bet · GE01JuU1 · 1990-09-27 00:00:00 — I propositionen (s. 83 f) uttalarcivilministern att det finns goda skäl för att i störreutsträckning samordna polisutbildningen med annanhögskoleutbildning och att möjligheterna att åstadkomma en sådansamordning därför bör tas till vara. Han anger emellertid måste beakta att förutsättningarna för ensamordning är begränsade med hänsyn till bl.a. de yrkesspecifikakrav som gäller för polisutbildningen och som måste styrauppläggningen av undervisningen. Det redovisade uttalandet avcivilministern ligger i linje med vad som har yrkats imotionerna och överensstämmer också med utskottets inställning.Någon särskild åtgärd från sida med anledning av deaktuella motionsyrkandena är inte påkallad.I några motioner (1988/89:Ju242 samt 1989/90:Ju45 yrkande 6,Ju607 yrkande 8 och Ju809 yrkande 8) förordas attpolisutbildningen i viss utsträckning decentraliseras till andraorter. Vissa uttalanden i propositionen tillmötesgårmotionärernas önskemål. Sålunda är det till en börjancivilministerns uppfattning (s. 82) att den reguljäravidareutbildningen av poliser i ökad utsträckning bör kunnaförläggas till regional eller lokal nivå. Beträffande denfunktionsinriktade centrala utbildningen uttalar civilministernföljande (s. 83).Den funktionsinriktade utbildningen bedrivs fortfarande i storutsträckning centralt. Statsmakternas tidigare ställningstagandeinnebär att denna utbildning i största möjliga utsträckning bördecentraliseras. Inte minst kostnadsskäl talar för attväsentliga delar av den funktionsinriktade centralautbildningen bör förläggas utanför , om inte desärskilda utbildningsanordningar som finns vid polishögskolankräver att utbildningen förläggs där. Det bör i framtidenankomma på de regionala och de lokala polischeferna att mernoggrant pröva vilken typ av utbildning som kan förläggas tillregional och lokal nivå. bör också i ökadutsträckning bistå de regionala och lokala polismyndigheternamed genomförandet av sådan utbildning.Nu redovisade uttalanden av civilministern tillgodoser enligtutskottets mening syftet bakom motionsyrkandena.Betydelsen av att invandrare rekryteras till polisen betonas iett par motioner (1988/89:Ju220 och 1989/90:Ju810 yrkande1). I ett par andra (1989/90:Ju41 och Ju236) förordasåtgärder för att i ökad utsträckning kunna rekrytera kvinnortill polisyrket. Frågan om en breddning av rekryteringen tillpolishögskolan har behandlats av utskottet ,senast vid 1987/. Utskottet uttalade då (s. 16):Utskottet underströk vikten av att det självfallet ärav värde om poliskåren företräder ett så brettbefolkningsunderlag som möjligt och om sammansättningen påskilda nivåer även avspeglar det förhållandet att en betydandedel av landets befolkning numera har invandrarbakgrund.Utskottet utgick från att detta synsätt även framgent skulleprägla rekryteringsarbetet.År 1986 konstaterade utskottet att det av flera skäl varviktigt att polisverksamheten kan knyta till sig kvinnligabefattningshavare på alla nivåer. Utskottet ansåg det självklartatt rekryteringsarbetet sker under iakttagande av lagstiftningenom jämställdhet i arbetslivet och de principer som ligger tillgrund för denna.Efter att ha redovisat vissa statistiska uppgifter om antaletantagna polisaspiranter och deras bakgrund avslutade utskottetmed att än en gång understryka vikten av intensifieradeansträngningar i syfte att åstadkomma en breddad rekrytering ienlighet med vad utskottet hade anfört.Utskottet har alltjämt den inställningen när det gäller enbreddad rekrytering till polisyrket. Och även om utskottet ärmedvetet om att en hel del görs från sida idetta syfte så vill utskottet framhålla betydelsen av attytterligare ansträngningar görs för att driva på utvecklingen iönskad riktning.Utöver nu redovisade uttalanden är någon särskild åtgärd frånriksdagen inte erforderlig.Innehållet i polisutbildningen i olika hänseenden tas upp iett par motioner. Sålunda framhålls i en motion (1989/90:Ju46yrkande 7) att vad som föreslås i propositionen om ökadteoretisk utbildning för polisen bör anstå. I en annan motion(1989/90:Ju210 yrkande 3) förordas en fördjupadpolisutbildning på olika nivåer.I propositionen (s. 80) anför civilministern följande ominnehållet i polisutbildningen.Som jag tidigare anfört bör polisens arbete blimer preventivt inriktat, som man bör prövamöjligheterna att föra bort sådana uppgifter från polisen sominte utgör naturliga inslag i uppgiften att upprätthålla allmänordning och säkerhet. Jag har också förespråkat attpolispersonalen måste bli mer allsidigt inriktad i sinyrkesroll.Den nuvarande grundutbildningen måste anpassas till dessaförändringar. Bl.a. behövs en ökad teoretisk utbildning för detförebyggande polisarbetet. Detta inte minst för att främjakvarterspolisverksamheten. Polisaspiranterna bör också ges enfördjupad insikt om de faktorer som påverkar polisverksamhetenoch polisens roll i samhället. Den mer allsidiga polisrollenaktualiserar en bredare utbildning inom de yrkesspecifikaområdena. Vidare bör de blivande poliserna redan pågrundutbildningsstadiet få kunskaper i det planerings- ochbudgetsystem som styr polisverksamheten och som kommer att få enallt större betydelse . Genom en sådan utbildningskapar man på ett tidigt stadium en insikt hos polispersonalenom behovet av förnyelse inom polisverksamheten. börman få en ökad kostnadsmedvetenhet hos den enskilde polismannen.Även i andra hänseenden kan det finnas behov av att fördjupavissa delar av den teoretiska utbildningen.Enligt utskottets uppfattning är de riktlinjer för innehålleti stort av polisutbildningen som civilministern redovisat välavvägda och ägnade att ligga till grund för en framtida effektivoch ändamålsenlig polisverksamhet.I en motion (1989/90:Ju42 yrkande 2) förordas att den avstatsmakterna beslutade professuren i polisforskning inte knytstill utan förläggs till universitet.Som framgår av propositionen har frågan om professuren ipolisforskning tidigare behandlats av utskottet (se t.ex. JuU1986/87:27 s. 2 och 1987/88:30 s. 6). Utskottet har då anslutitsig till uppfattningen att forskning med polisverksamhet somämnesområde och en därtill hörande professur bör etableras inompolishögskolan. har utskottet framhållit att det ärangeläget att innehavaren av professuren ingår i lämpligtfakultets- eller sektionskollegium vid iStockholm. I propositionen (s. 86) erinrar civilministern omutskottets inställning.Utskottet har alltjämt inställningen att polisprofessurennaturligen hör hemma vid men att dess innehavarebör vara anknuten till den akademiska verksamheten vidStockholms universitet på det sätt som har angivits ovan.Motionsyrkandet avstyrks.I detta sammanhang vill utskottet erinra om sitt uttalandeunder föregående (1989/90:Ju29 s. 8) om vikten av attden ifrågavarande tjänsten tillsätts utan dröjsmål.Särskilda händelserEnligt propositionen (s. 87 ff) bör gesbefogenheter att på begäran av länsstyrelse besluta ompolisförstärkning vid särskilda händelser. Syftet är att deregionala och lokala polismyndigheterna skall kunna agera snabbtoch effektivt och kunna koncentrera sig på de operativaåtgärderna vid sådana händelser. Polismyndigheterna skallåläggas en skyldighet att upprätta planer för polisinsatser vidsärskilda händelser samt för skyddet av viktigare objekt inompolisdistriktet.TrafikövervakningI propositionen (s. 95 ff) anges att polisens verksamhet medtrafikövervakning bör bli föremål för en särskild utredning medavseende bl.a. på organisationsfrågor och arbetsmetoder.I tre motioner (1988/89:Ju216 yrkande 3, 1988/89:Ju250,Ju807 yrkande 3 och 1989/90:Ju226) görs uttalanden till förmånför att viss trafikövervakning bör ske i regi ellerdylikt. I en motion (1989/90:Ju40 yrkande 10) berörs ocksåvissa övervakningsfrågor avseende transport av farligt gods.Frågan har tidigare behandlats av utskottet (se JuU 1987/88:30s. 24 och 1989/90:JuU4 s. 19 f). Som just har nämnts är avsiktenenligt propositionen att frågor om organisation ocharbetsmetoder vid trafikövervakning skall övervägas inom ramenför en särskild utredning. Av propositionen framgår att häriinryms bl.a. frågan om s.k. kommunala trafikpoliser.Vid nu angivna förhållanden saknas det anledning för riksdagenatt ta ställning i frågan på det sätt som föreslås i motionerna.Internationellt samarbeteI propositionen föreslås (s. 105 ff) att som utgångspunkt förpolisens verksamhet på det internationella planet bör gälla attdet internationella samarbetet bör förstärkas och utvecklas,särskilt med . Vidare framhålls att riktlinjer börläggas fast för detta samarbete och att det ärrikspolisstyrelsen som skall ha huvudansvaret.Utskottet delar civilministerns uppfattning om betydelsen avatt fortsätter att utveckla ett nära samarbete med andraländer och mellanfolkliga organisationer i kampen mot deninternationella brottsligheten. Med den utveckling mot ökadöppenhet som sker i vår omvärld följer en alltmerinternationellt orienterad brottslighet. Effektiviteten i vårtinhemska polisarbete mot den internationella kriminaliteten är imånga fall helt beroende av ett utvecklat samarbete med främstandra länders polisorgan.Som civilministern anför bör samarbetet med andra länder ske ihuvudsak på samma sätt som . Det bör således utvecklasinom ramen för det arbete på området som äger rum inom FN ochEuroparådet och genom . är det särskiltangeläget att finna vägar för ett utvidgat och mer regleratsamarbete på polisområdet med länderna i EG. Här kan nämnasverksamheten inom den s.k. TREVI-gruppen, som består avEG-ländernas justitie-/inrikesministrar. Verksamheten tar siktepå samarbete mot bl.a. terrorism och narkotikabrottslighet. Attutveckla samarbetet på polisområdet med EG och dessmedlemsländer utgör en naturlig del i strävanden attåstadkomma ett fördjupat och breddat samarbete med EG över huvudtaget. För utvecklingen av samarbetet med EG är, somcivilministern framhåller, ställning i förhållande tillarbetet inom TREVI av stor betydelse.Utskottet har heller inget att erinra mot vad som ipropositionen i övrigt anförs om inriktningen för den svenskapolisen av det internationella samarbetet. Också uppfattningenatt huvudansvaret för detta samarbete bör ligga pårikspolisstyrelsen delas av utskottet.Med hänvisning till vad som har anförts om betydelsen avinternationellt polissamarbete, särskilt med EG, kan utskottetinte ansluta sig till de kritiska synpunkter som i en avmotionerna (1989/90:Ju232) har anförts om samarbete frånsvensk sida med TREVI-gruppen.I en motion (1989/90:Ju43 yrkande 9) görs uttalanden avinnebörd att svensk polis inte skall få finnas på utländskaflygplatser för att verkställa invandringskontroll. Avpropositionen (s. 107 f) framgår att de svenska polismän somfinns utstationerade på vissa internationella flygplatser intehar till uppgift att utöva invandrarkontroll i egentlig meningutan att de (bl.a. i enlighet med internationella åtaganden)skall bistå i arbetet med att stävja främst sådant missbruk avasylrätten som sker genom ökad dokumentlöshet i samband medinresor till . Motionsyrkandet avstyrks.Frågor om samarbete med den finska polisen vid landgränsen motFinland tas upp i två motioner (1988/89:Ju231 och1989/90:Ju39). Enligt motionärerna bör en särskild grupp förbekämpning av nordisk brottslighet vara placerad vid gränsen ochbestå av tvåspråkig personal. Av vad som framgår av motionernaförekommer redan ett visst samarbete mellan polisen i i syfte bl.a. att komma åt gränsöverskridandebrottslighet. Utskottet utgår ifrån att detta samarbete vidbehov kan utvecklas i lämpliga former, och enligt utskottetsmening är de riktlinjer för internationellt samarbete som angesi propositionen ägnade att underlätta sådana initiativ. Någotsärskilt uttalande av är inte erforderligt.Tillsättning av högre tjänsterEnligt propositionen (s. 112 ff) bör tillsättningen avpolischefstjänster ske snabbare. Tyngdpunkten i förfarandet börligga på regional och lokal nivå. Tjänster som kommissarie i denlokala polisorganisationen bör tillsättas av de lokalapolismyndigheterna med som endaöverklagningsinstans.I en motion (1988/89:Ju230) förordas ett ökat lokaltinflytande när det gäller tillsättningen av polismästare.Tjänster som polismästare tillsätts av regeringen i de flestafall efter förslag av . Innan lämnarett förslag om en tjänstetillsättning skall yttrande inhämtasfrån polismyndigheten. Med den ordning som sålunda gäller ärenligt utskottets mening det lokala intresset vid tillsättningenav polismästare tillgodosett i lämplig omfattning. Härtillkommer att -- vilket enligt uppgift sker ibland --polisstyrelsen har möjlighet att hålla anställningsintervjuermed personer som den anser kan komma i fråga för befattningensom chef för polisdistriktet. Utskottet avstyrker bifall tillmotionsyrkandet.Andra frågorInledningI detta avsnitt behandlar utskottet ett antal motionsspörsmålsom inte har berörts i den nu aktuella propositionen men som haranknytning till polisväsendet i stort.Grannsamverkan mot brottI en motion (1989/90:Ju45) framhålls att grannsamverkanmot brott är av betydelse från såväl brottsförebyggande sombrottsutredande synpunkt. Enligt motionärerna bör det ingå ipolisens arbete att uppmuntra initiativ till sådan samverkan.Frågan om grannsamverkan mot brott behandlades vid tvåtillfällen under föregående (1989/90:JuU16 s. 6 f ochJuU29 s. 18 f). Utskottet redogjorde då för de försök medgrannsamverkan mot brott som på sina håll förekommer, bl.a. ibrottsförebyggande rådets regi, och utskottet förklarade sig sepositivt på sådan samverkan.Utskottet är som tidigare av uppfattningen att tyngdpunkten ikampen mot brottsligheten måste ligga i enskilda människorsengagemang och deltagande, och att t.ex. samverkan mellan boendei ett visst område kan utgöra betydelsefulla inslag i dettahänseende. Med anledning av det nu aktuella motionsyrkandet villutskottet endast tillägga att man bör kunna utgå från attpolisen tar till vara varje möjlighet som på ett positivt sättkan underlätta dess arbete; någon uttrycklig föreskrift härom ärenligt utskottets mening inte erforderlig.SeniorpoliserI två motioner (1989/90:Ju209 och Ju826) förordas att denresurs som pensionerade polismän utgör bör tas till vara ipolisens arbete.Vid den utfrågning med företrädare för polisväsendet ochpolisförbundet som utskottet anordnade i syfte att inhämtasynpunkter på frågan om användningen av s.k. seniorpoliserframfördes uppfattningen att det i och för sig kunde finnasanledning att se positivt på att i vissa fall användapensionerade poliser i det löpande polisarbetet, men attfördelarna med en sådan ordning måste vägas mot andraintressen. Bl.a. framhölls att användningen av pensioneradepoliser på lång sikt kunde medföra en minskad rekrytering av nyapoliser och även föranledde peronalpolitiska och avtalsmässigaöverväganden.Enligt utskottets mening bör det inte vara uteslutet för enpolismyndighet att i vissa sammanhang använda sig även avpensionerade polismän. Enligt vad utskottet erfarit har dettaockså förekommit, t.ex. i polisens arbete med asylärenden. Ensådan ordning förutsätter emellertid, som har nämnts, attkonsekvenserna i olika hänseenden noga övervägs.Något särskilt uttalande i frågan av är enligtutskottets mening inte erforderligt.Personalpolitiska frågorVissa personalpolitiska frågor på polisområdet, i första handpolisernas arbetsmiljö, tas upp i två motioner (1988/89:Ju237och Ju808).Som uttrycks i motionerna arbetar polisen inte sällan undersvåra betingelser, och utskottet delar uppfattningen att det ärviktigt med åtgärder som på olika sätt kan underlätta förpolisen att utföra sina uppgifter. Det kan också konstateras attresurser fortlöpande ställs till polisens förfogande för attåstadkomma förbättringar när det gäller exempelvis arbetsmiljön.Förra året anslogs således 5 milj. kr., som var direkt avseddaför förbättringar i polisens arbetsmiljö (1988/89:JuU15 s. 5),och även andra åtgärder har vidtagits som ärägnade att förbättra polisens arbetsförhållanden. Särskilt kanhär nämnas inrättandet av nya lokaler för polisen på flera hålli landet och de relativt stora resurser som ställs tillpolisens förfogande för anskaffning av modern utrustning (förinnevarande budgetår, se prop. 1989/90:100 bilaga 15 s. 101 ffresp. 117 f och 1989/90:JuU27 s. 1 ff resp. 15). Utskottet utgårfrån att regeringen -- även utan sådana särskilda åtgärder frånriksdagens sida som föreslås i motionerna -- också framgentsörjer för att åtgärder vidtas för att i erforderlig omfattningytterligare förbättra polisens arbetsmiljö.Polisens spaningsregisterI några motioner berörs frågor om polisens s.k. allmännaspaningsregister (1988/89:Ju211, Ju214, Ju232 och Ju248 samt1989/90:Ju213). I första hand är det integritetsaspekter påden ADB-baserade registerhanteringen som uppmärksammas imotionerna, och det förordas att den nuvarande regleringen sesöver eller utvärderas med sikte på en förstärkning av skyddetför enskildas integritet.Liksom flera andra register hos polisen förs det allmännaspaningsregistret med stöd av lagen (1965:94) om polisregisterm.m. Det allmänna spaningsregistret innehåller uppgifter omfrihetsberövanden och verkställighet av påföljder samt allmänspaningsinformation. Registret förs av polismyndigheterna, ochuppgifterna i registret är åtkomliga för samtliga myndighetergenom terminaler. Det gäller emellertid strikta restriktionerbeträffande vilka befattningshavare inom polisen som hartillgång till uppgifter i det allmänna spaningsregistret.Inom ramen för det arbete som bedrivs av samarbetsorganet förrättsväsendets informationssystem () pågår enöversyn av polisregisterlagstiftningen. Datainspektionen, somnyligen har granskat polisens registerhantering från bl.a.författningstekniska och integritetsmässiga utgångspunkter, harföreslagit att regeringen tillsätter en parlamentarisk utredningmed uppdrag att se över polisregisterlagstiftningen i desshelhet (datainspektionen, dnr 2366-88). Enligt vad utskottetinhämtat övervägs frågan inom med beaktandeockså av det översynsarbete som pågår i SARI:s regi.I samband med förslag om ändringar i registerlagstiftningensom behandlades av (prop. 1987/88:122) komutskottet med anledning av en motion att uttala sig om behovetav en översyn av lagstiftningen (JuU 1987/88:34 s. 9). mening var behovet av genomgripande förändringarstort, och det var viktigt att inte dessa förändringar i förväglåstes genom en detaljerad författningsreglering. Utskottetförklarade sig därför dela den uppfattning som justitieministerngivit uttryck för att en mer genomgripande revision borde vilatill dess resultatet av översynsarbetet förelåg. En annan sakvar, framhöll utskottet, att detta arbete borde bedrivas med allmöjlig skyndsamhet.Utskottet, som i stort ställer sig bakomintegritetssynpunkterna i motionerna, finner inte anledning förriksdagen att föregripa resultatet av de övervägandenbeträffande ändringar i polisregisterlagstiftningen som förnärvarande pågår. I linje med sitt redovisade uttalandevill utskottet emellertid tillägga att resultatet av dessaöverväganden bör redovisas med skyndsamhet.Personalsituationen i storstadsområdenaI ett flertal motioner föreslås åtgärder i syfte att förbättraförhållandena för polisen i storstadsregionerna (1988/89:Ju244och Ju807 samt 1989/90:Ju40 yrkande 6, Ju219, Ju220, Ju222,Ju237, Ju240 och Ju830 yrkande 2). I första hand är detpersonalsituationen i som uppmärksammas imotionerna.Frågor om polisverksamheten i -- och andrastorstadsområden -- har varit föremål för uppmärksamhet iriksdagen . Senast varfrågan aktuell i samband med beredningen av 1988 årsbudgetförslag, då utskottet ingående redogjorde för de speciellaproblem som finns beträffande polisverksamheten iStockholmsområdet och vilka åtgärder som från olika håll vidtogsför att förbättra situationen (JuU 1987/88:30 s. 18 ff).Även om åtgärder fortlöpande har vidtagits av berördamyndigheter är situationen alltjämt ansträngd, inte minst förpolisen i . Problemet berördes i åretsbudgetproposition, där civilministern i samband med övervägandenom personalsituationen inom polisen konstaterade (prop.1989/90:100 bilaga 15 s. 96 f) att läget är särskiltbekymmersamt i somarbetsbelastningen vid myndigheterna inom detta område är myckethög. Han framhöll att myndigheterna i därförprioriteras högt när det gäller tilldelningen av nya aspiranteroch att vid sidan härom värdefullt förändrings- ochutvecklingsarbete pågår vid polismyndigheten i , någotsom enligt hans uppfattning är i hög grad ägnat att ökaeffektiviteten i verksamheten. Han betonade också det engagemangsom visats från sida för att förbättrasituationen för polisen i . Avslutningsvis nämndecivilministern att ytterligare förslag till förbättringarövervägdes i regeringskansliet.Utskottet delar motionärernas uppfattning om den besvärligasituationen för polisen i och andrastorstadsområden och att därför särskilda insatser måste göras.Utskottet kan också konstatera att frågan är föremål förfortlöpande uppmärksamhet från bl.a. regeringens ochrikspolisstyrelsens sida och att flera åtgärder har vidtagitsmed direkt syfte att förbättra läget. Även några av deförändringar som aviseras i det i det föregående behandladeförslaget om förnyelse inom polisen är sådana att de i ettlängre tidsperspektiv bör kunna bidra till att åstadkomma engynnsammare situation för polisen i ochandra storstadsregioner. Vad utskottet åsyftar är bl.a.förslagen om ökade fria resurser och ett nytt budgetsystem.Enligt utskottets mening är det nödvändigt att regeringen ochandra berörda myndigheter också fortsättningsvis noga följerutvecklingen beträffande polisverksamheten i storstadsområdenaoch därvid vidtar de ytterligare åtgärder som visar sigerforderliga. Utskottet utgår från att detta sker även utannågot särskilt uttalande härom av riksdagen.Åklagarnas och polisens resurserI en motion (1989/90:Ju228) tas upp frågan om ansvaret förstyrningen av polisens resurser i förundersökningar. Enligtmotionären bör åklagarna -- i egenskap av förundersökningsledare-- beredas möjlighet att få delta i lokala överläggningar hospolisen för fördelning av polisens utredningsresurser.Enligt gällande regler leds en förundersökning antingen avpolismyndigheten eller av åklagaren (23 kap. 3 § RB; RÅC 1:95).Har förundersökningen inletts av polismyndigheten och är sakeninte av enkel beskaffenhet, skall ledningen av undersökningenövertas av åklagaren så snart någon kan skäligen misstänkas förbrottet. Åklagaren skall också i andra fall ta över ledningen avförundersökningen, om det är påkallat av särskilda skäl.Reglerna om vem som skall leda förundersökningen i olika falloch på olika stadier hör till de mest omdiskuterade av RB:sregler om brottmålsförfarandet. Ett förhållande som har berörtsi dessa sammanhang är att åklagarväsendet och polisväsendet --som är två från varandra skilda och självständiga organisationermed egna, delvis icke sammanfallande verksamhetsområden -- skallsamverka i den gemensamma angelägenhet som en brottsutredningutgör. En särskild komplikation är därvid att det i princip ärpolismyndigheten som har och ansvarar för fördelningen av deresurser som finns hos polismyndigheten.Frågor om förundersökningsledning och bestämmanderätten ifråga om användningen av polisresurser vid utredning av brotthar behandlats av juristkommissionen och denparlamentariska kommissionen med anledning av mordet på OlofPalme (SOU 1987:72 s. 43 ff resp. 1988:18 s. 71 ff) samtjustitiekanslern (1988 s. 82). Även i har fråganvarit föremål för uppmärksamhet (JuU1986/87:19 s. 7 ff och 1987/88:28 s. 2).Regeringen har för sedan givit en parlamentarisktsammansatt kommitté i uppdrag att se över åklagarverksamhetenoch förundersökningsreglerna. Enligt direktiven för kommitténsarbete (dir. 1990:27) skall kommittén bl.a. beröra frågan omansvaret för användningen av polisens resurser mot bakgrund avförundersökningsbestämmelserna.