yttr · GD05JuU1 · 1989-12-31 00:00:00 — har beslutat inhämtayttrande av justitieutskottet över de under allmänna motionstiden väcktamotionerna 1989/90:Kr204, Kr222, Kr319 och Kr320 angående ändringar i lagen(1988:950) om kulturminnen m.m. Ärendetföranleder följande yttrande från justitieutskottets sida. I lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.(kulturminneslagen) finns i andra kapitlet om fornminnen bestämmelser om bl.a.metallsökare. Beträffende sådana finns det två generella förbud i lagen.Metallsökare får inte medföras på fasta fornlämningar annat än vid Srd på sådanväg som är upplåten för allmänheten (2 kap. 18 §). Vidare är det förbjudet attanvända metallsökare dels inom , dels inom område där fornfynd avvissa i lagen angivna slag har påträffets (2 kap. 19 §). Den som avuppsåt eller oaktsamhet bryter mot dessa bestämmelser döms till böter ellerfångelse (2 kap. 21 §); dessutom skall metallsökare somanvänts i strid mot ovan angivna bestämmelser förklaras förverkad om det inteär uppenbart oskäligt. I lagen finns föreskrivet vissa undantag från de ovanredovisade förbuden. Regler om förverkande på grund av brott finns både i 36kap. (BrB) och i en rad specialstraffrättsliga bestämmelser. av BrB:s förverkandebestämmelser gäller enbart vid brottsbalks-brott, t.ex.förverkande av utbyte av brott (1 §) och av egendom som använts som hjälpmedelvid brott eller vars användande utgör brott (2 §). Andra bestämmelser hartillämpning även inom specialstraffrätten, t.ex. då det gäller föremål som pågrund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaraskomma till brottslig användning eller föremål som är ägnade att användas somhjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom och som anträffats under 1 1989/90. 1989/90 JuUly omständighetersom gav uppenbar anledning att befara att de skulle 1989/90:JuUly komma till sådan användning (3 §). Förverkande är enligt BrB:s terminologiinte en brottspåföljd utan en särskild rättsverkan av brott. Olika syften kan ligga bakom förverkande; ett vanligt syfte är att förebygga brott. Bestämmelser om personella tvångsmedel finns i 24 kap.rättegångsbalken (RB); där regleras förutsättningarna för användande av häktningoch anhållande. Beträffande dessa bestämmelser kan i korthet nämnas följande.Av 1 § följer att den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, förvilket är föreskrivet Sngelse eller däröver, får, om vissa andraförutsättningar är uppfyllda, häktas. Det finns tre sådana särskildaförutsättningar. Det skall således, för att häktning skall få äga rum, finnasrisk för att den misstänkte undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara),eller försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sinbrottsliga verksamhet (recidivfara). Häktning får dock inte användas om det kanantas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter. I detta ärende förekommer uppgifter om att det ofta ärutländska medborgare som gör sig skyldiga till överträdelse av bestämmelsernaom metallsökare. Det bör därför särskilt understrykas att det av 24 kap. 2 § RBföljer att en person som är på sannolika skäl misstänkt för brott får,oberoende av brottets beskaffenhet, häktas, om han saknar hemvist i ochdet finns risk för att han genom att bege sig från riket undandrar siglagföring eller straff. Detta innebär att häktning i dessa fall kan ske ävenför brott för vilket inte är stadgat högre straff än fångelse i högst sexmånader. I motionerna Kr204, Kr222 och Kr320 framställs krav på attriksdagen skall ändra ansvarsbestämmelserna på så sätt att det införs ettstadgande med särskild strafekala för grovt brott mot bestämmelserna om fornminneni andra kapitlet kulturminneslagen; maximistraffet bör enligt motionerna Kr204och Kr222 vara fångelse i högst . Motion Kr319 innehåller önskemål om attregeringen skall utarbeta förslag till lagstiftning om ett grovt brott i straffekalan. I motion Ku222 yrkas dessutom att skallbesluta om en utvidgning av förverkandebestämmelserna så att t.ex.fortskaffningsme-del kan förklaras förverkade. I de aktuella motionerna finns även önskemål om andra förändringari kulturminneslagen än de som ovan redovisats. begränsaremellertid sitt yttrande till att avse frågorna om påföljd och förverkande. Bestämmelserna om metallsökare trädde i kraft . Förslagtill bestämmelserna hade utarbetats av arkeologiutredningen somredovisade sitt förslag i de I betänkandet (DsU 1983:3) Metallsökare 2 Kulturminneslagen, som innebar en samlad regleringav kulturminnesvården, trädde i kraft . Bestämmelsernaom metallsökare, som fanns intagna i lagen om fornminnen,överfördes med endast redaktionella ändringar till den nya lagen. När bestämmelserna om metallsökare infördes uttaladeföredragande statstrådet (prop. 1984/85:128 s. 17) att det är nödvändigt attmarkera att samhället ser allvarligt på missbruket av metallsökare samt attsamhället försöker avskräcka från sådan brottslighet genom att överträdelserskall kunna medföra fångelsestraff. Det anfördes också att det med fångelse istraffekalan blev möjligt att under förundersökningen vidta sådanatvångsåtgärder som husrannsakan. Beträffande frågan om förverkande avmetallsökare anförde föredragande statsrådet (s. 18) att förlusten av enmetallsökare kan upplevas som ekonomiskt ganska kännbar av ägaren. Med hänsynhärtill och till det brottsförebyggande syftet anslöt sig föredragandestatsrådet till utredningens förslag att förverkande av metallsökare skullekunna ske. tillstyrkte bifell till de i propositionen lämnadeförslagen (KrU 1984/85:15). Frågan om straffrättsliga åtgärder m.m. mot användande avmetallsökare har aktualiserats för regeringen i enframställning från och statens historiska museer (). Iframställningen föreslår att den nuvarande straffbestämmelsen i 2 kap. 21 §kulturminnenslagen skall indelas i tre grader. Enligt förslag skall detför fornminnesbrott dömas till fångelse i högst eller, om brottet ärringa, till böter. För grovt brott föreslås påföljden bli fångelse i lägst tvåoch högst . föreslår vidare bl.a. att förverkandereglerna skärps. Bakom motionsönskemålen och framställning liggeralarmerande uppgifter om systematiska och upprepade plundringar av fornminnenpå och varvid sofistikerade metallsökare använts.Brottsligheten uppges fortsätta . Det hävdas att nuvarande straffmaximum,fångelse , är en hämmande faktor i polisens brottsbeivrande arbete. De lagstiftningsåtgärder som föreslås i motionerna innebären kraftig höjning av påföljden för brott mot bestämmelserna om fornminnen ikulturminneslagen. Bland motionsförslagen finns också ett krav på en avsevärdutvidgning av möjligheterna till förverkande. Utskottet vill redan inledningsvis konstatera aU deföreslagna föränd ringarna i kulturminneslagen inrymmer sådana lagstiftningstekniska och principiella straffrättsliga problem att de inte gärna kan beslutas av efter enbart sedvanlig motionsberedning i ut skott. Som framgått av det föregående är också motionsönskemålen i hela deras vidd redan anhängjggjorda i av vederbö- 3 rande centralmyndighet.Det är därför utskottets grundinställning att 1989/90:JuUly resultatet avövervägandena i bör avvaktas och att motionerna inte börtillstyrkas. Utskottet vill härutöveranlägga följande synpunkter. Redanställningstaganden i fråga om en straffekärpning kräver varsamhet frånlagstiftarens sida; en förändrad straffekala måste vid en jämförelse medstra&kalorna för andra brott framstå som rimlig och proportionell. Pålagstiftarens bedömning av straffvärdet hos en gärning i sig får naturligtvisinte inverka sådana ovidkommande omständigheter som polisens resursdisponeringeller möjligheterna att tillgripa straffjjrocessuella tvångsmedel. Det ärtvärt om lagstiftarens straff-värdesbedömning som utgör styrsignal i dessahänseenden. Ensärskild fråga när det gäller just den aktuella lagen är om straffbudet förbrott mot reglerna om skydd för fornminnen skall behållas i sin nuvarande utformningeller om det bör tillskapas en särskild ansvarsbestämmelse som avser endastöverträdelse av bestämmelserna om metallsökare. Motsvarande gäller frågan omen eventuell bestämmelse om grovt brott. Dessa spörsmål kräverlagstiftningstek-niskt komplicerade överväganden. Särskildasvårigheter erbjuder frågan om en utvidgning av förverkandeinstitutet. Somangetts i det föregående finns regler om förverkande på grund av brott både iBrB och i den specialstraffrättsliga lagstiftningen. Enligt BrB:s terminologiär förverkande inte en brottspåföljd utan en särskild rättsverkan av brott.Olika syften kan ligga bakom en bestämmelse om förverkande; ett vanligt syfteär att förebygga brott. Vidtillkomsten av förverkandereglerna i anbefalldes en generellåterhållsamhet när det gäller att använda förverkandinstitutet som en ekonomisksanktion (prop. 1968:79 s. 58). I samband med att det i den tidigare jaktlageninfördes en bestämmelse om att transportmedel skulle kunna förverkas somhjälpmedel vid brott mot jaktlagens bestämmelser belystes olika svårigheter somkan uppstå vid förverkande av fordon (prop. 1973:68 s. 12 ff).Departementschefen uttalade bl.a. att det inte får bli fråga om någotschablonmässigt förverkande utan förutsättningarna skall vara desamma somgäller för förverkande av andra hjälpmedel, nämligen att det är påkallat tillförebyggande av brott eller att det annars föreligger särskilda skäl. Justitieutskottethar vid olika tillfållen behandlat frågan om förver kande av fordon. Vid ett tillfålle, då det gällde att bedöma ett motions förslag om vidgade möjligheter att förklara motorfordon som använts som hjälpmedel vid narkotikabrott förverkade, uttalade utskottet att saken rymmer svårbemästrade lagtekniska och rättspolitiska spörsmål (JuU 1982/82:37). Vid eU annat tillSlle gällde prövningen e« rege ringsförslag om att i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott föra in en bestämmelse om förverkande av motorfordon. Därvid framhölls att syftet med bestämmelsen var att förebygga fortsatt upprepad trafik brottslighet av allvarlig art. I ärendet underströk utskottet att bestäm melsen var avsedd att få en mycket restriktiv tillämpning (JuU 4 1986/87:24). har i andra sammanhang tagit avstånd /90:JuUly tanken påförverkande av fordon som en särskild ekonomisk sanktion (se 1989/90:JuU4 s. Somframgår av det anförda inrymmer frågan om en utvidgning avförverkandeinstitutet bl.a. grannlaga rättspolitiska överväganden. Vadnu sagts innebär inte att utskottet inte ser med allvar och oro på denbrottslighet som motionärerna påtalar. Mot denna bakgrund villjustitieutskottet förorda att kulturutskottet hemställer att med anledningav motionerna som sin mening ger regeringen till känna att det aktuellalagstiftningsärendet bör drivas med största skyndsamhet. Justitieutskottetvill för egen del tillägga att utskottet anser sig kunna utgå från attvederbörande polismyndigheter med hänsyn till sakens vikt och till denuppmärksamhet frågan om användande av metallsökare fått redan nu sätter insärskilda resurser i arbetet på att förhindra och beivra den aktuellabrottsligheten. Stockholmden På justitieutskottets vägnar Närvarande:Britta Bjelle (fp), (), (), (), (), (), (), GöranMagnusson (s), (), (), (), AndersSvärd (c), (vpk), (), (),() och (). JerryMartinger, och (alla m) anser att den del avutskottets yttrande som på s. 3 börjar med "Utskottet vill redan" ochpå s. 5 slutar med "aktuella brottsligheten" bort ha följandelydelse: Utskottetvill anlägga följande synpunkter på de aktuella förslagen till förändring ikulturminneslagen. Ätskilligatecken tyder på att internationella ligor står bakom en stor del av denplundring som sker av fornminnen. Genom plundringarna, som har varitsynnerligen hänsynslösa, har en omfettande förstörelse skett av oersättligakulturminnen. I jakten på mynt, smycken, konstverk och andra värdefullaföremål har hela gravar grävts upp. Detta har lett inte endast till enomfettande skövling av kulturhistoriskt oersättliga värden utan även till attstora delar av historia, bl.a. i form av gamla mynt, förts ut urlandet. Plundrarna har uppenbarligen arbetat systematiskt. De har haft 1989/90:JuUly tillgångtill bästa tänkbara utrustning. I stor utsträckning har använts sofistikerademetalldetektorer, programmerbara för att ge utslag på olika metaller, i jaktenefter guld- och silverskatter. Plundrarna har på så sätt snabbt kunnat söka avstörre markområden och lätt avgöra var det finns t.ex. ädla metaller. Det högsta straffet för brott mot bestämmelserna omfornminnen i kulturminneslagen fångelse är, med hänsyn till deaktuella brottens straffvärde, alltför lågt. Enligt utskottets mening bör denaktuella straffbestämmelsen ändras på så sätt att ett grovt brott i stra&kalan införs. En sådan höjning skulle medföra inte baraen avskräckande effekt på personer som överväger att ägna sig åt den aktuellabrottsligheten utan även en ökad möjlighet att använda personella tvångsmedel. Bestämmelsen i 2 kap. 21 § kulturminneslagen om förverkandemedger inte att några andra hjälpmedel som använts vid brott mot bestämmelsernaom fornminnen än metallsökare förklaras förverkade. Möjligheten tillförverkande bör enligt utskottets uppfettning utökas i enlighet med vad somföljer av förverkandebestämmelserna i . Bestämmelsen måste ändrasså att förutom metallsökare även fortskaffningsmedel och andra hjälpmedel somhar använts eller som medförts vid brott mot bestämmelserna om fornminnen ikulturminneslagen får förklaras förverkade, om det behövs för att förebyggabrott eller om det annars finns särskilda skäl. All egendom som utgörhjälpmedel vid brott mot de aktuella bestämmelserna skall således enligtutskottets uppfettning kunna förklaras förverkad. De föreslagna ändringarna i kulturminneslagen inrymmer ioch för sig såväl lagstiftningstekniska som principiella straffrättsligaproblem. Ställningstaganden i fråga om en straffekärpning kräver visserligenvarsamhet från lagstiftarens sida; dessutom kräver beslut om en förändradstraffekala normalt att den vid en jämförelse med straffekalorna för andrabrott framstår som rimlig och proportionell. Den nu aktuella straffbestämmelsenär emellertid, med hänsyn lill de kulturella värden den är avsedd att skydda, iförhållande till andra straffbestämmelser så fristående att sådana jämförelserinte framstår som särskilt relevanta i detta fall. Brottsligheten motkulturminneslagen har dessutom fått en sådan omfattning och utbredning attkraftfulla och omedelbara lagstiftningsåtgärder är absolut nödvändiga. Enbartden omständigheten att förslagen lill lagändring inte varit föremål försedvanlig lagstiftningsberedning utgör, enligt utskottet, i belysning av vadovan anförts om angelägenheten av att förändringar vidtas snabbt, inte någothinder mot att vidtar erforderliga ändringar i kulturminneslagensåvitt avser straffiskalor och förverkande. Det bör ankomma på kulturutskottetatt utforma förslag till erforderlig lagtext. förordar mot denna bakgrund attkulturutskottet hemställer att med anledning av motionerna beslutarändringar i kulturminneslagen i enlighet med vad som ovan anförts.