prot · GD0960 · 1989-12-31 00:00:00 — därför vi skall avveckla kärnkraften. Men vi måste ta ansvar Någonstans iSverige måste vi hitta en plats att slutligt hantera det kärnavfall som vi allabär gemensamt ansvar för 18 (): Det är möjligt att det ibland kan vara braatt framstå som litet naiv, för då framstår man kanske mera som en företrädareför folket. Om kärnkraftverken ligger på så osäkra platser att maninte där kan förvara avfallet, då ifrågasätter jag än mer dessa anläggningarDe ligger alltså på sådana osäkra platser att man inte ens kan förvara avfalletdär under bevakning. Jag har inte sagt att det absolut skall vara en kopplingmellan kärnkraftverk och avfallsförvaring, men vad jag har velat få till ståndär en minimering av avståndet, därför att transporter av det farliga godsetnaturligtvis inte är bra, allra helst om de dessutom blir oerhört långa. Jag inser naturligtvis att vi alla måste ta ansvar för attfå fram en bra avfallshantering. Förut handlade forskningen kringavfallsfrågan just om KBS-metoden och om berggrunden, och det gjordesprovborrning på provborrning. får vi veta att man äntligen börjar inriktasig på alternativ, och det är ju bra det. vet man inte vilken metodsom kommer att väljas, och naturligtvis är det metoden som bestämmer vilkenplats som är lämplig. Det inser även jag. Så vill jag ta upp det här med vilka som har beslutat vad.Jag är också medveten om att alla partier från början deltog i besluten - underledning av en socialdemokratisk regering, vill jag minnas. Sedan var det klartatt tiden var ganska långt gången för en del kärnkraftverk. 1978 fattade enFälldinre-gering beslutet att två reaktorer inte skulle laddas. Det gick inteenligt villkorslagen, trots att man försökte manipulera resultaten från degeologiska undersökningar som hade utförts. Sedan har jag hänvisat till enfolkpartiregering, som gav tillstånd till idrifttagningen, och tillfolkomröstningen, för alla måste ju respektera vad folkomröstningen kom framtill. Detta har vi också gjort. talar om alternativ. Så länge jag minns fråntiden som centerpartist har vi arbetat för att det skulle tas fram alternativalösningar på energiområdet. Det kan man inte komma ifrån. Om det sedan harfunnits en majoritet i för detta eller inte är ju en helt annan sak. är min tid ute och jag får spararesten till mitt nästa inlägg, men jag tycker ändå att statsrådet har medgivitatt awecklingsbeslutet fortfarande gäller Anf.19 (vpk); Jag är inte beredd att ta på mig någotalltför stort ansvar för utvecklingen av det svenska kärnkraftsprogrammet.Birgitta känner väl till de ställningstaganden som vpk och linje 3 gjort idessa frågor Däremot är vi givetvis beredda att ta ansvar föravvecklingen av kärnkraften och hantera de problem som kärnkraftsprogrammetfaktiskt har gett upphov till. Då är avfallsfrågan central. Även om att det sker en seriös och opartisk forskning, är detta senarenågonting som är starkt ifrågasatt och som vi i vpk också ifrågasätter. Det finns en institutionell bindning till producenterna,till kärnkraftsindustrin, när det gäller lösningen av dessa frågor Dettaåterkommer gång på gång i kritiken från dem som sysslat med detta seriöst ochideellt, folkkampanjen mot kärnkraft och kärnvapen. Det är svårt, näst intillomöjligt, att få fram alternativ forskning och få gehör för att sprida sådaninformation. Det är svårt att lansera tankar utöver idén om försluten förvaringi berggrund. Att få fram obundna forskare är förknippat med stora principiellaproblem. Jag tycker det behövs en markering och en uppmuntran. Det gäller attsläppa fram fristående och obundna forskare. Man måste också lägga större viktvid de etiska principer som har förts fram i sammanhanget och som säger att viskall förvara avfallet så bra som vi förmår, men vi skall inte ta ifrån kommandegenerationer möjligheter till andra förvaringssätt eller annan hantering. KBS-metoden verkar gå just i en sådan riktning attansvaret för kommande generationer tas bort och likaså möjligheten förkommande generationer att tillämpa andra tekniker. Det är svårt att se den öppenhet och opartiskhet somBirgitta talar om. I den diskussion som har förevarit nu ikammaren tycker jag vi alla är överens om att avfallshanteringsfrågan inte ärlöst. Det är bra att vi i alla fall är överens om detta. När man noterar delta är det utomordentligt viktigt attstryka under att det medför att vi måste se till att den totala mängd somkommer att produceras framöver blir så liten som det någonsin är möjligt. Statsrådet har också i sitt svar härtidigare sagt att det är av väsentlig betydelse att allt forsknings- ochutvecklingsarbete kan bedrivas utan låsning i något avseende. Det tyckerjag är väldigt bra. Men då finns skäl att stryka under att den som utreder,som bedriver forsknings- och utvecklingsarbete, måste vara opartisk, dvs. irimlighetens namn någon annan än just KBS, Kärnkraftsindustrin har onekligen ett stort partsintressei dessa frågor Det bästa vore om man kunde få fram ett fristående organ somrepresenterar det svenska samhället och som helt förutsättningslöst kunde gåigenom och om möjligt försöka lösa frågorna om avfallshanteringen. Ingen naturlag säger att det existerar någon säker ellertillfredsställande hanteringsform. Det kan bli sa att vi måste lämna över dessafrågor till framtiden. Jaghopp;is att det inte blir så. Den generation som lever nu och utnyttjar kärnenerginkan, hoppas jag, lösa dessa problem och inte lämna över dem till kommandegenerationer. När det gäller platsvalet, herr talman, är det onekligenviktigt för människorna runt om i landet. Man vill veta; är vår bygd, vår by,vårt samhälle, trakterna här omkring där vi bor, lever och verkar platser avintresse för en avfallsanläggning? Även om det blir lagring enligt KBS;s metod,under marken i ett berg, blir ingreppen inte bara där Det blir fråga om storaanläggningar också ovan mark: hamnar, järnvägsförbindelser och liknande som behövs,säkerhetsområden, säkerhetsavstånd runt en sådan anläggning. Jag tycker nog attKBS under sin nuvarande hantering, när man varit ute och undersökt olikatänkbara platser, kunde ha varit litet öppnare och rejälare i sin redovisningtill allmänheten om vad verksamheten haft för syfte. Till vill jag först säga att det nästan ärgenant att behöva upprepa att det faktiskt ställs helt olika tekniska ochsäkerhets-mässiga krav på en kärnkraftsanläggning och en avfallsanläggning. Detfinns massor av egenskaper som skiljer dem åt när det gäller säkerheten. Detenda gemensamma är att de helst inte bör förläggas alltför nära tät bebyggelse. Jag delar också åsikten att man bör eftersträva så kortatransportsträckor som möjligt, av säkerhetsskäl. Sedan vill jag undervisa litet i det svenskakommunistpartiets historia. Det gamla var faktiskt på ett nästanstalinistiskt sätt också i detta avseende kärnkraftsvänligt. Jag minns väl hurdet dåvarande splittrades i tvä bl.a på kärnkraftsfrågan ochhur min gamle vän , som jag samarbetade med i , pådenna punkt hade en uppfattning som jag inte alls delade. Detta är sanningen. Därför har ni ett medansvar Ni har detockså som anhängare av linje 3. Som jag sade till förut är detbara skillnaden mellan tio och som skiljer oss åt, och även på tioår bildas avfall som måste hanteras. För att ni skall förstå det riktigt vill jag än en gångpåpeka att villkorslagen, som ju är eget speciella verk, varprincipiellt felaktig. Den krävde att man skulle ta ställning för en vissavfallshanteringsmetod, att binda sig på ett mycket tidigt stadium i ställetför att tillåta alternativ forskning. Det var detta och bindningen tillupparbetning som var felet med denna lag. och det har ni ansvar för Om visocialdemokrater hade suttit vid makten hade det aldrig blivit en sådan lag ochdå hade vi inte haft en tidig bindning till upparbetning eller en vissavfallshanteringsmetod. Då hade vi aldrig haft vare sig KBS-metoden med denensidiga bindningen eller borr-hållsexercisen. All bitterhet och misstänksamhetsom var en följd av det sätt på vilket avfallsfrågorna hanterades bär ni ettansvar för, och jag är fortfarande fylld av en speciell sorts upprördhet överert sätt att hantera avfallsfrågorna. försöker vi att finna goda lösningar Arbetet skallbedrivas på ett sådant sätt att handlingsfriheten behålls fram till dess vi ärövertygade om att vi har hittat en tillräckligt bra metod. Detta har jag på densocialdemokratiska regeringensvägnar framhållit ända . Det är fortfarande jag som har detta ansvarinom . När det gäller att lägga ansvaret för kostnaderna och föratt redovisa metoderna på den som bedriver en miljöfarlig verksamhet är det juingen skillnad mellan kärnkraftsföretag och andra företag som bedrivermiljöfarlig verksamhet. Det innebär ett stort ansvar för industrin att betalaoch redovisa detta för myndigheterna och regeringen. I detta fall, som med allannan miljöfarlig verksamhet, skall regeringen och dess myndigheter taställning till om åtgärderna är till fyllest eller om man skall föreskrivanågot annat. I detta arbete använder vi oss också av synpunkter och kunskaperfrån fristående forskare ute i världen. vill jag lyfta blicken från detsvenska inrikespolitiska grälet till den utomordentligt allvarliga situationsom råder på detta område internationellt sett. De flesta - för att inte sägaalla - länder med kärnkraftsprogram har inte alls kommit lika långt somSverige när det gäller dessa frågor. Dessa länder har oerhört stora mängderavfall, och man har anledning att känna mycket stor oro för hanteringen avdetta liksom för risken för missbruk och kärnvapenspridning. Till detta skallläggas de ofantliga militära avfallsproblem som finns på kärnteknikområdet.Det är mycket viktigt att vär generation nu arbetar gemensamt internationelltför att åstadkomma en ansvarsfull lösning på detta problem. I detta arbete ärSverige faktiskt en föregångare. 22GÖREL THURDIN (c); Jag var inte med när villkorslagendiskuterades i . borde veta att det var en politisktolkning av lagen som gjordes. Den springande punkten var begreppet "heltsäker" i den villkorslag som var med och arbetade fram.Folkpartiet hade emellertid en annan tolkning. Den geologiska undersökning somdå var för handen gav en signal om att man borde tänka över inriktningen påberggrundshanteringen. hade man möjlighet att verkligeninrikta sig på ett bredare spektrum. Jag vill ta upp frågan om en obunden forskning. Dennafråga är oerhört viktig för trovärdigheten i det arbete som bedrivs. Jag villdärför fråga statsrådet: medverka till att vi får ettfristående vetenskapligt råd med egen instruktion, egen budget och med ettansvar att rapportera till regering, riksdag och allmänhet? Det är väldigtolyckligt att man i årets budget har tagit bort KASAM, det samrådsorgan somhar funnits tidigare. Därför behövs ett annat fristående vetenskapligt råd. beredd att medverka till detta? Är statsrådet beredd att se till attavfallsmängden blir så liten som möjligt ? Vi hyser alla oro föratt det inte finns någon säker metod när det gäller avfallshanteringensamtidigt som denna avfallsmängd tillåts att växa ganska mycket. Omman inser att denna osäkerhet är tillräckligt stor, borde man hanteraavvecklingen av kärnkraften på ett helt annat sätt än vad som sker i det härlandet. Detta är också kopplat till möjligheterna för de alternativaenergikällorna att växa fram. Jag hävdar bestämt att det harframlagts åtskilliga förslag i denna kam- mare omalternativ, men man har inte fått majoritet för dem, bl.a. därför att intesocialdemokraterna har ställt sig bakom dessa förslag. 23 (vpk): Om man representerar ett parti som inte haren i alla avseenden stolt historia är det kanske inte så märkligt att manförsöker förtränga vissa delar av den. Trots allt är det en viss skillnadmellan det avfall som produceras och det avfall som produceraspå . Det får vi inte glömma bort. Jag håller med med om att det är en vettiglösning att industrin skall stå för kostnaderna för att anvisa slutförvaringoch för lösning av avfallsproblemen. Jag är dock inte helt säker på att det ärså vettigt, att industrin skall stå för forskning och utveckling på dettaområde. Här finns intressekonflikter som jag har svårt att se att man kankomma runt. Den erfarenhet vi nu har visar att det inte har gått att vinna ettbrett förtroende hos allmänheten för den här ordningen - jag avser då främstden kärnkraftskritiska allmänheten. Det förslag som har framfört om ettfristående forskningsinstitut som skall redovisa utvecklingen av verksamhetenär kanske inte så dumt. Det är i alla fall en möjlighet värd att reflekteraöver Men det skulle även behövas en markering av att det finns andra alternativän . Man uppfattar det så att det finns låsning till detta alternativ.Jaganser att det behövs en markering av att det inte skall finnas någon låsninghär Talmannen anmälde att Sven-OlofPetersson anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare inlägg. är inte ensam om att förtränga sanningen omsitt partis historia. Jag tycker nog att det är mer befogat att rikta denkritiken mot . Jag tänker inte upprepa vad jag har sagt i tidigareinlägg om på vilket sätt bär ansvar för de låsningar som uppstodtidigare. Man kan diskutera på vilket sätt man.bäst främjarallsidigheten. Den socialdemokratiska regeringen såg till att detta kravrestes. Jag upprepar gäma de principförklaringar som vi har avgivit ipropositioner och beslut i enskilda frågor ända , då vi tog överregeringsansvaret. Allsidighet är ett krav. För vår del är vi icke låsta enda metod. Vi har på olika sätt försökt att främja att alternativ forskningkommit till stånd i fristående institutioner som komplement till de krav viriktar mot kärnkraftsföretagen. Jag vill påpeka att kärnbränslenämnden,strålskyddsinstitutet och kärnkraftsinspektionen bedriver sådan forskning ochatt de har vetenskapliga råd. Det vore mycket allvarligt att vi kom fram tillatt de myndigheter som har till uppgift att bevaka säkerheten inte bedrev sittarbete på ett allsidigt sätt. Jag har mycket stort förtroende för deras sättatt göra det. Jag kommer att fortsätta att följa deras verksamhet. Vi kommerinte heller att tveka att föreslå åtgärder om det behöver göras någotytterligare för att främja en sådan allsidighet och en sådan seriös forskningsom vi behöver på detta område. Talmannenanmälde att och anhållit att till Prot.1989/90:60 protokollet få antecknat att deinte ägde rätt till ytterligare inlägg. Överläggningen var härmed avslutad. 9§ Meddelande om svar på interpellation 1989/90:114 har ställt en interpellationtill industriminister om säkerheten m.m. vidGreifswaldsreaktorerna. Arbetet i regeringen är så fördelat att det är jag somskall besvara interpellationen. och jag har kommit överens om att jag skallbesvara interpellationen , eftersom jag på grund av bl.a.utrikesresa inte kan besvara den redan tidigare. Jag vill tillägga att skälet tillatt jag inte lämnar svaret är att vi ännu inte har fått svar på de frågorsom vi har ställt, och kommer att ställa, till västtyska och östtyskamyndigheter. 10 §Svar på interpellationerna 1989/90:110 och 113 om möjligheterna att få asyl i har frågat mig om jagär beredd att medverka till att regeringens beslut från omny asylpolitik skall gälla endast dem som sökt asyl efter nämnda datum. En motsvarandefråga har ställts av . har ställt ytterligare fem frågor somalla har samband med regeringens decemberbeslut. Han har frågat om det exaktaantalet asylsökande för . Han har vidare frågat vad som inträffadeunder tiden och som leddetill regeringsbeslutet. En tredje fråga gäller hur uttrycket särskilt starktskyddsbehov skall tolkas. frågar också om regeringsbeslutet kommeratt upphävas och i så fall när detta kan komma att ske. Slutligen vill HansGöran veta om det förekommit några överläggningar med UNHCR före ochefter beslutet och vad dessa överläggningar i så fall lett till. Jagbesvarar interpellationerna i ett sammanhang. Det är bra att det aktuella regeringsbeslutet tas upp, såatt jag fär tillfälle att också i rätta till den felaktiga bild avtillämpningen av gällande utlänningslagstiftning som målats upp från olikahåll. Det har t.ex. gjorts gällande att här föreligger en s.k. retroaktivitetoch att denna skulle vara förkastlig och stötande. För att bemöta dessa påståenden krävs det att jagkortfattat beskriver bakgrunden till regeringens beslut, som för övrigtfattades . Underhösten ökade antalet asylsökande i dramatiskt. engenomsnittlig inströmning på ca 300 , ökadeantalet successivt för att ligga på över 1 200 . stod det klart att inströmningenav asylsökande skulle uppgå till omkring 22 000.Eftersom ca 7 000 personer, som redan beviljats uppehållstillstånd, alltjämtfanns kvar i flyktingmottagandet blev den ökande tillströmningen en alltförstor belastning. En fortsatt hög tillströmning skulle ha skapat en omöjligsituation för flyktingmottagningen. Även om man skulle lyckas ordna ettnågorlunda drägligt boende i förläggningar för de nyanlända, skulle det intefinnas resurser för att t.ex. göra de nödvändiga asylutredningarna inom rimligtid. Den nya utlänningslagens intentioner om kortare handläggningstider,värdigt flyktingmottagande m.m. skulle inte kunna uppfyllas. 1 mitten av låg prognosen för påmellan 40 000 och 50 000 asylsökande. Regeringsbeslutet den 13 december 1989var därför nödvändigt. Enligt den nu gällande utlänningslagen (3 kap. 4 §), somantogs av , kan liksom enligt lag ochdessförinnan lagstiftning () en utlänning med s.k.flyktingliknande skäl eller en krigsvägrare nekas asyl, om det föreliggersärskilda skäl. Med särskilda skäl avses i första hand att den svenskaflyktingmottagningen utsätts för svåra påfrestningar (prop. 1975/76:18 s. 108,prop. 1983/84:144 s. 36 och prop. 1988/89:86 s. 156). Till särskilda skäl kanemellertid också hänföras omständigheter direkt knutna till utlänningensperson, såsom t.ex. brottslighet av viss betydenhet. Det måste framhållas att bestämmelsen om särskilda skäl ärtillämplig i varje enskilt asylärende och att beslutande myndighet, dvs, invandrarverketoch regeringen, skall beakta bestämmelsen vid varje prövning. Regeringens beslut gällde tvåenskilda ärenden om avvisning. Besluten fattades med stöd av 1989 årsutlänningslag. I besluten hänvisade regeringen till den svåra situation som förnärvarande råder för flyktingmottagningen och konstaterade att bestämmelsen omsärskilda skäl borde tillämpas på denna grund. Med hänsyn till regeringensställning av överinstans i utlänningsärenden innebär detta uttalande att även invandrarverketi enskilda asylärenden måste tillämpa bestämmelsen på detta sätt. När det sedan gäller den s.k. retroaktiviteten vill jaggöra klart att regeringen inte beslutat generellt om en inskränkning i rättentill asyl i . Ett sådant beslut skulle kräva en lagändring som beslutasav . Det är alltså redan av detta skäl felaktigt att, som bl.a. StenAndersson, jämföra regeringens åtgärd med "ändring av regler ochlagar". Det kan kanske i sammanhanget vara på sin plats att erinraom att förbudet mot retroaktiv lagstiftning endast gäller straff- ochskattelagar (2 kap. 10 § regeringsformen). Bakgrunden till detta förbud ärbl.a. att en person skall kunna träffa avtal, planera sin ekonomi etc. medutgångspunkt från gällande regler En person som har begått ett brott skallockså kunna utgå från att han inte döms till ett strängare straffan det somgällde vid tiden för brottet. När detgäller tillståndsgivning av olika slag ligger saken annorlunda till. En sökandehar att räkna med att den beslutande myndigheten bedömer ärendet medutgångspunkt från de regler och den praxis som gäller vid tiden för beslutet.Här saknar t.ex. tidpunkten för ingivandet av ansökningen normalt betydelse.Under mellantiden kan ny lagstiftning eller ny praxis ha tillkommit som göratt myndigheten ser annorlunda på ansökningen än vad man skulle"ha gjortvid ansökningstillfället. På motsvarande sätt skall ett asylärende bedömas. Detligger i den allmänna förvaltningsrätten att myndigheten skall bedöma ettansökningsärende på de uppgifter som finns tillgängliga, både ingivna ochallmänt kända. Uttryckt på annat sätt kan man säga att myndigheten har enskyldighet att beakta samtliga omständigheter som är kända dåärendet avgörs. En annan sak är att myndigheten i ett enskilt ärende haratt ta ställning till den tyngd som skall tillmätas varje omständighet. I deaktuella ärendena kan alltså myndigheten tillägga även andra faktorer än denökande asylströmmen och svårigheterna för flyktingmottagningen avgörandebetydelse. Myndigheten skall - givetvis inom ramen för gällande lag och praxis- själv bedöma lämpligheten av att bevilja ett tillstånd. Det är således inte uteslutat att t.ex. tidsfaktorn, dvs.tidpunkten för utlänningens ankomst eller ansökan, kan ha sådan tyngd attuppehållstillstånd beviljas för en person med flyktingliknande skäl även efterdecemberbesluten. Regeringen meddelade t.ex. vid sitt sammanträde den 13december 1989 ett bifallsbeslut beträffande en utlänning som ansökt om asylföre . Detta beslut överensstämmer med tidigare tillämpadpraxis. Regeringen upprätthåller också sin s.k. barnpraxis, vilkenhelt är grundad på tidsfaktorn. Jag är vidare underrättad om attinvandrarverket även efter tillmäter tidsfaktorn betydelsei ärenden som i och för sig faller inom ramen för en tillämpning av"särskilda skäl". Jag vill som en jämförelse bara peka på den omvändasituationen. En utlänning som befinner sig i medan den politiskautvecklingen i hans hemland försämras bedöms givetvis efter de aktuellaförhållandena, inte efter de förhållanden som rådde då utlänningen råkadekomma till eller ansökte om asyl. Jag anser mig därmed ha besvarat och två av frågor På frågor kan jag lämna följande besked. Enligt invandrarverkets statistik uppgick det totalaantalet asylsökande för till 28 942. Denna siffra kan komma att höjaspå grund av eftersläpningar i redovisningen. Uttrycket särskilt starkt skyddsbehov finns inte, sompåpekas av , i lagstiftningen. Uttrycket används däremot ipropositionstexter och då i anslutning till tillämpningen avundantagsklausulen att inte bevilja krigsvägrare och personer medflyktingliknande skäl asyl. 1 förarbetena till ändringar iutlänningslagen sägs bl.a. att personer med ett särskilt starkt behov av skyddbör kunna räkna med att få stanna även om undantagsklausulen anses tillämplig.Vidare sägs att det avgörande måste vara skyddsbehovet i det enskilda fallet,oavsett vilken kategori utlänningen tillhör (prop. 1983/84; 144 s. 36). Eftersom varje asylsökandes skäl skall prövasindividuellt, kan jag inte ge några exempel på vad som avses med särskiltstarkt skyddsbehov. Att det är fråga om personer som inte har flyktingstatus ärdock helt klart. Det är en sammanvägning av samtliga omständigheter i detenskilda fallet som får avgöra om ett sådant behov föreligger. Det kan gällaoavsett om den asylsökande har flyktingliknande skäl eller skulle kunnaomfattas av den praxis som utvecklats vid tillämpningen av humanitära skäl. Regeringens beslut gäller tillsvidare. Det finnns ingen möjlighet för mig att ange någon tidpunkt föratt upphäva beslutet. Slutligen vill jag nämna att regeringen har haftfortlöpande överläggningar med UNHCR bäde före och efter beslutet.Överläggningarna har bl.a. lett till att UNHCR uttalat sitt förtroende för densvenska regeringens flyktingpolitik. 27STEN i (m); Jag tackar för svaret på interpellationen. är jag överens med statsrådet om denna skärpning av vår asylpolitik. Deninnebär att vi får en asylpolitik som är anpassad och liknar den som finns iövriga . Man skall kanske vara försiktig med att raljera kring sådana härallvarliga ting, men när jag för ett par eftersträvade exakt sammaflyktingpolitik, att man skulle koncentrera mottagningen till dem som varflyktingar enligt definition, blev jag utsatt förbeskyllningar i ord och uttryck som jag inte vill besudla protokollmed. Jag noterar att det har skett en viss tillnyktring. Den politik vi hitintills har bedrivit har inneburit etteldorado för personer med minst sagt tvivelaktig bakgrund.