bet · GE01NU14 · 1990-11-20 00:00:00 — 1990/91NU14ÄrendetI detta betänkande behandlas proposition 1990/91:17 omtillfällig försäljning, vari framläggs förslag till en ny lag omsådan försäljning, och de fyra motioner som har väckts medanledning av propositionen.Synpunkter i ärendet har inför utskottet lämnats dels avföreträdare för och , dels av företrädare för Torg- ochmarknadshandlarnas ekonomiska riksförening. har också en skrivelse inkommit. Vidare har enskrivelse ingivits av . Utskottet tillstyrker regeringens förslag till ny lag omtillfällig försäljning. Den nya lagen innebär bl.a. att det intelängre skall gälla generellt krav på tillstånd för att sådanhandel skall få bedrivas. Om det emellertid behövs med hänsyntill varuförsörjningen skall en kommun kunna införa krav påtillstånd för försäljning av kläder, skor och livsmedel.Regleringen bör helt avskaffas, anförs det i en reservation (m,fp). I en annan (c) krävs att tillståndskrav också skall kunnainföras beträffande möbler, mattor och husgeråd.Vidare tillstyrker utskottet enhälligt regeringens förslag omatt alla näringsidkare som bedriver tillfällig försäljning skallvara skyldiga att lämna konsumenten upplysning om namn m.m. Förnärvarande omfattas bl.a. torg- och marknadshandel inte av sådanskyldighet. FörslagRegeringen föreslår -- efter föredragning av statsrådet -- att antar förslag till1. lag om tillfällig försäljning,2. lag om upphävande av kungörelsen (1941:206) med vissabestämmelser angående marknader,3. lag om ändring i allmänna ordningsstadgan (1956:617).Regeringen har inhämtat lagrådets yttrande i ärendet. Detförstnämnda lagförslaget återges i bilaga till dettabetänkande (s.16f. ).Huvudsakligt innehållRegeringen föreslår att den tillfälliga handeln delvis skallavregleras. Enligt nuvarande lagstiftning får sådan handelbedrivas endast efter särskilt tillstånd. I propositionenföreslås att tillfällighetshandel i princip skall vara fri. Omdet emellertid behövs med hänsyn till varuförsörjningen i ettområde, skall kommunen efter regeringens bemyndigande kunnainföra krav på tillstånd i området. Tillståndskravet skall kunnaomfatta tillfällig försäljning av kläder, skor och sådanalivsmedel som inte är avsedda för förtäring på stället.Vidare föreslås i propositionen att de näringsidkare sombedriver tillfällig försäljning skall vara skyldiga att lämnakonsumenten upplysning om sitt namn, sin postadress och sitttelefonnummer. gäller inte sådan skyldighet vidtorg- och marknadshandel eller vid försäljning på mässor ochutställningar.Föreskrifterna föreslås bli upptagna i en ny lag om tillfälligförsäljning, vilken skall ersätta lagen (1975:985) om tillfällighandel.Slutligen föreslår regeringen att marknadshandel skallregleras på samma sätt som offentliga tillställningar i allmännaordningsstadgan (1956:617). En följd av detta är att den s.k.marknadskungörelsen upphävs.Den nya lagen och lagändringarna föreslås träda i kraft den 1januari 1991. YrkandenDe motioner som har väckts med anledning av propositionen ärföljande:1990/91:N1 av Per m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen antar förslaget till lag om tillfällig försäljning medde ändringar som anges i motionen.1990/91:N2 av () vari yrkas1. att beslutar att 3§ lagen om tillfälligförsäljning får följande lydelse:Om det behövs med hänsyn till varuförsörjningen i ett område,får regeringen i en förordning föreskriva att försäljning iområdet av kläder, skor, möbler, mattor, husgeråd eller sådanalivsmedel som inte är avsedda för förtäring på stället får skebara efter särskilt tillstånd av den kommun där området ligger.Sådana föreskrifter skall begränsas på sätt som framgår av 5§.Regeringen får överlåta åt kommunerna att meddela föreskriftersom avses i första stycket.2. att beslutar att 2§ lagen om tillfälligförsäljning får följande lydelse:Vid försäljning som omfattas av denna lag skall genom en välsynlig skylt eller på annat verksamt sätt lämnas upplysning omnäringsidkarens namn, postadress och telefonnummer samt detnummer som näringsidkaren är registrerad under enligt lagen(1968:430) om mervärdeskatt.Om det pris som konsumenten sammanlagt skall betala överstiger300 kr., skall informationen dessutom lämnas skriftligen tillkonsumenten.1990/91:N3 av m.fl. (fp) vari yrkas1. att avslår 3--10§§ samt 13 och 14§§ iregeringens lagförslag,2. att beslutar att 11 och 12§§ ges följandebeteckning och lydelse:3§Till böter, högst , skall den dömas somuppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 2§. I ringa fallskall inte dömas till ansvar.4§Näringsidkaren ansvarar enligt 3§ för sådan gärning som därbeskrives, om den har begåtts i hans rörelse och han harhaft eller borde ha haft vetskap om gärningen.1990/91:N4 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att obligatorisk tillståndsprövningfortfarande skall gälla för tillfällig handel.MotiveringDen gällande tillståndsprövningen för tillfällig handel skallbibehållas, krävs det i motion 1990/91:N4 (s). Det finns fleraanledningar till nuvarande lagstiftning på området, anförs det.Till gagn för konsumenternas intresse skall de fastaförsäljningsställenas existens säkras och ökad köptrygghet vidtillfällig handel skapas. Vidare skall den fasta handeln skyddasmot otillbörlig konkurrens. Ett tredje syfte medtillståndsprövningen är att sörja för sysselsättningen inom denfasta handeln. Motionärerna erinrar om att kommunerna genom detkommunala planmonopolet har möjlighet att styra den fastahandelns omfattning och lokalisering. De menar att kommunernabör ges ett motsvarande ansvar beträffande den tillfälligahandeln. Härigenom kan kommunerna tillförsäkra sig att de lokalavaruförsörjningsplanerna fullföljs på ett tillfredsställandesätt. Enligt motionärerna är det också av betydelse för denfasta handeln att konkurrensen med den tillfälliga handeln kanske på lika villkor. Bl.a. borde den tillfälliga handelnsskyldighet att betala arbetsgivaravgifter och mervärdeskattuppmärksammas.I en marknadsekonomi är det konsumenternas fria val av varoroch inköpsställe som skall styra utvecklingen inom handeln, sägsdet i motion 1990/91:N1 (m). En fri företagsetablering är en avmarknadsekonomins viktigaste grundpelare. Enligt motionärernaskulle den föreslagna regleringen av tillfällig handel medkläder, skor och livsmedel utgöra ett onödigt intrång inäringsfriheten. Utöver vad som krävs av miljö-, hälso- ochordningsskäl finns inget behov av reglering av den tillfälligahandeln. I motionen riktas kritik mot det kommunalaplanmonopolet; detta hämmar mångfald och konkurrens inomdetaljhandeln och bör upphävas.Liknande synpunkter kommer till uttryck i motion 1990/91:N3(fp). Motionärerna välkomnar i och för sig inriktningen avregeringens förslag. En avreglering av detaljhandeln är tillfördel för konkurrensen och därmed även för konsumenterna, heterdet. Dock borde man ta steget fullt ut och helt avskaffatillståndskraven för bedrivande av tillfällig handel. De skälsom anförs i propositionen för att tillståndsplikten skallbibehållas är inte övertygande, anser motionärerna. De påpekarockså att kommerskollegium, ochstatens pris- och konkurrensverk har föreslagit att regleringenav den tillfälliga handeln skall upphävas.Det föreslagna tillståndskravet bör inte endast kunna omfattaförsäljning av kläder, skor och livsmedel, anförs det i motion1990/91:N2 (c). Enligt motionären bör tillståndsplikt kunnainföras även beträffande möbler, mattor och husgeråd. Han menaratt utbudet av möbler och husgeråd kan hotas i vissa landsdelarav kringföringshandeln. Motionären pläderar vidare för att denav regeringen föreslagna informationsskyldigheten vid tillfälligförsäljning skall gälla också uppgift om det nummer under vilketnäringsidkaren är registrerad enligt lagen (1968:430) ommervärdeskatt. Denna utvidgning, sägs det, skulle på etteffektivt sätt begränsa möjligheten för oseriösa handlare attöppet verka på marknader och torg. Det finns enligt motionärenförsäljare som medvetet struntar i att betala mervärdeskatt ochlagstadgade avgifter. De konkurrerar därmed inte på lika villkormed övriga näringsidkare.Kompletterande uppgifterGällande bestämmelserBakgrundFörsäljningen av varor till konsument sker på många olikasätt. Torghandel och marknadshandel tillhör våra äldstahandelsformer. Tillfällig handel i vid bemärkelse är av mycketskiftande karaktär och bedrivs i flera former. Bland dessa kanföljande nämnas: försäljning i tillfälligt utnyttjade lokaler,kringföringsförsäljning (t.ex. hemförsäljning och försäljningfrån varubussar), försäljning i samband med olika arrangemang(såsom marknader och mässor), torghandel, annanutomhusförsäljning (t.ex. försäljning från stånd eller bärbaralådor) och auktionsförsäljning.Det finns en rad bestämmelser som på skilda sätt berör deolika formerna av tillfällighetshandel. Förutom rentnäringsrättsliga regler har det uppställts regler som har singrund i bl.a. ordnings- och konsumentintressen. Vid sidan av degenerella föreskrifter som gäller för visst slag av handel finnsdet särskilda bestämmelser om försäljning av vissa varor, t.ex.livsmedel och begagnade varor. Handel med livsmedel reglerasfrån hygienisk synpunkt genom bestämmelser i bl.a.livsmedelslagen (1971:511). Lagen (1981:2) om handel med skrotoch begagnade varor syftar bl.a. till att förebygga attstöldgods avsätts inom handeln. I det följande redogörs förgällande allmänna bestämmelser om egentlig tillfällig handel,torghandel samt marknader och mässor.Tillfällig handelDen tillfälliga handeln regleras främst genom lagen (1975:985)om tillfällig handel. Med sådan handel förstås i lagen (1§)att någon på ett av honom tillfälligt begagnatförsäljningsställe eller under kringföring yrkesmässigt säljervaror som han för med sig. Som tillfällig handel anses dock inteförsäljning till näringsidkare. Lagen omfattar inte hellertorghandel, marknadshandel, handel på mässa eller utställningeller handel som anordnas i samband med offentligatillställningar eller sammankomster för framförande avkonstnärligt verk.Lagen innehåller två huvudpunkter. Enligt den ena får (3§)tillfällig handel bedrivas endast efter särskilt tillstånd.Kravet på tillstånd gäller emellertid inte handel med bl.a.livsmedel och blommor. Tillstånd får (4§) lämnas endast om denavsedda handeln är av väsentlig betydelse från konsumentsynpunkteller om det annars föreligger särskilda skäl. Frågan omtillstånd prövas (5§) normalt av . Länsstyrelsensbeslut kan (11§) överklagas till kommerskollegium, vars besluti sin tur kan överklagas till regeringen.Enligt den andra huvudpunkten i lagen (9§) är den sombedriver tillfällig handel skyldig att lämna uppgift -- genomanslag eller på annat sätt -- om namn, adress och telefonnummer.Fordras enligt lagen tillstånd för handeln skall informationenlämnas till köparen i skriftlig form.Hemförsäljningslagen (1981:1361) tillämpas när ennäringsidkare vid hembesök eller genom telefonförsäljningyrkesmässigt säljer lös egendom till en konsument. Lagen gällerdock inte om den sammanlagda köpesumman understiger 300 kr.Enligt lagen är konsumenten inte bunden av köpet om han ångrarsig inom . I samband med att avtal träffas skallnäringsidkaren överlämna en handling till konsumenten medinformation om bl.a. ångerrätten. Enligt de anvisningar somkonsumentverket på regeringens uppdrag har utfärdat skall sådanhandling innehålla uppgift om säljarens namn, adress ochtelefonnummer.TorghandelUttryckliga bestämmelser om upplåtelse av område förtorghandel saknas i gällande rätt. Kommunernas befogenhet attutse en torghandelsplats anses följa av allmännakommunalrättsliga grundsatser enligt 1kap. 4§ kommunallagen(1977:179). Någon skyldighet för kommunen att upplåta sådanplats finns dock inte.Enligt allmänna ordningsstadgan (1956:617) får (2§)försäljningsstånd eller liknande anordningar inte ställas upp påallmän plats inom stadsplanelagt område utan tillstånd avpolismyndigheten. Tillstånd krävs dock inte för försäljning påområde som är upplåtet till allmän försäljningsplats. Omkommunen inte tillåter en allmän torghandel krävs sålundatillstånd av polismyndigheten för den som vill bedriva handel påallmän plats. För sådan handel krävs också tillstånd enligtlagen om tillfällig handel. Kommunen har tillerkänts ettavgörande inflytande vid tillståndsprövningen enligt allmännaordningsstadgan. Innan polismyndigheten meddelar tillstånd skallnämligen yttrande inhämtas från kommunen, och om denna avstyrkerfår tillstånd inte lämnas.Ordningsstadgeutredningen, som har haft i uppdrag att göra enöversyn av allmänna ordningsstadgan, avlämnade sittslutbetänkande (SOU 1985:24) Ordningslag. I detta föreslås ingensaklig ändring av de nyssnämnda bestämmelserna i allmännaordningsstadgan. De föreslagna ändringarna är endast avredaktionell karaktär. Utredningens förslag, som harremissbehandlats, bereds inom regeringskansliet.Kommunens föreskrifter om ordningen vid torghandel kanmeddelas i en särskild torghandelsstadga. Denna skall antas avkommunfullmäktige och fastställas av . har till ledning för kommunerna utarbetat ettnormalförslag till torghandelsstadga.Bl.a. torghandel, marknadshandel och handel på mässor ochutställningar omfattas, som har nämnts, inte av lagenom tillfällig handel. Den informationsskyldighet som stadgas ilagen gäller sålunda inte för sådan handel. I Kommunförbundetsnormalförslag till torghandelsstadga finns emellertid enföreskrift som ålägger den som har fast försäljningsställe påsalutorg att ha en skylt som anger namn och adress.MarknadshandelKungörelsen (1941:206) med vissa bestämmelser angåendemarknader, den s.k. marknadskungörelsen, reglerar tid och platsför marknaders hållande. I övrigt saknas bestämmelser om handelpå marknader.Enligt kungörelsen (1§) beslutar om tillståndatt hålla marknad. skall också för varjemarknad bestämma när den får hållas. Dock gäller (2§) att enmarknad inte får anordnas efter sön- eller helgdag. Ommarknaden pågår endast får den inte heller hållas på enlördag eller dag före helgdag. har emellertidmöjlighet att medge undantag från detta. I kungörelsen angesinte närmare vad som avses med marknad.I allmänna ordningsstadgan anges (9§) att marknadsnöjen äratt anse som offentlig tillställning. Anordnande avmarknadsnöjen kräver sålunda tillstånd av polismyndigheten. Förmarknadsarrangemang vid vilka det förekommer både försäljning avvaror och marknadsnöjen krävs alltså normalt tillstånd av bådelänsstyrelsen och polismyndigheten.Utredning om tillfällig handelÅr 1985 beslutade regeringen att en särskild utredare skulletillkallas för att se över regleringen av olika former avtillfällig handel. Med utgångspunkt i konsumentintresset skulleutredaren lägga fram förslag med syfte att lagstiftningen föryrkesmässig tillfällighetsförsäljning så långt som möjligtskulle samordnas, förenklas och förtydligas.Utredaren -- departementsrådet --presenterade resultatet av sitt arbete i betänkandet(SOU 1988:46) Tillfällig handel. Där konstateras att dennuvarande regleringen har varit mycket restriktiv. Tillstånd hari princip endast lämnats om den tillfälliga handeln har ansettstäcka ett behov hos konsumenterna som inte på annat sätt harkunnat tillgodoses på orten. Enligt utredaren ter sig gällandeordning problematisk av flera orsaker:Lagen är svårtolkad, och avgränsningen av det regleradeområdet har framstått som i viss mån godtycklig.Den prövning som har gjorts har varit mycket schablonartad ochinte innefattat någon egentlig avvägning mellan olikadistributionsformer.Tillståndsförfarandet har i många fall framstått som onödigtkomplicerat.En framtida reglering av den tillfälliga handeln bör enligtutredaren styras utifrån konsumenternas intresse av tillgångtill en god kommersiell service. Ingripanden bör göras först närvaruförsörjningen utsätts för störningar genom konkurrens fråntillfällig handel. Enligt utredarens förslag skall de kommunersom har problem med varuförsörjningen kunna ta initiativ tillinförande av tillståndskrav vid tillfällig försäljning avlivsmedel, kläder och skor. Regleringen föreslås bli begränsadtill försäljning som sker i tillfälligt hyrda lokaler eller frånfordon. Företagare med fast driftställe i kommunen skall inteberöras av regleringen.Enligt utredaren skall avgöra om krav påtillstånd skall införas. Tillståndsprövningen skall sedan görasav kommunen. Tillstånd skall lämnas om den tillfälligaförsäljningen inte kan väntas störa varuförsörjningen så atttillgången till en tillfredsställande butiksservice med deberörda varorna sätts i fara.Den föreslagna regleringen omfattar inte torg- ochmarknadshandel. Kommunerna skall liksom få bedömabehovet av torghandel. Beträffande marknader föreslås att dessai fortsättningen skall bedömas enligt de regler som gäller föroffentliga tillställningar.Utredaren föreslår vidare att den informationsskyldighet somgäller för näringsidkare enligt lagen om tillfällig handel skallutvidgas till att gälla vid i princip all tillfällighetshandel.Sålunda skall säljarens namn, adress och telefonnummer framgåäven vid torg- och marknadshandel och vid försäljning på mässor.Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning avremissyttrandena har gjorts inom civildepartementet.Den tillfälliga handelns omfattningDet saknas offentlig statistik över den tillfälliga handelnsomfattning. Inte heller finns i övrigt någon samlad redovisningav omfattningen av de olika formerna avtillfällighetsförsäljning. Mot denna bakgrund har utredningen omtillfällig handel, vars betänkande har refererats i detföregående, kartlagt antalet meddelade tillstånd tilltillfällighetsförsäljning.Under åren 1980--registrerades i genomsnitt ca250 ärenden om tillstånd enligt lagen om tillfällig handel.Flest ärenden -- ca 25 -- registrerades hos länsstyrelseni . Antalet ärenden minskade under den senaredelen av perioden.För att få en närmare bild av länsstyrelsernastillståndsgivning har utredningen granskat samtliga beslut underperioden --1985. avgjordes sammanlagt ca640 ärenden, varav ca 450 innebar bifall till sökandes ansökan.Bakom de ca 450 ansökningar som bifölls fanns totalt 215 olikasökande. Av dessa fick 56 sökande tillstånd att bedrivakringföringshandel och 159 tillstånd att bedriva handel fråntillfälliga försäljningsställen. Kringföringshandeln gälldeförsäljning av bl.a. ballonger, vindsnurror, leksaker, flaggor,halsdukar, souvenirer, kläder och textilier. De som ficktillstånd till handel från tillfälliga försäljningsställen såldeframför allt kläder, skor, päls- och skinnvaror, textilier,möbler och mattor.Torghandel förekom i av landets kommuner.Denna handel var starkt koncentrerad till landets södra ochmellersta delar. I Norrlandslänen fanns totalt avlandets samtliga salutorg. De varor som säljs genom torghandelär klassiska torghandelsvaror såsom blommor, frukt, grönsakeroch andra livsmedel, men även kläder, textilier ochhemutrustning saluförs.År 1984 lämnades tillstånd till totalt 268 marknader. är oklart vilka arrangemang som skall anses vara marknaderhar utredningen kartlagt även andra "marknader" ochmarknadsliknande arrangemang för vilka tillstånd inte harlämnats enligt marknadskungörelsen. Inklusive de marknader förvilka tillstånd hade lämnats hölls enligt utredningentotalt knappt 900 marknader i landet. De varor som säljs påmarknader är bl.a. kläder, textilier, husgeråd, lädervaror,korg- och träarbeten, leksaker och bijouterier. Enligt lagen (1975:985) om tillfällig handel krävs dettillstånd för att sådan handel skall få bedrivas. Tillstånd fårlämnas endast om handeln är av väsentlig betydelse frånkonsumentsynpunkt eller om det annars föreligger särskilda skäl.Frågor om tillstånd prövas normalt av . Lagenstadgar vidare att den som bedriver tillfällig handel skalllämna uppgift om namn, adress och telefonnummer. Torghandel,marknadshandel och handel på mässor m.m. omfattas inte av lagenutan regleras på annat sätt. Ytterligare uppgifter om gällandebestämmelser för olika typer av tillfällighetsförsäljning harlämnats i ett inledande avsnitt (s.5f. ).Regeringen föreslår i proposition 1990/91:17 att lagen omtillfällig handel skall ersättas av en nylag. Regeringens lagförslag återges i bilaga (s.16f. ).Till grund för lagförslaget ligger ett betänkande av utredningenom tillfällig handel (se s.7). Den nya lagen innebär ihuvudsak två förändringar jämfört med nuvarande lagstiftning.För det första skall den tillfälliga handeln delvisavregleras. I fortsättningen skall tillfällighetshandel iprincip vara fri. Dock skall kommunen, om det behövs förvaruförsörjningen i ett område, kunna införa krav på tillståndför tillfällig försäljning av kläder, skor och sådana livsmedelsom inte är avsedda för förtäring på stället. Tillstånd skalllämnas om försäljningen inte kan väntas medföra någon störningav betydelse för varuförsörjningen inom det aktuella området.För det andra skall gällande informationsskyldighet utvidgastill att i princip omfatta alla former av tillfällig handel;sålunda skall i fortsättningen skyldigheten för näringsidkareatt lämna information, genom en skylt eller på annat sätt, omnamn, adress och telefonnummer gälla även vid torg- ochmarknadshandel och vid försäljning på mässor och liknande. Omdet pris som konsumenten sammanlagt skall betala överstiger 300kr., skall informationen dessutom lämnas skriftligen tillkonsumenten.Med anledning av propositionen har fyra motioner väckts.Motiveringen till dessa har refererats i det föregående (s.3).Den nuvarande obligatoriska tillståndsprövningen förtillfällighetsförsäljning skall bibehållas, krävs det i motion1990/91:N4 (s). Enligt motionärerna måste kommunerna kunna utövasådant inflytande över den tillfälliga handeln att detsäkerställs att de lokala försörjningsplanerna kan fullföljas påett tillfredsställande sätt. För den fasta handeln, heter detvidare i motionen, är det också av betydelse att konkurrensenmed den tillfälliga handeln kan ske på lika villkor.Den motsatta inställningen till reglering av tillfällig handelkommer till uttryck i motionerna 1990/91:N1 (m) och 1990/91:N3(fp). Där krävs att den aktuella regleringen av sådan handelhelt skall upphöra. En fortsatt reglering skulle utgöra ettonödigt intrång i näringsfriheten, anförs det i förstnämndamotion. I den andra sägs att en avreglering av detaljhandeln ärtill fördel för konkurrensen och därmed även för konsumenterna.I motion 1990/91:N2 (c) begärs att kommunerna skall kunnainföra tillståndsplikt också i fråga om tillfällig försäljningav möbler, mattor och husgeråd. Enligt motionären är det intebara tillfällighetsförsäljning av kläder, skor och livsmedel somhar en sådan omfattning att försäljningen har betydelse förvaruförsörjningen i ett område. I motionen krävs också attnäringsidkare vid tillfällig försäljning skall lämna upplysningom det nummer under vilket han är registrerad enligt lagen(1968:430) om mervärdeskatt. Detta skulle, menar motionären, påett effektivt sätt begränsa möjligheterna för oseriösa handlareatt öppet verka på marknader och torg.Det framhålls i propositionen att en effektiv och fungerandekonkurrens oftast verkar till konsumenternas bästa. Frånkonsumentsynpunkt är det viktigt att det finns tillgång till engod kommersiell service. Emellertid, menar regeringen, kan maninte bortse från risken för att den tillfälliga handeln i vissafall kan bidra till att den fasta handeln slås ut. Därför börenligt regeringen kommunerna kunna införa krav på tillstånd förtillfällig försäljning i områden där sådan försäljning kan hotavaruförsörjningen. Härigenom skulle regleringen inte bli meringripande än nödvändigt.