bet · GE01UU3 · 1990-10-18 00:00:00 — 1989/90:U634 av m.fl. (fp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om de nu inledda fredssamtalen mellanEtiopiens regering och EPLF,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om det eritreanska folkets rätt tillsjälvbestämmande,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en lösning av konflikten genom att deteritreanska folket i en internationellt övervakad folkomröstningfår ta ställning till sin egen framtid,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en beredskap att åter resa frågan omEritrea i FN,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av att klargör förEtiopiens regering att fri lejd måste garanteras allainternationella hjälpsändningar varhelst de behövs i helaEtiopien,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om skyddet för internationellahjälpsändningar.1989/90:U635 av () vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om tillsättandet av en rapportör med uppgiftatt granska reglerna för mänskliga rättigheter i Etiopien.1989/90:U640 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om stöd för fredsprocessen och FN:s medverkani denna,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om svårigheterna att distribuera mat till deeritreanska byarna,1989/90:U642 av m.fl. (c) vari yrkas13. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om läget i Etiopien.1989/90:U646 av m.fl. (vpk) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att den bör fördöma ochSovjetunionens inblandning i inre angelägenheter,2. att som sin mening ger regeringen till känna attSveriges regering uttryckligen erkänner det eritreanska folketssjälvbestämmanderätt för att därigenom underlättafredsförhandlingarna mellan och EPLF,3. att som sin mening ger regeringen till känna attSveriges regering i förhandlingarna mellan och TPLFfrämjar en uppgörelse som leder till fred, fria val, mänskligaoch demokratiska rättigheter samt nationella rättigheter åt deetiopiska nationaliteterna,4. att som sin mening ger regeringen till känna attSveriges regering skall verka för att den etiopiska regeringenger hjälpsändningarna till de svältande i norra frilejd.1989/90:U652 av och (båda s) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om det eritreanska folkets rätt tillsjälvbestämmande.BakgrundDet område som är har under historiens gångstått under turkiskt, etiopiskt och egyptiskt-sudanesisktinflytande. () har däremot alltid varitsjälvständigt. erövrades gradvis avitalienarna som förklarade området 1890. Under denitalienska koloniseringen innehades det eritreanska höglandet avEtiopien, men i förhandlingar med 1896--1897 accepteradeEtiopien den koloniala gränsdragningen. blev däreftersprångbräda för de italienska expansionssträvandena mot Etiopiensom --1936 angreps och ockuperades. År 1941befriades av , och lades underbrittisk militäradministration. Vid slutkunde segrarmakterna inte enas om vilken ställning Eritreaskulle få, utan frågan hänsköts till FN.Generalförsamlingen beslöt (resolution 390 A/V) attEritrea skulle utgöra en autonom enhet (med betydandesjälvstyre) i federation med . som federationen varadebegränsades det eritreanska självstyret kraftigt. År 1962upphävdes federationen och annekterades, dvs.införlivades i som en provins år 1962.Frågan om status har inte behandlats i FN sedan år1952.Den afrikanska enhetsorganisationen har undvikitatt ta ställning i . Detta har sin grund i denav organisationen om de kolonialt sattagränsernas okränkbarhet. Den europeiska kolonisationen av Afrikalämnade efter sig statskonstruktioner som ofta tog ringa elleringen hänsyn till etniska, religiösa eller historiska faktorer.När OAU skapades 1963 var en fråga gemensam för nästan alla deafrikanska stater som deltog, nämligen huruvida kraven frånolika etniska nationaliteter på självständighet och/ellersamhörighet skulle tillåtas eftersom dessa krav i de flesta fallinnebar att de kolonialt satta gränserna ochstatskonstruktionerna fick ändras. De motsättningar som dettaskulle kunna ge upphov till såväl nationellt som regionalt måsteenligt OAU-medlemmarnas uppfattning undvikas. OAU slog därförvid sitt första möte i sin stadga (artikel 3 § 3) fastde uppdragna gränsernas okränkbarhet (stadgan bekräftades senarei en resolution vid ett toppmöte i ).Eftersom redan året före hade införlivatsmed omfattades alltså av stadgan såsom varandeen del av Etiopien.Samtidigt kan följande noteras i en folkrättslig diskussionkring frågan om självbestämmande respektive Etiopiensterritoriella integritet. I sådana resonemang bör en avvägningske mellan å ena sidan folkens rätt till självbestämmande och åandra sidan staternas rätt till territoriell integritet. erinras om artiklar 1:2 och 73 om folkenssjälvbestämmanderätt. Till bilden hör exempelvis också attovannämnda beslut i 1950 innebar attEritrea tillerkändes en viss grad av självbestämmande som dåbedömdes folkrättsligt motiverad.Sedan början av 1960-talet har befrielserörelser kämpat föratt uppnå målet om ett självständigt . Den största ochdominerande rörelsen är EPLF (Eritrean People's LiberationFront). Den äldre organisationen (Eritrean LiberationFront), som kan sägas vara befrielsekampens ursprungligaorganisation), har försvunnit som militär maktfaktor ochsplittrats i ett antal grupperingar. Det tidigare ledarskapet iELF har dock fortfarande politiskt stöd bland befolkningen. EPLFhar ett väl utvecklat samarbete med den andra storamotståndsrörelsen som bekämpar den etiopiska regeringen, TPLF().TPLF och den allierade amhariska (EthiopianPeople's ) slog sig samman i enparaplyorganisation (Ethiopian People's RevolutionaryDemocratic ). TPLF och EPDM är i motsats till EPLF inteseparatistisk utan kämpar för att störta den etiopiskaregeringen och skapa en etiopisk demokratisk stat med folkvaltstyre och stort självbestämmande för landets olikanationaliteter. EPRDF har dock officiellt accepterat tillkomstenav ett självständigt , om eritreanerna så skulle önska.Det finns även andra befrielse- och motståndsorganisationer iområdet som () och Afar LiberationFront (AFAR).De eritreanska befrielserörelserna kräver ett självständigtEritrea. EPLF klargjorde i ett uttalande att organisationenskulle komma att acceptera den form för framtida styresom det eritreanska folket i en fri omröstning skulle välja.EPLF har föreslagit en folkomröstning under övervakning av eninternationell kommission där tre alternativ skulle presenteras:fullständigt oberoende, federation med eller regionalautonomi inom . EPLF har krävt förhandlingarmed den etiopiska regeringen.Under det första kvartalet 1989 genomförde EPLF och TPLF enväl samordnad gerillaoffensiv som innebar attmotståndsrörelserna fick kontroll över i stort sett hela Eritreautom ett område mellan städerna , och samthela Tigray och norra . fram till februari1990 rådde i stort sett vapenvila i . Någon officiellvapenvila har dock inte överenskommits mellan parterna.Under hösten 1989 besegrade TPLF tillsammans med EPDM vidolika tillfällen etiopiska förband och uppnådde kontroll överstora delar av norra och östra samt delar avShoaprovinsen.Motståndsrörelsernas omfattande militära framgångar, allmäntmissnöje i över kriget, vilket bl.a. tog sig uttryck ien misslyckad militärkupp , krigets ekonomiskaeffekter samt sovjetiska påtryckningar ledde efter många årsförhandlingsmotstånd till att den etiopiska regeringen under1989 accepterade förhandlingar med såväl EPLF som med TPLF.I juni 1989 presenterade den etiopiska folkförsamlingen ettsexpunktsprogram för villkorslösa, offentliga förhandlingar medden eritreanska parten med en tredje part som observatör.Genom bl.a. den förre amerikanske presidenten försorgträffades representanter för EPLF och den etiopiska regeringen iseptember 1989. Samtalen rörde formalia, bl.a. dagordning,ordförandeskap och observatörskap vid kommande förhandlingar.Ett andra förmöte ägde rum 20--i Nairobi.Samtal har även inletts mellan den etiopiska regeringen ochTPLF. Ett första möte hölls i i början av november 1989.Samtalen rörde även här formalia, bl.a. ordförandeskap förförhandlingarna.Efter att etiopiska regeringen deltagit vid tvåsamtalstillfällen med EPLF och i tre möten med TPLF, synesemellertid förhandlingsprocessen ha avstannat. Förhandlingarnamellan EPLF och etiopiska regeringen har inte gettnågra påtagliga resultat. En utestående fråga har gällt FN:seventuella roll som observatör. En viss öppning har skett genomatt dels nu accepterat att FN kan få en rollsom observatör i förhandlingarna, dels angett sin beredvillighettill att få i gång förhandlingar. Det är emellertid oklart närkonkreta förhandlingar mellan parterna kan komma i gång. Inteheller i TPLF-samtalen har några konkreta framsteg uppnåtts,bl.a. mot bakgrund av meningsmotsättningar av procedurellkaraktär.I februari 1990 inledde EPLF en omfattande och framgångsrikmilitär offensiv. Offensiven ledde bl.a. till att hamnstadenMassawa erövrades och huvudstad belägrades.EPLF:s militära framgångar har ytterligare stärktbefrielserörelsens territoriella kontroll av huvuddelen avEritrea. Asmaraområdet utgör nu en enklav avskuren från deregeringskontrollerade delarna av . Enklavensförsörjning är beroende av lufttransporter. har ökadmilitär samordning mellan EPLF och TPLF lett till att Etiopiensarmé nu är trängd och regeringens situation blivit alltmerutsatt.Parallellt med krigshandlingarnas intensifiering förvärras denetiopiska befolkningens försörjningssituation. F.n. hotas ca3--4 miljoner människor av svält. I är ca 1/2 miljonmänniskor innestängda.Den ekonomiska situationen i försämras alltjämt, tillstor del som ett resultat av kriget. Den etiopiska regeringenhar introducerat ett omfattande ekonomiskt reformprograminkluderande bl.a. avreglering i syfte att öka produktionen. Enpositiv sida av kursändringen är att det nu är möjligt atthandla fritt med spannmål. Påtagliga resultat avreformprogrammet har dock ännu inte gett sig till känna.Etiopien är det äldsta mottagarlandet i det svenskautvecklingsbiståndet. Sedan över har kyrkor ochfrivilligorganisationer varit aktiva i såväl övriga somi . När utskottet senast behandlade /(1989/90:UU8)välkomnades den utveckling mot en förhandlingslösning som kundeskönjas . Vidare uttrycktes förhoppningen att enfredlig förhandlingslösning skulle främja en utveckling motdemokrati och stärkande av de mänskliga fri- och rättigheterna iområdet.Mot denna bakgrund noterar utskottet med oro att den under1989 inledda dialogen mellan den etiopiska regeringen och EPLFrespektive TPLF har avstannat utan att några påtagliga konkretaresultat uppnåtts. I stället har, som beskrivits tidigare ibetänkandet, krigshandlingarna åter intensifieratsmed ökat mänskligt lidande som följd.Det är fortsatt utskottets uppfattning att en varaktig fredendast kan uppnås genom förhandlingar mellan de stridandeparterna. En bestående lösning måste nås genom fredligaöverenskommelser. Utskottet uttrycker därför förhoppningen attsamtalen mellan parterna kan återupptas möjligt.Den bör fortsätta sitt arbete att aktivtstödja fredsansträngningarna och verka för att förhandlingaråterupptas och för att nå en lösning av konflikten. Utskottetnoterar härvid att accepterat en observatörsroll iförhandlingar mellan TPLF och etiopiska regeringen.Utskottet ser vidare positivt på att ge FN en observatörsrolli EPLF-förhandlingarna och välkomnar den etiopiska regeringensställningstagande att acceptera detta förslag. FN har ett ansvarockså vad gäller konflikten i . Utskottet välkomnargenerellt en mer framträdande roll för FN när det gällerkonfliktens lösning inklusive en behandling av frågan igeneralförsamling eller säkerhetsråd. Här kan erinras om denframgångsrika roll FN har spelat när det gäller fredlig lösningav ett antal regionala konflikter . Det är dockfortsatt utskottets bedömning att sådan behandling tordeförutsätta att den sker i samförstånd med parterna i konflikten.Vidare förutsätter en FN-behandling att FN:s medlemsstaterställer sig bakom detta. Inte desto mindre anser utskottet attSverige bör verka för att föra upp frågan i FN om fredssamtalenskulle visa sig bli resultatlösa. Det bör i sammanhanget noterasatt FN redan spelar en viktig roll beträffande biståndet tillområdet.Vid en FN-behandling bör självfallet i samarbete medandra länder aktivt verka för positiva resultat och ge sitt stödtill de fredsbefrämjande åtgärder som FN:s medverkan kan kommaatt leda till.Härmed tillstyrks yrkande 4 i motion U634 (fp), yrkande 13(delvis) i motion U642 (c) och yrkande 1 i motion U640 (s).Yrkande 1 i motion U634 (fp) och yrkande 3 i motion U646 (v) fåranses besvarade.Utskottet har under en lång följd av år behandlat frågan omEritreas status (senast i betänkande 1989/90:UU9). Redan år 1977konstaterade utskottet att frågan är "genomvävd av etniska,religiösa, ekonomiska, politiska och andra intressemotsättningaroch rivaliteter, som sträcker sig långt utöver både ochEtiopiens gränser och också utöver den afrikanska regionen".Förutsättningarna för en varaktig reglering av Eritreasframtida status har förbättrats i och med att parternaaccepterat principen om att förhandla, även om förhandlingarnanu, förhoppningsvis tillfälligt, avstannat.Det ankommer på de deltagande parterna att slutligt fastställade förutsättningar som skall gälla för förhandlingar. Dettainnebär att de som resultat kan leda till olika former avsjälvbestämmande för , exempelvis i form av regionalautonomi i en federation eller som självständighet för Eritrea.Under alla omständigheter är principen om självbestämmande förEritrea politiskt och folkrättsligt välgrundad. En varaktiglösning av konflikten bör därför bygga på det eritreanskafolkets rätt till självbestämmande. Härvid kan erinras om denfederativa lösning FN beslutade om . Det slutligaresultatet är för parterna att avgöra vid förhandlingarna. Detär vidare viktigt att befolkningen i ges möjlighet attuttrycka sin syn i frågan. Av det ovan anförda följer att eninternationellt övervakad folkomröstning om framtidastatus är ett logiskt led i konfliktlösningen. Om en varaktigfred skall uppnås är det av central vikt att de i konfliktenberörda parterna står bakom folkomröstningen. Även frågan omfolkomröstning är således för parterna att avgöra genomförhandlingar.Härmed tillstyrks yrkandena 2 och 3 i motion U634 (fp),yrkande 2 i motion U646 (v) och motion U652 (s). Yrkande 13(delvis) i motion U642 (c) får anses besvarat.Utskottet har vid ett flertal tillfällen uttalat oro vadgäller läget beträffande de mänskliga rättigheterna i Etiopien.Allvarliga brott mot dessa rättigheter har ägt rum. Respektenför de mänskliga rättigheterna är fortsatt dålig. I betänkandet1989/90:UU9 menade utskottet att om förhandlingarna inte inomrimlig tid skulle leda till en situation i därmänskliga rättigheter respekteras så bör frågan om en särskildrapportör för aktualiseras i FN:s kommission för demänskliga rättigheterna. konstaterade utskottet attutsikterna att få stöd inom FN:s kommission för de mänskligarättigheterna för att tillsätta särskild rapportör med uppgiftatt granska förhållandena i var begränsade. Inte destomindre anser utskottet att nu bör verka för en sådangranskning av situationen beträffande respekten i förde mänskliga rättigheterna inom ramen för FN:s kommission för demänskliga rättigheterna, inklusive tillsättandet av en särskildrapportör. Det bör i sammanhanget noteras att ökadeansträngningar för att främja en fredlig lösning av konfliktengenom förhandlingar kan bidra till en ökad respekt för mänskligarättigheter.De mänskliga rättigheterna är vidare nära förknippade medfrågan om demokrati. Utskottet har noterat de viljeyttringar omåtgärder i demokratisk riktning som den etiopiska regeringentillkännagivit men konstaterar att konkreta resultatännu i stort sett uteblivit. Utskottet är av uppfattningen atten utveckling mot demokrati och pluralism också skulle gynnafredsansträngningarna. Vidare beträffande mänskliga rättigheternoterar utskottet med oro de uppgifter som pekar på attmotstånds- och befrielserörelserna också gör sig skyldiga tillallvarliga överträdelser.Härmed tillstyrks yrkande 2 i motion U635 (m).I motion U646 (v) yrkas att ger regeringen tillkänna att den bör fördöma och inblandningi inre angelägenheter.De allvarliga konflikter som präglar utvecklingen inte bara iEtiopien utan i hela det område som benämns harenligt utskottets uppfattning förvärrats genom deninternationalisering av konflikterna som skett. Utskottet hadeanledning behandla frågan senast i betänkandet 1988/89:UU1. De imånga fall omfattande vapenleveranserna utifrån som under enlång följd av år ägt rum har enligt utskottets meningytterligare underblåst konflikterna och försvårat enförhandlingslösning. Vapen från en rad länder har strömmat inoch fortsätter att strömma in i området. Ett av de i motionen(U646) nämnda länderna, , har varit en av destörsta vapenleverantörerna till området. Leveranserna frånSovjetunionen har dock minskat under senare år.Utskottet konstaterar att det land utöver somnämns i motionen, , har ett militärt samarbete medEtiopien. Omfattningen av detta är svår att bedöma. Det ärvidare svårt att avgöra huruvida samarbete medEtiopien innebär risker för att konflikten i närmaredras in i Mellanösternkrisen. En sådan utveckling vore underalla omständigheter djupt oroande. I sammanhanget bör det nämnasatt även befrielserörelserna torde erhålla vapenleveranserutifrån, kanske i första hand från några arabstater.Det är sammantaget utskottets uppfattning att vapenleveranserutifrån till den konfliktfyllda regionen runt , frånvilket land de än kommer, skapar nya risker för långvariga ochblodiga konflikter och därför bör upphöra.Med det ovan anförda får yrkande 1 i motion U646 (v) ansesbesvarat.Senast i betänkandet om utvecklingssamarbete (1989/90:UU15)behandlade utskottet frågan om katastrofhjälp till Etiopien.Utskottet noterade därvid med djup oro befolkningensförsörjningssituation och angav att kraftfulla internationellaåtgärder måste vidtas för att den hotande svältkatastrofen skallkunna undvikas eller åtminstone lindras.Enligt vad utskottet erfarit är hotet om en svältkatastroflångt ifrån avvärjt. De intensifieradestridshandlingarna har inneburit ökade påfrestningar förcivilbefolkningen. En uppskattning av antalet omedelbarthjälpbehövande människor i är svår att göra menutskottet har inhämtat att det kan röra sig omgrovt räknat ca fyra miljoner människor.Utskottet konstaterar att givit omfattandekatastrofhjälp till genom bl.a. enskilda organisationeroch FN, inkluderande insatser i , Tigray och Wollo.Sverige bör ha beredskap för utökade insatser för att undsättaden drabbade befolkningen.Den har tagit uppfrågan om fri lejd för hjälptransporter med den etiopiskaregeringen. Utskottet välkomnar att åtminstone ennödhjälpskorridor till områden i Tigray har upprättats och förnärvarande synes fungera genom medverkan av den etiopiskakyrkliga hjälporganisationen . Även luftbron till Asmarasynes fungera liksom hjälpsändningarna över sudanska gränsen.Det är dock beklagligt att förnödenheter ännu inte kan föras invia hamnen i . Med tanke på nödhjälpsbehoven i områdenamåste ytterligare ansträngningar göras i syfte att tryggatransport- och försörjningsleder. bör fortsätta atttillsammans med det övriga givarsamfundet aktivt verka för attfå parterna i konflikterna att medge fri lejd förnödhjälpstransporter.Alla parter i konflikten måste verka för att hjälpsändningarnakommer fram. Utskottet vill understryka att livsmedelsleveranseroch andra hjälpsändningar inte får utnyttjas av de olikaparterna som argument i konflikten. Svält som vapen kan inteaccepteras.Härmed får yrkandena 6 och 7 i motion U634 (fp), yrkande 3 imotion U640 (s), yrkande 13 (delvis) i motion U642 och yrkande 4i motion U646 (v) anses besvarade. beträffande fredsförhandlingar och FN:s rollatt med bifall till yrkande 4 i motion 1989/90:U634,yrkande 13 i motion 1989/90:U642 (delvis) och yrkande 1 i motion1989/90:U640 ger regeringen till känna vad utskottet anfört ochförklarar yrkande 1 i motion 1989/90:U634 och yrkande 3 i motionU646 besvarade med vad utskottet anfört,2. beträffande eritreanska folkets rätt tillsjälvbestämmande och frågan om folkomröstningatt med bifall till yrkandena 2 och 3 i motion1989/90:U634, yrkande 2 i motion 1989/90:U646 och motion1989/90:U652 ger regeringen till känna vad utskottet anfört ochförklarar yrkande 13 i denna del i motion 1989/90:U642 besvaratmed vad utskottet anfört,3. beträffande mänskliga rättigheteratt med bifall till yrkande 2 i motion 1989/90:U635ger regeringen till känna vad utskottet anfört,4. beträffande internationalisering av konflikternaatt förklarar yrkande 1 i motion 1989/90:U646besvarat med vad utskottet anfört,5. beträffande skydd för hjälptransporteratt förklarar yrkandena 6 och 7 i motion1989/90:U634, yrkande 3 i motion 1989/90:U640, yrkande 13 imotion 1989/90:U642 delvis och yrkande 4 i motion 1989/90:U646besvarade med vad utskottet anfört.Stockholm den 18 oktober 1990På utrikesutskottets vägnarStig AlemyrNärvarande: (), (), EvertSvensson (s), (), (),(), Axel (), (), (), (), Per (), ViolaFurubjelke (s), (), (), MariaLeissner (fp), (), ().