prot · GD0947 · 1989-12-31 00:00:00 — I närmare 50 kommuner ochlandsting höjs skatterna Nära 4Riksdagens protokoll 1989/90:47 Inkotnstskatten för , m.m. hälften avlandets kommuner får därmed en kommunalskatt på . Därmedkommer marginalskattesänkningen redan från början att ätas upp underifrån. Dettalas om att syftet med detta var att se till att man i alla fall fick hälftenkvar av en inkomstökning. Men är det i mindre än entiondel av landets kommuner som man får hälften kvar -mindre än en tiondel av landetskommuner Och sedan kommer denna lilla minoritet att bli allt mindre i takt medatt de kommunala skatterna fortsätter att höjas. Detta leder självfallet ocksåtill en press uppåt på det samlade skattetrycket. Om marginalskatterna var 1980-talets stora skattepolitiskafråga, är jag övertygad om att skattetrycket kommer att bli 1990-talets. Påsikt kan inte en öppen europeisk ekonomi som ha ett skattetryck som såmarkant avviker från skattetrycket i motsvarande länder, som det skattetryck vihar gör Därmed måste uppgiften för 1990-talets skattepolitik bli attsuccessivt pressa ned skattetrycket mot de nivåer som råder i länder medsociala ambitioner och välfärdsambitioner motsvarande . Detta är enförutsättning - det är jag övertygad om - för framtida välfärd. Det är intehöjda skatter, utan det är god tillväxt som avgör om vi kan klara framtidensvälfärdsproblem inom t.ex. barnomsorg och äldreomsorg. har, när vi blickar tillbaka, varit ettvändpunktsdecennium. av dominans för en i grundensocialdemokratisk samhällsmodell har denna förlorat sinkraft. av dominans av en socialistisk idé har denna idé under1980-talet kollapsat. av försök att bygga ut ettplanhushållningssystem har den fria marknadsekonomins seger under 1980-taletblivit uppenbar för snart sagt alla och envar. Socialismens bankrutt och marknadsekonomins seger ser visåväl globalt som i vårt eget land. Planhushållningsekonomierna har åstadkommitekonomisk kräftgång, socialt förfall och ekologiska katastrofer Därplanhushållningstänkandet har vunnit insteg i vårt eget samhälle ser vi sammatyp av problem med köer, ökade kostnader och kvalitet. Att detta ställt till problem för den socialdemokrati somleder sina idéer tillbaka till denna diskrediterade socialism är inte såkonstigt. Den tror knappt längre på sin egna idéer, och den är ganska halvdannär det gäller att genomföra idéer som ursprungligen är andras. Socialdemokraterna klarar uppenbarligen inte avskolpolitiken. Med en skolminister som talar om driftsansvar i stället förkunskaper, går det som det går Socialdemokraterna klarar inte av barnomsorgen. Inte ensnär landets egen socialdemokratiske finansminister inser att den nuvarandepolitiken är felaktig förmår socialdemokraterna att lägga om politiken. Socialdemokraterna har svårigheter och klarar inte hellerav sjukvården. Vi står inför en kvalitets- och kostnadskris som blir alltmerpåtaglig. Socialdemokraterna klarar inte av utmaningarna när detgäller ett viktigt område som rättstryggheten. Socialdemokraterna klarar inte av att hantera framväxtenav det nya . Inför kraven på frihet i öst och samarbete i väst står deofta hand-fallna och manar till försiktighet med friheten och återhållsamhetmed samarbetet. Samtidigtser vi hur de utnyttjar de små möjligheter som trots allt finns att fortsättaatt driva politiken åt vänster 1990-taletskall innebära att olika typer av fonder och olika typer av offentligtsparande skall få allt större makt över . Jagkommer ihåg att man en gång för länge sedan brukade säga att framtiden låg åtvänster Och det fanns hela folk och nationer som utsattes för försök att medvänsterpolitik skapa en ny framtid. Vi vet ungefär hur det gick. På1990-talet ligger framtiden åt höger Det ser vi med stor tydlighet varthelstvi vänder oss. Från en politik som bara litar på staten och dess styrning skeren vändning till en politik som vågar att lita på att också individen ochfamiljen vågar och vill ta ansvar 1de gamla socialistiska länderna försöker gamla stalinister klä om sig till s.k.demokratiska socialister eller t.o.m. ibland till socialdemokrater. I socialdemokratiskapartier runt om i västvärlden gör man allt för att tona ner eller t.o.m. heltsudda bort bekännelsen till socialismen, öch i de liberala och konservativapartiema blir man ofta allt tydligare i sin roll som drivande kraft i denpolitiska utvecklingen. Mendetta innebär inte alls att vi bara kan slå oss till ro och vänta på att alltdetta kommer att inträffa, tvärtom. Ju längre den stelnande socialdemokratinfår fortsätta att styra , desto mer kommer vårt land att halka efter ochdesto mer besvärligt får vi att hantera de problem som uppstår i denna process. ,som vi nu lämnar bakom oss, blev genom socialdemokratisk politik på många sättett det förlorade möjligheternas decennium. går vi in i ett 90-tal sominnebär enorma möjligheter till en positiv samhällsutveck-hng. Det är dags attlägga om den politiska kursen och att lägga om den rejält. har interåd att förlora också 90-talet. Inkomstskattenför är 1990, m.m. BENGTWESTERBERG (fp); Fru talman! "- Oavsett vem, somframlägger skatteförslag, avse vi för vår del att stödja desamma,uttalar hr lok. - Oavsett vad förskatteförslag, som framläggas av regeringen, avse vi för vår del att taga avstånd fråndesamma, uttalar hr lok. -Oavsett vem, som föreslårvad, avse vi för vår del någonting helt annat, uttalar hr lok. Kröken å förekommen anledning." De citerade herrarna är, som alla vet, borgerligapartiledare i . Uttalandena gjordes långt innan skattediskussionernapå riksdagsnivå ännu hade kommit i gång på allvar. De finns tryckta iGrönköpings årsbok. buggar vidare, som rekommenderas somjulläsning. Detta noteras å förekommen anledning. Inomfolkpartiet är vi glada att få stödja vårt skatteförslag, trots att vi intesjälva har lagt fram det. En skattereform enligt de riktlinjer som föreslåshar vi länge arbetat för Skattereformenlöser inte alla problem i svensk ekonomi inför 1990-talet, men den är enavgörande förutsättning för att de skall kunna bh lösta. Ettav de stora systemfelen i den svenska ekonomin är just utformningen avskatterna. Alla dåliga betyg som skattesystemet har fått är tyvärr rättvisa. Skattesystemetavhåller människor från arbetsinsatser som skulle behövas. Det uppmuntrar tillmeningslösa överflyttningar av pengar mellan olika konton. Det stimulerar mertill lån än till sparande - och det i så grad att kapitalinkomstbeskattningenger ett minus för stat och kommun. Det låser in kapitalet i företagen och försvårardärmed försörjningen av riskkapital i nya företag. Detär en glädje att kunna medverka till en skattereform som gör att det kommer attlöna sig att arbeta och som ger oss en rättvisare kapitalbeskattning. Mottagandetav skattereformen har varit mycket positivt. Bakom reformens huvuddrag stårsåväl löntagarorgansiationerna som näringslivet. Och i affärsbankernaskonjunkturrapporter kommenteras reformen i mycket positiva ordalag: "Skattereformenfår stor positiv inverkan på den svenska ekonomins funktionsätt", skriverSE-banken. OchHandelsbanken anser att "Den stora skattereformen är en av de mestpositiva åtgärderna i den svenska ekonomiska politiken under det senastedecenniet." Åvenom det finns nyansskillnader mellan partierna när det gäller förslagen omsänkning av inkomstskatterna, så är det finansieringen som, inte oväntat, harföranlett den mest omfattande debatten. Viljanatt genomföra reformer som kostar pengar är mycket utbredd - viljan att betalakalaset är betydligt mer begränsad. Därför måste det sägas: De som är med pådet politiskt enkla, att sänka inkomstskatten, men inte vågar vara med ellerstå för det politiskt svåra, att betala reformen, är oansvariga. Moderaternaär i praktiken bara villiga att betala halva skattesänkningen för nästa år.Centern vill inte heller vara med och betala notan. Detvore, enligt vår övertygelse, ytterst olämpligt att inte finansiera skattereformenför 1990.1 ett läge med en ansträngd arbetsmarknad vore det att beställa högreinflation och ett ännu större underskott i utrikesaffärerna. Ivåras delade uppenbarligen den uppfattningen. Då gjorde de upp medsocialdemokraterna om en åtstramning. På initiativ infördes bl.a.tvångssparandet. Vi motsatte oss det därför att vi ansåg det vara i stort settverkningslöst som stabiliseringspolitiskt instrument och dessutom orättfärdigt. Nuvill i stället genomföra ofinansierade skattesänkningar, somden del av tvångssparandet som möjUgen kan ha haft någon åtstramande effekttas bort. Det är inte alldeles lätt att hänga med i svängarna. Hurmycket och är villiga att finansiera i nästa omgång vet viännu inte. har aviserat att de bl. a. kommer att föreslå enkraftig nedskärning av bidragen till kommunerna. Det går att göra det - men inte utan attdet får konsekvenser för de verksamheter som kommunerna har ett stort ansvarför De6 miljarder som har tänkt dra in 1991 motsvarar ungefär en krona ikommunalskatt. Alla moderata komunalmän i detta land som har försökt spara ihoptill en krona i kommunalskattesänkning vet att det inte går utan att det fårkonsekvenser Och inte ens de moderata kommunalmännen är i regel beredda att tade konsekvenserna. Jag tror knappast att i någon enda kommun - jagvet inte säkert - har föreslagit en så stor skattesänkning somen krona. 1Lidingö kommun här utanför som är kraftigt moderatdomi-nerad höjerman t. o. m. skatten med hänvisning till socialdemokraternas s.k. RobinHood-skatt. Det skulle naturligtvis inte vara enklare att varakommunalpolitiker i om här i kammaren fick råda. Problemetmed är att de inte gärna vill låtsas om att de indragningar frånkommunerna som föreslås kommer att få konsekvenser Men om det inte blirkommunalskattehöjningar, blir det självfallet mindre pengar till sjukvården ochskolan, till barnomsorgen och äldreomsorgen. Det är därför som vi i folkpartiethar motsatt oss förslag. Inteheller vill gärna stå för konsekvenserna av finansieringen. Hålet icenterns finansieringsalternativ är på papperet mindre än i , meni verkligheten är det mycket osäkert vad egentligen vill. Centernföreslår en bensinskattehöjning av, som det heter i motionen, miljöskäl. Nå, dåmåste rimligen miljöskälen tala än starkare för den större höjning somsocialdemokraterna och föreslår Åndå säger nej till den.Skälet till att göra det är att människor kan räkna hur en bensinskattehöjningslår Det vill undvika. Istället föreslår en höjning av skatten på annan energi än bensin, somtotalt sett överstiger majoritetens förslag med ca Demiljarderna skall enligt på något förunderligt sätt tas ut så att desvenska hushållen inte märker det. De skall betalas av kraftproducenter ochutländska skattebetalare. Dettacenterförslag är naturligvis bara en verklighetsflykt. Självklart kommerkostnaderna att övervältras på svenska skattebetalare också i deras alternativ.Men vill på samma sätt som dölja konsekvenserna av sinaförslag. Syftetmed att hoppa över en del av finansieringen eller att låtsas som om ingendrabbas av den är att kunna påvisa trevligare fördelningseffekter än vadmajoriteten har gjort. Moderaternapåstår t. ex.med stöd av LO;s fördelningsstudie att 1,5 miljoner inkomsttagareförlorar på skattereformen. När det passar använder de alltså enfördelningsstudie där inga dynamiska effekter av reformen alls beaktas -som de, för att hyfsa sitt eget alternativ, räknar med att dedynamiska effekterna skall ge Attmoderaternas politik skulle späda på inflationen kraftigt tar de ingen hänsyntill i sina egna kalkyler Detär klart att den som kan trolla fram ur ingenstans kangödsla med löften. Ett problem är att det låter sig göras på papperet, men intei verkligheten. 1989/90:47 15december 1989 Det går att räkna på nästan hur många sätt som helst när man skallförsöka räkna ut effekterna av skattereformen. Det är ändå intressant att fleraolika fördelningsstudier av skattereformen, trots de stora förändringarna somden innebär, i ett kortsiktigt perspektiv ger en i det närmaste oförändradfördelningsprofil mellan olika inkomstgrupper. Att det inom resp. inkomstgruppblir vissa förändringar är närmast självklart, det är faktiskt t.o.m. syftetmed reformen. Dethelt avgörande för det fördelningspolitiska utfallet av reformen är ändå intedessa kortsiktiga effekter, utan vilka effekter som reformen får på denekonomiska utvecklingen. Enbättre tillväxt ger inte automatiskt en större rättvisa, men den ger ossresurser att, om den politiska viljan finns, öka insatserna för det glömda ,få bort operations- och behandlingsköer i sjukvården, ge alla på långvårdenrätt till eget rum, bygga ut demensvården, förbättra standarden i skolan ochmycket annat. Enbättre tillväxt ökar också möjligheterna att höja lönerna för dem som harlåga inkomster, inte minst kvinnor i kvinnodominerade yrken -hemsamariter,undersköterskor och andra som nämnts tidigare i debatten. Enbättre tillväxt ger också utrymme för att sänka skattetrycket. Det har sagts idebatten om skattereformen att och socialdemokraterna skulle hakommit överens om att inte sänka skattetrycket . Det är rentnonsens. I själva verket innebär redan skattereformen i sig en viss sänkning avskattetrycket. Tack vare reformen kommer vi att kunna gåvidare på den vägen. Den bild som regeringen ger av svensk ekonomi i sin skrivelse tillriksdagen är dyster Jag tänkte ägna resten av mitt anförande åt att någotkommentera den. Den ekonomiska tillväxten är svag till följd av en dåligproduktivitetsutveckling, bristen på arbetskraft består, kostnader och priserstiger snabbare i än i konkurrentländerna, våra företag förlorar ikonkurrenskraft och tappar maknadsandelar, bytesbalansunderskottet växeroroande snabbt. Regeringenhar försuttit möjligheten att utnyttja , den rekord långa period av god internationell konjunktur som vi har haft under 1980- talet, till att rätta till de centrala balansproblemen i svensk ekonomi. Det beror inte på brist på insikt om vilka problemen är Dessa - särskih pris- och kostnadsutvecklingen - har räknats upp i snart sagt varje finansplan som har signerat sedan han blev finansminister Det är inte brist på insikt utan oförmåga att hantera problemen som gör att det hänt förhål landevis litet. Detär bra att skattereformen kommer - men den borde naturligtvis ha kommittidigare. En reformering av skattesystemet borde ha skett sedan.Den senaste skattereformen drevs igenom av mittenregeringen . Sedan desshar ingenting hänt. Iregeringens bedömning av ekonomin , som i allt väsentligt bekräftasav , understryks nödvändigheten av denskattereform som vi nu diskuterar Skattereformenräcker ändå inte för att i inledningen vrida utveckUngen isvensk ekonomi rätt. Låt mig bara nämna ett par saker som framstårsom mycket viktiga komplement till skattereformen. Den budget som regeringen kommer att lägga fram om enknapp månad måste vara utomordentligt stram. 1 höstens regeringsförklaring sadestatsministern att "de förslag till utgiftsökande reformer som aviseras idet följande kommer att föreläggas endast under förutsättning att de,utan skattehöjningar, kan finansieras inom ramen för en fortsatt stramfinanspolitik. Uppfylls inte detta villkor kommer reformerna att uppskjutaseller omprövas." Jag utgår ifrån att statsministern menade vad han sade ochnu är beredd att ta det politiska ansvaret för att uppskjuta och eventuelltompröva reformer i syfte att kunna lägga fram en stram budget. Inte minst ärdet nödvändigt med åtgärder för att stoppa kostnadsexplosionen inomsocialförsäkringssystemet. En stram budget är nödvändig för att inte lägga en orimligbörda på penningpolitiken och ytterligare driva upp räntor och inflationstakt. Det andra ämnet som jag mycket kort vill beröra är enfråga som gäller inte bara för nästa budgetår utan också för ,nämligen frågan om förändringsarbetet inom den skattefinansierade sektorn. Detsker en del, men långt ifrån tillräckligt. Allt fler människor upplever i sina kontakter med denoffentliga sektorn att de inte får valuta för skattepengarna. Det är oacceptabeltmed årslånga dagisköer och operationsköer, med trasiga läroböcker ochfallfärdiga skollokaler, med ovärdiga vårdformer för äldre, med förhållandensom innebär att gamla människor inte får flytta från en kommun till en annan,med orimliga väntetider och dålig service hos offentliga myndigheter, medotrygghet på gatorna på grund av indragningar när det gäller kvarterspolisernaoch med mycket annat som kännetecknar den skattefinansierade sektorn. Om vi skall kunna upprätthålla människors stöd fören solidarisk välfärdsstat, måste den fungera. Om medborgarna känner att de,trots att de lojalt betalar skatt, inte kan få hjälp när de behöver, riskerarvi att själva basen för välfärdsstaten raseras. För oss som vill slå vakt omVälfärdssverige är det alltså nödvändigt att problemen inom denskattefinansierade sektorn löses. Det måste bli bättre fart på förnyelsen av den sektorn.Men här fungerar regeringen som bromskloss i stället för som pådrivare. Framförallt är regeringen insnärjd i ett ideologiskt grundat motstånd mot valfrihetoch enskilda alternativ inom den skattefinansierade sektorn. Det motståndetmåste brytas om någonting radikalt skall hända. Vi har inte råd att avvisa dem som anser sig få bättreutlopp för sin fantasi och sitt engagemang i egna företag. De kan medverka tillutveckling, förnyelse och ökad valfrihet. De kan utmana den offentligaverksamheten och på det sättet bidra till att också den blir bättre. Valfrihetoch konkurrens bidrar till utveckling, även när det gäller sådant som vi äröverens om skall betalas skattevägen. Bara den som vågar bryta med dogmer och traditioner kanvara med och se till att människor på 90-lalet verkligen kan få valuta förskattepengarna. Utsikterna för svensk ekonomi är goda för90-talet, om den ekonomiska politiken utformas på rätt sätt. Skattereformen ärett steg åt rätt håll. Det är ett avgörande steg. Men det är inte tillräckligt.Nu väntar vi på fler Inkomstskatten för , m.m. OLOFJOHANSSON (c); Vi i anser det vara mycket angeläget att får ettbättre skattesystem med lägre skatt på arbete och med en relativt sett ökadbeskattning på energi och råvaror. En skattereform skall också syfta till ettlägre skattetryck. Det framtida skattesystemet skall vila på principen om skattefter bärkraft. Dennu aktuella skattereformen får inte leda till att låg- och medelinkomsttagarnafår bära bördan när det gäller finansieringen, medan höginkomsttagarna tarhand om huvuddelen av marginalskattesänkningarna. Så bhr tyvärr fallet i ochmed den uppgörelse om finansieringen som har träffats mellan ochsocialdemokraterna och som här har lovordat. Den finansieringsom väljs blir dessutom inflationsdrivande. Det blir höjda boendekostnader ochhöjda resekostnader, vUket slår hårt mot alla som har låga och normala inkomsteroch extra hårt mot människor i glesbygd. Därför ställer vi inte upp påsocialdemokraternas och modell för reformens finansiering. För15 månader sedan gick svenska folket till val. Men ingen väljare visste attvalet bl.a. gällde århundradets skattereform, som den här reformen kallas. Vadsom rörde sig i huvud var förborgat för väljama. Två månaderefter valet tog och den socialdemokratiska partistyrelsenbladet från munnen: "Fiffel och båg eller skatt efter bärkraft". Detvar rubriken - ett enkelt val, kan man tycka. Skattesystemet var perverst ochruttet. Kapitalskatter och indirekta skatter skulle upp och marginalskatternaskulle ned. Skattereformen skulle totalfinansieras. Såsmåningom kom såväl PM 50 som PM 100, liksom många andra PM under storthysch-hysch. Men skvallret och läckorna stimulerades. De parlamentarisktförankrade skatteutredningarna fick jobba i expressfart. Tre av fyrabetänkanden kom . Så kom en tidigareläggningav en tredjedel av reformen. Partiöverläggningar hölls medan remissvarendroppade in. Skattesamråd med en bredare allmänhet och med vardagsexperternaförsökte vi tränga in mitt i allt detta, också det under hets. Detär på sin plats att dra några slutsatser Den som är förvånad över svenskafolkets oro och dess ljumma mottagande av skattereformen så här långt - härdelar jag aUtså inte uppfattning, för han läser mestaffärstidningar - har en lättsinnig inställning till detta med demokratiskförankring. Den som vill att skattepolitik skall vara teknik, svårgripbar förde flesta, skall naturligtvis pressa tidtabellen på det sätt som har skett.Den som viU ta del av aUmänhetens reaktioner i efterhand, när konsekvensernabhr uppenbara, skall eftersträva en pressad tidtabeU. ochutredarna, i många fall samma personer, har naturligtvis gjort ett jättejobb.Men det är ju inte enbart de som skall ha inflytande. Århundradetsskattereform borde ha varit värd en eftertanke före beslut, liksom enförankrande debatt bland folk i allmänhet. Det räcker inte att skatteexpertersvarar för den demokratiska processen. Det klarar de nämligen inte! Därfinns en huvudorsak till den vitt utbredda oron för skattereformenskonsekvenser för enskilda individer och hushåll på det personliga planet. Denoron borde inte förvåna någon! Århundradetsskattereform skall enligt regeringen och totalfinansieras. Dethandlar alltså om en skatteomläggning. Sänkta marginalskatter skall betalas,men inte alltid av dem som får de största sänkningarna. Då borde det varasjälvklart för alla att fördelningspolitiken blir central i debatten. Förcentern har skatt efter bärkraft varit en grundvärdering Isamband med den aktuella skattereformen har vi deklarerat att låg-ochmedelinkomsttagarna inte får bli de som betalar höginkomsttagarnasmarginalskattesänkningar Därför har vi krävt en återhållsam beskattning avnödvändig konsumtion. Konkret innebär det krav på oförändrad byggmoms. Vimotsätter oss alltså den föreslagna höjningen. Vidare skall det vara sänktskatt på maten och ingen moms på kultur Deojämlika kommunalskatterna måste utjämnas. En spännvidd mellan hög- ochlågskattekommun om . per beskattningsbar hundralapp äroacceptabel. För rättvisans skull måste olikheterna i skattekraft utjämnas.Det betyder skillnader som beror på olika inkomstnivåer hos skattebetalarna iolika kommuner, liksom olikheter i utgifter på grund av skillnader iåldersfördelning etc. Däremot skall skillnader i effektivitet och ambitioner iolika kommuner få slå igenom. I en situation där av skattebetalarnakommer att ha enbart kommunalskatt blir nuvarande skillnader i proportionelltutgående kommunalskatt ännu mindre acceptabla. Dessutom måste de som kräver"hälften kvar" dels tala om vad de menar med det, dels engagera sigför en skatteutjämning. Jag måste erkänna att jag har saknatt.ex. i det arbetet. Dessutom har jag i detsammanhanget saknat en del andra här i kammaren. Dethar t.ex. varit stört omöjligt att få gehör för kravet på att kommunalskatternaskall ingå i inkomstskatteutredningen. Det borde ha varit en självklarhet. Detvar krav vid överläggningarna med regeringen inför direktivskrivningentill RINK, inkomstskatteutredningen. har vi fått besked om att direktivtill skatteutjämningsutredningen är under utarbetande i finansdepartementet.Det är bra - bättre sent än aldrig! Ivårt program inför valet krävde vi förbättrad skatteutjämning.Där finns nu alltså möjlighet till förverkligande. Dessutom krävde vi sänktskatt på maten. Vi lyckades rädda livsmedelssubventionerna på mjölken ett årvid uppgörelsen . Men var det klippt. Det måste alltså vara BengtWesterbergs fel. Han var inte med om uppgörelsen , och är han med. Dessutomhar blivit mjölkhatare på äldre dar Det lät nästan som enrekommendation till onyktert leverne, när finansministern uttalade sig i defrågorna häromsistens. Detär något svårt att hänga med i logiken hos firma . Om numjölken är ett så uselt livsmedel bör den väl förbjudas, eller hur? Och så kanPripps statligt ägande få en bättre konkurrenssituation på köpet. Inkomstskatten för , m.m. Intresset för sänkt skatt på maten har inte heller varitöverväldigande under skatteöverläggningarna. Som alla vet har svenska folketsagt, för inte så länge sedan, att det är den viktigaste enskildaskatteförändringen. Dessutom är hela fullt av differentierad moms medjust sänkt skattesats på maten eller ingen skatt alls.