prot · GD0916 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:16 Förhandlingarna leddestill en början av andre vice talmannen. 1§ Återkallelse av motion vice talmannen meddelade att iskrivelse återkallat den av henne väckta motionen 1988/89:A609Gratialpen-sion till . Andrevice talmannen anmälde att han hade avskrivit denna motion. Skrivelsenlades till handlingarna. 2§ Justering av protokoll 3§ Svar på fråga 1989/90:126 om policyn vid professorstillsättningar har frågat mig om regeringen har ändrat praxis vidutnämningen av professorer. Bakgrunden till hennes fråga är tillsättningen aven professur vid i . En kvinna utnämndes där ikonkurrens med sökande av det motsatta könet. SomMargit väl vet bör jag inte här uttala mig om enskilda ärenden. Jagvill dock begagna tillfället att kortfattat redogöra för vad som gäller i frågaom tillsättning av professurer. Förstoch främst gäller givetvis vad som sägs i regeringsformen om tillsättning avstatlig tjänst. Avseende skall fästas endast vid sakhga grunder, såsomförtjänst och skicklighet. Enligt högskoleförordningen 19 kap. 31 § (SFS1988:1060) skall vid professorstillsättning särskild vikt fästas vid vetenskapligoch pedagogisk skicklighet. Även jämställdhetsaspektenskall beaktas som saklig grund. 1Riksdagens protokoll 1989/90:16 1989/90:16 24oktober 1989 hetsaspekten finns såledesalltid med i bedömningen vid tillsättningen av en tjänst. Praxisvid tillsättningen av professurer finns beskriven i nyligenavgivna betänkande (SOU 1989:30) om proceduren i samband med tillsättandet avdetta slags tjänster. Han konstaterar där förekomsten av något som han kallarjämställdhetsintervallet. Därmed avser han den zon, inom vilken en manlig ochen kvinnlig sökandes vetenskapliga och pedagogiska kvalifikationer är attbetrakta som jämbördiga eller i det närmaste jämbördiga och där följaktligenjämställdhetskriteriet kan bli avgörande. Rådandeordning möjliggör ett rimligt hänsynstagande till jämställdhetsaspekten. Denkan och bör vägas in som en bland flera omständigheter. MARGITGENNSER (m); Vetenskaplig kvalitet är ett oeftergivligt krav. Så är det också medden enskildes rättssäkerhet. Omtre sakkunniga anger att en viss sökande är den mest kompetenta, bör givetvisintervallet vara så snävt att det kan sägas vara obefintligt. Jämställdhetsintervalletär något som man kan ställa många frågor om. Vilkaöverväganden är det man skall göra? Professorer är inte någon stor grupp i vårtsamhälle. Är det professorerna totalt över hela landet som skall vara jämliktfördelade, eller är det professorerna inom ett visst fakultet, ett visstuniversitet eller i ett visst ämne? Svarenpå dessa frågor kommer nog att tyda på att när man använder sig av dessakriterier hamnar man i ett intellektuellt moras. Det går inte att ta hänsyntill sakliga grunder när möjligheten finns att manipulera sakligheten. När dethar funnits tre sakkunniga som har varit av samma åsikt är kvaliteten klar. Det är alldeles uppenbart att jämställdhetsaspekten kan ha olika tyngdi skilda sammanhang. I vissa sammanhang kan man se på hur många kvinnor som ärprofessorer på ett universitet eller en högskola, i andra sammanhang kan detvara skäl att titta på ett visst ämne eller en viss ämnesinriktning. Vi vet juatt det i vissa ämnen finns en dominans för kvinnor resp. män. Då kan detfinnas anledning att ta hänsyn till jämställdhetsaspekten. Manskall dessutom veta att för den typ av bedömningar som sker har det alltsåsagts - på den punkten har jag anledning att respektera de beslut som riksdagenhar fattat - att jämställdhetsaspekten är en saklig grund och skall vägas in.Om regeringen vid en bedömning av ett ärende finner att jämställdhetsaspektenbör tillmätas vikt, är det rimligt att regeringen fattar ett beslut även om detskulle gå emot de sakkunniga, som uppenbarligen endast har bedömt de andrasakliga grunderna. MARGITGENNSER (m); Det är alldeles riktigt att det i de flesta fall är mycket lätt attavgöra om man är man eller kvinna. Men i förhållande till vetenskaplig kvalitetoch det arbete som skall utföras på ett universitet är det faktiskt inte kö- netsomären saklig grund.Därför skall jämställdhetsaspekten endast tillmä- Prot. 1989/90:16 tas när allt annat är lika. När det finns exakt lika meriterade personer gårdet alltså att vara litet subjektiv. Närjag nu fick svaret att man kan ta hänsyn till det, det eller det har vi var pafrågor lämnat objektiviteten. Då finns det inte heller någon saklig grund. Detär mycket viktigt att fastställa detta, för det kommer att innebära problem vidvåra universitet. I det här fallet är jag konservativ. Är sakkunnigutlåtandetenhälligt skall denna person anses vara bäst meriterad för ämbetet. Man skallinte misstänka hustru. Man kan t.o.m. tro att sådant leder tillpolitiska tillsättningar. Om det vore så att regeringen i varje ärende där de sakkunniga vareniga endast hade att medelst namnstämpel expediera deras beslut, skall man setill att man i lägger fram förslag om en sådan ordning. Då skall manändra på förfarandet med professorstillsättning. Det finns ingen anledning attupprätthålla ett system där regeringen representeras av en namnstämpel. harvi ett system där regeringen tillsätter professurerna och där det finns en möjlighetatt överklaga. Den som överklagar måste ha rätt att veta att det överklagandesom läggs fram blir seriöst prövat och behandlat utifrån alla aspekter. Om enperson då hävdar att jämställdhetsaspekten icke har blivit beaktad, är detregeringens skyldighet att beakta just detta vid behandlingen av ärendet. Detär en annan sak att jämställdhetsaspekten kan bli behandlad på olika sätt iolika sammanhang, och det är viktigt. Det är detta som ger den sakligagrunden. Annars vore det uteslutande fråga om en könsbestämning, och det voremindre intressant att göra. MARGITGENNSER (m): Detta är precis vad jag skall motionera om. Men det har faktisktfunnits en konsensus beträffande dessa frågor, nämligen att den vetenskapligakvaliteten är det väsentliga, som pohtiker inte skall lägga sig i. finnstydligen inte denna konsensus längre. Jag påpekar att detta gäller när desakkunniga är enhälliga. Då brukar man inte heller överklaga. Så brukar det gåtill i den akademiska världen. Jaghar nu också fått helt klart för mig att det som kallas för saklig grund numeraär subjektiv grund. kan man använda sig av ett kriterium, ibland av ettannat som det faller sig. Jag tackar statsrådet försvaret. Det var mycket nyttigt att få höra det. Jag vill med en viss energi invända mot den slutsats som MargitGennser drar i sitt inlägg. Omtillsättningsgrunden uteslutande vore vetenskaplig skicklighet, skulle hennesresonemang vara riktigt. Men i begreppet saklig grund ingår förutomvetenskaplig skicklighet och pedagogisk skicklighet även jämställdhetsaspekten.Den skall också vägas in som en av dessa sakliga grunder. Det vore märkligt, omman i skulle inrätta en sådan ordning att den som känner sigorättvist behandlad skall förbjudas att anföra protest och överklaga. föreskriver faktiskt att de som känner sigmisshandlade vid professorstillsättningar skall tiga still därmed. Minerfarenhet av det akademiska livet är att de professorer som icke får deposter de önskar i regel icke håller tyst och stilla. Jag har tyckt att det harfunnits en viss stimulans i detta i vårt samhällsliv. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Jag sade att man har litet olika normer. Menhär gäller det sakkunniga som är eniga. De skall väga in både vetenskap ochpedagogik. Det ena hänger ihop med det andra. År man en bra vetenskapsman ärman ofta en bra pedagog. Man kan inte bli en bra pedagog utan att kunna sittämne. När det gäller hanteringen av jämställdhetsfrågan på andraställen - jag har suttit med ganska mycket i personalärenden i kommunala sammanhang- har man alltid hållit på principen; allt annat lika, sedan kan vi väga injämställdhetsaspekten. Den enskilde hamnar i en egendomlig situation. När manväljer vilken karriär man vill ägna sig åt, måste man se efter hur könsfördelningenär, om man skall kunna nå topptjänsterna. Könet blir i det fallet relevant. Jag tycker att det har varit en upplysande diskussion. Detär en fråga om negativ diskriminering, som man bör ta mycket allvarligt på.Detta har diskuterats mycket, t,ex. Jag noterar att avser attåterkomma till med en motion av innebörden att enhäUigasakkunnigutlåtanden icke får överklagas i fortsättningen. Av rättssäkerhetsskältycker jag inte att detta är helt tillfredsställande. Låt mig få framföradetta, fru talman. Jag har talat om jämställdhetsskäl. Dessutomgäller det fall då det inte finns ett enda kriterium. Jag har sagt att den typav hantering där jämställdhetsaspekten bedöms i förhållande till antaletprofessorer totalt i landet, inom viss fakultet, inom visst universitet ocht.o.m. inom visst ämne är felaktig, också av rättssäkerhetsskäl. Låt mig ytterligare tillfoga att jag har tagitjämställdhetskraven på allvar och sett det som viktigt att i mittregeringsarbete företräda de ambitioner som vid skilda tillfällen haruttalat för att åstadkomma en ökad jämställdhet mellan män och kvinnor. MARGITGENNSER (m): Jag tillhör det kön som skall få favörer avden här diskussionen. tillhörde jag också en mycket liten kullkvinnliga civilekonomer. Jag tror att man får se på det här på ett helt annatsätt. Det tar naturligtvis tid, innan vi bland företagsledarna får lika mångakvinnor som män. Allt tar sin tid. Det bästa jämställdhetsarbetet gör man omman håller på kvaliteten och tror att kvinnor är lika bra som män. Det är de. Överläggningen var härmed avslutad. 4§ Svar på fråga 1989/90:132 om kulturmiljövårdensberedskapsarbeten har frågat mig hur jag ämnarhantera de problem för kulturmiljövården som uppstått genom att verksamheteninte såsom tidigare kan baseras på resurser avsedda för arbetsmarknadspolitiskaåtgärder Den bild har tecknat utifrånförhållandena kring forn-vård och beredskapsarbeten är korrekt. För landetskulturmiljövård har de stora resurser som tidigare kanaliserats viaberedskapsarbeten varit av mycket stor betydelse. När dessa resurser intelängre i samma omfattning står till buds, har problem uppstått. För att lösa dessa bör olika handlingsvägar prövas. I vissutsträckning har sålunda de bortfallna beredskapsresurserna kompenserats medanslag till . I budgetberedningen /91 prövasockså förutsättningarna för ytterligare anslagsökningar tillriksantikvarieämbetet. Jag är emellertid inte beredd att nu redovisa någotställningstagande i detta avseende. Det är emellertid inte realistiskt att räkna med attberedskapsmedlen i det korta tidsperspektivet oavkortat skall ersättas medkulturpolitiska reformmedel. Det är också långt ifrån självklart att denomfattning och inriktning som t.ex. fornvården, genom samordningen medsysselsättningspolitiken, fick var den ur alla synpunktermest lämpliga. Bl.a. kommunernas ansvar och inflytande över verksamheten bör iframtiden beaktas i högre grad. Enligt min och arbetsmarknadsministerns gemensammauppfattning behöver dock frågan om kultur- och arbetsmarknadspolitikensframtida samordning ses över i särskild ordning. Jag räknar med att återkommatill detta i budgetpropositionen 1990, Jag ber att få tacka kulturministern försvaret, och jag noterar att vi i stort sett är överens. Intresset för att bevara vårt kulturarv ökar. Det berorsäkerligen delvis på att vi lever i en värld som är stadd i snabb omvandling,och den snabba förändringen föder behov av förankring i hembygden. 1989/90:16 flutna är viktigt för en bra samhällsutveckling. Om vi inte vet varför dagens samhälle ser ut som det gör, kan vi inte skapa ettbättre morgondagens sam- I I hälle. Det finns ett engagemang hos såvälorganisationer som enskilda som v p f ägor j1 uppgift att uppmuntra och ta till vara. Motden bakgrunden kan man helt enkelt inte acceptera den utveckling som vi harsett på kulturminnesvårdens område. När vi hade ekonomisk kris och storarbetslöshet tog vi hand om våra kulturminnen. har vi i stort sett kommittill rätta med problemen. Vi har ekonomisk stabilitet och nästan ingenarbetslöshet. I det läget säger vi: Nej, svenska folk, vi har inte råd attsköta våra fornlämningar på ett anständigt sätt. Vadtror kulturministern att människorna ute i landet tanker om oss när de får hörasådant här? Staten har aktivt stimulerat ett ökat folkligt engagemang förkulturmiljövården, och på många håll har man svarat positivt på det. Jag delar uppfattning om att vi behöver se till attfå resurser för att kunna ta hand om våra fornminnen. tycker jag attdet finns anledning att säga att om man genom att använda arbetsmarknadsmedel ivissa sammanhang kan forcera omhändertagandet av fornminnen och kulturminnen ärdet en fördel. I så fall skall man göra det. Jag tycker inte att det finnsnågot skäl att ha en så fast låsning att man inte kan använda fornminnes- ochkulturminnesvård som en tillgång när man har fluktuationer i fråga omarbetskraft. Detfinns också anledning - vilket jag sade i mitt svar - när man går tillbaka ochtittar att notera att man i vissa sammanhang sannoliktfick en något dyrare vård än man hade behövt ha med ett annat system. Inomregeringen är vi därför angelägna om att lägga fram förslag om en genomgång avdetta. Vi återkommer således till detta i budgetpropositionen. håller jag helt med om att vi behöver ha en god fornminnes- ochkulturminnesvård även . Jag kan hålla medkulturministern när han i svaret säger att det inte är realistiskt att allaberedskapsmedel oavkortat skall ersättas med kulturpolitiska reformmedel. Frånår 1984 och fram till nu har 40 milj. kr. minskats till 10 milj. kr. IStockholms län, som är rikt på kulturminnen, förlorade vi med en gång 4,5milj. ; det blev 0. Alltsedan nedskärningen startade hardiskussioner pågått om den framtida finansieringen. Alla har varit medvetna omatt det är nödvändigt att skapa ett ordinarie anslag. Det kom litet pengarförra året, och det kanske kommer mera . tror vi att detkommer att vara för litet. Viförlitade oss på att regeringen skulle ägna denna fråga stor uppmärksamhetäven i fortsättningen, och det förlitar vi oss på . Jag hoppas naturligtvispå ett uppmuntrande besked om en möjlig utveckling. välinte behöva vänta till nästa arbetslöshetsperiod? Arbetslösheten brukar Prot. 1989/90:16 för övrigt ha en från kulturpolitisk utgångspunkt felaktig utbredning. Överläggningenvar härmed avslutad. 5§Svar på fråga 1989/90:114 om en inventering av narkotikamissbruket har frågat justitieministern om hon är beredd attfatta beslut om en landsomfattande inventering av narkotikasituationen och omhon kan tänka sig att använda den så framgångsrika "Luleåmodellen".Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara påfrågan. Centralförbundetför alkohol- och narkotikaupplysning (CAN) har regeringens uppdrag att följautvecklingen av narkotikamissbruket. CAN bygger sina bedömningar på olikaundersökningar liksom på analyser av olika typer av statistik. CAN har ocksåett regionalt rapporteringssystem som innebär att återkommande beräkningar görsav läget i olika delar av landet. EnligtCAN:s bedömning har det inte skett någon dramatisk förändring av narkotikalägetunder . Det experimentella missbruket har varit begränsat.Antalet missbrukare med gravt missbruk har också varit relativt . Detfinns dock vissa tecken på att situationen har försämrats under det senasteåret. Olika myndigheter har rapporterat om ett ökat missbruk av amfetamin ochi viss utsträckning av kokain. Vidare har ett antal vårdenheter -i första handi - rapporterat att man fått en ökning av antalet ungaintravenösa missbrukare. Enligten undersökning - Narkotika i - har antalet missbrukare ökat i Luleåfrån 321 personer till 539 personer . hävdaratt om resultatet av denna undersökning generaliseras till att gälla helalandet skulle antalet kända missbrukare vara 68 000 i stället för de 10 000-14000 som man brukar uppskatta antalet till. Dennaslutsats är dock omöjlig att dra eftersom siffrorna inte är jämförbara.Siffran 10 000-14 000 är baserad på en undersökning som gjordes av utredningenom narkotikamissbrukets omfattning (). Den inkluderar inte alla dem som ärkända för att de prövat narkotika utan enbart de som har ett s.k. tungtnarkotikamissbruk. Med tungt narkotikamissbruk avsåg utredningen alltinjektionsmissbruk oavsett frekvens, samt allt daghgt eller så gott som dagligtmissbruk oavsett intagningssätt. Ävenom det inte skett någon dramatisk ökning av narkotikamissbruket är lägetallvarligt. I många andra länder har narkotikasituationen förvärrats påtagligt.En ökad internationell narkotikahandel utsätter också för ett växandetryck. Statsministernangav i årets regeringsförklaring att regeringen skall inleda enoffensiv för att intensifiera kampen mot narkotika. Åtgärder mot missbruk blandungdomar skall prioriteras. 1989/90:16 24oktober 1989 Regeringenkommer att bilda en aktionsgrupp bestående bl.a. av cheferna förberörda myndigheter samt representanter för . Enav många uppgifter för denna aktionsgrupp blir att göra en noggrann genomgångoch analys av narkotikaläget. Jag förutsätter att gruppen kommer att ta del avundersökningen i och att man initierar liknande eller andra studier omman finner att de undersökningar som görs kan behöva kompletteras i någotavseende. BIRGITHENRIKSSON (m): Jag tackar socialminister för svaret på min fråga, trotsatt jag är något besviken på svarets omfattning. Detär oerhört viktigt att snabbt och väl kunna kartlägga narkotikamissbruketsomfattning på ett så realistiskt sätt som möjligt. Det går inte med nuvarandemetoder och resurser. Vivet att polisens resurser är otillräckliga, och det bUr ännu svårare attbekämpa brott när man inte har en verklig bild av deras omfattning. Jagtjänstgjorde som nämndeman vid tingsrätten i när man sedanrullade upp en till omfattningen djupt chockerande missbrukshärva. Polisensatsade alla resurser den kunde under en kort men intensiv period, ochupptäckten av denna brottslighet blev alltså följden. Man tror nu att mycket avdenna brottslighet har kommit tillbaka. Men hur skall man, socialministerHulterström, veta detta om man inte nu snabbt får en vettig kartläggning? Varförär regeringen inte villig att använda Luleåmodellen? Den påvisar, tillsammansmed erfarenheter från liknande försök i , en helt annan situation än densom vi har på papperet. Som framgick av svaret menar jag inte att man inte skall kunna användaLuleåmodellen. Jag förutsätter tvärtom att den grupp som kommer atttillsättas bl.a. kommer att studera de resultat som man fått fram i , Omman sedan skall använda samma modell för att genomföra undersökningar över helalandet, eller om man kanske skall använda litet olika modeller, får i förstahand den kommande aktionsgruppen själv diskutera och försöka ta ställningtill. Detär viktigt att påpeka att aktionsgruppen är ett uttryck för att regeringenfortfarande ser allvarligt på narkotikamissbruket. Regeringen anser inte helleratt de åtgärder som vidtagits är tillräckliga för att möta denhändelseutveckling som vi nu har i vår omgivning. Kommuneroch landsting har stimulerats till att upprätta narkomanvårdsenheter och öppnamottagningar, och det har över huvud taget satsats ganska stora resurser undersenare år på att bygga upp en mer aktiv vård och uppsökande verksamhet. Det ärganska viktigt att hålla i minnet att de åtgärder som har vidtagits resulterari att det missbruk som varit dolt nu kommer fram . Det är bl.a.detta som Luleåundersökningen visar. Men man kan därav inte dra den direktaslutsatsen att det skett en motsvarande ökning av missbruket. (): Prot. Det som är bra med Luleåmodellen är just att den vänder sig 24oktober 1989 till alla de människor som har med ungdomar att göra. Jag har under många [ [ år arbetat somklassföreståndare i högstadieskolor och i gymnasier. Jag vet rp fr g rhur svårt det är med elevvårdande uppgifter. Jaghar också arbetat inom de flesta nämnder i min hemkommun, bl.a. -dock intesamtidigt- i skolstyrelsen, socialnämnden och fritidsnämnden. Jag vet att vimånga gånger, trots täta kontakter i elevvårdsärenden, inte kunnat få denverkliga bild som vi har behövt på grund av tystnadsplikter och annat.Luleåmodellen vänder sig till alla dessa grupper. I kommunerna behöver vi denmodellen för att få en verklig kartläggning, och jag menar också att det ärmycket bråttom. Jagär rädd för att direktiven är alltför vaga. Det tar alltför , ochregeringen utsäger inte klart att man vill använda sig av den här modellen. Jag tycker att det är tillräckligt klart utsagt att aktionsgruppen kananvända sig av Luleåmodellen. Ett av syftena med att använda sig av denarbetsmodell som regeringen har för avsikt att genomföra, dvs. att man intetillsätter en vanlig utredning utan inkopplar cheferna från de mest berördamyndigheterna, är att man inte skall gå långsamt fram. Det behövs åtgärder inomkort. Jagtycker att det är att hårdra interpellationssvaret när man drar slutsatsen attdet är ett avvisande av Luleåmodellen. Det är det inte. Men det kan ocksåfinnas andra undersökningsmetoder som man bör använda, och det fåraktionsgruppen själv ta ställning till. BIRGITHENRIKSSON (m): Jag vill tacka socialministern för det klarläggandet. Får jag tolka detså att man snabbt gör en verklig kartläggning? Överläggningenvar härmed avslutad. 6§ Svar på fråga 1989/90:128 om åtgärder mot sociala orättvisor har frågat mig om regeringen tänker göra något åtde i landet växande ekonomiska klyftorna som ger upphov till så många socialaorättvisor och det ökande antalet socialbidragstagare. Mellanåren 1981 och ökade antalet socialbidragshushåll i landet med ca 60 %.Därefter har antalet hushåll med socialbidrag legat relativt . I vissaenskilda kommuner börjar däremot en sänkning av antalet bidragshushåll attmärkas. I exempelvis finns en sådan tendens. Utmärkandeför har varit en stabil arbetsmarknad med en mycket god tillgångpå arbetstillfällen, särskilt i storstäderna. analyser som gjortsbl.a. av har visat att omfattningen av so- cialbidragoch arbetslöshet i stort sett följts åt. har dessa förhållandenemellertid förändrats. Trots den mycket goda arbetsmarknaden liggersocialbidragen på en relativt hög nivå. Den låga arbetslösheten har såledesinte ännu haft några större positiva effekter på socialbidragsutvecklingen. Det är självfallet otillfredsställande att det trots dengoda konjunkturen finns ett stort kvarstående socialbidragsberoende. Det gårdock inte att tolka den förhållandevis höga socialbidragsnivån som ett uttryckför växande ekonomiska klyftor i landet. Bakom beroendet av socialbidragligger i stället en lång rad olika samverkande faktorer. För att få störreklarhet i orsakerna har haft överläggningar med företrädareför i storstäderna. Det har därvid framkommit att de åtgärdersom bör sättas in hgger på flera olika plan. En av de orsaker som angivits är att det blandsocialbidragstagarna finns stora grupper som av olika skäl har allvarligasvårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Regeringen har därför uppdragit åtsocialstyrelsen och att ta initiativ för att stärkaoch utveckla samarbetet mellan och arbetsförmedlingarna. Ettsyfte med projektet är att åstadkomma ett gemensamt synsätt. En grupp som, bl.a. på grund av bristande språkkunskaper,har svårigheter att hävda sig på arbetsmarknaden är flyktingar som kommit tillSverige. Inom pågår en översyn av reglerna för statensersättning till kommunerna för flyktingar samt reglerna för bidraget tillkommunernas svenskundervisning för invandrare. Syftet med översynen är att iett nytt system skapa incitament för kommunerna att genomföra mer aktivainsatser för flyktingar. Det står också klart att många familjer varit hänvisadetill socialbidrag på grund av brister i kommunernas barnomsorg. Den förbättradeföräldraförsäkringen och den fortsatta utbyggnaden av barnomsorgen bör kunnaleda till att alh färre familjer blir i behov av socialbidrag på grund avavsaknad av barnomsorgsplats. Jag kommer även i fortsättningen att följa och analyserautvecklingen av socialbidragen och att vid behov föreslå regeringen att vidtaytterligare åtgärder.