prot · GD09138 · 1989-12-31 00:00:00 — Prot.1989/90:138 Den har föregåtts av ett parlamentariskt utredningsarbete, och vi har i ut- skottet samlat på oss motioner från . För oss i folkpartietär det självklart att ta de enskilda människorna som ° P utgångspunkt.Regionalpolitiken måste syfta fill att öka den enskildes möj- ''" ' " ligheter att fritt kunna välja arbete och bostadsort. Målet skallvara att åstadkomma en mer likvärdig ekonomisk, social och kulturell standardi landets olika delar. Politikenmåste också syfta till att riket som helhet skall undgå en alltför kraftigkoncentration av människor, verksamheter och resurser till en mycket liten delav befolkningstäta regioner Detregionalpolifiska stödet måste i större utsträckning gå fillkvinnorna. En förutsättning för att människor skall stanna kvar i glesbygdenoch på landsbygden är att den sociala servicen fungerar En viktig resurs förregional utveckling är en rejäl satsning på kvinnligt nyföretagande och enbreddning av kvinnors arbetsmarknad. Det skulle underlätta mycket omfolkparfiets och krav på att en avveckling av de s.k. offentligamonopolen inom vård, omsorg och utbildning blev verklighet. Ifolkpartiets partimotion framgår att om 1960-talets regionalpolitik handladeom lokalisering, måste 90-talets handla om mobilisering. Det är kanske ettonödigt komplicerat ord. Men vi menar att regionalpolitiken skall bygga påmänniskors initiativförmåga, skaparkraft och idérikedom, en öppenhet förvariationer, stor flexibilitet och möjligheter till olika lösningar i olika delarav landet. Denna ansats innebär att en rad sektorer som kanske inte traditionelltdefinierats som regionalpolitiska nu blir viktiga i detta sammanhang. Frågorom utbildning och forskning, kommunikafioner, och även kultur, är viktiga vidsidan av stödsystemen. Men det är också viktigt att säga att det ärnaturligtvis inte bara politiken inom dessa områden som utgör en godregionalpolitik, utan även t.ex. näringspolitiken. Densvenska näringsstrukturen och etableringsmönstret inom näringslivet har letttill att många orter domineras av ett eller ett fåtal företag. Detta medför enstark sårbarhet, där ortens hela existens hotas vid snabba förändringar på demarknader som det på den orten dominerande företaget är beroende av. I sådanasituationer måste staten vara beredd att ingripa snabbt. Mycket av den"paketpolitik" regeringen bedrivit har emellertidavgränsats till akutåtgärder mot sådana plötsligt uppkomna, lokalasysselsättningskriser Vi tycker i att regeringen fortsättningsvisbör söka former för det regionalpolitiska utvecklingsarbetet som medger att enstörre del av insatserna kan ske mer kontinuerligt. En väl fungerande jordbrukspolitik är en annan förutsättning för enframgångsrik regionalpolitik. jordbrukspolitik diskuteradesingående här . Därför skall jag bara kort beröra ämnet. Det är oerhörtviktigt att vi kan behålla och förstärka de kombinationsjordbruk som finnskvar. Risken är annars stor för en ytterligare avfolkning av landsbygden. Jagtror att de flesta av oss vill ha en levande landsbygd med öppna landskap, ochdärför är det viktigt, som föreslagit, med en förändring avjordförvärvslagen, fortsatt stöd för Norrlandsjordbruket, föränd- 1989/90:138 11 juni1990 ring av skogsvårdslagen,sänkning av skogsvårdsavgiften och särskilda insatser för naturvården. Manlöser inte glesbygdsproblem genom att ombilda glesbygdsdelegationen till enmyndighet i . Glesbygdsproblem och övriga regionalpolitiska problemmåste ses i ett sammanhang. Det är samspelet mellan glesbygd och landsbygd somär väsentligt. Regeringens förslag kan faktiskt komma att splittra helheten.Risken är uppenbar att glesbygden blir förloraren om intressena bara skaUbevakas av en myndighet i stället för av varje länsstyrelse. Av de 15 milj.kr.som regeringen vill avsätta till den nya myndigheten vill istället filiföra 10 milj.kr för regionalpolifiska insatser. Resten börglesbygdsdelegationen få för att kunna bedriva verksamheten vidare såsom denhittills har bedrivits. Vi hade hoppats att få med också socialdemokraterna på enrejäl höjning av det s.k. länsanslaget. Tyvärr lyckades vi inte med det. Årefter år har socialdemokraterna blivit överkörda av oppositionen. En enigopposition anvisar nu ett anslag på 1 050 milj.kr, medan socialdemokraternalägger sig på 972 milj.kr Visserligen är det en ökning, men -som vi ser det -en allför blygsam sådan. Jag måste också tyvärr konstatera att det behövdes enhård kamp för att få med på ett ökat länsanslag, men man togslutligen sitt förnuft till fånga och anslöt sig till majoriteten. Länsanslagetär särskilt viktigt för de län som ligger utanför stödområdet. Som ledamot aven länsstyrelse kan jag konstatera att anslaget är mycket efterfrågat ochpopulärt. Friheten för länen att själva bestämma vilka insatser som skallsättas in är väsentUg. Utskottets majoritet, således hela opposifionen, harsärskilt uttalat att de extra pengarna i första hand skall användas tillsydöstra och de övriga län som fått förändrade villkor samt fillövergripande projekt. Jag vill fråga socialdemokraternas representanter om de verkligentror att regeringens lägre länsanslag kan garantera att det blir några rejälaanslagsökningar när det gäller t. ex. länsanslagen till . Vihar i folkparfiet länge hävdat att det vore bra om av regionalpolitiskastödformer förenklades och schabloniserades. Det är mycket bättre att mansatsar på få, men rejäla stödformer Därför tycker vi att det är bra attinvesteringsbidrag, regionalt utvecklingskapital, offertstöd och lokaliseringslånnu försvinner ur stödfloran. Regeringenoch utskottsmajoriteten har föreslagit en förändring av stödområdesindelningen.Till detta är vi i kritiska. finns det tre regionalpolitisktprioriterade stödområden, A, B och C. Geografiskt innefattar stödområdenastörsta delarna av , stora delar av och ,samt delar av , län och län.Regeringen har också möjlighet att placera in kommuner som genomgår omfattandestrukturomvandlingar i vad sorn kallas tillfälligt stödområde. Underde har stödområdesindelningen i genomsnitt ändrats oftare änvart femte år Detta är inte rimligt med tanke på de spelregler som måste gällalångsiktigt för företag och kommuner Vi i anser att den nya indelningenär ett hastverk. Vi kan inte finna fillräckliga skäl att övergå från dennuvarande ordningen till den föreslagna 1- och 2-indel- Prot. 1989/90:138 ningen. Den är alltför grov och dåligt anpassad till de verkliga behoven.Vi har också märkt att förslaget har mött en hel del opposifion och som vi ser [ ~ det får förslagetoacceptabla effekter på sina håll. Kommuner med likartade egiona po 11förhållanden får helt skilda förutsättningar, beroende på om de hamnar inom ' ' " eller utanför resursområdet. Självfalletanser vi i att man skall kunna göra förändringar istödområdesindelningen, men det förslag som är framlagt är alltför dåligtunderbyggt. bör därför hos regeringen begära en utredning av denframtida stödområdesindelningen. När det gäller tillfälligt stödområde anser viatt detta bör kunna komma i fråga vid plötsligt uppkomna kriser, där t.ex. helabygder hotas som en följd av nedläggningar kommer senare i debattenatt vidare redogöra för bl.a. folkparfiets syn på stödområdesindelningen ochockså ge exempel på hur felaktigt regeringens förslag kan slå. Lokaliseringsbidragentill investeringar i byggnader och maskiner kommer enligt utskottet att uppgåtill maximalt i stödområde 1 och till i stödområde 2. Detta innebären sänkning jämfört med dagens regler och en anpassning till stödnivåer inomEG, och det är bra. Eftersom vi anser att dagens stödområdesindelning skallbehållas tills vidare, måste lokaliseringsbidragen utgå till alla de trestödområdena. Vi anser att stöd fortsättningsvis skall utgå med maximalt istödområde A, i stödområde B och med maximalt i stödområde C. Eftersom vi i sätter en stark filltro till den regionalalänsmyndigheten och anser att besluten ytterligare skall decentraliseras filllänen, föreslår vi att rätt till att fatta beslut om bidrag tillinvesteringar utökas från en högsta kostnad av 12 milj.kr. till högst 20milj.kr. Vi tycker också att länsstyrelserna själva skall få bestämma inomramen för glesbygdsstödet vilken form av stöd som kan lämnas. Därför kan s.k.IKS-stöd och stöd till samhällelig service också kunna lämnas ,enligt vårt sätt att se. Jag vill fråga socialdemokraternas företrädare här:Vad är det egentligen för fel på att man ger länsstyrelserna frihet att självabestämma? Påett sätt är det märkligt att kulturfrågorna inte fått större plats i debatten,när nu regionalpolitiken kommit att inriktas på eget skapande, lokala initiativoch kreativa miljöer. Vissa flyttningsstudier visar också att kulturutbudetinte är en oväsentlig faktor när man skall förklara varför många personerfrivilligt lämnar hembygden för att bosätta sig i storstäderna. Enligtvår mening är det alltså av vikt att regionalpolitiska medel även kan användasför kulturella insatser Dessa möjligheter kan inrymmas inom länsanslagens postför projektverksamhet, och vi noterar därför med tillfredsställelse attregeringen - i enlighet med tidigare krav från folkparfiet - har föreslagit attbegränsningen av hur stor del av anslaget som får användas för regionalprojektverksamhet skall slopas. Det kan löna sig att tjata från oppositionenssida. Tillgångfill högre utbildning har blivit en allt viktigare etableringsfaktor Nyskapande inom olika områden förutsätter i ökad utsträckning tillgång fill särskild kompetens, och genomförandet av nya idéer är beroende av tillgång fill välutbildad arbetskraft. Dessa bägge faktor skapar ett tryck på de orter 11 1989/90:138 11 juni1990 där högre utbildning,främst med naturvetenskaplig och ekonomisk inriktning, finns att tillgå. Närde regionala högskolorna byggdes ut handlade det mest om att öka människorstillgång till högre utbildning på nära håll. De regionala högskolorna byggdesupp kring verksamheter som också återfanns på de gamla universitetsorterna. har de regionala högskolorna i växande utsträckning profilerat sig genomatt inrikta sin verksamhet på regionala behov, antingen som dessa behovframställts av andra grupper inom regionen eller som de uppfattats av högskolansjälv. Man har försökt att dra nytta av närkontakten med de regionalaavnämarna. Dennautveckling innebär att man kan beskriva högskoleorganisationen som enkedja med flera länkar Genom ett system med regionalt förankradhögskoleutbildning ges regionerna kontakt även med de forskningsresultat somde större högskolorna producerar Deregionala högskolorna kan då spela en vikfig roll i den teknik- och kunskapsspridningsom utgör en central faktor för att företag även skall kunna etablera sigutanför universitetsorterna ute i landsorten. Den regionala högskolan fungerarsom ett där företag och myndigheter får tillgång till tillämpadforskning, utvecklingsarbete, utredningsverksamhet och naturligtvis tillutbildning. mån en region drabbas av ekonomiska och andra problem kan detta medföra attäven högskolan försvagas. Den regionala högskolan kan på detta sätt komma attreflektera regionala problem snarare än att verka som en kraft för förnyelse.Därför är det mycket viktigt att högskolan har en sådan egen kraft och stabilitetatt den kan medverka till att stimulera nyskapande och förändringar i enregion. Regeringenoch utskottets majoritet föreslår att 35 milj.kr skall avsättas för tillfälliga medel för forsknings- ochutvecklingsverksamhet vid högskolorna i de regionalpolitiskt prioriteradeområdena. Tyngdpunkten på satsningarna skall ligga på det tekniska området. Vii delar regeringens uppfattning att det av regionalpolifiska skälfordras en särskild satsning på de utpekade högskolorna. Vi menar dock att enstörre satsning är befogad och att även andra högskoleorter utanförstödområdena skall kunna komma i fråga. Därför föreslår vi att ytterligare 15milj.kr skall avsättas för detta ändamål. Högskolorna själva bör få prioriterade insatser som de tycker är mest angelägna. Vi tror framför allt att det ärnödvändigt för den framtida kompetensutvecklingen vid de mindre och medelstorahögskolorna att en större andel av lärarna är forskarutbildade. harockså tagit ställning för att högskolorna i , och på siktskall utvecklas till att bli universitet. Deregionalpolitiska argumenten för en utveckling av högskoleutbildningen påregional nivå gäller också till stora delar för gymnasieskolan. En gymnasieutbildningav god kvalitet är en förutsättning för regional utveckUng. Tillgång tillgymnasieutbildning är dessutom en viktig faktor när enskilda väljerbostadsort, och den är i många fall en förutsättning för att man skall bo kvarGymnasieskolornas lokaler och utrustning kan dessutom fun- gera som en allmäntillgång för regionen och borde fakfiskt kunna utnyttjas i större utsträckningän vad som sker . Detpågår nu en försöksverksamhet med en förlängning av gymnasieskolans tvåårigautbildningslinjer har tidigare krävt att försöksverksamheten skallutökas med 4 000 platser. Ett ökat inslag av prakfik i gymnasieutbildningenskulle innebära att kontakterna mellan gymnasieskolan och den lokala industrinoch kommunen ökar. Därmed kan ett samspel mellan gymnasiet och den lokalaarbetsmarknaden utvecklas. Dessutom får ungdomar därigenom en viktigintroduktion fill och kontakt med lokala arbetsgivare. Det kan faktiskt varamycket viktigt i diskussionen om ungdomarna skall stanna kvar på en ort ellerinte. En utökad gymnasieskola är därför väsentlig även ur regionalpolifiskaaspekter Folkpartietsallmänna utgångspunkter i vad gäller ungdomsutbildningen bygger på idéer omökade möjligheter till lokal variation och experiment. Därmed ökar ocksåskolans möjligheter att ta del av och delta i arbetet för lokal mobiliseringoch utveckling inom regionen. I mofioner till har vi från folkpartietkrävt att ett program skall utvecklas rörande bl.a. hur kontakterna mellangymnasieskolan och näringsUvet skall kunna förbättras, ökade möjligheter fillåterkommande och kompletterande utbildning samt en större flexibilitet iundervisningen. 90-talets minskande ungdomskullar måste innebära att samarbetetmellan gymnasieskolan, komvux, AMU-ut-bildningar och folkhögskolor blir störreän det är för att resurserna skall kunna utnyttjas mera rafionellt. Enväl fungerande vuxenutbildning har stor betydelse när det gäller att förbättramöjligheterna för kvinnor att stanna kvar i sin hembygd på landsorten. Jag har i detta anförande lagt tonvikten vid fyra ord som börjar på k,nämligen kunskap, kultur, kommunikationer och kvinnor Jag menar att om manutgår ifrån de orden har man en god grund för en bra regionalpolifik. Detfinns mycket som vi är överens om i utskottet i vad gäller regionalpolitikenoch hur den skall drivas . Men vi är från sida särskiltbesvikna på socialdemokraterna, vilket har framgått av mitt anförande, påföljande tre punkter: Den nya stödområdesindelningen. Den dåliga satsningen på länsanslaget. Synen på glesbygdsdelegafionen. Jagvill avsluta med tre frågor i anslutning till detta: Tycker socialdemokraternas företrädare här i dagatt det är rimUgt att t.ex. och hamnar utanför stödområdet? Vad kommer socialdemokraterna med det här nyaförslaget att göra framöver för att t.ex. stärka ? Vad är det egentligen för fel på majoritetens förslagom att vissa delar av länsanslaget speciellt skall riktas till särskildaområden i landet? 1989/90:138 11 juni1990 1989/90:138 11 juni1990 Jag ställer mig bakom de reservationer som representanterstår för, men för tids vinnande vill jag yrka bifall till reservationerna 2,7, 54, 67 och 77. Anf.3 (): - första stora regionalpolitiska debatt - vill jaginleda med att summera vissa resultat av socialdemokraternas 60- och80-talspolitik. Dekommuner som har drabbats härdats av den socialdemokrafiska politiken harförlorat - i det närmaste - halva sin befolkning. Ytterligare ett fiotalkommuner har förlorat en tredjedel av sin befolkning. Ca 100 av Sverigeskommuner har genom den förda politiken en ålderssammansättning som kräver enåterinflyttning av unga människor om utvecklingen långsiktigt skall kunnarättas till. Dessakommuner i norr, i Bergslagen, i sydöstra och i en del andra län -vadhar de gemensamt? Jo, varken statsminister , industriministerRune eller ägnar några tankar åt dem! Närman ser på den höga andelen äldre och den låga andelen yngre invånare i mångakommuner måste man fråga sig om socialdemokraterna är medvetna om att livetinte är evigt? Om minister och herr utskottsordförande ärmedvetna om detta, varför fortsätter man då att föra en polifik som bäddar förrena folkmängdsraset i ett stort antal kommuner under kommande årfionden? De obalanser som växt fram är i hög utsträckningföljden av socialdemokratins kända koncentrationsintresse. Allaekonomer och alla partiföreträdare har talat om denöverhettade och inflationsdrivande arbetsmarknaden. Alla, utom i princip OlofJohansson, målar emellertid med en grov och onyanserad pensel. Manvill inte se att "utan-arbete"-talet, alltså siffran förarbetslöshetsunderstöd och AMS-åtgärder, t.ex. är 67 gånger högre i Pajalakomntun än i . Närdessa ekonomer och partiföreträdare, ofta boende just i och liknandekommuner, föreslår åtstramningsåtgärder, så drabbar åtgärderna , ,, och med full kraft- medan oftast mer köpkraft släppsloss i de allra rikaste områdena. med socialdemokraterna om skattereformens finansiering - efter attha läst ett antal diskussionsinlägg från har jag förstått attfolkparfiet bör nämnas före socialdemokraterna i den här frågan - är ettpraktexempel på vad som händer när regionalt "icke tänkande" personermed långvarigt s.k. 08-prakfik drabbar de breda folklagen. Socialdemokraternamåste känna sorg och förtvivlan över att den tredje vägens 80-talspolitik intebara kört av vägen, den har hamnat långt ute i både bytesbalans- ochorättviseträsken. Huvudorsaken till socialdemokratins olyckligaregeringsutveckling är just den förda koncentrationspolitiken. Fråncenterpartiets sida har vi länge hoppats på att socialdemokratin äntligenskulle förstå att ett i balans där resurser, såväl mänskliga somnaturresurser, nyttjas fill fullo över hela landet är den vikfigastebeståndsde- len i en tillväxtekonomidär social rättvisa och god livsmiljö är begrepp som hålls högt. Tyvärrblir vi i 99 fall av 100 besvikna på socialdemokraterna. "Stenbäckarna"i regeringen och i för en politik som är ljusår ifrån vad 2,3miljoner landsbygdsboende önskar sig, vad folket i Bergslagen, i sydöstraSverige, i m. fl. regioner önskar sig. Centerpartietfick hopp under remissfiden av den regionalpolitiska utredningen. I vissaviktiga frågor rådde faktiskt bred enighet i utredningen. Alla utom moderaternaansåg t.ex. att det var viktigt att vattenkraftsregionerna fick en litenåterbäring av vattenkraftsvinsterna på /kWh såsom en liten gottgörelse föratt vattenkraftskommunerna upplåfit stora naturvärden till utbyggnad avvattenkraften, en liten gottgörelse för att de år skickat miljarder ivinster fill det samlade folkhushållet. Trotsatt frågan utretts , trots att regionalpolitiska utredningenuppvisade bred enighet och trots att en stark remissopinion stödde förslaget,så valde den socialdemokratiska regeringen att gömma frågan i en ny utredning.Så gör en regering som saknar vilja att utveckla hela vårt land! Attriksdagen inte beslutar att /kWh skall gå fillbaka till vattenkraftskommunerna,så att säga, är helt och hållet den socialdemokratiska regeringens fel. I dennafråga skulle den socialdemokratiska minoritetsregeringen nämligen fått stöd avfyra av fem oppositionspartier. Jagfinner det därför berättigat att fråga : Räknar med attlägga ett positivt förslag i denna fråga för beslut ,eller försöker i stället glömma att han som LO-man var ordförandeför en LO-grupp som förespråkade just återbäring av vattenkraftsvinster? regionalpolitiska utredningen rådde också enighet om en breddsatsning påNorrlands inland. Bergslagen och sydöstra . Detta har ochMonica som satt i utredningen totalt glömt . I arbetsmarknadsutskottethar vi tyvärr en socialdemokrafi som alltid följer den koncentrationsinriktadesocialdemokratiska regeringen. Att de sitter i ett riksdagsutskott som har filluppgift att vårda de regionalpolitiska frågorna glömmer de närapå alltid. Detär då heller inte så konstigt att de helt och hållet glömt vadde varit med om i samband med den regionalpolitiska utredningen. Nublev det inte så som den regionalpolitiska utredningen föreslog. Det blev småkorrigeringar för del, och jag gratulerar Sunnes kommunalråd somsitter på läktaren fill att det gick att göra sådana korrigeringar Detborde faktiskt ha tagits bredare och rejälare grepp - men regeringen vekundan. Till den regionalpolitiska utredningen fogade enomfattande reservation. Den reservafionen fick ett mycket omfattande remisstöd- också i flertalet socialdemokratiskt ledda kommuner och län. Regeringenhar inte brytt sig om vad remissinstanserna sagt. Regeringen vill helt enkeltfortsätta sin 80-talspolifik och därigenom utarma större delen av vårt land. Attderas socialdemokratiska väljare på landsbygden i norr, i Bergslagen, och isydöstra , i merparten av kommunerna har samma åsikt som 1989/90:138 11 juni1990 1989/90:138 centerparfiet om hurdan utvecklingen egentUgen borde vara, hur polifiken skulle utformas, det struntar regeringen i. "Stenbäckarnas" polifik skall fort- kom till regeringen som regionalpolitiskt ansvarig '"' " " slutetav propositionsarbetet. Jag vill därför fråga om han är medveten om att hanskrivit under ett förslag som i långa stycken går stick i stäv med vad denregionalpolitiska utredningen sade och stick i stäv med en bred remissopinion.I och för sig kan personligen vara ursäktad, för han kom in på ettså sent stadium. Men regeringen som helhet är verkligen inte ursäktad. Detstår en artikel i tidskriften och Ner Den bygger på en utredning. Staten igeografin, som lämnades till den regionalpolitiska utredningen. , och andra, som ett bidragstagande län utanlike. En s.k. ERU-forskare i hävdar t.o.m. att det är fel att medregionalpolitiska medel försöka få till stånd nya jobb i . Istället skall man ge människorna där - utom dem som blir riksdagsmän - pengarutan att de behöver jobba. Tala om människosyn och förakt för en hel region! Jaghade faktiskt räknat med att vår regionalpolitiskt ansvarige minister med kraftskulle bemött den här typen av arfiklar, eftersom jag hört att t.o.m. mångaledamöter av trott att det nog skall vara så som det står i artikeln.Men så skall det inte vara. Därför viU jag ta en bredare fitt på statensmedelsfördelning. Desom bor i erhåller sammantaget drygt 11 miljarder från statsbudgeten,eller i genomsnitt . Men till gårnärmare , eller per person. Det går alltså merstatliga pengar fill än till räknat perperson. Ändå slipper de som bor i pekas ut som bidragstagare. Ännuintressantare blir det när man analyserar olika anslagsgrupper. Av anslagen förkultur, utbildning och forskning delar staten ut per stockholmare, menendast . per västernorrlänning, alltså inte ens hälften så mycket. Och,herr regionalpolitiskt ansvarige minister, forskning, utbildning och kultur ärlångsiktigt resursskapande anslag. , omsorg, företagsutveckling, arbetsmarknadsutveckling ochinfrastrukturdrift motsvarar av statsutgifterna. Av dessa anslagerhåller närmare 25 miljarder, eller per invånare. Tillvästernorriänningar tilldelar staten . per invånare, eller ca 25 %mindre. Denna anslagsgrupp är också i hög grad framtidsskapande ochresursskapande. Anslagettill regionalpolitik motsvarar av statsbudgeten, tre fjärdedels procentav statsutgifterna. Av detta anslag fick 4 milj.kr, medanVästernorriand filldelades 139 milj.kr. Men, fru talman, de regionalpolitiskamedlen utgör närapå felräkningspengar i statsbudgetsammanhang. Av anslagen i gruppenförsvar, bostäder och energi går det återigen nästan fio procentenheter mertill varje stockholmare än till en västernorriänning. 16 Sammanfattningsvis kan man när det gällerregionalpolifiska anslag och pengar somgår till arbetslöshet säga att det går större belopp till en västernorrlänningän till en stockholmare.