bet · GE01KU14 · 1990-11-13 00:00:00 — I betänkandet behandlas proposition 1990/91:10 med förslagtill ny begravningslag m.m. samt fyra motioner som har väcktsmed anledning av propositionen. Utskottet har tillstyrktpropositionen, dock med den ändringen att tidpunkten förikraftträdandet av lagstiftningen med visst undantag bestämstill . Utskottet har avstyrkt samtligamotionsyrkanden. En reservation föreligger beträffandehuvudmannaskapet för allmänna begravningsplatser med gravplatserför icke kristna trosbekännare (m, fp, v och mp). Därutöverföreligger en reservation beträffande återlämnande av gravrätt(m). Proposition 1990/91:10 vari föreslås att antarförslag till1. begravningslag,2. lag om ändring i folkbokföringslagen (1967:198),3. lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Motion 1990/91:K1 av m.fl. (s), vari yrkas attriksdagen beslutar att konflikt mellan de efterlevande om vemsom skall ordna begravningen skall handläggas på samma sätt somkonflikt om kremering och gravsättning.Motion 1990/91:K2 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts rörande dödsbevisens utformning när det gällerangivande om pacemaker avlägsnats.Motion 1990/91:K3 av m.fl. (m) vari yrkas1. att -- med avslag på propositionens förslag idenna del -- beslutar att då gravrätt återgår skall upplåtarenvara skyldig att fullfölja de avtal angående gravrätt ochgravskötsel som är träffade för gravplatsen i fråga, i enlighetmed vad som i motionen anförts,2. att -- med avslag på propositionens förslag idenna del -- beslutar att borgerliga kommuner skall ha ansvarför att anordna och hålla allmänna begravningsplatser för demsom inte tillhör något kristet trossamfund.Motion 1990/91:K4 av m.fl. (fp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om utredning angående huvudmannaskapet för deallmänna begravningsplatserna såvitt avser icke-kristnatrosbekännare. InledningDen nya begravningslagen bygger i sina huvuddrag i sak på dennuvarande begravningslagstiftningen. Den skall sålunda ersättalagen (1957:585) om jordfästning m.m., lagen (1963:537) omgravrätt m.m. och till viss del begravningskungörelsen(1963:540).Den nya lagen innehåller emellertid vissa nyheter. Bl.a.föreslås att invigning av en allmän begravningsplats inte längreskall vara obligatorisk. Stiftssamfälligheterna inom skall enligt förslaget ha ansvaret för att det finnsallmänna begravningsplatser med särskilda gravplatser för demsom inte tillhör något kristet trossamfund. I förslaget slåsockså fast rätten till gravplats på en allmän begravningsplats.Enskilda begravningsplatser skall enligt förslaget bara fåanordnas av trossamfund och stiftelser. En särskild ordningföreslås för att lösa konflikter mellan de efterlevande i frågorsom rör kremering och gravsättning. Vidare föreslås attmöjligheten att upplåta gravrätt till en juridisk personbegränsas. Vid tidsbegränsade upplåtelser skallgravrättsinnehavaren innan tiden för upplåtelsen går utunderrättas om förutsättningarna för ny upplåtelse. Dödsboetefter en avliden skall enligt förslaget vara skyldigt att anmälatill vem gravrätten har övergått efter dödsfallet. Om ingenanmälan görs skall upplåtaren besluta om det fortsattagravrättsinnehavet. Endast den som i gravboken ellergravregistret är antecknad som innehavare skall enligt förslagetfå utöva gravrätten. På ett tydligare sätt än slås det iförslaget fast att det är gravrättsinnehavaren som bestämmer omgravvårdar och andra gravanordningar på gravplatsen. Upplåtarensbegränsande föreskrifter skall utgöra undantag från dennahuvudregel. Bestämmelserna om dödsfallsanmälan och dödsbevissamlas enligt förslaget i begravningslagstiftningen. Detnuvarande dödsbeviset föreslås uppdelat på två handlingar, ettdödsbevis och ett intyg om dödsorsaken.Den nya lagstiftningen med vissa följdändringar avses enligtpropositionen träda i kraft . Bestämmelsen iden nya begravningslagen om stiftssamfälligheternas ansvar förden del av begravningsverksamheten som rör dem som inte tillhörnågot kristet trossamfund avses dock träda i kraft först den 1januari 1993.Till grund för propositionen ligger betänkandet (SOU 1987:16)Begravningslag av arbetsgruppen för översyn avbegravningslagstiftningen.2. Begravningsplatser för dem som inte tillhör något kristettrossamfundPropositionen m.m.Enligt 2 kap. 1 § förslaget till begravningslag skall allmännabegravningsplatser med tillräckligt antal gravplatser och andragravanläggningar av allmänt förekommande slag anordnas ochhållas av de territoriella pastoraten inom svenska kyrkan.Regeringen får vidare enligt andra stycket i paragrafen försärskilda fall besluta att en allmän begravningsplats skallanordnas och hållas av kommun i stället för pastorat.Allmänna begravningsplatser med särskilda gravplatser för demsom inte tillhör något kristet trossamfund skall enligt 2 kap.2§ anordnas och hållas av stiftssamfälligheterna inom , eller i fall som avses i 1§ andra stycket av kommunen.Enligt lagen (1963:537) om gravrätt m.m. liggerhuvudmannaskapet för de allmänna begravningsplatserna påsvenska kyrkans församlingar och samfälligheter. Regeringen kanförordna att borgerlig kommun skall ha ansvaret, men detta harhittills bara skett i ett par fall.I betänkandet (SOU 1986:17 och 18) Framtid i samverkan lade1982 års kyrkokommitté fram förslag till en ny församlingslag.Kommittén föreslog att det i denna lag skulle tas in enbestämmelse om att stiftssamfälligheter skulleha kompetens att anlägga och underhålla begravningsplatser föricke-kristna trosbekännare. Vid remissbehandlingen tillstyrktesförslaget av en knapp majoritet av remissinstanserna. I denegativa remissvaren ifrågasattes -- i allmänhet avreligionsfrihetsskäl -- det lämpliga i att organ inom skulle ha detta ansvar.I proposition 1987/88:31 Ny organisation på lokal- ochstiftsplanet i , m.m. anslöt sig civilministerntill kommitténs förslag i sak, men fann det inte lämpligt att ien ny lag som främst gäller församlingar skrivain en bestämmelse som avser förpliktelser mot icke-kristnatrosbekännare. Föreskrifter om stiftssamfälligheternas ansvarför denna uppgift borde således meddelas i en särskild lag.Civilministern framhöll att han avsåg att återkomma med förslagtill en sådan lag i ett annat sammanhang. Konstitutionsutskottetberörde inte särskilt denna fråga i sin behandling avpropositionen (KU 1987/88:30).Arbetsgruppen för översyn av begravningslagstiftningenframhöll i betänkandet (SOU 1987:16) Begravningslag attsamhället har ett övergripande ansvar för attbegravningsfrågorna så långt som möjligt kan lösas även för demsom inte tillhör . Det främsta skälet för dettavar enligt arbetsgruppen att grundläggandereligionsfrihetsaspekter måste beaktas.Arbetsgruppen framhöll att det emellertid också är en fråga omlikaberättigande i ekonomiskt hänseende. Oavsettsamfundstillhörighet betalar nämligen alla skatt till för den del av verksamheten som rörbegravningsverksamheten. I arbetsgruppens uppdrag ingick inteatt ta upp sådana frågor av ekonomisk natur som kan gällatrossamfundens förhållande till begravningsverksamheten.Arbetsgruppen konstaterade att de frågor i övrigt rörandebegravningsverksamheten som andra trossamfund än svenska kyrkankan uppfatta som problem väsentligen är av praktisk natur.Flertalet av dem torde enligt arbetsgruppen lösas genom tämligenenkla åtgärder som t.ex. att delar av allmännabegravningsplatser reserveras för vissa trosbekännare, attbegravningskapellen utformas så att de kan användas även föricke-kristna begravningsceremonier och att det i rimlig måntillhandahålls möjligheter att genomföra särskilda ritualer. Dettorde därför ofta vara möjligt att genom samförståndslösningarmellan de berörda parterna från fall till fall komma till rättamed de problem som kan uppkomma.I den nu aktuella propositionen framhålls att den ökadeinvandringen i medfört att det uppstått behov avsärskilda gravplatser för i synnerhet icke-kristnatrosbekännare. I allmänhet kan särskilda önskemål beträffandegravplatsernas läge och utformning inte tillgodoses inombefintliga allmänna gravplatser som ofta präglas av det kristnabegravningsskicket. I de enskilda församlingarna ellerpastoraten är det icke-kristna befolkningsunderlaget i allmänhetför lågt för att motivera anläggandet av särskildabegravningsplatser för dessa grupper.Huvudmannaskapet för de allmänna begravningsplatserna börenligt föredragande statsrådet ligga hos svenska kyrkanspastorat. Dessa har då ett ansvar för att de avlidnas önskemålom begravning såvitt möjligt tillgodoses. Då det kan finnassvårigheter att åstadkomma tillfredsställande lokala lösningarpå de aktuella problemen ligger det med ett bibehållet kyrkligthuvudmannaskap närmast till hands att regionalaorgan får ett ansvar för denna del av begravningsverksamheten.Enligt propositionen kan detta som kyrkokommittén föreslagit skegenom att ansvaret läggs på stiftssamfälligheterna. Ansvaret bördärvid omfatta dem som inte tillhör något kristet trossamfundoch inte bara, som kyrkokommittén föreslagit, de icke-kristnatrosbekännarna. Bl.a. för att man skall kunna tillgodoseönskemål från vissa trosbekännare om att få bli begravda i jordsom lämnats oberörd av invigning föreslås ipropositionen att invigning av allmänna begravningsplatser intelängre skall vara obligatorisk. Det skall inte längre förekommanågra bestämmelser i lag om invigning.Stiftssamfälligheterna bör enligt propositionen kunna lösauppgiften att anordna och hålla allmänna begravningsplatseravsedda för de avlidna som inte tillhörde något kristettrossamfund på olika sätt. De kan själva anlägga och hålla dessabegravningsplatser. De bör också kunna träffa avtal med en annankyrklig kommun i stiftet att mot ersättning tillhandahållasärskilda gravplatser för dem som inte tillhör något kristettrossamfund på redan befintliga begravningsplatser.I sammanhanget framhålls i propositionen vikten av att desärskilda begravningsplatserna eller de särskilda områdena påallmänna begravningsplatser utformas i nära samråd medföreträdare för berörda trossamfund eller andra grupper, så attderas olika önskemål kan tillgodoses. Om regeringen beslutar attborgerlig kommun skall anordna och hålla allmänbegravningsplats, bör kommunen inom sitt område ha motsvarandeansvar.MotionernaI motionerna K3 yrkande 2 (m) och K4 (fp) ifrågasätts det frånreligionssynpunkt lämpliga i att organ inom skallha förpliktelser mot icke-kristna trosbekännare.I motion K3 (m) yrkas att propositionen i denna del avslås ochatt beslutar att borgerliga kommuner skall ha dettaansvar. I motion K4 (fp) yrkas i stället att hosregeringen begär att en arbetsgrupp tillsätts med uppgift attstudera och ge förslag till eventuella förändringar i detnuvarande huvudmannaskapet för de allmänna begravningsplatserna,såvitt avser icke-kristna trosbekännare.Utskottets bedömningSom påtalats i motionerna finns det religionsfrihetsaspektersom talar för att huvudmannaskapet för allmännabegravningsplatser såvitt avser gravplatser för dem som som intetillhör något kristet trossamfund bör ligga utanför . Med hänsyn till den organisation för begravningsväsendetsom gäller i vårt land anser utskottet att huvudmannaskapet, somföreslås i propositionen, också i den aktuella delen i principbör ligga hos stiftssamfälligheterna. I sammanhanget kan erinrasom att alla, oavsett tillhörighet till , betalarskatt till för begravningsverksamheten.Utskottet vill också framhålla att behovet av att anordnabegravningsplats utanför kan tillgodoses genombestämmelserna i förslagets 2 kap. 6 och 7 §§. Enligt dessaparagrafer kan trossamfund eller stiftelser om det finnssärskilda skäl få tillstånd att anordna och hålla enskildabegravningsplatser. Lagförslaget ger dessutom utrymme för kommunatt anordna och hålla allmän begravningsplats.Enligt utskottets mening talar således övervägande skäl för ensådan lösning av huvudmannaskapsfrågan som föreslås ipropositionen. Utskottet är alltså inte berett att förorda attfrågan nu blir föremål för förnyad utredning. Utskottet villdock understryka vad som sägs i propositionen om vikten av attberörda trossamfund eller andra grupper ges möjlighet attpåverka utformningen av allmänna begravningsplatser vad gällergravplatser för dem som inte tillhör något kristet trossamfund.Utskottet tillstyrker således propositionen i denna del ochavstyrker motionerna K3 yrkande 2 och K4.3. GravrättPropositionen m.m.Kapitel 7 i förslaget till begravningslag innehållerbestämmelser om gravrätt. Enligt 5§ får en gravrätt upplåtasför , minst 15 och högst , eller för alltid.Upplåtelse för alltid gäller bara så länge gravplatsen utgör endel av en allmän begravningsplats. Enligt 14§ får gravrättennär en gravrättsinnehavare avlider gå över bara till någon somgenom släktskap eller på något annat sätt har nära anknytningantingen till den avlidne gravrättsinnehavaren eller till någonsom är gravsatt inom gravplatsen eller till allmänna arvsfonden.Gravrätten får inte gå över till någon som inte är villig attöverta den. Enligt 16§ skall den avlidne gravrättsinnehavarensdödsbo anmäla till upplåtaren vem eller vilka gravrätten gåttöver till eller att det inte finns någon som gravrätten övergåtttill. Av 19§ framgår att om det inte finns någon somgravrätten kan gå över till enligt 14§ skall gravrätten ansesåterlämnad till upplåtaren. Enligt 20§ skall en gravrätt somansetts återlämnad behållas under frångravsättningen till förmån för den som gravsatts där. Ipropositionen föreslås inga bestämmelser som gör det möjligt attåterta gravrätter för alltid eller att skötselavtal knutna tillgravrätterna i samband med åtagandet skall upphöra att gälla. Omen gravanordning tillfallit upplåtaren och den är avkulturhistoriskt värde eller av något annat skäl bör bevaras förframtiden skall upplåtaren enligt 37§ om möjligt lämna kvarden på gravplatsen. I denna paragraf hänvisas också tillföreskrifter om hänsynen till kulturminnesvårdens intressen ilagen (1988:950) om kulturminnen m.m.Kulturminneslagen, som trädde i kraft ,anger att i vården av en begravningsplats skall dess betydelsesom en del av vår kulturmiljö beaktas. Begravningsplatsernaskall vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värdeinte minskas eller förvanskas. I fråga om en begravningsplatssom anlagts före utgången av 1939 krävs tillstånd avlänsstyrelsen bl.a. för att väsentligt ändra begravningsplatseneller fast anordning där. Om beslutar detskall detta gälla om begravningsplats som tillkommit efterutgången av 1939 om begravningsplatsen ligger invid enkyrkobyggnad som uppförts eller är märklig genomsitt kulturhistoriska värde.Om det inte finns någon som gravrätten kan övergå till brukargravrätten betecknas som vilande eller tyst. Tyst eller vilandegravrätt uppmärksammades under förarbetena till gravrättslagen.Det ansågs då att någon särskild reglering inte behövdes (prop.1963:141 s.54). Enligt den nu aktuella propositionen börfrågan nu regleras för att det inte skall råda någon tvekan omvad som gäller i sådana fall.MotionenEnligt motion K3 (m) är det stötande för rättskänslan attingångna avtal inte skulle behöva hållas. Om den föreslagnalagen genomförs får det till konsekvens att många gamlakyrkogårdar på förhållandevis kommer att drastisktförvandlas. Det kan förutsättas att en mängd gravar kommer attförsvinna då gravplatserna återanvänds. Förutom att en sådanutveckling enligt motionärerna skulle anses som stötande förrättskänslan skulle den vara olycklig ur kulturhistorisksynvinkel. En begravningsplats speglar i olika avseenden dentidsålder varunder begravningsplatsen varit i bruk. Genomförsregeringens förslag riskerar dessa spår av föregåendegenerationer att utplånas. Enligt motionen bör en upplåtare iframtiden vara skyldig att fullfölja de avtal angående gravrättoch gravskötsel som är träffade för gravplatsen i fråga.Utskottets bedömningGenom gravrättslagstiftning tillskapades en ordningsom innebär att gravrätten är av offentligrättslig natur.Gravrätten grundas således inte på avtal i egentlig mening utanpå en ensidig upplåtelse som verkställs av en offentligmyndighet, dvs. av myndighet som förvaltar en församlings ellerkommuns allmänna begravningsplats. Gravrätten kan sägasinnehålla en del drag av den civilrättsliga nyttjanderätten. Såär t.ex. fallet i fråga om upplåtelsetid eller förverkande vidvanvård. I princip skall emellertid gravrätten ses som en klartavgränsad rätt som inte är förenad med andra rättsverkningar ändem som följer av begravningslagstiftningen. Enligt den nuaktuella propositionen skall gravrättens rättsliga naturbibehållas.Enligt 7 kap. 1 § i förslaget till begravningslag fårgravrätten i princip bara utövas av den som i gravboken ellergravregistret är antecknad som innehavare av gravrätten.Förslaget reglerar vidare i 7 kap. 14§ vem gravrätten kanövergå till. Om det inte finns någon som gravrätten kan övergåtill skall den enligt 7 kap. 19§ anses återlämnad tillupplåtaren.Utskottet godtar propositionens förslag att gravrätten somföreskrivs i förslagets 7 kap. 19§ anses återlämnad tillupplåtaren om det inte finns något rättssubjekt som kan varabärare av gravrätten. I sammanhanget kan nämnas att gravrättenliksom tidigare föreslås kunna förverkas om den är uppenbartvanvårdad och att den i vissa fall kan flyttas över till annanplats.När det gäller de i motionen framförda synpunkterna på dekulturhistoriska konsekvenserna av bestämmelsen i 7 kap. 19§får utskottet hänvisa till det skydd kulturminneslagen ger idetta avseende. I 7 kap. 37§ görs också en hänvisning tillkulturminneslagen.Utskottet tillstyrker således propositionen i denna del ochavstyrker motion K3 yrkande 1.4. Konflikter rörande begravningenPropositionenEnligt 5 kap. 1 § förslaget till begravningslag skall denavlidnes önskan om kremering och om gravsättning såvitt möjligtföljas av den som i egenskap av anhörig eller närstående ellerannars ordnar med gravsättningen. Om den avlidne inteefterlämnar någon som ordnar med gravsättningen, skall denenligt 5 kap. 2§ ordnas av den kommun där den avlidne senastvar kyrkobokförd eller, om den avlidne inte har varitkyrkobokförd i , av den kommun där dödsfallet inträffade.Uttryckliga bestämmelser om vem som ordnar med gravsättning ochkremering skall således finnas bara för det fallet att det intefinns anhöriga eller närstående som gör det. I sådana fall skallkommunen ha ansvaret. Lagstiftningen bör enligt propositionen istället enbart inriktas på att medverka till att uppkomnakonflikter skall kunna lösas. Det är därvid viktigt attförfarandet vid konfliktlösning utformas så att det blir såenkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheteneftersätts. Det är krematorie- och kyrkogårdsmyndigheter somkonfronteras med de problem som har sitt upphov i oenighetmellan de efterlevande.Tvister om kremering och om gravsättning regleras enligtförslaget i 5 kap.3 och 4§§ begravningslagen. Enligt 5kap.3§ skall i sådana fall kyrkogårdsmyndigheten på den ort därden avlidne senast var kyrkobokförd på begäran medla mellanparterna. Om parterna enas skall myndigheten fastställa derasöverenskommelse. Om enighet inte kan uppnås, skall myndigheten istället med eget yttrande hänskjuta tvisten till länsstyrelsen.Lagstiftningen på området inriktas sålunda på den del avbegravningen som avser gravsättning och kremering. Enligtpropositionen bör begravningslagstiftningen inte innehållaregler som rör den ceremoniella delen av begravningen.Arbetsgruppen för översyn av begravningslagstiftningenföreslog att vissa typer av tvistefrågor skulle kunna bliföremål för beslut, nämligen tvist om vem som skall ordnabegravningen samt tvister angående kremering och gravsättning.En huvudtanke bakom detta förslag var att det är avgrundläggande betydelse att avgöra vem som skall ordnabegravningen, eftersom det är denne som har bestämmanderätten.Enighet kan emellertid föreligga i denna fråga medan tvist råderi frågorna om kremering och gravsättning. Enligt arbetsgruppensförslag skulle därför myndigheten kunna besluta även i dessafrågor. Om den som ordnar begravningen också bestämmer ifrågorna om kremering och gravsättning skulle man, somarbetsgruppen anför, få till stånd en samlad lösning avförekommande tvister genom ett avgörande av frågan om vem somskall ordna begravningen. I förhållande till krematorie- ochkyrkogårdsmyndigheterna skulle ett sådant beslut kunna ges denbetydelsen att den som enligt beslutet skall ordna begravningenskall ha rätt att bestämma i frågorna om kremering ochgravsättning.Enligt föredragande statsrådet tycks detta förslag innebäraatt parterna skall kunna få till stånd en prövning av frågan omvem som skall ordna begravningen även i sådana fall då de ärense beträffande frågorna om kremering och gravsättning. Det ärenligt propositionen tveksamt vilken rättslig betydelse ettsådant beslut skulle få. Enligt statsrådet är det tillräckligtatt man genom ett beslut får till stånd en lösning av frågan omvem som vid kontakterna med krematorie- ochkyrkogårdsmyndigheterna skall ha rätt att bestämma i frågorna omkremering och gravsättning. Detta hindrar emellertid inte attkyrkogårdsmyndigheten bistår de efterlevande med råd ochförsöker ena dem även i andra tvistefrågor. Denna verksamhetskulle emellertid falla utanför det lagreglerademedlingsförfarandet.MotionenEnligt motion K1 (s) är det inte alldeles ovanligt att tvistuppstår mellan de efterlevande om vem som skall ordnabegravningen, och tvisten kan också gälla vilken begravningsbyråsom skall anlitas. Det kan t.o.m. förekomma att begravningenblir beställd hos olika begravningsbyråer. Enligt motionärernabör även tvister om vem som skall ordna begravningen omfattas avdet förfarande som föreslås för lösandet av tvister mellan deefterlevande i fråga om kremering och gravsättning.Utskottets bedömningUtskottet delar motionärernas uppfattning att tvister mellande efterlevande om vem som skall ordna begravningen kan vållaproblem också för andra än krematorie- ochkyrkogårdsmyndigheterna.Som framhålls i propositionen måste man vid bedömningen avvilka lagstiftningsåtgärder som kan vara befogade i fråga om vemsom skall ordna begravningen dock utgå från att de efterlevandemed beaktande av den avlidnes önskemål skall ha full frihet attbestämma om vem som skall sköta om begravningen och hur denskall ordnas. Lagstiftningen får inte uppfattas som enotillbörlig inblandning i enskildas angelägenheter och därigenominnebära en risk för att samförståndslösningar motverkas.Utskottet anser mot denna bakgrund, i likhet med vad somanförs i propositionen, att det torde vara tillräckligt att mangenom ett beslut får till stånd en lösning av frågan om vem somvid kontakterna med krematorie- och kyrkogårdsmyndigheternaskall ha rätt att bestämma i frågorna om kremering ochgravsättning. Utskottet förutsätter att frågan följs inomregeringskansliet. Utskottet tillstyrker således propositionenockså i denna del och avstyrker motion K1.5. DödsbevisPropositionen m.m.Enligt 4 kap. 6 § förslaget till begravningslag skall bevis omdödsfallet (dödsbevis) och -- med vissa undantag -- intygom dödsorsaken utan dröjsmål utfärdas och lämnas till detpastorsämbete som skall ta emot anmälan om dödsfallet. Dödsbevisoch intyg om dödsorsaken skall utfärdas av läkare. Enligt 4 kap.11§ får regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer meddela ytterligare föreskrifter om bl.a. dödsbevisoch intyg om dödsorsaken.De närmare föreskrifterna om dödsbevis finns ibegravningskungörelsen (1963:540). Flertalet av dem avses bliöverförda till en förordning knuten till begravningslagen.Denna förordning avses enligt uppgift från regeringskanslietinnehålla ett bemyndigande till att meddelanärmare föreskrifter om vad dödsbevis och intyg om dödsorsakskall innehålla samt att fastställa formulär för de blankettersom kan behövas.