prot · GD0944 · 1989-12-31 00:00:00 — Våromsorg måste i första hand gälla brottsoffren, inte brottslingarna. Överträdelser får inte tolereras. Det måste bli möjligtatt ingripa snabbare och stramare mot unga brottslingar Vi behöver en helt nylagstiftning och andra resurser för att komma till rätta medungdomsbrottsligheten. Unga människor som begår brott skall möta en skarpreaktion och återföras till ett laglydigt liv. Det behövs ett nytänkande i vårt land. Politiska beslutmåste utgå ifrån att det är värdefullt med självständiga individer, som haransvar för sina egna handlingar och som känner respekt för medmänniskors livöch egendom. Detta är en väsentlig förutsättning för att vi skall kommatill rätta med ungdomsbrottsligheten. Men det behövs också särskildakriminalpolitiska insatser De förslag som framförts från moderat sida syftartill att förhindra att unga människor påbörjar en brottslig bana. En av hörnpelarna i vår politik är att den som bryter motlagen skall bli föremål för en reaktion från samhällets sida. Om reaktionenuteblir förlorar lagarna sin trovärdighet och respekten för rättsväsendeturholkas. Reaktionen är särskilt viktig när det gäller ungdomar Fördet första svarar dessa för en stor del av brottsligheten. För det andra harunga människor i allmänhet outvecklade rättsbegrepp, varför det är nödvändigtatt samhället ger klara normer och konsekventa handlingsmönster De unga måste snabbt få en reaktion från samhällets sidanär de begått ett brott, även om det är fråga om en smärre förseelse.Ungdomarna är medvetna om att de har gjort fel och väntar på enreaktion. Uteblir denna eller visar samhället en överdrivet förstående attitydtill den unges beteende, fortsätter den unge att begå brott och riskerar attså småningom hamna i ännu allvarligare kriminalitet. Av den anledningen gör viungdomarna en björntjänst när vi accepterar generösa regler omåtalsunderlåtelse och rapporteftergift. Jag vill gå så långt att jag påstår att den flitigaanvändningen av exempelvis institutet åtalsunderlåtelse är en direkt orsak tillden ökade brottsligheten. De stora möjligheter som finns att fååtalsunderlåtelse kan ju knappast utgöra någon särskilt avskräckande faktor förden som överväger att t.ex. göra ett inbrott. I många fall fungeraråtalsunderlåtelsen som ett rent klar- teckentill nya brott. Detta har uppenbarligen varit fallet när det gäller t.ex.16-åringen i . Såsom lagen är utformad premieras dessutom de mestbrottsaktiva. Åtalsunderlåtelse kan nämligen ges bl.a. för brott som begåsinnan en person dömts eller avtjänat straff för ett tidigare brott ompåföljden kan förväntas bli oförändrad. Exempelvis kan en person som väntar pårättegång för en eller flera grova stölder i allmänhet begåflera butiks-snatterier utan att dessa föranleder någon extra påföljd. En stormängd brott i vårt land resulterar därför inte i någon särskild påföljd för deskyldiga. Praxis när det gäller åtalsunderlåtelse har också rubbaten av rättssamhällets viktigaste grundprinciper, nämligen att lagarnastillämpning skall kunna förutses av den enskilde medborgaren. Den som står ibegrepp att begå ett brott skall i princip ha klart för sig vilken påföljdsamhället kommer att utdöma om brottet upptäcks. Med de numera mycketlångtgående inskränkningarna i åtalsreglerna är detta inte längre fallet. Åven rollfördelningen mellan åklagare och domstolar harrubbats. Genom att åtalsunderlåtelse numera kan ges även när det kan antas attpåföljden vid åtal skulle bli villkorlig dom kommer en allt större del av demål som tidigare hamnade i domstol att i fortsättningen handläggas av åklagare. Detta är beklagligt, eftersom lagföring inför domstoltorde ha stor betydelse ur såväl individualpreventiv som allmänpreventivsynpunkt, även om t.ex. villkorlig dom skulle ådömas. Genomdomstolsförfarandets offentlighet och själva rättegångens utformning får intebara den åtalade utan även allmänheten klart för sig att samhället serallvarligt på det begångna brottet. Man måste också se handläggningen ur den skadelidandessynpunkt. Enligt min mening måste den som utsatts för brott anses ha enprincipiell rätt att få se gärningsmannen ställd inför rätta och dömd för denifrågavarande gärningen. Visst skall vi ha kvar möjligheterna tillåtalsunderlåtelse och rapporteftergift, men användningen av dessa institutmåste begränsas kraftigt. Vid sidan om åtalsunderlåtelse ochrapporteftergift är de långa handläggningstiderna ett särskilt problemnär det gäller ungdomsbrottslingarna. Enligt gällande lag skall domstolbehandla brottmål beträffande unga lagöverträdare från det attåtal väckts. När det gäller förundersökningen finns emellertid ingen tidsgräns.Då gäller endast ett allmänt krav på att utredningen skall bedrivas skyndsamt.Detta innebär att polisutredningen i praktiken kan pågå under tämligen långtid, som många unga hinner fastna i kriminalitet. Det är inte ovanligt att det dröjer upp till ett halvt årinnan polisen hinner utreda brott av en ung människa och åklagare tar ställningi åtalsfrågan. Eftersom snabbhet i reaktionen är av särskilt storbetydelse när det gäller unga människor, bör det införas en tidsgräns ävenbeträffande förundersökningen i ungdomsmål. Målsättningen bör vara attundersökningen skall vara avslutad inom en månad från brottet, omgärningsmannen är Men självklart måste undantag kunna göras vidsärskilt omfattande utredningar, t.ex. i fråga om brott där stora gäng ärinblandade. De åtgärder som erfordras härvidlag bör genomföras såsnart brottsförebyggande rådets utvärdering av den pågåendeförsöksverksamheten med kortarehandläggningstider i ungdomsmål är klar, vilket beräknas ske i april 1990.BRÅ:s preliminära utvärdering av försöksverksamheten visar ju att det ärmöjligt att förkorta handläggningstiderna väsentligt genom organisatoriskaförändringar En annan åtgärd som kan vidtas för att unga människorskall få en snabbare reaktion från samhällets sida när de begått ett brott äratt införa jourdomstolar - till en början på försök. Sådana domstolar skullebeträffande vissa typer av brott kunna innebära att reaktionen följde praktiskttaget i direkt anslutning till brottet. Jourdomstolar för unga skulle lättkunna utvecklas ur den basorganisation som tillskapats i syfte att underjourtid handlägga häktningsfrågor. När det sedan gäller frågan om registrering av ungdomarunder vill jag säga följande. Det är inte ovanligt att unga lagöverträdare deltari organiserad brottslighet. Bara i finns det ett femtiotalpojkar i åldern som lever på stölder De står i kontakt med halare, avvilka de får sina stölduppdrag. 13- och 14-äringar vistas i trakterna kringSergels torg i sträck utan att polisen har möjlighet att göramycket mer än att i bästa fall köra hem ungdomarna. De ungdomar som försörjer sig på att begå brott är iallmänhet omhändertagna enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård avunga. De har varit placerade på s.k. § 12-hem men varit så svårhanterliga ochvåldsamma att de fått flytta därifrån. Efter utskrivningen har de återupptagitden kriminella verksamheten. En viktig orsak till att ungdomsgängen alltmer tagitöverhanden i exempelvis är naturligtvis att Stockholmspolisdistrikt saknar 600 man i förhållande till vad man hade 1982, då densocialdemokratiska regeringen tillträdde och började skära ned utbildningen avpoliser. Men det finns också en annan orsak. Polisen har inte rättatt registrera ungdomar . vilket i hög grad försvårar arbetet meddenna kategori av lagöverträdare. Kriminalkommissarien , en polisman som harstor erfarenhet av ungdomsbrottslighet, har på brottsförebyggande rådetsuppdrag skrivit en rapport om unga lagöverträdare. I rapporten skriverJärpsten bl.a. följande: "De flesta polismyndigheterna anser att lagens godasyfte, att bl.a. förhindra upprepad brottslighet, förfelas genom att ingenregistrering får förekomma hos polisen. När den unge eventuellt återkommer förnya brott saknas därför uppgifter om hans tidigare brott, brottskamrater,förhörsledare, föräldrar, kontaktmän, etc. Detta försvårar arbetet och minskareffektiviteten. Förhållandet anses otillfredsställande." Brottsligheten har under de senaste årensträckt sig allt längre ned i åldrarna. Sådant som 16-åringar gjorde för 25 årsedan görs av 13-åringar - inte för att dagens 13-åringar i och för sigskulle vara mer brottsbenägna än de som var , utanhelt enkelt därför att dagens ungdom i de flesta avseenden är mer företagsam ängårdagens ungdom. Eftersom det inte finns någon fullständig registrering av13-åringars brottslighet ger inte dagens brottsstatistik en riktig bild avverklig- Ungdotnsbro t Is I ig -hel m.m. heten.Ungdomsbrottsligheten är alltså sannolikt mer utbredd än vad statistiken visar Om polisen ges tillstånd att registrera lagöverträdare somär skulle det också bli möjligt att upprätta statistik över brottsom begåtts av ungdomar . Någon sådan statistik existerar alltsåinte , vilket är en nackdel när man diskuterar åtgärder motungdomsbrottsligheten. Om man inte känner till omfattningen av brottslighetenär det givetvis svårt att vidta rätt åtgärder Jag yrkarbifall till reservationerna nr 1, 2, 3 och 5. KJELL-ARNEWELIN (fp): Det är väsentligt att vi alla på samma sättfår ta konsekvenserna av det som händer när vi begår lagöverträdelser Det ärinte bra att åtalsunderlåtelse tillämpas i allt större omfattning. Det händerallt oftare att kriminella gärningar, som normalt skall bestraffas, inte medförnågon åtgärd alls. Åven om jag inte till alla delar vill hålla med dentidigare talaren, , i hans syn på hur de här sakerna skallåtgärdas, tror jag att likheten inför lagen är av väsentlig vikt, såväl urindividualpreventiv som kanske framför allt ur allmänpreventiv synpunkt. Kan enhitta på saker och omgivningen ser att ingen åtgärd vidtas, kan andra göralikadant. Därför tror jag att det är viktigt att man börjar arbetapå ett annat sätt med dem som kommer litet grand vid sidan om denlagstiftning och de regler som borde gälla för oss alla. Jag tror att man bordebörja med att ganska omgående införa jourdomstolar De flesta brott som begås av unga, i synnerhet de förstabrotten de begår, är ganska ringa och kräver ingen speciellt omfattandeutredning. Hade unga människor redan tidigt fått lära sig att de fick stå tillsvars för sina handlingar, hade det sannolikt betytt slutet på mångaskriminella bana. Med den nuvarande ordningen blir det tyvärr inte på detsättet. På grund av det system som råder, där unga brottslingar inte får lärasig att ta ansvar för sina handlingar, fortsätter de sitt kriminella beteende. Jag tror därför att man borde införa jourdomstolar, där deringa brotten kunde dömas omgående. På det viset skulle man också komma tillrätta med de väldigt långa handläggningstider som gäller, innan enmänniska kan ställas inför rätta för den gärning han eller hon begått. För att nu ta reservationerna i bakvänd ordning vill jagalltså säga: Inför på försök de jourdomstolar som vi diskuterat och som jag tror att alla egentligen kan se förtjänsterna med! Vibehöver då inte längre diskutera handläggningstiderna, för de kommer medautomatik att bli korta. Domstolarna kommer i stället för åklagarna att få taställning till frågan om åtalsunderlåtelse. Det kan inte vara rimligt attåklagarna i den omfattning som sker skall medge åtalsunderlåtelse. Defrågorna borde i stället prövas i domstolar Om vi alltså inför jourdomstolar kommer de två förstareservationerna att få sin lösning på ett mycket bra sätt. Jag tror att det ärnödvändigt att vi återinför en ordning då även ungdomar känner att de kan taansvar för fel de begått.Vi får ju alla väldigt tidigt lära oss att ta ansvar för våra fel, men när vikommer upp i en bestämd ålder och får kontakt med samhället på ett annorlundasätt i och med att vi begår lagöverträdelser skall vi plötsligt inte behövakänna ansvar för våra handlingar längre. Det är ingen bra ordning! Åtalsunderlåtelse skall användas mer restriktivt, ochhandläggningstiderna måste förkortas så att det egentligen inte är någontidsrymd mellan brottstillfället och den tidpunkt då ansvaret utkrävs. För attvi skall nå den ordningen för de unga brottslingarna tror jag att det ärnödvändigt att införa jourdomstolar Med det anförda yrkar jag bifall tillreservationerna 1, 2, 3 och 5. KJELLERICSSON (c): "Egentligen gick det snett, närsatkärringarna i kvarteret försvann. Det var tanterna som stod i fönstret påtredje våningen och skrek: Hör, ni ungar sluta upp med det där, annars får nimed mig att göra." Detta är ett citat från kvällspressen ur en intervju meden person som fortfarande bryr sig om ungdomar som är besvärliga. Vi har tyvärr så mycket att göra med oss själva attvi inte hinner eller inte vill bry oss så mycket om andra. Det var ju faktisktså att tanterna i fönstret brydde sig om. De brydde sig om vad ungarna gjorde,och de både vågade och ville säga ifrån. De gav klara besked. Kanske var det delvis för att de själva skulle få litetlugn och ro. Men de var mycket tydliga, och de stod för vad de sade och blevheller aldrig nedslagna. Därför borde vi kanske egentligen ha tillbaka bådesatkärringarna och också tanten med bullarna. För vad vi behöver i vårtsamhälle är en mycket fast hand. Det gör det helt klart vilka spelregler somgäller - men detta skall också ske med ett varmt hjärta. Vi har i vårt samhälle gradvistvingats acceptera en högre toleransnivå när det gäller brottsligheten.Ungdomar som kommit på sned här i livet har alltför lätt fått åtalseftergift,och det har inte skett någon egentlig markering från samhällets sida. Undermina som polis har jag klart och tydligt sett denna utveckling, där barnoch ungdomar har begått brott utan att det lett till någon tydlig reaktion frånsamhällets sida. har olika brott lett till åtalseftergift och kanskenågot samtal med en tjänsteman på socialförvaltningen. Detta har inteuppfattats som någon markering. Lyxseglatser för värstingar är heller ingetsom befrämjar det brottsförebyggande arbetet. Här måste det till en ändrad attityd i hemmet, i skolan,, arbetsplatsen och i samhället i övrigt som visar att vi verkligenbryr oss om och som betonar respekten för annans liv och egendom. Detta är ettmycket stort område, och jag skall nu inrikta mig på att kommentera de konkretaförslag som finns i detta betänkande. Om jag då först skulle nämna något om åtalseftergift, såingår ju det i ett regelsystem som syftar till en ändamålsenlig användning avresurserna. Om detta instrument används restriktivt så är det väl inte såmycket att säga om det. Men det har använts alltför lättvindigt och i alltförstor omfattning. Jag anser nog att möjligheterna till bådeåtalsunderlåtelse och rapporteftergift har kommit att utvidgas alltför mycket.Vi måste ha vissa straffrättsliga principer, så att det finns en likhet införlagen och så att det finns en förutsebarhet i rättskipningen. Om de härprinciperna sätts åt sidan kan tilltron till rättsväsendet komma att skadas. Vi förde för någon vecka sedan en debatt om påföljder, ochjag poängterade då att det måste ske en snabb reaktion ifrån samhällets sidanär någon har begått brott. Detta gäller också i högsta grad brott som harbegåtts av ungdomar. Därför är det viktigt att det sker en reaktion när någonöverträder de lagar vi har Om sanktionerna uteblir förlorar vi respekten förvåra lagar och för rättssamhället. Detta kan i förlängningen leda till att detblir svårt att upprätthålla den allmänna laglydnaden. För unga människor är det särskilt viktigt att samhälletger klara besked om de normer och spelregler de har att följa. Vi kan inteacceptera ett rättssystem där lagöverträdelser ofta inte beivras eller beivrasinkonsekvent eller ryckvis. Ett sådant handlande får ju nedbrytande inverkan påungdomarna. De regler för åtalseftergift som vi har kan ju geett intryck av att samhället närmast tolererar vissa brott. Därför bör viåtergå till de regler som tidigare gällde men med det tillägget att deskärpningar som skedde skall bibehållas. En annan väsentlig fråga i detta betänkande ärhandläggningstiderna för utredning av brott som begåtts av unga, vilket äventidigare talare berört. Det pågår en försöksverksamhet med organisatoriska åtgärderför att korta handläggningstiderna. Enligt de undersökningar som BRÅ har gjortså har det visat sig att det går att förkorta handläggningstiderna. Därförmenar jag att man bör vidta de organisatoriska åtgärder som erfordrasså att man genomgående kan uppnå kortare handläggningstider vidutredning av ungdomsbrott. Målsättningen bör vara att utredningarna skall varaslutförda inom en månad. 1 detta sammanhang vill jag även beröra förslaget ominförande av jourdomstolar Det är viktigt med en snabb handläggning avutredningarna, men det är även viktigt med en snabb lagföring, så att det såsnart som möjligt kan utdömas påföljd efter det att brott har begåtts.Härigenom skulle också själva domstolsförfarandet påskyndas, och den unge skullei omedelbar anslutning till brottet få en snabb reaktion från samhället på sinbrottslighet precis som vi har efterlyst. Därför anser jag att försök medjourdomstolar för unga med det snaraste bör införas. Som jag har anfört är det viktigt att den ungefår klart för sig att brottsligt beteende inte accepteras. Det är också viktigtatt den unge får klart för sig vad brottsligheten betyder för den som drabbats.Därför anser vi i att det är viktigt att gärningsmannen bl.a. fårkonfronteras med den skadelidande. Vi har här också, i likhet med vad manförsökt i och , fört fram tanken på ett medlingsförfarande, därgärningsmannen får ställa till rätta vad han ställt till med och göra rätt försig. Enligt nuvarande bestämmelser får en polisman anmoda densom har fyllt att vidta åtgärder för att avhjälpaeller begränsa skada på grund av brottet. Det är bra att den som begått ettbrott också får göra rätt för sig. Dessa bestämmelser bör dock kompletteras medde förslag omkonfrontation och om skadelindrande arbete som vi framfört i vår motion. Det är vidare viktigt att ha tillgång till information ombrott av unga Detsamma gäller i fråga om unga sombegått brott - detta för att snabbare kunna komma till rätta med och vidtaåtgärder för denna kategori av ungdomar Ja, herr talman, med det som jag anfört yrkar jag bifalltill reservationerna 1,2, 3, 4 och 5. INGRIDBURMAN (vpk): betänkande behandlar bl.a.ungdomsbrottslighet, och när man talar om ungdomsbrottslighet är det angelägetatt inte begränsa diskussionen till kriminalpolitiska åtgärder Jag tänkerdärför citera inledningen till förordet i boken som är utgiven på . "Kriminalpolitiken är en del av samhällspolitiken.Den kan inte begränsas till de frågor som traditionellt betraktas somkriminalpolitiska, t.ex. brott, straff, anstalter domstolsväsendet etc. Detkriminalpolitiska arbetet måste mer än inriktas på förebyggande ochför den enskilde utvecklande åtgärder. Ökade insatser inom samhällsområden somskola, arbetsliv, familje-och socialpolitiken och inom den allmännasamhällsplaneringen är av största vikt." har en rad röster för hårdaresanktioner höjts, och detta avspeglas också i debatten . Det är då viktigtatt klargöra att kriminalpolitiken endast är en del av samhällspolitiken istort och att det krävs andra insatser för att komma till rätta medungdomsbrottslighet. Ingen tjänar på att vi placerar ungdomar ifängelse, där de i stället för att rehabiliteras erbjuds en grogrund för enfortsatt utveckling av en kriminalitet. Det är i stället ansvaratt ta hand om dessa ungdomar. saknar inte heller verktyg i formav lagar och förordningar för att kunna göra det, både under frivilliga formerenligt socialtjänstlagen och under tvång enligt lagen om vård av unga. Dettaär också något som utskottets majoritet konstaterar i betänkandet. Omhändertagande enligt LVU innebär att den unge placeras ifamiljehem eller på institution. Om den unge behöver stå under särskild tillsynfinns särskilda hem som regleras av 12 § LVU. Ungdomar som vistas i sådana hemkan hindras från att lämna dem, och de får i övrigt underkastas de begränsningari rörelsefriheten som är nödvändiga för att vården skall kunna genomföras. Samhället har medel att hantera dessa ungdomar utan behöver utdöma fängelsestraff. Men vad som däremot saknas är resurser Detgäller resurser inom bl.a. för att på ett effektivt sätt kunnage vård inom ramen för gällande lagstiftning. Detta konstaterar ocksåutskottets majoritet när den påpekar att en av anledningarna till att alltfler ungdomar anhålls och häktas är bristen på hem som drivs enligt 12 § LVU. Utskottet anför vidare, att det vid vistelse i ett hem somdrivs enligt 12 § LVU finns möjligheter att ålägga den unge samma restriktionersom vid häktning och att det självfallet är bättre för den unge att slippavistas i häk- Ungdomsbrottslig-/let m.m. tesmiljö.Men trots denna lovande argumentation för att häktning och fängelse ej behövsför ungdomar, drar utskottet sedan fel slutsats och konstaterar att vi skallfortsätta att förpassa ungdomar till häkte och fängelse. Vi skall vara fullständigt medvetna om att vi här talar omomyndiga personer som inte av samhället tillerkänns rätt att sluta avtal ellerutföra vissa rättsligt bindande handlingar Samhället anser inte att ungdomarnai dessa sammanhang är mogna nog att ta ansvar för sina egna handlingar Men deskall anses mogna nog att häktas och avtjäna ett eventuellt fängelsestraff. Ioch med att man låser in dem skall de inse att de är inne på fel väg och varamogna nog att ändra sitt beteende. Vi vet alla att häktning och fängelse för dessa ungdomarinte innebär vård och stöd i den utsträckning som behövs. Vi kan konstatera attsamhället har tillgång till andra åtgärder inom ramen för lagstiftningen somväl uppfyller kravet på snabbhet i omhändertagandet och möjligheter tillrestriktioner för den unge. Men dessa alternativ till fängelse fungerar intealltid, och de utnyttjas inte alltid i den utsträckning som borde ske. Dethandlar då om resursbrist och inte om fel i lagstiftningen. Frågan blir då vadsamhället vinner mest på, att tillföra resurser eller attförpassa dessa ungdomar till fängelse, varifrån de släpps ut tillsamma verklighet utan att vi har försökt påverka dem . Låt mig återvända till resonemanget i inledningen av mittanförande, där jag gjorde gällande att kriminalpolitiken är en del avsamhällspolitiken. En konsekvent nedskärning av den offentliga sektorn harunder inneburit försämrade levnadsvillkor för våra ungdomarKommunerna har på grund av minskade medel tvingats stänga fritidsgårdar,föreningsbidragen har minskat och utbyggnaden av skolbarnsomsorgen haravstannat. Ty även om det står i socialtjänstlagen att barn skall erbjudas plats i fritidshem, är det få kommuner om ens någon somlever upp till det. I stället lämnas ett stort antal barn i åldern åtta nio åroch även äldre till att ta ansvar för sig själva. Det har sagts från denna talarstol att vi saknar vårasatkärringar, och det gör vi faktiskt. De var normbildande och mycket bra. Omvi skall bryta en negativ trend av ungdomsbrottslighet handlar det inte iförsta hand om att sätta 15-åringar i häkte eller fängelse, utan det handlar omatt skapa sådana livsbetingelser att de aldrig behöver falla in i ettkriminellt mönster Det krävs då resurser inom , inom omsorgen ochinom fritidssektorn. När det gäller de ungdomar som redan har utvecklat ettkriminellt beteende måste resurser skapas så att vi kan ta hand om dessa inomsocialtjänsten i stället för att sätta dem i fängelse. Utskottets majoritethar konstaterat att vi har den lagstiftning som behövs för att kunna erbjudavård, frivillig eller tvångsmässig, men också att det saknas resurser för attskapa innehåll i vården. Det är därför förvånande att majoriteten fortfarandeframhärdar i sin åsikt att möjligheten att placera 15-åringar i häkte ochfängelse skall kvarstå. När det sedan gäller ungdomar i åldern 18-21 årkonstaterar vpk att många av de tidigare anförda argumenten kan anses gälla. Vianser att det skall krävas synnerliga skäl för att placera ungdomar i åldern18-21 år i fängelse.