prot · GD09135 · 1989-12-31 00:00:00 — Jagvill uttala tillfredsställelse över att det kunnat skapas utskottsmajoritet förett bifall till motion N327 om åtgärder för att främja kooperationen. Det är numin förhoppning att vi gemensamt skall kunna åstadkomma en serie av åtgärderför kooperationens främjande till gagn för sysselsättning och välfärd i vårtland. Jag ställer mig bakom samtliga reservationer som harundertecknat i detta betänkande. Men för att underlätta den följande voteringenyrkar jag bifall bara till reservationerna 1, 4, 9, 19, 24 och 82 samt i övrigttill utskottets hemställan. 1989/90:135 7 juni1990 99 (): Det betänkande som vi skall debattera nu bygger i huvudsak påregeringens proposition 1989/90:88 om Vissa näringspolitiska frågor Därredovisas regeringens syn på näringspolitikens utveckling och nödvändigasatsningar på vad man kallar medellång sikt. Kammarbehandlingenär så uppdelad att vi för sedan diskuterade och fattade beslut om destatliga företagen, som har en central roll i den svenska näringspolitiken.Tidigare i dag har kammaren utförligt debatterat och fattat beslut om trafikensinfrastruktur är det forskningens tur Detta är också områden som harstor betydelse för det svenska näringslivets utveckling och förvälståndsutvecklingen. Ettcentralt område som inte kommer att behandlas alls förrän sent ärenergipolitiken. Det är mycket olyckligt. Det går knappast att ta de förstastegen för att utveckla en långsiktig och sammanhållen strategi för att främjanäringslivets utveckling och ekonomisk tillväxt utan att man har fattat de avgörandebesluten om energipolitiken. Vii anser att dessa frågor hör intimt samman, och när riksdageninte fattat de nödvändiga stora besluten om energipolitiken kommernäringspolitiken att vila på en mycket lös grund. Vi får dras med en provisorisknäringspolitik. Detsom behövs är ett slutgiltigt beslut om avveckling av kärnkraften med börjansenast 1995/96 och slut på kärnkraftsparentesen . Detbehövs satsningar på förnyelsebara, inhemska energislag: §ol, vindkraft,kanske vågkraft och i stor skala biobränslen. Detbehövs beslut som motverkar energislöseri och gör kraftvärmen konkurrenskraftig. Detbehövs beslut som stimulerar energieffektivisering och sparande och sompåskyndar övergång till nya energisnåla, resursbevarande och mijjövän-ligaindustriprocesser Detbehövs en transportpolitik som är i samklang med, och underlättar i stället föratt motarbeta, de energipolitiska och miljöpolitiska målen. Energipolitikenär alltså på många sätt central, och regeringen måste kritiseras hårt för denenergipolitiska långbänk som vi har fått bevittna . Det är inteenbart linje 3-partierna som krävt och kräver klara besked om energipolitiken.Samma krav har länge kommit från industrin, och det är mycket befogade krav. 1989/90:135 7 juni1990 Förutomatt beslut om energipolitiken behövs för den löpande någorlunda långsiktigaplaneringen öppnar satsningar på en miljövänlig, ansvarskän-nande ochsolidarisk energipolitik stora och delvis nya möjligheter för svensk industriinom energisektorn för våra egna behov men också för export. Densnabba utvecklingen i har öppnat marknader för miljövänligaenergilösningar Den tredje världens energibehov är ett annat sådant område.Regeringens vacklande energipolitik har gjort att vi tyvärr är sämre rustadeför att möta dessa utmaningar än vad vi borde vara. Den ekonomiska politik som regeringen fört har i fleraavseenden varit framgångsrik. Det skall inte förnekas. Man har lyckats fåbalans i ekonomin, och man har framför allt lyckats hålla arbetslösheten på eni förhållande till omvärlden mycket låg nivå. Mendenna den tredje vägens politik har också haft ett högt pris. Det har varit enpolitik med utpräglade vinnare och förlorare. Politiken har inte lyckatsförena tillväxt och balans i ekonomin med en utvecklad social rättvisa. Densvenska ekonomin har blivit alltmer beroende av ett fåtal stora företag ochbranscher. Exportberoendet har ökat. Den regionala obalansen har ökat. Det harvarit sä lätt att tjäna pengar att näringslivets förnyelse har fördröjts, ochden offenfliga verksamheten har fått stå tillbaka. Kvinnoroch offentliganställda har blivit 80-talets förlorare. Men detta gäller ocksåför ungdomar och stora grupper av privatanställda. Paradoxaltnog har det sena med höga vinster i företagen och fulla orderböckerockså blivit den dåliga arbetsmiljöns, utslagningens och fattigdomens år Svenskindustri på högvarv har inte haft plats för den som inte är perfekt! Storagrupper står fortfarande utanför arbetsmarknaden. Det gäller i mycket hög gradden som är handikappad. Det gäller i stor utsträckning invandrare. Arbetarrörelsenstradifionella värderingar - solidaritet, omsorg, demokrati och jämlikhet - harfått träda tillbaka. I stället har man satsat på marknadsekonomiska lösningar,och som bekant har marknaden inget hjärta. Marknaden visar ingen medkänsla. fria konkurrensen är vinnare och förlorare väl kända. Kort sagt: Den tredjevägens politik har en ganska ful baksida! I propositionen understryks att avsikten är att stimulera tillväxten iekonomin. När det uttrycks pä det sättet tycker jag att det är oroväckande.Ekonomisk tillväxt är inget oproblematiskt och verkligen inget självändamål.Det är bara om tillväxt i ekonomin kan förenas med andra vitalasamhällsintressen, med rättvisa, solidaritet och omsorg, som den har ett värde.Det är bara om tillväxten kan förenas med ekologiskt hänsynstagande ochfrämjande av demokrati som den har ett värde. Dethävdas ganska ofta, framför allt från borgerligt håll, att stark ekonomisktillväxt är en förutsättning för miljöinsatser Men det är ju en grov förenkling.Perioder av snabb ekonomisk fillväxt har ofta varit perioder av rovdrift påresurser och på miljön. Tillväxten föröder ofta miljön, som denskapar ett ekonomiskt utrymme för att reparera de miljöskador som den själv hargett upphov till. En framtidsinriktadnäringspolitik måste enligt vår mening noggrant väga kravet på tillväxt iekonomin mot andra vitala samhällsintressen. Och det är för oss alldelesuppenbart att sådana avvägningar inte kan överlåtas till privatakapitalintressen. De kräver demokratiska beslut och kollektiva lösningar har ganska länge - redan på den tiden vi hettevänsterpartiet kommunisterna - hävdat att det kollektiva kapitalet i allmännapensionsfonden och i löntagarfonderna skall få en demokratisk styrning och attdet skall användas för att bygga upp ett framtidsinriktat näringsliv iSverige. Vi har också betonat att de statliga företagen har ett särskilt ansvarpå detta område. Jagtycker från den utgångspunkten att det finns positiva inslag i den näringspolitiskapropositionen. Regeringen betonar starkt att de statliga företagen skall få enmera aktiv roll och kunna agera friare än . Det sägs vara grundtanken bakomdet statliga förvaltningsbolaget som fattade beslut om tidigare ivår, som vi ställer oss bakom. Visserligenavvisar utskottsmajoriteten förslag att använda fonderna meraaktivt och framtidsinriktat. Man gör det med hänvisning till att kravet ställtstidigare och att inget hänt sedan förra gången det var uppe. Menindustriministern har sedan propositionen avlämnades i artiklar och intervjuergett uttryck för tankar som jag tycker inte ligger alltför långt från våraegna. Mankan för det första konstatera att det privata ägandet har en alltför starkdominans i svenskt näringsliv och att ett ökat samhälleligt ägande behövs förbalansens skull. Jag tycker för min del att det också finns andra och starkareargument för samhälleligt ägande. Deninternationella utvecklingen, regeringens politik m.fl. faktorer har inneburitatt det demokratiska inflytandet över ekonomin har minskat. Och man kan intelängre räkna med något nationellt troget kapital. Det privata kapitalet flyttasdit där det är förmånligast att investera, och det finns väldigt fä möjligheterkvar att förhindra dess rörlighet. Detfinns för övrigt gott om exempel pa hur företagsledare använt hot omutflyttning, minskade investeringar och liknande för att motarbeta en ansvarsfullenergipolitik, för att motarbeta miljökrav, för att hålla nere löner eller föratt minska sjukfrånvaron. Det har varit fråga om regelrätta utpressningsförsök,påhejade av borgerliga politiker Bristenpå socialt och miljömässigt ansvarstagande och bristen pä nationell känsla hosdet privata kapitalet understryker behovet av ett nationellt kapital som stårunder demokratisk kontroll. Jag tolkar uttalanden om attlöntagarfonderna och pensionsfonderna skall få agera friare, bl.a. genom attköpa aktier, som ett steg i rätt riktning och som ett uttryck för samma tankarsom vi har Hurkapitalet i fonderna skall användas är värt att noga diskutera. Aktieköp,direkta satsningar på nya angelägna projekt, delägarskapet i det statligaförvaltningsbolaget, riskkapitalbolag för småindustri, är några exempel på hurdet kan göras. Det finns säkert fler möjligheter Detär också viktigt att se till att fondsatsningarna inte blir en svensk statskapitalism,osmidig och byråkratisk, utan att det kommer att handla om nå- 1989/90:135 7juni 1990 1989/90:135 7 juni1990 got nytt, demokratiskt ochframtidsinriktat, något som inte det privata kapitalet kan åstadkomma. En framtidsinriktad ekologisk näringspolitik måste innehålla ett stortmått av demokratisk styrning, ett stort mått av samhälleliga satsningar Närdet gäller småföretagens utveckling delar vi i allt väsentligt de uppfattningarsom förs fram i propositionen om de små företagens centrala roll för förnyelseoch utveckling av näringslivet. En stark samhällsstyrd industrisektor måstesamspela med livaktiga småföretag av olika slag, privata eller i form avproduktionskooperafiv. Desmå företagen måste samarbeta sinsemellan kring utveckling av nya produkter ochproduktionsmetoder. Företagen har ju genom sin småskalig-het fördelar som destora inte har Men de har också ett behov av samhälleligt stöd. Vi delar ocksåi stort regeringens bedömning av vilka åtgärder som främjar småföretagensutveckling. Viinstämmer i att de regionala utvecklingsfondernas målgrupp bör utvidgas fillatt omfatta all småföretagsverksamhet. Vi anser däremot inte att man skalländra sammansättningen av fondernas styrelser eller sättet att utse dessa. Vitycker att den nuvarande ordningen på ett bra sätt sörjer för regional ochlokal anknytning, vilket är nödvändigt. Vi anser inte heller att man skallbegränsa fondernas verksamhetsformer. Närdet gäller finansieringen är det angeläget att de små och medelstora företagengaranteras tillgång till riskvilligt kapital. Det inte av privatafinansieringsinstitut. Därför är det mer än befogat att samhället engagerar sigi kapitalförsörjningen och gör det via de riskkapitalbolag som föreslås ipropositionen. Viavvisar däremot förslaget att begränsa utvecklingsfondernas verksamhet ochförslaget att dra in 1 miljard av deras likvida medel för att sedan binda upp600 miljoner i riskkapitalbolagen. Vi anser att utvecklingsfonderna skall fåbehålla sina likvida medel och använda dem i sin verksamhet. Jagskall avsluta med att säga några ord om internationaliseringen. Regeringen ochutskottsmajoriteten hänvisar till tidigare posifiva bedömningar avinternationaliseringen av ägandet. Man tar också upp de begränsade möjlighetersom finns kvar för att reglera ägandet. Det enda man föreslår är att samrådetmed de internationellt inriktade storföretagen intensifieras. Sedan gör man entill intet förpliktigande markering av att de fackliga organisationernasmöjligheter till information och förhandlingar måste stärkas. Dettaöverensstämmer enligt min mening ganska illa med den mycket mer problemorienteradebeskrivning som gör och som jag har nämnt tidigare. Förutomen aktivering av samhällskapitalet krävs också samhällelig kontroll översvenska företags investeringar utomlands. När det gäller utländskt ägande avsvenska företag har det av såväl LO som TCO starkt ifrågasatts om dettaegentligen har tillfört någonting positivt av betydelse. Det är en allmänuppfattning som vi delar att det ligger i nationens intresse att de störstasvenska företagen förblir svenska. Vi anser därför att regeringen bör ta framförslag som gör det möjligt att bevara de största och viktigaste företa- gen isvensk ägo och som garanterar de fackliga organisationerna ett avgörandeinflytande vid företagsköp och försäljning. Jag tänker göra som de föregående talarna ochsäga att jag ställer mig bakom samtliga de reservationer där mitt namn finnsmed men att jag nöjer mig med att yrka bifall till reservationerna nr 2, 9, 19,63, 70 och 73. 1989/90:1357 juni 1990 100KRISTER SKÄNBERG (mp): Vi tycker att den näringspolitiskainriktningen skall göras mer bärkraftig. Den nuvarande inriktningen är intebärkraftig, utan det behövs en ny inriktning. Med de nationalekonomiskaredovisningsmetoder vi nu har, har vi egentligen bara en vinsträkning - vi harinte en vinst-och-förlust-räkning, och vi har definitivt inte en balansräkning. Detta gör att vi inte har full överblick över vad som skerVi kan tro att det går bra, medan vår ekonomi i själva verket blir alltmerurholkad. Vi blundar för förlustposterna, för de kostnader sommiljöförstöring och sämre hälsa, produktionsskador och olyckor, t.ex. iarbetslivet och trafiken, ger upphov till. En del av dessa kostnader ärsynliga, t.ex. kostnader för frånvaro och för sjukvård, en del kostnader ärsvårare att upptäcka, exempelvis sådana som har med försämrad hälsa, ökadförekomst av allergier och ökad cancerfrekvens att göra. En del kostnaderuppstår inte bara därför att människor tar stryk i en allt sämre miljö, utanockså av att byggnader och maskiner tar skada. Dessutom känner vi till attvetenskapen talar om att skogen, grundvattnet och jordbruksmarken tar stryk. Man glömmer alltså bort förlustposterna, men man glömmerockså hela balansräkningen, man räknar inte med att varulagret bestående avmalm, skog. sand, vatten och mark minskar. Vi behöver verkligen grönanationalräkenskaper, och jag hoppas att den förre finansministerns löfte idetta fall följs upp av vår nuvarande finansminister och av hela ministären. Vartefter tiden går kommer detta att klarna, frågan ärbara hur det skall behöva ta. Ju senare vi byter inriktning till enbärkraftig utveckling, desto smärtsammare och mer resurskrävande kommeromställningen att bli. Vi är i inte ensamma om detta problem. I vissaområden rätt nära oss kan vi nu se hur illa det kan gå. I delar av , iÖsttyskland och i har man kört miljön och människorna i botten. Ännuvärre är det kanske längre österut, t. ex. kring , där man kanförvänta sig att miljoner människor kanske måste fly för att få sin bärgningnågon annanstans. I och i stora delar av har vi, hoppas vi,fortfarande tid att välja hur vi skall ställa om. Det gäller nu först att blirimligt överens om vilka problemen är och hur de skall kunna lösas och att enasom åtminstone en huvudinriktning. Detta är en stor pedagogisk uppgift, där allamåste lära sig de gemensamma livsvillkoren och att handla ansvarsfullt ochsolidariskt. Detta gäller konsumenterna, som måste bli mer miljö-, hälso- ochkostnadsmedvetna, och det gäller ägare, företagsledare och anställda i små ochstora företag, som måste hjälpas åt och ta ansvar. Även de stora organisationerna- fackföreningarna, arbetsgivarföreningarna, industri- och branschföreningar -har stora uppgifter och måste visa solidaritet och ansvar Prot.1989/90:135 Det är naturen som sätter de yttreramarna, och de som inte vill förstå det 7 juni1990 kommer, förhoppningsvis innan detär försent, att varsna detta. bör lyssnapå vetenskapsmän, forskare och andra och använda lagar och eko- issanaiings- nomiska styrmedel såsom skatteravgifter och bidrag för att skydda natur ' ' * och människor mot skadligapartsintressen, okunskap och hänsynslöshet Vi kan också verka för långsiktighet och solidaritet medsvaga grupper med andra länder och folk och med kommande generationer. Vi bordeockså tala om solidaritet med naturen. Det är ett sätt att frivilligt hålla siginnanför naturens ramar och samarbeta med den i stället för att försöka betvingaden och bruka våld mot den. Det finns ett gammalt talesätt som säger att maninte skall såga av den gren man sitter på. Det är nog ganska riktigt än . Att fortsatt materiell tillväxt över hela jordklotet kanbli förödande borde egentligen var och en kunna räkna ut. Det är därför litetpinsamt när vi i S"erige oroar oss sä förskräckligt för att vi inte harsamma ökningstakt som länder som så att säga ligger långt efter oss. Det ärockså mycket osolidariskt att vi inte skall kunna tåla att andra människor fårdet bättre utan att vi måste hålla avståndet till dem. Den bärkraftiga utvecklingen handlar inte om fortsattmateriell tillväxt, utan om att hushålla med knappa resurser och använda demeffektivare för att öka välfärden. Solidariteten kräver att vi börjar ökavälfärden för dem som har det sämst. Det kräver bl.a. att vi ökar vårt biståndoch breddar det. Men regeringen och storindustrin handlar fortfarande somom man inte förstod detta. Man talar om hur produktionen skall öka. hur antalettransporter skall öka. speciellt väg- och flygtrafiken. oroar sigallt fler människor för klimatförändringarna som bl.a. beror på ökande utsläppav koldioxid, kväveoxid och kolväten. Det är bråttom att ta fram den här gemensammautvecklingsplanen för en bärkraftig utveckling. Det behövs en långsiktig plansom kan ge vägledning för människors och företags planering och handlande. får vi snart ett nytt skattesystem som förhoppningsvisskall bli bättre och rättvisare än det vi har , vilket inte är så svårt i ochför sig. Men vi hoppas att det också skall gå att förbättra så att det går attanvända även för att främja den här bärkraftiga utvecklingen. En viktig del av en näringspolitik och för ennäringspolitisk inriktning som är livskraftig är en långsiktig, bärkraftig ochtrovärdig energipolitik. Det är viktigt att industrin i allmänhet ochkraftindustrin tror att de beslut som faktiskt har fattat gäller ochatt de inte bara låter tiden gå, vilket de gör . Det är farligt med den inställning som delar av industrinhar. Jag var nu pä förmiddagen på en presskonferens som höll. Där presenterade man en rätt fantastisk skrift, och jag har tagit den med mig hit. Den heter Språng i blindo, svensk energi- och miljöpolitik Den är en för olämpning mot alla ledamöter i riksdag, mot regeringen och alla dem som arbetar seriöst med energi- och miljöpolitik. Man skall naturligtvis inte uppmana människor att läsa någonting uselt, men det kan ändå vara spännande att se vad folk kan hitta på. Sett ur den synpunkten vill jag upp- 130 mana er att ta en försiktig titt påSprång i blindo. Där påstår man, utan varje försök till bevis, att elprisetkommer att öka med /kWh när två kärnkraftverk avvecklas 1995-1996 ochresten är 2010. Sedan löper man linan ut och låtsas som om inte fannsoch som om ingen kunde rätta till en utveckling om den går snett. Resultatetblir en skräckbild, en nidbild, utan varje verklighetsförankring-en bild somkan lura företag att flytta utomlands och människor att byta arbete ellerutbildning. Detta tycker jag är ett exempel på sabotage mot svenskindustri. Om brås på sina förfäder skulle han bli upprörd.Industriförbundets ledning sade, med i spetsen, att den stodbakom den här skriften. Jag tycker att de har handlat ansvarslöst. Detta kanskapa ett lämmeltåg ut ur landet. Vem har glädje av det? Blir det bättre där?Blir miljöproblemen mindre där? Nej, fru talman, vi måste få en näringspolitisk inriktningoch ett långsiktigt handlande som stöder ett ansvarsfullt agerande i industrinoch motverkar ogenomtänkta utspel som skapar oro eller panik. Jag yrkar bifalltill reservation 3. Jag vill fråga och : Litar nipå kärnkraften och på att vi skall kunna fortsätta att använda den och kunna tahand om avfallet? Tror ni att svensk kärnkraftsdrift blir fullständigtoberoende av vad som händer utomlands? Eller skall vi medan så att säga tid ärbörja inrikta oss på att bli av med kärnkraften även i ? Det är i svårt att utveckla enbra affärsidé eller en bra utveckling från frö till planta. Det behövs meruppmuntran till entreprenörer och uppfinnare och mer uppmuntran tillsmåföretagare. Detta gör att när ett frö ändå utvecklas till en vacker plantaär det mänga som trängs och vill plocka den. Det ökar inte det lilla företagetsmöjligheter att få utvecklas efter sina egna förutsättningar. Detta för oss in på småföretagsutveckling. Det är viktigtför oss i att vi har många småföretag. Det är lättare attöverblicka vad man gör när man arbetar i småföretag och det är lättare att taansvar både för företagsledning och för alla som arbetar i företaget. Det ärlättare att känna att man betyder något, och det är lättare att påverka beslutoch resultat. Vi vill ha ett småskaligt företagande som i första hand ärinriktat på att man köper och levererar inom sin region. Det skapar en ökadsjälvtillit, och det minskar sårbarheten. Det ger kortare transporter, bättreoch snabbare service, ett ökat lokalt inflytande och det främjar lokala beslut,dvs. Vi ser här en fara i den pågående svenska anpassningentill de tolv västländernas inre marknad. Det ökar storskaligheten, och detökar antalet transporter Jag skall helt kort i några punkter nämna hur vi ställeross till en del frågor som tas upp i detta betänkande. Vi anser attutvecklingsfonderna särskilt skall måna om kooperativt företagande ochkvinnligt företagande. Vi anser att utvecklingsfondernas styrelser även ifortsättningen skall utses av landstingen, med undantag för en ledamot som börutses av staten, detta för att underlätta erfarenhetsutbyten mellan de olikafondstyrelserna. Detta ärett led i att vi vill stärka och utveckla lokal och regional självsty- Vivill därför också ha folkvalda länsparlament som skall ha hand om ärenden omregionalpolitiskt stöd i nära samarbete med närfonder och utvecklingsfonder, Iväntan på att dessa länsparlament kommer, anser vi att utvecklingsfonderna isamarbete med landstingen skall ha hand om dessa ärenden om regionalpolitisktstöd. Jag nämnde närfonder Det är något som vi tycker skallinrättas i varje kommun med uppgift att ge och förmedla råd till småföretag. Deskall också förmedla riskkapital och lån till småföretag. Jag har egenerfarenhet av både småföretagande och att ge råd till företag av allastorlekar, men roligast var det att ge råd till småföretag. För små företag är det viktigt att ha fungerande nätverkoch ha tillgång till sakkunnigt råd på nära håll. Det är en väldig skillnad attta sig till den plats där utvecklingsfondens kontor råkar finnas eller att fåråd i sin egen hemkommun eller kanske i sin hemort, i varje fall i ett stortlän. Närfonderna bör prövas möjligt, ochprovverksamheten bör utvärderas. Utvecklingsfonderna bör få fortsätta sin verksamhetåtminstone till dess närfonderna är utvecklade. Det finns en unik kompetens hosutvecklingsfonderna att bedöma företagens möjligheter att lyckas med sinaaffärsidéer, dvs. en kombination av bedömning av affärsidén och en bedömning avmöjligheterna för dem som skall förverkliga affärsidén att lyckas. Det är också viktigt att utvecklingsfonderna utan vinstintresseger råd och stöd och också finansieringshjälp. Jag har tidigare debatteratutvecklingsfonderna med industriministern, och jag hoppas att han förstår attde spelar en viktig roll för de mindre och medelstora företagen. Utvecklingsfonderna bör ha särskilda medel för att ge stödför miljö- och energiinvesteringar. Vi tror inte att det är bra med de fåtalriskkapitalbolag som regeringen vill införa. De kommer inte att kunna lösa demindre och medelstora företagens behov av riskkapital, och speciellt inte desmå företagens behov. Vi anser att Norrlandsfonden och Småföretagsfonden skallfortsätta sin verksamhet som ett komplement till utvecklingsfonderna, ochderas pengar skall inte dras in. Vidare vill jag säga några ord om standardiseringsarbetet.Det är viktigt att det bedrivs ett sådant arbete över gränserna. skerdet på alleuropeisk grund, Alla länder är med istandardiseringsarbetet.