerutskottet det nu föreliggande yrkandet.Vad härefter gäller yrkandena i motionerna A732 (fp) och A760(m) att 200-kronorsregeln skall avskaffas vill utskottetpåminna om att den förutnämnda utredningen om förhandlingar ochspelregler på arbetsmarknaden har ett direkt uppdrag att läggafram förslag som tillåter att högre skadestånd än för närvarandekan dömas ut för olovliga stridsåtgärder. Regeringensöverväganden med anledning av utredningsresultatet bör avvaktas,och utskottet avstyrker att genomför den i motionernabegärda lagändringen.FöretagsblockaderBakgrundI de exempel på stridsåtgärder som anges i 41 § MBL ingårblockad, bojkott "eller annan därmed jämförlig åtgärd". I sammaparagraf ges också regler som tillåter en form av blockader, dens.k. Denna får användas även underavtalstid för att anställda skall få ut sina obetalda löner.En annan form av blockad, som uppmärksammats i nedanståendemotioner, är blockad för att förmå företag att tecknakollektivavtal.MotionernaFöljande motionsyrkanden syftar till ett förbud mot blockadav enmansföretag, varmed här likställs familjeföretag, dvs.företag med endast familjemedlemmar som anställda.Sonja Rembo m.fl. (m) yrkar i motion A760 att skallbegära förslag till lagstiftning som innebär förbud mot blockadav enmansföretag. De fackliga organisationerna bör inte fåutnyttja blockader på ett sätt som uppfattas som stridande motnäringsfriheten eller den enskildes fri- och rättigheter, inteheller så att de uppfattas som stötande för rättsmedvetandet.Det förekommer också att blockad tillgrips mot företag varsanställda inte vill ansluta sig till en facklig organisation ochinte heller önskar att arbetsgivaren tecknar kollektivavtal.Motionärerna konstaterar att de fackliga organisationerna påsenare år inte har förmått motsvara det ansvar som följer medden fria stridsrätten. De tillägger att blockader i vissa fallkan vara både rimliga och motiverade. och företag med enbart familjemedlemmar somanställda bör dock över huvud taget inte få förekomma.Filip m.fl. (m, fp) yrkar i motion A705 på förbudmot blockad av företag utan anställda som är fackligt anslutna.Motionärerna anför bl.a. att följden av en blockad kan bli attföretaget tvingas skriva på ett avtal med en fackligorganisation som de anställda inte vill låta sig representerasav. Detta är speciellt stötande i företag med endastfamiljemedlemmar som anställda. Åtgärden kan dessutom användasför att hindra tillkomsten av kompanjonföretag eller skaffapengar till den fackliga organisationen.Förbud mot blockad av enmansföretag föreslås vidare i motionA721 av m.fl. (fp, m, c) på grund av vägran attteckna avtal separat eller via en arbetsgivarorganisation.I den tidigare delvis behandlade motionen A719 av . (fp, m, c) anförs som ytterligare motivering för yrkandetom tilläggsdirektiv till konkurrenskommittén:I målareförbundets avtal finns paragrafen som förbjuderenmansföretag att ta större arbeten än som överstiger 12000kr. Med hot om stridsåtgärder pressas sedan dessa avtal igenom.I ett avtal finns krav på ersättning från enmansföretagen tillfacket för att dettas kostnader skall fördyras. På samma sättfinns avgifter avsedda att försämra kompanjonsföretagensmöjligheter att konkurrera med priser.I den ovannämnda motionen A760 framställer m.fl.(m) ett särskilt yrkande om begränsning av blockadrätten iövrigt. Motionärerna syftar i den delen till lagfästa reglersom begränsar blockader mot företag utan att man därmed kränkerarbetsmarknadsparternas eljest grundlagsskyddade rätt att vidtastridsåtgärder. Detta bör utredas av den i motionen begärdaparlamentariska utredningen om arbetsrätten.Utskottets övervägandenNär likartade önskemål om begränsning av blockadrätten harframställts de föregående åren har utskottet hänvisat till attdet har varit en gängse princip att statsmakterna inte böringripa med lagstiftning i arbetsmarknadsparternas rätt attanvända ekonomiska stridsåtgärder. Det ankommer på parterna attpå eget ansvar sinsemellan utveckla och tillämpa de regler somskall gälla vid användningen av sådana åtgärder. Utskottetvidhåller denna principiella uppfattning och avstyrker därmed deförevarande yrkandena om förbud mot blockad av enmansföretag imotionerna A705, A721 och A760, i förekommande fall imotsvarande delar. Vidare avstyrker utskottet utredningsyrkandeti motion A719 i nu aktuell del.Av samma skäl avstyrks även yrkandena om begränsning avblockadrätten i övrigt i motionerna A705 och A760.Arbetsrättsliga skadeståndInledningI den föregående framställningen har behandlats skadestånd somsanktionsform mot arbetstagare vid olovliga arbetskonflikter.Utskottet redovisar nedan några frågor om skadestånd riktade motarbetsgivare. Gemensamt för motionerna är att de begär enöversyn av de arbetsrättsliga skadestånden.MotionernaI motion A760 av m.fl. (m) konstateras attflertalet skadeståndsfrågor görs upp genom överenskommelsermellan arbetsgivaren och den berörda fackliga organisationen.Dessa avgörs därför inte av arbetsdomstolen.Många gånger utkrävs skadestånd för rent bagatellartadeförseelser, fortsätter motionärerna. Ofta betalar dock främstmindre företag hellre ett informellt skadestånd än att de gersig in i en omfattande och dyrbar process med de konsekvenserdetta kan ha inte minst för klimatet på arbetsplatsen.Det har efter hand utvecklats en standardiserad bedömning avskadeståndens storlek.