prot · GD09136 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:136 1§ Justering av protokoll delsatt () med ändring av fidigare framställning anhållit omatt bli entledigad från uppdraget som riksdagsledamot/r. delsatt anhållit om att fr.o.m. blientledigad från uppdraget som ombudsman. Kammarenbiföll dessa framställningar. 3§ Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Mofionerna 1989/90:Bo70-Bo73 tillbostadsutskottet /90:Ju47-Ju52 till justitieutskottet Föredrogs men bordlades återSocialförsäkringsutskottets betänkanden /90:SfU20 och betänkande 1989/90:SoU28 betänkande 1989/90:TU28Jordbruksutskottets betänkande 1989/90:JoU25 betänkanden1989/90:NU22, NU26 och NU44 betänkande 1989/90:BoU21 1 prolokoll 1989/90:136 5 § Meddelande omsamlad votering Talmannen meddelade att utbildningsutskottetsbetänkande UbU25, socialutskottets betänkande SoU19, jordbruksutskottetsbetänkande JoU17, näringsutskottets betänkande NU40, finansutskottetsbetänkande FiU28, justitieutskottets betänkande JuU29, lagutskottets betänkandeLU22, utrikesutskottets betänkande UU20, kulturutskottets betänkande KrU23,trafikutskottets betänkande TU26, arbetsmarknadsutskottets betänkande AU25 ochbostadsutskottets betänkande BoU 19 skulle avgöras i ett sammanhang tidigastvid morgondagens arbetsplenum. Föredrogs utbildningsutskottets betänkande1989/90:UbU25 Forskning (prop. 1989/90:90 delvis och 1989/90:100 delvis). AnLlBIRGER HAGÅRD (m): Jag såg i en skrift att statssekreteraren hade uttalat sig förra åiet och sagt att han hoppades att 1990 årsforskningspolifiska proposifion också skulle bli den sista i sitt slag. Därmedär jag naturligtvis inne på frågeställningarna om hur forskningspolitikenskall organiseras. Det finns i det här sammanhanget i huvudsak tre olikaprinciper Det är för det första en centralt sammanhållen forskningspolitikpräglad framför allt av de forskningspolitiska proposifioner som kommer varttredje år, och vi har en sådan framför oss. Det är för det andra sektoriellforskning, som tycks ha sina kanske varmaste anhängare bland socialdemokraterna.Det är för det tredje största möjliga autonomi för de enskilda forskarna. Detär självfallet svårt att uppnå något renodlat tillstånd där någon av dessaprinciper är atlenarådande. Man kan säga att vi här i har litet grandav en blandning. Låt mig komma tillbaka fill den här problemställningen någotsenare. Jag vill bara nu erinra om att forskningspolitik egentligen ärnågonting rätt viktigt. Vikan konstatera att forskning och utveckling tillsammans omsätter drygt 30miljarder kronor . Det är nästan lika mycket som försvaret. Av dessa 30miljarder kronor står näringslivet för ungefär två tredjedelar Det är bådeproduktutveckling och egen forskning som ingår i detta. När det gäller denåterstående tredjedelen är det framför allt staten som kommer in i bilden. Närahälften av statsanslagen går till den tillämpade forskningen. Återstoden, ca6,, satsas på den grundläggande forskningen. Inomden grundläggande forskningen får i princip forskare fria händer Det är våraprofessorer, docenter, doktorer och inte minst doktorander som arbetar utanegentliga direkfiv från finansiärerna, dvs. Menhur stor är då friheten för forskarna att själva bestämma inriktningen, attsjälva ta ansvar för den forskning de ägnar sig åt? det hela i pengar kan vikonstatera att inte ens hälften, , går direkt tilluniversiteten och högskolorna. Den största delen faller inom den s.k.sektorsforskningen. Merparten av forskningen styrs alltså politiskt avdepartementens sektorsorgan. Föross moderater är det inte acceptabelt att mer än hälften av forskningen viduniversitet och högskolor i princip är direkt beroende av myndigheternas val.Det är naturligtvis all right att statsmakterna, regering och departement, villha hjälp med utredningsarbete av olika slag. Använd gärna forskare som ärutbildade också när det gäller utredningsverksamhet!. Men när det gäller denrenodlade forskningen efterlyser vi större frihet. Det är vetenskapligakriterier som bör avgöra vad man bör forska kring. Denförra forskningspropositionen som lades fram var kri-fisk motsektorsforskningen och menade att vi skulle ha större frihet för universitetenoch högskolorna. Visst har regeringen fill dels levt upp fill detta, men imycket begränsad skala. De medel som har flyttats över rör sig om kanske baranågon procent. Därmedär vi återigen fillbaka fill diskussionen om den sektoriella forskningen.Kritiken mot den sektoriella forskningen, dvs. den forskning där departementoch olika sektorsorgan går in och avgör vad det är man bör forska kring, harframför allt riktat sig mot den bristande långsiktigheten. Ofta är det rättkortsiktiga mål som man inriktar sina resurser på. Dessutom har det sagts, ochicke utan skäl, att det blir för Htet utrymme för alternativ forskning med densektorsstyrning som vi har. Vikan se på den proposition som ligger på bordet. Den offentliga sektornkommer in i stor omfattning. Möjligheterna att få fram nya lösningar påproblemen är inte något som primärt belönas i sammanhanget. Vi moderater harsagt att vi borde ha som ledstjärna att minska den sektoriella forskningen.Observera att jag inte säger att den sektoriella forskningen skall tas bort,den har naturligtvis sin stora roll att spela, men den skall minskas i omfattning.Vi har angett att man kanske borde åstadkomma en överflyttning av av desektoriella forskningsmedlen direkt fill universitet och högskolor. Dettaborde vara en målsättning, och det har vi också framhållit i vår reservation nr8, som jag betecknar som en av våra principiellt vikfigaste. Menär vi inte överens om mycket när det när det gäller grundprinciperna för svenskforskningspolitik? Jo, det är vi visst. Det finns mycket posifivt i den härforskningsproposifionen. Men jag vill understryka att det finns engrundläggande skillnad mellan oss på sektorsforskningens område. Det ärpositivt att vi har internationella målsättningar, som t.ex. full delaktighet iEGs ramprogram. Vi kan också i övrigt se att propositionen är besjälad av envilja att slå vakt om den internationellt sett höga kvaliteten som vi har påsvensk forskning. Forskningen i skiljer sig alltså på ett posifivt sättfrån den grundläggande högskoleutbildning som vi inte har samma höga kvalitetpå. Närdet gäller överflyttning av medel från sektorsforskningen till universitet ochhögskolor har regeringen valt att satsa i första hand på forskningsråden.Samtidigt visar regeringen något som man skulle kunna beteckna som viss skepsisnär det gäller direkta satsningar på forskning på de olika institufionerna,högskolorna och universiteten. 1989/90:136 8 juni1990 Regeringensomsorg om forskningsråden visar sig också däri att man vill inrätta nya sådana.Vi har utöver de tradifionella humanisfiska och samhällsvetenskapligaforskningsråden de medicinska och de naturvetenskapliga och för den delen ocksåstatens delegation för rymdverksamhet. Förutom dessa vill man nu inrätta ettsärskilt teknikvetenskapligt forskningsråd. Det är tacknämligt. Vi moderaterhar efterlyst ett sådant teknikvetenskapligt forskningsråd, ochdet är positivt att ett sådant inrättas. Dessutopivill man inrätta ett socialvetenskapligt forskningsråd genom att föra bort vadvi i det här sammanhanget kan kalla för sektorsorgan. Det är t.ex.invandringsforskning och handikappforskning som framför allt skulle bli föremålför omsorger från det socialvetenskapliga forskningsrådet. Viställer oss litet frågande till detta och har sagt att dessa uppgifter i ochför sig borde kunna tas om hand av humanistisk-samhällsvetenskapligaforskningsrådet å ena sidan och det medicinska forskningsrådet å andra sidan.Där finns det ordentlig kompetens. Vi säger nej till inrättande av socialvetenskapligaforskningsrådet, men det är ett mjukt nej från vår sida. Vi accepterar dessfillkomst. Viser också med fillfredsställelse att man gör om sammansättningen av skogs- ochjordbrukets forskningsråd. Vi är däremot kritiska när det gäller inplaceringenav dessa forskningsråd under departement. Vi menar att det naturliga hade varitatt lägga de nya, till vilka jag i detta sammanhang också räknar skogs- ochjordbruksforskningsrådet, under så att vi hade fåtten sammanhållen enhet på forskningsområdet. Uppenbarligen har det emellertidinte gått att finna gehör för de tankarna. Jagvet att det finns många långt utöver led som i och för sigomhuldar dessa tankegångar Det har också delvis kommit till uttryck i detforskningspolitiska betänkande som utskottet nu har lagt fram. Det har dockinte gått att nå ända fram. Det är positivt i sammanhanget att utskottet uttalaratt man bör utvärdera departementsplaceringen och i sinom tid överväga om maninte skall kunna få fill stånd en ändring av förhållandena. Förhoppningsvissker då förändringen i den riktning som vi moderater har pekat på, nämligen attforskningen läggs under . Detfinns många väsentliga frågor som tas upp i betänkandet. Jag har naturligtvisinte någon som helst möjlighet att på de återstående av mintalartid gå in på alla de detaljer som finns i betänkandet, men det finns någrafrågor som är viktigare än de andra och som jag skulle vilja beröra. Detgäller bl.a. frågan om forskningsutbildningen. Vibefinner oss kanske inte ännu i någon direkt kris, men vi närmar oss en sådanrätt snabbt. Det visar sig också i den rapport som har författats av UHÄ ochsom åberopas i propositionen. Där pekar man på att vi för att bibehållaantalet forskare oförändrat i början av nästa århundrade skulle behöva ökaantalet doktorer inom den humanistiska fakulteten , inom den samhällsvetenskaphgamed och inom de matematisk-natur-vetenskapliga och tekniska fakulteternamed . Hurskall vi kunna åstadkomma detta? I stort sett har situationen varit sådan attvi tar in ungefär 2 000 människor fill forskarutbildning och ut iandra änden kommer ungefär 1000. 1000 försvinner alltså på vägen. Det här kan mannaturligtvis försöka råda bot på genom en ökad effektivi- Det är den vägen som regeringen framför allt tycks varaberedd att slå in på. Man kan underlätta villkoren för de forskarstuderande,och det gör man genom att sätta upp målsättningen att inom en sexårsperiodskall de som akfivt forskarstuderar också vara anställda på doktorandtjänsterDetta är en utveckling som vi moderater positivt har stött alltsedan denlanserades. Vimenar att man kanske borde gå ännu snabbare fram. Det har funnits en vissrädsla hos de forskarstuderande för att pengarna inte skulle räcka till och attantalet doktorandtjänster skulle bli färre än vad utbildningsbidragen medger.Dessa bidrag står för en stor del av de forskandes finansiering. Nuhar regeringen försäkrat, och det har vi tagit fasta på i utskottet, attantalet studiestödsrum inte skall bli mindre utan vara oförändrat. Sedan fårman försöka anpassa omvandlingen av doktorandtjänsterna till detta och se hurlångt pengarna räcker Målsättningen är att förändringen skall genomföras underen sexårsperiod. Vimenar att man kanske borde gå fortare fram - särskilt på denmatema-tisk-naturvetenskapliga sidan - och se fill att omvandlingen äger rumredan under den förestående treårsperioden. För detta ändamål har vi velatanslå ytterligare 50 miljoner. Doktorandtjänsterär en väg att försöka effektivisera forskarutbildningen och underlätta för destuderande. Naturligtvis räcker det inte med detta, man måste också erbjudahyggliga löne- och arbetsvillkor till dem som i första hand skall varaverksamma vid våra universitet och högskolor Det har blivit något bättre underden allra , men alla skall veta att det fortfarande inte är någraidealiska villkor som erbjuds. Man kan nog säga att arbetsmarknaden i dettahänseende inte ter sig särskilt attrakfiv - särskilt inte för dem som finnsinom de tekniska och naturvetenskapliga områdena. Somett svar på vårt krav på att man bör återinföra graderade betyg pådoktorsavhandlingar, säger man i propositionen att det sannolikt skulle förlängastudietiden. Det är väl inte så säkert. Framför allt skulle vi kanske kunna fåen genomgående bättre kvalitet på våra avhandhngar om man tog fram den härmoroten. Det är inte alltid bra som det nu är. Ytterligareen fråga av stor principiell vikt berör det tjänsteorganisatoriska planet.Regeringen säger i propositionen att de som är verksamma vid universitet ochhögskolor i princip bör ha avlagt doktorsexamen. Det är bra, och det är ettkrav som vi moderater stöder helhjärtat. Samfidigt räcker det inte med att barasäga tulipanaros. Man måste göra någonting också, och här efterlyser vimoderater en plan för hur man skall kunna åstadkomma detta. Naturligtvisär det besvärande att det särskilt vid de nya högskolorna är få som ens hardisputerat. Någon undervisning på vetenskaplig grund kan det därför i flertaletfall knappast vara fråga om. Moderaternahar länge efterlyst högskolelektorernas medverkan i forskningen. Det ärpositivt att regeringen nu har kommit fram till samma slutsats som vi kom framtill för rätt länge sedan, nämligen att man är beredd att ändra i högskoleförordningennär det gäller befordrings- och fillsättnings-grunderna och att forskning skallvara ett åliggande i tjänsten också för högskolelektorerna. Men man sägeringenfing om omfattningen. Naturligtvis bör den också regleras ihögskoleförordningen. Vi har sagt att det borde vara 1989/90:136 8 juni1990 lämpligt att ta fasta påen tredjedel äv arbetstiden. Men naturligtvis vill vi därmed inte ta bortflexibiliteten i organisationen. Detär att beklaga att regeringen inte velat gå hela vägen. 1 stället säger man attdet är ett åliggande för samthga högskolelektorer som har disputerat att ocksåägna sig åt forskning. Men fill skillnad från professorerna måstehögskolelektorerna i det här fallet ansöka om medel för att få utöva dennaskyldighet, dvs. att forska i tjänsten. Det är framför allt de rörligaresurserna sofn man hänvisar fill i det här sammanhanget. Det hade varit bramycket bättre om man hade gått hela vägen och sett till att forskningen hadeblivit ordentligt inrangerad i den tjänstgöring som högskolelektorerna har attägna sig åt. Detär emellertid glädjande att det inte bara är vi moderater som för fram det härkravet. Vi har gemensamt med de borgerliga partierna en reservation.Folkpartiet och centerparfiet ställer helhjärtat upp här, och de har även gjortdenna efterlysning motionsvägen. har gripits av något slag avbesvär i sammanhanget och säger att man inte vill slå fast någon nedre ellerövre gräns när det gäller forskningsskyldigheten. Men på det lokala planetskall man arbeta intensivt för att högskolelektorerna skall få denna möjlighetatt utföra sina forskningsskyldigheter. Från sida är det bara tystnadi denna fråga. Isammanhanget kan noteras att om omfattningen av forskningsskyldigheten slogsfast, skulle det naturiigtvis bli ett helt annat läge när det gällerforskningen vid de nya högskolorna, dvs. de mindre och medelstora högskolorna.Här skulle vi i ett sammanhang få ett ordentligt tillskott av forskningskapacitetsom skulle kunna utnyttjas och som säkert skulle bli av allra största betydelseför framtiden. Iövrigt ansluter vi moderater oss helt till regeringens syn på de fasta forskningsresurserna.Det är inget som bör smetas ut, utan vi bör hålla fast vid den politik som vihar slagit in på tidigare. Det finns många andra frågor som jag skulle vilja beröra, bl.a. denfulla kostnadstäckningen, som orsakar sådana problem på sina håll ochomständigheten att man särbehandlar temaorganisafionen i och inte gersamma resurser dit som ges fill andra fakulteter. När det gällerforskningsetiken delar vi den syn som framkommer i propositionen. När detgäller kvinnoforskningen har vi uppnått en bra skrivning i utskottet. På utrustningssidanvill vi moderater anslå ytterligare 500 milj.kr. som ett engångsbelopp för attkomma ifrån de problem som finns där Däremotkan vi moderater inte stödja en professur i humanekologi. Den är resultatet aven inte särskilt uppmuntrande kohandel mellan socialdemokrater ochmiljöparfister Inte någonstans från universitetens sida har det begärts att ensådan professur skall inrättas. Vad dessa professurer skall syssla med har viingen aning om. kostar medverkan här, och detbetalar regeringen gärna. De andra partierna tycks också acceptera det hela. Jag kan inte yrka bifall till alla våra reservationer. Men jag gör detexplicit när det gäller reservafionerna 8, 28, 57, 64 och 129. Dessareservationer berör i allt väsentligt de problemställningar som jag har tagitupp här. AnL 2 (): grundsyn på forskningspropositionen kan sammanfattas medorden: bra - men inte tillräckUgt bra. Vår erfarenhet av utbildningsutskottetsarbete med propositionen kan sammanfattas med att förbättringar har gjorts,men vi borde ha kunnat åstadkomma fler förbättringar. Folkpartietmenar att betydelsen av ökad grundforskning är så stor att det de närmaste årenborde filiföras väsentligt större resurser på området. Vi har anvisat enrealistisk väg för detta i vårt förslag tillsammans med de andra borgerligapartierna. En avveckling av löntagarfonderna och frigörande av medlen skullekunna öka anslagen till forskning och därmed bidia till forskningensoberoende. och de övriga borgerliga parfierna menar att det skullekunna bli den viktigaste reformen i forskningspolifiken på årtionden.Löntagarfonderna behandlas naturligtvis inte i det här betänkandet, men jagvill redan från början slå fast att ett beslut där skulle kunna ge oss enbetydligt offensivare forskningspolitik. Somjag inledde med att säga finns det mycket positivt i dennaforsknings-proposifion. Vi beklagar att de brister sorn vi anser finns inte harkunnat rättas till. Jag vill räkna upp några av de bristerna. Detborde ha skett en större satsning på doktorandutbildningen. Vi vet att Sverigebehöver fler doktorer. Detborde ha skett en ytterligare satsning på högskolans lokal- och utrustningsbehov.Där är bristerna betydande. Detborde ha skett en bättre uppföljning av beställning ommer forskning om demenssjukdomarna: Vi uppfattar det närmast som en skandalatt delar av majoritet som under betydande uppmärksamhet från mediai december enade sig om att kräva mer forskning om demens , ett halvt årsenare, låter sig nöjas med 1 milj. kr. Detborde ha skett ett uttalande att regeringen fill nästa forskningspropositionskall föreslå ytterligare överföringar från sektorsforskningen fillgrundforskningen. Detborde ha skett en större satsning på miljöforskning. Jag tror att det är mångaväljare års val som fick uppfattningen att partierna var angelägna omatt öka våra kunskaper om miljöproblemen. Fleraav dessa punkter hade varit möjliga att rätta fill om inte valtatt bli regeringens stödparfi i forskningspolifiken, en s.k. ohelig allians somnog kommer att föranleda höjda ögonbryn i Högskolesverige. Låtmig innan jag går vidare säga några ord om utgångspunkter iforskningspolitiken. Forskningenspositiva betydelse för utveckHngen av olika områden kan inte nog betonas. Denpåverkar oss ekonomiskt både som privatpersoner och som nafion. Den harbidragit till att öka våra kunskaper om oss själva och vårt levnadssätt. Denhar bidragit till att göra livet lättare att leva för den som är handikappad. Därmedinser vi att som välfärdsstat är beroende av att dukfiga män ochkvinnor väljer att utbilda sig till forskare och väljer att vara forskare.Våra forskare är beroende av internationella kolleger för att delta iinternationellt forskningssamarbete på lika villkor De måste ha lika goda möjligheteratt arbeta i som i andra länder Har de inte det finner de 1989/90:136 8 juni1990 1989/90:136 8 juni1990 lätt uppgifter på andrahåll i världen och tar sina idéer och kreativitet med sig och lämnar här etttomt hål efter sig. anser att det är lika illa att förlora forskareinom humaniora och i estetiska ämnen som inom medicin och teknik. Samtidigtsom vi betonar forskningens betydelse får vi inte förledas att tro att allutveckling och alla framsteg kan nås enbart genom forskning. Detfinns andra kunskaper av lika värde för en nation. Det är de kunskaper somutvecklas av människor tillsammans genom erfarenheter, genom handens arbete,genom social samvaro, genom omsorg om varandra och genom gemensamma estetiskaupplevelser. Det måste alltså få finnas flera måttstockar för vad kunskap är,inte bara den akademiska världens. delar en rad värderingar och prioriteringar som förs fram ipropositionen, t.ex. att forskning skall vara fri att utvecklas, forskarnasfrihet och värdet av fri tillgång till forskningsresultat. Vi delar ocksåinställningen att forskarsamhället har både vilja och förmåga att bedöma vadsom är god forskningskvalitet, Hksom att etiska ställningstaganden måstediskuteras öppet och hanteras inom forskarvärlden utifrån samma värderingssystemoch lagar som styr andra verksamheter i landet. Fleraresonemang och förslag i propositionen har under årens loppinifierat. Regeringenuppfyllde också riksdagsbeställningar från förra forskningsbetänkandet, t.ex.en överföring av medel från sektorsforskning fill rådsforskning och likaså tarman nu tag i den tidigare beslutade fulla kostnadstäckningen förexternfinansierad forskning. Partiernahar i utskottet diskuterat och opponerat, jämkat och kompromissat om ettohyggligt stort antal motionsyrkanden. Det har varit mitt första år iutbildningsutskottet, och jag fillåter mig, trots min korta erfarenhet, attuttrycka min uppskattning av hur ordföranden i utskottet lett arbetet. Den av tidigare påtalade obalansen mellan anslagen tillsektorsforskning och forskning på eget programansvar inom högskolan harregeringen nu försökt möta med olika förslag till åtgärder. Vi accepterardessa, men anser att en fortsatt överföring av sektorsmedel bör ske i nästaforskningsproposition. Vårt förslag är att motsvarande av den totalaforskningsvolymen förs över till råds- och fakultetsanslagen. Jag yrkar bifall tillreservation nr 9. Folkpartietanser att det finns minst två ytterligare balansproblem som måste åtgärdas. Detförsta problemet är obalansen mellan insatserna för grundutbildningarna ochinsatserna för forskningen. haltar det till grundutbildningarnasnackdel, vilket kommer att drabba forskningen, eftersom dåliga grunderger dålig forskning. Därmed försämras rekryteringsunderlaget. Folkpartiettror på ökad autonomi för högskolor och universitet. Autonomin bejakas av attden enskilda högskolan tilldelas ett anslag som skall täcka behoven inom bådegrundutbildning och forskning. Medvårt tidigare framförda förslag till styr- och anslagssystem skullegrundutbildningarnas värde som rekryteringsbas till forskning synas än tydligare.Det ger bättre möjligheter till samsyn och incitament till samarbete på lika villkor, . mellande regionala högskolorna och universiteten vad gäller kvalitetsfrågor i både grundutbildningaroch forskning och inte minst i uppföljningsdiskussioner Vi tror inte på ettsystem som håller kvar de regionala högskolorna som filialer tilluniversiteten. Attlärarna även på de regionala högskolorna är forskarutbildade och har möjligheteratt forska gör att det med sätt att styra blir ett gemensamtansvar för universiteten och regionala högskolor. Anvaret delas därmed avparter med Uka status. Jag yrkarbifall till reservation nr 40. Detandra problemet är obalansen mellan grundforskning och tillämpad forskning tillgrundforskningens nackdel. Denna obalans kan innebära att vi sågar av den grenvi sitter på, eftersom framgångsrik tillämpad forskning förutsätter gedigen ochlångsiktig grundforskning. Rekrytering till forskarutbildningen och handledning avforskarstuderande är ett stort problem som understryks kraftigt avvad RRV skriver i en efterstudie till en granskning av forskningen somgenomfördes . Jag vill anföra ett citat ur : "Dagensforskarutbildning är inte effekfiv. Samma problem finns som fanns ibörjan , hög medelålder på forskarna, låg examinationsfrekvens,långa studietider, få kvinnor i forskarutbildning. Vissa åtgärder är visserligenvidtagna bl.a. vid , men i flera avseenden har situationenbara blivit värre under de år som gått." Detta är ord och inga visor. Fördet första fungerar inte handledningen som den är tänkt, dvs.