yttr · GD05KU10 · 1989-12-31 00:00:00 — Lag om tillfälliga bilförbud har beslutat att beredakonstitutionsutskottet tillfålle att yttra sig över proposition 1989/90:143 omlag om tillfålliga bilförbud samt de med anledning av propositionen väcktamotionerna T51 55. begränsar sitt yttrande till defrågor som direkt berör utskottets ansvarsområde. En sådan fråga tas upp imotionerna T52 och T54. I propositionen föreslås en lag om tillfålligt bilförbud.Lagen innehåller tre paragrafer och föreslås träda i kraft den 1 januari 1991.Enligt 1 § får regeringen eller efter regeringens bemyndigande en kommunmeddela föreskrifter om tillfålligt förbud mot trafik med person- och lastbilarinom vissa områden av kommunen, om luftföroreningarna i kommunen innebär akutahälsorisker för den som vistas där. 1 2 § bemyndigas regeringen att meddelanärmare föreskrifter om vilka luftföroreningar som innebär akuta hälsoriskeroch om hur föroreningarna skall mätas. Regeringen får enligt paragrafen ocksåöverlåta åt förvaltningsmyndighet att meddela sådana föreskrifter. Om någon körett fordon i strid mot förbud enligt lagen, får polisen enligt 3 § hindrafortsatt fård. Propositionens lagförslag föregicks av ett lagförslag somgranskades av lagrådet. Lagförslagen är utformade på helt olika sätt. Detförslag som remitterades till lagrådet består av 24 paragrafer. Förslagetinnebär att kommunen tillfålligt får förbjuda trafik med person- och lastbilarinom vissa områden av kommunen (förbudsområden), om luftföroreningarna ikommunen innebär akuta hälsorisker för dem som vistas i kommunen.Kommunfullmäktige skall anta en beredskapsplan, som skall ange förbudsområdenaoch de åtgärder som kommunen skall vidta för att lindra de negativa effekternaav ett förbud. Beredskapsplanen skall vidare ange förbudets omfattning och vilken trafik som, 1 1989/90. 1989/90 KUlOy utöver vadsom följer av lagen, skall undantas från förbudet. En av 1989/90:KUlOy förutsättningarnaför att meddela förbud är att kommunen har antagit en beredskapsplan. 1 sitt yttrande konstaterade lagrådet att uppbyggnaden avlagförslaget förutsätter att kommunernas beslut rörande tillfålliga förbud bliratt anse inte som normgivning utan som förvaltningsbeslut. Under dennaförutsättning kan enligt lagrådet stödja sig på 8 kap. 5 §regeringsformen, som avser föreskrifter rörande bl.a. kommunernas befogenheteroch åligganden. Blir det däremot fråga om normgivning, måste enligt 8kap. 3, 7 och 11 §§ regeringsformen i stället bemyndiga regeringen att utfårdaföreskrifter i ämnet samt medge att regeringen överlåter åtförvaltningsmyndighet eller kommun att meddela bestämmelser. Lagrådet avstyrkte den utformning lagen hade fått iremissen. Vid sin bedömning utgick lagrådet från de uttalanden som gjordes iförarbetena till regeringsformen om innebörden av kravet på att en norm skallha en generell tillämpbarhet. Lagrådet hänvisade därvid till ett uttalande avdepartementschefen enligt vilket en lag får anses uppfylla dessaförutsättningar, "om den exempelvis avser situationer av ett visst slageller vissa typer av handlingssätt eller om den riktar sig till eller på annatsätt berör en i allmänna termer bestämd krets av personer". Enligt lagrådetvar det ofrånkomligt att de i ärendet aktuella förbuds-besluten utgörnormgivning i regeringsformens mening enligt det citerade motivuttalandet. 1fråga om beredskapsplanerna pekade lagrådet på att de bl.a. förutsätts iväsentliga hänseenden bestämma den personkrets som kommer att beröras avförbudet. Lagrådet fann att även beredskapsplanerna innefattar normgivning.Lagrådets slutsats blev att lagförslagets grundläggande konstruktion måstegöras om. 1 det läget ansåg lagrådet att det inte var meningsfullt att närmaregranska lagförslaget. Propositionen innehåller en tämligen omfattandeargumentering för den ståndpunkt som intogs i lagrådsremissen (prop. s. 46).Departementschefens slutsats är att lagrådets ståndpunkt i frågan om huruvidade aktuella besluten utgör normgivning eller är att betrakta somförvaltningsbeslut är alltför kategorisk. Enligt hans mening ger regeringsformenoch hittillsvarande praxis på området utrymme för båda tolkningarna, och hanmenar att man alltså inte kan säga att den ena tolkningen överensstämmer medregeringsformen, medan den andra inte gör det. Han har emellertid ändå stannatför att i detta ärende godta lagrådets ståndpunkt. Detta innebär attlagförslagets grundläggande konstruktion måste göras om. 1 en ny lag som byggerpå lagrådets uppfattning behövs enligt departementschefen endast några fåparagrafer med erforderliga bemyndiganden för regeringen samt en bestämmelseom rätt för polisman att hindra fortsatt fård, om någon har överträtt ettbilförbud; övriga föreskrifter kan meddelas i förordning. När det gäller frågan om detta nya lagförslag börremitteras till lagrådet framhåller departementschefen att de bestämmelser som en dast innehåller bemyndiganden inte faller inom lagrådets gransknings- 2 Bestämmelsen om polismans rätt att hindra fortsatt fård 1989/90:KU10y finner hanvara av sådan beskafienhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 1 motion T52 anför motionärerna att förslaget ipropositionen borde ha remitterats till lagrådet för ytterligare granskning. Demenar därför att lagrådets yttrande bör inhämtas av trafikutskottet. Även imotion T54 anför motionärerna att det nya lagförslaget borde ha granskats av lagrådet. Regeringsformen innehåller inte några närmare bestämmelserom hur myndigheterna kan få behörighet att fatta beslut i enskilda fall(förvaltningsbeslut). Däremot finns det i 8 kap. regeringsformen en ingåendereglering av normgjvningsmakten, dvs. kompetensen att besluta om generellaföreskrifter och rätten att överlåta åt förvaltningsmyndigheter och åt kommuneratt meddela sådana föreskrifter. I lagstiftningsärenden är det därför viktigtatt avgöra om en viss beslutsordning avser normgivning ellerförvaltningsbeslut. Utskottet har i ett yttrande över proposition 1989/90:54om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. berört frågan om huruvida enviss typ av beslut är att anse som normgivning eller förvaltningsbeslut.Utskottet uttalade därvid att gränsdragningen mellan normer och förvaltningsbeslutinte är helt klar och att detta förhållande underströks redan avgrundlagberedningen (SOU 1972:15 s. 101). Då det uppstår behov av att regleranågot som befinner sig i detta gränsskikt kan enligt vad utskottet anförde argument anföras såväl för att regleringen skall ske genom normer som för attden skall genomföras genom förvaltningsbeslut. Utskottet uttalade vidare attvad som i sådana fall är rimligt och ändamålsenligt kan få betydelse för valetmellan normgivning och förvaltningsbeslut (l989/90:KU4y). Att olika ståndpunkter har förekommit i detta ärende närdet gäller frågan om ett tillfålligt bilförbud skall regleras genom normgivningeller förvaltningsbeslut kan tjäna som ett exempel på vad utskottet anförde isitt tidigare uttalande. Den lösning som på lagrådets inrådan föreslås ipropositionen innebär ett bemyndigande för regeringen enligt 8 kap. 7 § förstastycket 1 och 5 regeringsformen att meddela föreskrifter om ett sådant förbudoch ett medgivande enligt 11 § i samma kapitel att överlåta åtförvaltningsmyndighet och kommun att meddela bestämmelser i ämnet. Utskottetkan konstatera att denna lösning väl överensstämmer med det sätt som regleringarbrukar genomföras på trafikens område. Utskottet har inga erinringar motpropositionens lagförslag. När det gäller frågan om lagrådets yttrande bör inhämtasöver propositionens lagförslag får utskottet anföra följande. Bestämmelserom lagrådsgranskning finns i 8 kap. 18 § regeringsfor- 3 Andrastycket i den paragrafen anger de lagstiftningsområden Ett allmänt undantag gäller för lagförslag 1989/90:KU lOy därlagrådets hörande skulle sakna betydelse på grund av frågans beskaffenhet. 1stycket nämns inte bemyndiganden enligt 8 kap. 7 § första stycket 1 och 5 samt11 § regeringsformen. Som anförs i propositionen faller därför 1 och 2 §§ ilagförslaget utanför det sålunda bestämda granskningsområdet. Utskottet finnerdärför att det inte krävs något yttrande från lagrådet över dessa paragrafer pågrund av bestämmelsen i 8 kap. 18 § regeringsformen. I sammanhanget bör ocksåbeaktas att paragraferna har utformats i överensstämmelse med lagrådetssynpunkter. Beträflande bestämmelsen i 3 § i lagförslaget om polisens rätt atthindra fortsatt fård anser utskottet i likhet med vad som anförs ipropositionen att en förnyad lagrådsgranskning inte är erforderlig för ärendetsfortsatta beredning. Närvarande: (), (), CatarinaRönnung (s), (), (), Hans Nyhage (m), SörenLekberg (s), (), (), (), (), (), Hans Leghammar (mp), (), (), () och ().