prot · GD0911 · 1989-12-31 00:00:00 — Överläggningen var härmed avslutad. 32 §Svar på fråga 1989/90:62 om åtgärder för att förhindra onödiga plågor förskadeskjutet djur har frågat mig vad jag tänkervidta för åtgärder för att ändra vissa regler så att djur slipper dö i onödigaplågor i samband med jakt. Enligt 28 § jaktlagen har en jägare skyldighet att spåraupp och avliva vilt som skadats vid jakt. Bestämmelsen innebär både en rätt ochen skyldighet att spåra viltet även på annans jaktområde. frågagäller skadade djur som tagit sig över och in i . Den svenska lagstiftningen gäller bara på svensktterritorium. Problemet med skadat vilt som tar sig över behandladesav i samband med att den nya jaktlagen antogs. uttalade dåatt en rätt att förfölja vilt över torde kräva ändringar i ettomfattande regelverk - delvis grundat på nordiska överenskommelser- angåendedels in- och utresekontrollen i allmänhet, dels kontrollen av in- och utförselav vapen. var inte övertygad om att problemet var av denstorleksordningen att sådana ingrepp i kontrollsystemet kunde anses motiverade.Riksdagen ansåg det vara mera ändamålsenligt att man på frivillig väg etablerarnågon form av kontaktsystem över gränsen som gör det möjligt att vid behov fåbiträde med eftersök av skadat vilt. bör det t.ex. vara möjligtatt kontakta vederbörande polismyndighet på andra sidan gränsen. Jag anser givetvis att jakten måste bedrivas på ett sättsom är försvarbart sett från djurskyddssynpunkt. visar riksdagensbehandling av de speciella gränsfrågorna att det problem som måste lösas på ett praktiskt sätt. Jag har erfarit att samarbetetmellan norska och svenska jägare är så gott att kontakt regelmässigt tas i defåtaliga fall som vilt skadeskjuts och går över . Spårning ochavlivning sker därför utan dröjsmål. Tack för svaret. Jag anser emellertid att förhållandenainte är så problemfria som statsrådet antyder. Jag har ställt min fråga pågrund av att de svensk/norska gränslagarna faktiskt försvårar effektivaeftersök. I och med detta utsätts djur för ett onödigt lidande. De jägare som jagar längs gränsvägarna säger att det ärfråga om ett balansstycke. De bävar för detta inför varje jaktsäsong. Ettjaktlag säger helt klart att om ett villebråd har sårats eller skadats är detden som jagar som har skyldighet att utan dröjsmål vidta de åtgärder som behövsför att djuret skall kunna spåras och avlivas. Längs den svensk/norska gränsen är det just gränsgatangenom skogen som vållar jägarna huvudbry. De tvingas varje jaktsäsong bevittnamycket obehagliga och onödiga scener på grund av de svensk/norska gränslagarna. Det är den upphuggna gatan genom skogen som bildar engräns för vad som är human jakt. Om ett skadat djur går över denna gräns ochlägger sig skall jägaren på den motsatta sidan inte bry sig omeftersöksbestämmel-serna. Även om t.ex. en älg ligger blödande frångränsgatan får ingen frånden motsatta sidan skjuta den. Det här är ju en idiotisk lag som måste ändras.Det är både svenska och norska jägare som har stora problem. De berättar vadsom händer när ett djur går över gränsen och de inte får spåra och avlivadjuret. Det innebär stora problem för jägarna som får ta sig flera mil tillbebyggelse för att ringa till norska jaktgrannar. Om de har tur. säger de, kande norska jägarna finnas på plats efter tre , men vanligtvis kommerde norska jägarna först dagen efter, vilket inte kan vara tillfredsställande. Den här frågan har som sagtsbehandlats av tidigare ganska ingående. Enligt , enligtNorges och enligt läns jaktvårdsföreninghänder det ungefär att skadeskjutna djur går överriksgränsen. Jaktlagen på ömse sidor om gränsen känner varandra väl. och de harutväxlat aktuella telefonnummer med varandra, eftersom de är måna om att djureninte skall lida i onödan. Jägarna tar därför när något sådant inträffatkontakt per telefon med jaktlaget i det andra landet, varefter spårning ochavlivning sker. Enligt dessa organisationer skulle en lagreglering eller enbilateral överenskommelse kanske försämra djurskyddet, eftersom det dåskulle uppstå en byråkratisering, som inte skulle innebära några fördelarjämfört med dagens snabba och informella samarbete som jägarna uppfattar att defaktiskt har för att på ett praktiskt sätt se till att djuren inte lider. De jägare som har varit i kontakt med migmenar att de nuvarande förhållandena inte är tillfredsställande. De anser atten jägare med hund kunde få tillstånd att följa efter det skadade djuret ochefteråt meddela var djuret finns. Det skulle vara humant, korrekt och enkelt.Denna gränsgata utgör ju enligt många ett stort hinder för en human jakt. Jagbeklagar att statsrådet inte har fått den information som jag har fått frånjägarna längs gränsen. Överläggningen var härmed avslutad. 33§ Svar på fråga 1989/90:91 om fortsatt forskning kring alternativ odling vidlantbruksuniversitetet har frågat mig om regeringenavser att vidta åtgärder för att garantera en fortsatt sektorsövergripandeforskning kring alternativ odling vid . Regeringen anser i likhet med att det ärmycket viktigt att forskningen kring alternativodlingen är sektorsövergripande.I budgetpropositionen för innevarande budgetår framhöll jag också att det ärangeläget att berörda institutioner vid i ökadutsträckning orienterarresurser till frågor som rör alternativodling, detta för att markeraalternativodlingens tvärvetenskapliga karaktär. Den vikt som regeringen fästervid forsknings- och utvecklingsarbetet kring alternativodling framgår också avde kraftigt ökade anslag som har anvisats till alternativodlingsforsk-ningen. hänvisar i sin fråga till enorganisationsförändring som har gjort. Beslutanderätteni en mängd frågor, bl.a. sådana organisationsfrågor som nämner,har delegerats från regeringen till . Det är alltsålantbruksuniversitetets ledning som beslutar i dessa frågor. Till skillnadfrån andra universitet har getts en stor frihet attsjälvt disponera sina resurser. Givetvis är jag angelägen om att de resurser vi satsar påalternativodlingen används effektivt. Jag förutsätter attlantbruksuniversitetets ledning har samma uppfattning. Jag utgår från attuniversitetet organiserar verksamheten på ett sätt som främjar alternativodlingenoch att eventuella organisationsproblem blir snabbt lösta. Då , som framställtfrågan, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet, medgavtalmannen att i stället fick delta i överläggningen. (vpk); Jag får tacka så mycket för svaret. Jag ärnaturiigtvis nöjd med att vi åtminstone i ord i sak verkar överens om vikten avatt stödja alternativodling. är jag väl inte lika benägen somjordbruksministern att säga att det var väldigt kraftigt ökade anslag tillalternativodlingforskningen. Det får vi naturligtvis återkomma till ibudgetpropositionen . Vi kommer att kräva betydligt mer ökade anslag. Jag trodde att svaret skulle bli ungefär som att det härär en fråga som har delegerats till , som då haransvaret. Jag tycker ändå att det rimmar illa med den omorganisation som hargenomförts och som av väldigt många som arbetar med alternativodlingenuppfattas som att det innebär minskat stöd. Det rimmar också illa med detongångar som, såvitt jag förstår, finns inom livsmedelspolitiskaarbetsgruppen, där man betonar en minskning av intensiteten i jordbruket ochdär man förespråkar ett exten-sivt jordbruk. Alla undersökningar tyder på attdet finns en stark efterfrågan på alternativodlade grödor, alternativproduceratkött, osv. Marknaden finns och efterfrågan är stor. Det uppfattas av många avalternativodlarna som att de själva nu för egna pengar och till höga kostnaderskall experimentera fram alternativa maskiner och odlingsmetoder för att kunnaarbeta med alternativproduktionen. Även om man har delegerat till , kandet väl inte innebära att man för den skull har fråntagit sig allt ansvar. Attdelegera är en sak, men huvudansvaret måste väl ändå finnas kvar hosjordbruksdepartementet. Om faktiskt inte har organiseratverksamheten på ett sätt som främjar alternativodlingen, skulle jag vilja frågajordbruksministern; Är jordbruksministern säker på att det är så? nistern tareda på saken? Om man verkligen inte har organiserat verksamheten så, vadtänker jordbruksministern göra i så fall? presentation här är heltperspektivlös. Vi har anslagit väsentligt ökade medel tillalternativodlingsforskningen. Vi har fördubblat anslagen till forskningsrådet,till ungefär 16 milj. kr. Hälften av dessa pengar har gått åt, och en hel deltill är bokade. Det är ingalunda så att man befinner sig i ett läge, där man såatt säga har uttömt alla resurser och att forskarna saknar pengar. Så är detalltså inte, det finns gott om pengar kvar som inte är använda. Därutöver harvi också i budgetpropositionen, via vilken vi kan påverka universiteten,understrukit att man inom ram skall stärka alternativodlingen.Så har också skett. Vad det här handlar om är uppenbarligen enorganisationskonflikt vid , någonting helt annat än vad GudrunSchyman talar om - att alternativodlarna skulle behöva ta ansvar på ett sättsom de tidigare inte gjort för sådant som samhället har bekostat. Det finns ettsekretariat, där en sekreterare har betalats från Crafoordstiftelsen.SLU-styrelsen har beslutat att ge alternativodlingen en egenavdelning inom vid denlantbruksvetenskapliga fakulteten. Där har sekreteraren sin tjänst. Hon harplacerats dit och kommer att arbeta för ett forskarkolle-gium till 20-30 %.Dessutom får forskarkollegiet ett årligt bidrag med . Det här tyckerforskarkollegiet är fel sätt, om jag har förstått det rätt, att organisera verksamhetenpå. Men det är ju en organisationskonflikt som faktiskt börlösas inom . Jag menar då, som svar på fråga, attdet vore fel att så att säga lyfta upp den här typen av organisationsfrågor ochfatta ett regeringsbeslut om dem, om de inte kan lösas inom . Detskulle strida mot den uppläggning som vi har när det gäller ansvaret. Fråganhur verksamheten skall organiseras och hur sekretariatet skall se ut är detbetydligt bättre att man löser inom än att ochjag försöker göra det här. GUDRUNSCHYMAN (vpk); Jag kan hålla med jordbruksministern om attdetta kanske inte är en fråga som vi skall lösa här och . Vad jag undrade varom jordbruksministern är beredd att göra någonting, om det visar sig att dennaorganisationskonflikt får sådana dimensioner och antar sådana uttryck att detgår ut över den tvärvetenskapliga forskningen och över främjandet av alternativodlingen. Jag har i budgetpropositionen betonat viktenav den tvärvetenskapliga aspekten och vikten av att intensifieraalternativodlingsforskningen. (vpk); Då förväntar jag mig att få rapporter om hurdet går. Överläggningen var härmed avslutad. 34 § Svar på fråga 1989/90:109 om de fjällnära skogarna har frågat mig vad regeringentänker göra i fråga om de fjällnära skogarna. påstår i sin fråga att socialdemokraterna ivåras svek sitt vallöfte om att inrätta en naturvårdsgräns för de fjällnäraskogarna. Jag vill hävda att detta påstående är fel. För att få ett braunderlag för beslut i frågan gav regeringen i uppdrag åt attefter samråd med berörda myndigheter lägga förslag till åtgärder för attbegränsa och anpassa skogsbruket i de fjällnära skogarna. I uppdraget ingickbl.a. att undersöka hur den pågående markanvändningsplaneringen kan utnyttjasför att sätta gränser för skogsbruket av hänsyn till bl.a. naturvårdens krav.På så sätt, som det sägs i direktiven, erhålls också en naturvårdsgräns. förslag har remissbehandlats och bearbetasför närvarande i . I samband med remissbehandlingen harett antal frågor väckts som jag anser behöver diskuteras ytterligare. Jag hardärför bjudit in företrädare för bl.a. naturvårdens och skogsbrukets intressentill en hearing för att få en ytterligare belysning av frågorna kring skogsbruketi de fjällnära skogarna. Därefter är det min avsikt att för redovisade åtgärder som regeringen anser angelägna att vidta. Detta bör kunna ske någongång . Då , som framställt frågan, anmält att hon var förhindradatt närvara vid sammanträdet, medgav talmannen att i ställetfick delta i överläggningen. RAGNHILDPOHANKA (mp); Jag vill hävda att påstående ärhelt riktigt. Det gick ut en enkät - frågan har tagits upp tidigare i riksdagen- till alla politiska partier om en naturvårdsgräns. I sällskap med andra partierhar socialdemokraterna nu tagit avstånd från naturvårdsgränsen i den meningenatt de då svarade ja till frågan. fattades ett beslut om de fjällnära skogarna. Därsade man, liksom i regeringsförklaringen , att det skulle vara stor återhållsamhetmed avverkningen. Den stora återhållsamheten har resulterat i att 13 hektarfjällnära skog har avverkats i stort sett året om . Vibörjar vara någonstans uppe i . Jag kan inte säga hur det harvarit . Det innebär att med nuvarande avverkningstakt kommer denfjällnära skog som inte är skyddad att vara utplånad bara . Dettaär väldigt allvarligt, för det gäller samerna, naturvårdsintressen och hotadearter. Prot.1989/90:11 Detta kan sägas vara regnskogsproblem. Det är mycketviktigt att 17 oktober1989 man snart gör någonting. Medan gräset växer dör kon, brukar mansäga. ~ 7TZ Medan vi håller på att utreda sakenavverkar man i en takt som saknar mot- svårighetmom andra områden. Jag undrar om jordbruksministern är beredd att påskyndautredningsarbetet. Egentligen behöver frågan inte utredas, för vi vet redan nuhur det ser ut. Det har även tagits satellitbilder och flygbilder, där man kanse att över hälften av den produktiva fjällnära skogen är borta. Sedan fattade sitt beslut hartakten i avverkningen inte ökat utan minskat. Vi anser ändå att vi måsteskärpa lagstiftningen. Därför har jag givit i uppdrag åt attlägga fram förslag om skärpt lagstiftning i det avseendet. Då säger att vi vet ju hur det ser ut.Man behöver inte bry sig så mycket om de olika uppfattningarna. Menremissinstanserna har mycket olika verklighetsbilder av vad som faktiskt sker.Det tycker jag inte vi skall acceptera hur som helst. Det är bl.a. därför somjag har kallat till en hearing. De olika intressenterna måste kunna presenteraen verklighetsbild i varje fall så att vi i riksdag och regering som skallfatta beslut har så långt möjligt en verklighetsbild att utgå ifrån där deolika intressenterna har fått konfronteras i fråga om uppfattning ochverklighet. Vad sedan gäller naturvårdsgränsen säger vi har svikit vallöftena. vet väl att debatten handlar omhuruvida vi skall fastlägga en naturvårdsgräns i . Skall man göra dethär efter en ganska fyrkantig modell baserad på gamla gränser, eller skall vita hänsyn till att det faktiskt förekommer konflikter uppe i dessa områden somgör att vi bör låta arbetet med att utreda hur gränsen ser ut också sker i deområden som är berörda? Vi kan inte blunda för att det här förekommerkonflikter inom olika grupper. Det är konflikter mellan naturvårdsintressen,samernas och skogsbrukets intressen och den befolkning som arbetar i inlandskommunerna.Vi kan naturligtvis i rita en gräns och kan fatta ettbeslut, men då har vi blundat för de reella konflikterna. Därför är det klokare att utgå från denmarkanvändningsplanering som ligger i det uppdrag som fick ochse vad remissinstanserna har att säga om förslag och om ennaturvårdsgräns. Det är utmärkt att det ordnas en utfrågning,och jag tycker att alla undersökningar som har gjorts har varit bra. Men dethar gått ut felaktiga upplysningar från skogsbolagen till små skogsägare därman har frågat: Skulle ni acceptera att inte få ta ut en enda vedpinne ur erskog. Det handlar inte om det utan om att storskaligt skogsbruk skall ske påandra håll än i de fjällnära skogarna. Det finnshundratals kalhyggen ända upp i som ärtjugo, och där skogen inte växer upp igen. Det är därsom en del av problemet ligger. De gamla skogarna skall skyddas, 64 vilket är viktigt i sig, men manmåste också se till att det kan växa upp skog. Det behövsbara en klimatförändring med en halv grad för att förutsättningarna för nyskog i vissa områden skall vara lika med noll. Det är dessa frågor som berörs iskogsstyrelsens utredning och i remissinstansernas svar, dvs. just de olikabetingelser som finns. Det kan t.ex. vara olika betingelser på olika sidor omett berg. Jag vill verkligen hävda att vi är på väg attsabotera förutsättningarna att behålla de fjällnära skogarna. Deklimatförändringar som blir följden leder till att det blir omöjligt attbedriva renskötsel och även att bevara arter, och det är också naturvårdensintressen. Vi spolierar möjligheterna att behålla sista vildmark häruppe. Det är alltså mycket stora värden som står på spel, och för varje dagminskar de värden vi vill bevara. Jag måste invända mot beskrivningen att viskulle spoliera möjligheterna att bevara sista vildmark. Vi har iSverige längre gående naturvårdsåtaganden än andra länder, men det räcker inte,och därför vill vi skärpa åtagandena. beskrivning får intestå oemotsagd. Överläggningen var härmed avslutad. 35§ Svar på fråga 1989/90:23 om vidgad rätt till barnbidrag vidutlandstjänstgöring har frågat mig om regeringenär beredd att se till att barnbidrag till föräldrar anställda av svenskttrossamfund eller ideell hjälporganisation med tjänstgöring utomlands utgårenligt samma regler som gäller för präster eller missionärer. I den proposition (prop. 1984/85:39) där denuvarande reglerna för barnbidrag vid utlandsvistelse lades fast anfördeföredragande statsrådet att det fanns skäl för att låta också präster ochmissionärer omfattas av den ettårsregel för barnbidrag vid utlandsvistelse somgäller för andra grupper och som anknöt till den skatterättsliga regleringen.Mot bakgrund av uttalade åsikt föreslog dock regeringen de undantagsom finns i nu gällande lagstiftning. Den innebär rätt till barnbidrag åtmedföljande barn till svenska präster och missionärer som är anställda iutlandet, om utlandsvistelsen är avsedd att vara högst . Någon diskriminering av missionärer från frikyrkligasamfund finns inte i lagstiftningen. Jag är inte beredd att föreslå ytterligare undantag frånde generella reglerna för nya kategorier barnbidragsmottagare. 5 protokoll 1989/90:11 terligarekomplicera lagstiftningen och ge upphov till gränsdragningsproblem. Jag ber att få tacka för svaret. Detta är en mycket allvarlig fråga. Vi har här att göramed en djup orättvisa, som innebär ett avsteg från det som borde vara engyllene regel, nämligen att svenska medborgare behandlas lika i svensklagstiftning. Vi har en ordning där den som är präst, som tjänstgör utomlandsoch är förälder till små barn har rätt att uppbära barnbidrag, men där den somär sjuksköterska, jobbar på samma arbetsplats och också har små barn inte fårbarnbidrag. Vi har en ordning där missionären får barnbidrag för sina barn meninte vaktmästaren, chauffören eller husmor på samma missionsstation. Detta gäller inte bara missionsarbete. Om vi går över tillbiståndsarbete finner vi en ordning där den som är anställd av SIDA uppbärbarnbidrag för sina barn men där den som är anställd av t.ex. Rädda barnen och utförexakt samma arbete inte får barnbidrag. Finns det någon rim och reson i en sådan ordning? Jag kaninte se att det gör det. Skälet mot att införa rättvisa också här skulle varaatt det blir besvärligt från skatterättsliga utgångspunkter. Tycker statsrådetatt det skall vara överordnat en rättvisa från sociala och principiellautgångspunkter? Jag förstår inte hur statsrådet kan försvara en sådan härorättvisa. Ge mig ett skäl till att man måste vara prästvigd för att få uppbärabarnbidrag för sina barn, om man tjänstgör utomlands! har mycket vältaligtbeskrivit den problematik som vi har framför oss, med ett undantag; Problemetbörjade den dag vi gjorde undantag för präster och missionärer - de som IngemarEliasson nu tar som utgångspunkt för sin diskussion. Var skall gränsen gå utöver ettårsregeln? Vilka skall varamed? räknar upp några grupper som har anknytning till en visstyp av några organisationer - är det där vi skall stanna? Hur blir det medsådana svenska medborgare som är anställda av internationella organisationereller av svenska företag, som kanske också arbetar inom den sociala sektorn? Ärdet den sociala och inte den kommersiella sektorn som i så fall skall utgöramålet för vår omtanke för den här gången? Jag tror att underskattar degränsdragningsproblem som faktiskt finns och som fanns när undantaget förpräster och missionärer infördes och som i ett alltmer internationaliseratsamhälle blir allt svårare att definiera och fasthålla. Statsrådet säger att problemet började dendag som präster och missionärer fick barnbidrag till sina barn. Varför inte sedet så att lösningen började den dag som de här yrkesgrupperna fick dennarätt? Varför inte se det så att vi nu måste gå vidare för att inkluderaåtminstone de männi- skor somutför samma eller likartade uppgifter som de som redan har barnbidrag, dvs.präster och missionärer. Orättvisan och diskrimineringen blir skriande, när detvisar sig att missionären på en missionsstation får barnbidrag men inte husmoreller att en biståndsarbetare som är statligt anställd får barnbidrag men inteden som är anställd av en enskild organisation. Nog borde statsrådet kunnaarbeta fram ett förslag som innebär att de som arbetar inom samma sektor fårlikartade villkor på detta område. Jag upprepar på nytt att problemet börjadeden dag vi gjorde undantag från den helt klara, generella regel om ett årsbidrag, som gäller för alla andra, och som anknyter både till denskatterättsliga sidan och till socialförsäkringssystemet. Man kan säga att ioch med att man har gjort ett sådant undantag får man också försöka fullföljadet. Men jag tycker att egen argumentering visar på deutomordentligt stora svårigheter som finns i det här sammanhanget. Dessutom är barnbidragssystemet i sig ett i övrigt mycketenkelt, lättadmi-nistrerat och lättskött system. Om vi skulle försöka nå någotslags rättviselösning för alla de många grupper - varav jag tror att IngemarEliasson bara har nämnt en del - som i så fall borde komma i fråga, skulle detmedföra en utomordentligt omfattande ny byråkrati. Får jag fråga statsrådet om han tycker attbyråkratin blir mindre för att man diskriminerar husmor, men behandlar prästengeneröst. Jag har svårt att se att det på något sätt skulle vara till för attförenkla tillvaron. Det enda sättet att förenkla är naturligtvis att gåtillbaka till att inte betala ut barnbidrag alls. Då har vi i stället enorättvisa som har att göra med om man har sin arbetsplats i eller ärberedd att underkasta sig de andra svårigheter som det kan innebära att varastationerad i t.ex. ett biståndsland. Nej, det enda raka är att försökabehandla dem som arbetar i ideella organisationer och trossamfund likartat.Det kan sägas att arbetsgivaren inom den kommersiella sektorn har andramöjligheter att kompensera sig. Men Rädda barnen. Röda korset och olika samfundi har inte möjlighet att öka på lönen bara för att staten inte villbetala barnbidrag. Överläggningenvar härmed avslutad. 36 §Svar på fråga 1989/90:24 om köerna inom barnomsorgen har frågat mig om regeringenär beredd att tillåta en friare användning av statsbidraget för att möjliggöraolika lokala lösningar på köproblemen inom barnomsorgen. Statsbidragettill barnomsorgen är utformat så att det ger kommunerna storfrihet att finna lokala lösningar på barnomsorgen. Bidraget till daghem utgårmed . för varje femtontal barn som är inskrivna i daghem. Enmindre del av bidraget är öronmärkt för fortbildningsinsatser och för attanvändas för insatser för barn med behov av särskilt stöd. I övrigt gerbidragskonstruktionen möjlighet till varierande öppethållandetider och till enverksamhetsinriktning som svarar mot de lokala behoven. Statsbidrag lämnasockså för föräldrakooperativa daghem och daghem drivna av ideellaorganisationer samt för daghem som drivs med en speciell pedagogik, t.ex.montessoridaghem. Jag är självfallet öppen för att diskutera eventuellaförändringar i statsbidragssystemet inom ramen för de riktlinjer som lagtsfast av . Under detta anförande övertogtredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Jag ber att få tacka för det här svaret.