prot · GD09139 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:139 1§ Val av en ombudsman (justitieombudsman) Anf.1 (): Kammaren har vid plenum bifallit en frånjustitieombudsmannen ingiven ansökan om entledigande frånuppdraget som justitieombudsman. JO-delegationenhar berett frågan om val av en ny justitieombudsman. Samråd har därvid ägt rummed de av partigrupperna utsedda ledamöterna i talmanskonferensen. JO-delegationenföreslår enhälligt att för tiden från tilldess nytt val har genomförts under fjärde året därefter till justitieombudsmanväljer lagmannen . Kammaren biföll JO-delegationens förslag och utsågdärmed - för tiden från till dess nytt val genomförtsunder fjärde året därefter - till delsatt () avsagt sig uppdraget som ledamot i kulturutskottet, delsatt () avsagt sig uppdraget som suppleant i finansutskottet. Kammarenbiföll dessa framställningar. 3§ Justering av protokoll 1 protokoll 1989/90:139 Partiledardebatt med anledning av skattepolitiken och denekonomiska politiken 4 §Partiledardebatt med anledning av skattepolitiken och den ekonomiska politiken AnL 2 (): Det finns anledning att, så här när vi skallsummera och se fram emot sommaren, känna en stigande oro för vart vårtSverige är på väg och för regeringens och den politiska majoritetens förmågaatt klara de problem och de utmaningar som står inför . var det de ekonomiskaproblemen som stod i fokus för debatten. Här i kammaren avlöste den enapartiledardebatten den andra. Regeringen talade om en "kritisk punkt"och lade fram det ena förslaget märkligare än det andra. I av europeisk avreglering och frigörelse t.o.m. fram förslag om en statlig reglering av alla priser ochalla löner i . En politik som hade förkastats i skulle nuplötsligt prövas i . Tydligare än så kunde inte socialdemokratinspolitiska och ekonomiska kris beskrivas. blev det inte så. Regeringen vände som bekant, och istället blev det en uppgörelse med , som innebär att momsen skallhöjas och att ett antal förhastade vallöften nu skjuts påframtiden eller läggs i byrålådan för evigt. Jagtillhör inte dem som tror att man löser några problem i svensk ekonomi genomatt höja momsen. Ifall höjd moms vore receptet mot en dålig ekonomi skulleSverige ha världens bästa ekonomi, eftersom vi nu har skaffat oss världenshögsta moms. Och så är det som bekant inte. På de flesta punkter gårdet ju en bra bit sämre för än för andra länder. När vi talar om denekonomiska utvecklingen är det att märka att så gott som alla siffror förframtiden nu ser sämre ut än vad de gjorde eller i början avdetta år. Tillväxten har nästan helt och hållet stannat upp. Viligger i botten internationellt när det gäller tillväxt. Tillväxten är viktigdärför att vi utan tillväxt inte klarar av allt det vi talar så vackert om: attinvestera i en bättre miljö, att betala 1990-talets utlovade pensioner elleratt tillfredsställa alla de andra standardkrav som staplas ovanpå varandra ivårt samhälle. Priserna ökar nu snabbare än i de flesta andra länder. Dethar till stor del att göra med skatteuppgörelsen, där man har lagt den enaskatteökningen ovanpå den andra. får en tvåsiffriginflation, och det är en situation som världen i övrigt tack och lov harlämnat. Underskotten mot omvärlden ökar därför också snabbt. Dettakan räknas på litet olika sätt, men hur man än räknar så går utvecklingen åtfel håll, åt fel håll med stor hastighet. Vi vet att detta föderspekulationer om trovärdigheten i den svenska valutapolitiken med allt vaddetta innebär. Detta måste förhindras. Vi ser hur investeringarna flyr . Höga skatter,höga räntor, ingen energipolitik, knappast någon långsiktig Europapolitik -detta ger en stark investeringsström ut ur vårt . På ett sätt som jagtror saknar historisk motsvarighet hör vi företagsledare säga att detvingas att investera sina pengar iandra länder än i därför att det inte går att investera här. Dettainnebär att framtidens jobb lämnar . Vi ser nu också hur sysselsättningen långsamt börjar attvika. Förra veckans besked från Saabs personbilar om och Kristinehamndrabbar hårt där, men det är nog bara en liten fläkt, en liten aning om denstorm som riskerar att komma . planenkäthäromdagen talade om en minskning i industrisysselsättningen med 20 000-25 000jobb . Inför denna utveckling förefaller regeringen fakfiskt attstå helt handfallen. Vi var ju under den Feldtska tiden vana vid karska ord,mendet blev inte alltid så mycket med de karska orden. har vi fått något aven Larssonsk anonymitet - även om vi hälsar finansministern välkommen -och en Carlssonsk osäkerhet om den ekonomiska politiken. Inte ens regeringenkan väl gärna inbilla sig att en momshöjning är en tillräcklig eller en riktigåtgärd när det gäller att klara svensk ekonomi. ekonomer har presenterat sin s.k.långtidsutredning. De ser i sina recept för politiken ingen annan möjlighetatt klara problemen än att hoppas på att en ökadarbetslöshet skall tvinga ned lönekostnadsutvecklingen. Det var väl detta s.k.stålbad som förre finansministern varnade för. LO-ekonomerna säger att "den politik regeringen förriskerar att leda till en öppen arbetslöshet på ända ".Jag tror att de har rätt i sin analys, att misslyckandet för den tredje vägensekonomiska politik, följt av osäkerheten om vad man skall göra därefter,riskerar att leda vårt land in i en situation där problemen skall lösas med enökad arbetslöshet. Den kommer regeringen och socialdemokratin att få ta detpolitiska ansvaret för. Det blir sannerligen inte, för att låna en fras från ensocialdemokratisk valaffisch, någon dans på rosor. Det blir en dans på törnen,och den dansen har ni förtjänat genom er oförmåga. De ekonomiska problem som har är hemlagade.Det går sämre för än för andra länder, och roten ligger i vår egenpolitik och regeringens oförmåga. Ändå är det inte svårt att se vad som måstegöras för att vända utvecklingen. För detförsta: Vi måste sänka skattetrycket. Det är bra att man nu sänker marginalskatterna. Det har vimoderater kämpat för i valrörelse efter valrörelse och 1980-tal.Det är bra. Men det som är dåligt är att man i en strävan att hålla uppe detsamlade skattetrycket nu höjer en förfärlig mängd andra skatter och därmedskapar nya problem för svensk ekonomi och för oss alla i det svenska samhället. Lät mig bara nämna två exempel på de problem som manskapar med dessa skattehöjningar. När det gäller boendekostnaderna tvingas manmed det förslag som ligger på våra bord i utskottsversionen att dramatisktöka bostadsbidragen. Man genomför denna ökning av bostadsbidragen eftersom deökade skatterna höjer boendekostnaderna så pass kraftigt att allt färre kommeratt kunna klara av att betala sitt eget boende. Det talas ibland vackert om att den s.k. generellavälfärdspolitiken gör det nödvändigt att upprätthålla det höga skattetrycket.Men det vi ser nu har inget med den generella välfärdspolitiken att göra. Partiledardebatt med anledning av skattepolitiken och denekonomiska poHtiken Partiledardebatt med anledning av skattepolitiken och denekonomiska politiken ningar somdriver fram ett bidragsberoende som gör att människor tvingas in i ettselektivt system som de inte vill ha. Människor vill kunna leva på sin löneller på sin pension, och de vill kunna betala sin hyra eller sina boendekostnaderutan att vara beroende av bidrag som de måste söka, med alla de konsekvensersom detta för med sig. När man med höjda skatter driver fram ett ökatbidragsberoende går man fel väg. Vi skall i stället försöka göra så att alltfler kan stå på egna ben när de fått sin lön eller fått sin pension. blirdet i stället allt färre som kan stå på egna ben. Det är fel väg man går Vi ser också effekterna i stort av dessa höjda skatter.Skatteökningarna driver upp kostnaderna på ett sätt som gör att investeringaroch sparande delvis flyr ur landet, som jag tidigare nämnde. En av regeringen tillsatt utredningsman skrev isin rapport mycket snustorrt och ekonomiskt följande: "avregleringen avvaluta- och kapitalmarknaderna för att inte verka destabiliserande kräver enharmonisering till omvärlden av regelsystem som skattelagstiftningen ochförvärvslagstiftningen". Översätter vi detta till litet normalare svenska, om vikan det. innebär det: I ett öppet går det illa för det land som har dehögsta skatterna. Det har , och därför går det dåligt för justnu. För det andra, och det borde vara en självklarhet: Sverigemåste faktiskt få en energipolitik. Det är en omöjlighet att klara kärnkraftsavveckling på90-talet, koldioxidtaket och full sysselsättning. Det har vi sagt . Dethar bl.a. förnekat, men börjar han sväva på målet och sägeratt man måste välja. Och väljer han bort koldioxidmålet och deinternationella miljöambitionerna. Det var intressant att se att i Bergen fick finna sig i att få kritik av EGs miljöminister förbristande globalt miljöansvar. Men det var kritik hon fick med all rätt. ärdet uppenbart att man offrar delar av sysselsättningen.Fossil-producerad el blir långt dyrare. Man kan matematiskt räkna ut hur mångaarbetsplatser vi kommer att gå miste om till följd av den politiken inte minsti den råvambaserade industrin i de litet svagare delarna av vårt land. Härmåste det till en vändning. Vi måste få en energipolitik, och kärnkraften behövsför att vi skall kunna klara det. För dettredje: Vi måste bryta välfärdsmonopolen. De allra flesta inser nog att vi måste göra någonting åtde sätt på vilket sjukvård och barnomsorg fungerar i . Inte enssocialdemokraterna kan väl längre hävda att allting är bra som det är. Vimåste, för att ta ett exempel, få en barnomsorg där det är föräldrarnas val somavgör, där det är fritt för enskilda initiativ och där det är fritt för allas,inte minst personalens, företagande. Så fungerar det som bekant inte . Vi befinner ossdärför i en situation där många känner förtvivlan, ibland gränsande tillraseri, över köer och svek och över politiker som har talat och lovat men somsedan inte har kunnat leva upp till det som de har sagt. Här får man inomsocialdemokratin kritik, och det med all rätt. För det fjärde: måste få en Europapolitik somtänker också bortom dagen. Det har sagts att blir Europasårtionde. Vi står mitt uppe i en stor europeisk renässans. avkonfrontation och kommunism håller man nu på att bygga ett nytt präglatav frigörelse och samarbete. Detta nya samarbete är långt mer än bara en fråga omhandelshinder och kommersiella arrangemang. Sådant är viktigt. Men den sombedömer Europapolitiken som bara en fråga om tulltariffer och marknadsandelar,och vägrar att befatta sig med de stora politiska frågorna, den kommer aldrigatt förstå vidden av vad som håller på att hända. I den nya öppenheten föds en ny samhörighet. Närmänniskor, idéer, impulser och erfarenheter rör sig över de gamla gränsernaåterföds en gammal europeisk samhörighet, och vår gamla kontinent och alla våranationer får en ny kraft . Förvisso får vi också slitningar och spänningar Det ser videlvis i flyktingpolitiken, och det kommer vi också att se i utmaningarna ochdet hårdare klimatet för företagen. Men ur denna spänning föds någonting nyttoch en ny styrka för oss alla. För mig är det en självklarhet att måste vara medi denna nya europeiska öppenhet och detta nya europeiska samarbete. Vi måste inse att det är EG-samarbetet som är det vidarevästeuropeiska och alleuropeiska samarbetets både kärna och motor. Det inserman i , och , och då är det väl hög tid att man inser detockså i . Den hårda kärnan i vår neutralitetspolitik skall finnaskvar Den förblir viktig. Men en politik som är till för att i onda tider hållaoss utanför krigets fasor får inte användas för att i goda tider hålla ossutanför ett fredligt samarbete. Det var därför jag reagerade så skarpt när andra, bl.a.statsministern i en famös artikel , ville stänga igen densvenska dörren till det europeiska samarbetet . Det var ettklavertramp och ett misstag. Vår politik måste hålla dörren öppen, så öppen som detbara går, och man måste göra förberedelser så att vi kan gå genom dennadörr. I grunden handlar detta om inflytande och delaktighet. Dethandlar om något av en ny stor rösträttsstrid, där frågan är om och visvenskar kommer att få den rösträtt och det inflytande i det nya som sågott som alla andra västeuropéer har eller kommer att skaffa sig under denärmaste åren. Stegen till det fulla deltagandet är förvisso flera. EttEES-avtal är en del av denna process. Men ett kan aldrig göra Sverigetill mer än en randstat i det nya . Och det tror jag att allt färre -också i denna kammare - kommer att nöja sig med. Jag vill därför avslutningsvis säga några ord till alladem som från vissa håll ropar nej, nej och åter nej: Betänk att utvecklingengår framåt, att förändras med rasande hastighet, att det håller på attfödas någonting nytt Partiledardebatt med anledning av skattepolitiken och denekonomiska politiken PartUedardebatt med anledning av skattepolitiken och denekonomiska politiken och attden som säger nej med största sannolikhet kommer att ångra det . 3 (): När det här om halvannat dygn avslutas lämnar vibakom oss ett otroligt händelserikt politiskt år Ännu styrdesalla östeuropeiska stater utom av kommunister, och det fanns en trogenskara av den sorten också i denna kammare. har över 100 miljoner människor befriats fråndet kommunistiska slaveriets bojor. beslutade de svenska kommunisternaatt följa sina broderpartier i bl.a. DDR, och och byta fill ettpartinamn som mindre påminner om partiets skamliga historia. Det är nästankomiskt att se hur det svenska följer den gamla traditionenatt först invänta signaler från bröderna i öst. Först då kommunismen iÖsteuropa hade kollapsat var man inom vpk beredd att avskaffa det partiprogramfrån 1987 som hyllade öststatskommunismen. Först då broderpartierna i öst byttepartinamn var man beredd att göra detsamma. Däremot är det inte särskilt komiskt, utan snararetragiskt, att just det parti, som har haft täta och kärvänligakontakter österut, har varit det som längst har förnekat vartkommunism i praktiken leder. Det borde vara uppenbart att ett sådant parti intehar något att bidra med när det gäller utveckling av demokrati och välfärd iSverige. fanns det alltså kommunister även i dennakammare. Frågan är hur det är . Kanske kan i dagens debattkasta litet ljus över saken: År ni inom fortfarande kommunister,eller är ni det inte? Har ni plötsligt bytt ideologi, eller är det samma gamlaideologi som gäller? Är namnbytet bara sken, eller har ni i grunden tänkt om? De nya vindarna har här i märkts intebara genom kommunisternas namnbyte. Vi har också känt dem vid täta kontaktermed de nya demokratiska krafterna i , inte minst i . Vi harkänt dem genom en allt intensivare svensk EG-debatt. Länge handlade den svenska EG-debatten mest om huruvidaneutralitetspolitiken var förenlig med svenskt medlemskap i det gamla ,där öst var öst och väst var väst och skilde dem åt. hållerEuropa på att omdanas. Förutsättningarna för den svenska säkerhetspolitiken förändrassnabbt. Allt fler visar mot bakgrund av den här utvecklingen enpositiv inställning till ett framtida svenskt medlemskap i . Ledande socialdemokratermed statsministern i spetsen har genom en rad uttalanden under de senaste veckornaöppnat dörren på glänt till medlemskap. Det är mycket glädjande, och detantyder att vi skulle kunna få en bred majoritet här i kammarenför en svensk ansökan om medlemskap i . 1 övrigt har det inrikespolitiska åretdominerats av regeringens svårigheter att få förslag godkända här i kammaren.Regeringskrisen illustrerade med all önskvärd tydlighet socialdemokratins alltsvagare ställning. Vi har ju faktiskt fått en ny regering under det här åretsom har gått, även om den enligt min smak är alltför lik den gamla. Har detinte tidigare varit uppenbart för socialdemokraterna att de inte själva kandiktera besluten här i kammaren, så är det det . Det räcker inte längre attbli överens i Rörelsen och sedan lita på att ärendena går igenom i . Socialdemokraterna tvingas till uppgörelser ochkompromisser. Det innebär att partiet nu tydligare än tidigare sitter i sammabåt som vi andra. I de bägge ärenden som skall diskuteras idagarna två, skatterna och stabiliseringspolitiken, har socialdemokraterna ochfolkpartiet lyckats bli överens om gemensamma förslag. Det är ingen principiell skillnad mellan dessa bäggeöverenskommelser och de faktiska överenskommelser som i har träffatsmellan socialdemokraterna och andra partier i olika frågor, t.ex. om en merrestriktiv flyktingpolitik, om sänkt u-landsbistånd. om snåla anslag tillnaturvård, om tvångssparande eller om en förtida avveckling av kärnkraft. Men kvalitativt finns en skillnad: uppgörelserna omskatterna och stabiliseringspolitiken har gällt ovanligt komplicerade frågoroch avvägningar och har därför krävt mer av förhandlingar och kompromisserDetta har ställt större krav både på handlingskraft och på ett visst politisktrisktagande. Jag vill gärna i det här sammanhanget ge erkännande för det sätt på vilket han har fört dessa förhandlingar. Baragenom den öppenhet och ordhållighet som han har visat har det varit möjligtatt föra dem till ett bra resultat. Säkert uppfattas detta i vissa kretsar som en björnkram.Men jag kan försäkra att det är ärligt menat. Jag skall återkomma med litetmer kritik för säkerhets skull om ! Att resultatet av våra förhandlingar är gott måsteunderstrykas. Inte minst är det ett gott betyg åt vår demokrati att det, trotsett besvärligt parlamentariskt läge, har visat sig vara möjligt att samla enmajoritet kring en skattereform som utmanar så många särintressen. Det måursäktas oss om jag och mina partivänner här i kammaren känner en viss stolthetöver att ha kunnat medverka till den reformen. Skattereformen bygger på två viktigaprinciper som ligger helt i linje med vad vi i länge hareftersträvat. Den ena är att det skall löna sig bättre att arbeta. Detuppnås genom att skatten på arbete och i synnerhet marginalskatten, dvs.skatten på en extra inkomst eller på en löneökning, sänks kraftigt. Principenär att alla skall få behålla minst hälften av en inkomstökning. Skatteskalaninflationsskyddas så att inte inflationen tillåts höja skatten. Den andra principen är att skatten skall vara mer likformigoch därmed mer rättvis. I princip skall samma skatt tas ut oavsett varifrån eninkomst kommer eller i vilken form den betalas ut. Samma princip skall gällakonsumtionssidan. Undantag bör göras bara om det finns uppenbara samhällsekonomiskaeller sociala skäl. Reformen innebär att vi tar ett jättekliv i den riktningen. Det är just denna likformighet som har utmanatsärintressena. Det kan ju verka förvånande att en så självklar princip som attalla inkomster skall beskattas lika stöter på motstånd. Men det beror på att vihittills har haft ett skattesystem med mycket olika skatt på olika inkomster Desom har betalat Partiledardebatt med anledning av skattepolitiken och denekonomiska politiken Partiledardebatt med anledning av skattepolitiken och denekonomiska politiken lägreskatt än andra på sina inkomster vill naturligtvis gärna behålla sina privilegier Också en del av reformens kritiker här i kammaren harfrämst vänt sig mot denna likformighetsprincip. De vill ha kvar en del avprivilegiesystemet, ja, ibland vill man t.o.m. skapa nya privilegier. Meneftersom de är med på skattesänkningarna uppstår det stora hål ideras finansiering. Det är självklart att den som inte betalar notan kan verkavara mer generös än andra. Men särskilt ansvarsfullt är det inte. Enligt vår uppfattning är det nödvändigt att finansierareformen. Det är inte ett uttryck för en strävan, som sade, atthålla skattetrycket uppe, utan det är nödvändigt för att kunna betala deoffentliga utgifterna. Om intäkterna skärs ned måste också utgifterna minskas.Moderaterna föreslår t.ex. i sin finansiering stora nedskärningar ikommunernas budgetar. Det skulle obestridligen gå ut över angelägna uppgiftersom barnomsorg, äldreomsorg och sjukvård. 1991, har det också varit nödvändigtatt kombinera skattereformen med vissa åtgärder för att undvika ökade obalanseri den svenska ekonomin. Det beror på att reformen i sig ger enkraftigare ökning av köpkraften för hushållen än vad samhällsekonomin tål. Detta är alltså motivet till det ekonomisk-politiska paketsom vi har enats med regeringen om och som kan ses som ett slags eftervård tillskattereformen. Utan det skulle vi ha fått en ytterligare ökning avunderskottet i våra utrikesaffärer och högre räntor. Just detta skulle förövrigt bli följden om kammaren i stället valde att stödja moderaternaseller förslag. Att de som inte står bakom ettekonomisk-politiskt paket ger det underkänt hör nästan till kutymen. Men det ärinte opponenternas betyg som avgör om ett paket är bra eller inte, utan det ärmarknaderna som avgör det genom sina reaktioner. Den här gången fick vi ettmycket gott betyg, vilket bl.a. har tagit sig uttryck i sjunkande räntorSenast i går meddelade ett par bostadslåneinstitut att de sänkte den rörligaräntan ytterligare. Dessa två uppgörelser mellan ochsocialdemokraterna har lett till en del spekulationer om vad som skall kommahärnäst. Blir det nu fler uppgörelser mellan och regeringen? Låt mig slå fast att för oss i gäller sammaprinciper som . Vårt mål är att skapa ett liberalare . Närmöjligheten finns inom räckhåll att ta steg i den riktningen försöker vi varamed och påverka hellre än att stå vid sidan om och se chanserna flyga i väg. En del betraktar politisk samverkan, i synnerhet överblockgränsen, som något nästan otillåtet. Jag delar inte den uppfattningen. Jagsade i ett tal på att en del av det som vi kan kallasvenskhet är ett gott samtalsklimat och samverkan mellan människor. Mångahåller nog med om det. Men sådana påståenden blir innehållslösa om dereserveras för högtidstalen. Man måste våga i praktiken också. Jag vill inte förneka att det kan innebära problem i detpolitiska klimat som vi har . Det kan vara svårt att ta ansvar, särskiltnär man sitter i opposition. Motiven ifrågasätts gärna. Det krävs en starkideologisk själv- känsla ochett handfast program för att våga visa att politik rymmer större möjligheter omman avstår från att dela in världen i onda och goda. som jag alltså i princip är beredd att försvarauppgörelser av det slag som vi nu diskuterar, måste jag konstatera att det ärsvårt att se några nya frågor där uppgörelser mellan ochsocialdemokraterna skulle bidra till att vi fick ett liberalare . Jag har ibland uttryckt förhoppningen att regeringenskulle korrigera sin kurs i energipolitiken åt vårt håll. Jag vet att mångasocialdemokrater i denna kammare delar min uppfattning, men dess värre tycksnågra sådana planer inte finnas. Tvärtom förs nu samtal med . Detär osannolikt att det kan komma något för positivt ut av dessa samtal. Bara har man från både industrin och LOvarnat för vad den nu planerade energipolitiken kan komma att innebära. I gårefterlyste energiminister efterträdare som LOs andre ordförande,, i en artikel i , med tydlig adress till socialdemokratin,"en realistisk energipolitik byggd på fakta i stället för på fromma förhoppningar". Det råder enighet i vida kretsar om att en energipolitikbaserad på en majoritet av socialdemokrater och centerparfister skulle varadålig för ekonomi, dålig för framtida energiförsörjning och,inte minst, dålig för miljö. Jag beklagar socialdemokraternas låsningvid den förtida avvecklingen. 1 ett par andra av 90-talets stora frågor ärmotsättningarna mellan och socialdemokraterna än större ochgrundade på mer värderingsmässiga skillnader. Den första frågan gäller synen på statens roll imarknadsekonomin. Socialdemokraterna har alltid varit mycket skeptiska tillmarknadsekonomi. Det som socialdemokraterna har särskilt svårt för är denenskilda äganderätten. har med precis samma argumentsom under löntagarfondsdebatten pläderat för en ökad kollektivisering avägandet i näringslivet. Statliga fonder skall äga mer, enskilda människormindre. slog fast attlöntagarfonderna efter 1990 inte skulle tillföras några nya pengar. Ochstatsministern tillade: "De ersätts heller inte av något som liknarfonderna eller av andra system av fonder med samma syfte."