prot · GD09137 · 1989-12-31 00:00:00 — Det ärhelt klart att om vi släpper skyddslagarna, är det den enskilde som skall fåbruka sin mark. Vimoderater har i stort sett uppnått det vi vill ha. Det vi är mest besvikna överär att regeringen inte vill fullfölja nu gällande avtal år O, dvs. avtalet1990/91. Vi hade gärna sett att det hade städats upp innan man gick in i dennya jordbrukspolitiken. Beloppenblev nu inte så sneda. Ordföranden redogjorde för den utfrågning som vi hade ivåras och hur beloppen har räknats fram. Men redan i vår partimotion omlivsmedelspolitiken angav vi beloppet Ettförhandlingsresultat kommer att bli liggande på ungefär den nivån. Beloppetligger där i och med att mjölkersättningen har höjts. Det hade varitbetydligt skönare och roligare, och en del spänningar hade kunnat undvikasframöver, om regeringen hade varit handlingskraftig och tagit upp deförhandlingar som vi hoppades skulle komma. Tyvärr har vi en svag regering,och hade vi ingen regering. Det finns kanske en delförklaringar till det. Enav de svagaste länkarna i utskottsbetänkandet är den alternativa markanvändningen.Som jag inledningsvis berörde beror det på att beslutet inte bara påverkarandra delar av samhället utan även kommande beslut. Det gäller energipolitiskabeslut, miljöavgifter och andra problem som vi skall diskutera framöver. Dethade varit en fördel om dessa frågor hade kunnat behandlas . är detinte så. Det kommer visserligen en ny riksdagsperiod, men det hade varit enfördel om frågorna hade behandlats . 1989/90:137 Ävenom utskottet gör starka skrivningar, som vi helt ställer oss bakom, är dettasom jag bedömer det den svagaste länken i det hela. Jagåtergår till frågan om omställning. Lönsamheten med skogsplante-ivsme spo nringen, etanolproduktionen och biobränslen som t.ex. energiskog och helsäd ärhelt avgörande för hur jordbruksomställningen skall lyckas. Jag är starktorolig för, beroende på hur besluten kommer att bli och eftersom det inte finnsnågra alternativ, att vi riskerar att skapa någon form av jordbank. Men syftetär inte det. Risken är uppenbar, och vi måste följa frågan med stornoggrannhet. Utskottetsskrivningar när det gäller energibränslen och etanol är ganska långtgående.Moderata samUngspartiet står bakom dem. Det viU jag klart deklarera. Jagkonstaterar, såsom moderata samlingspartiet har sagt, attenergipolitiken kan bli det som stjälper jordbrukspolitiken. En förtida, snabbavveckling av kärnkraften kommer att innebära en fidig introduktion av gas.Byggandet av dyra gasledningar kommer att ställa krav på utnyttjande av dem ochförsvåra introduktion av biobränslen. Jag poängterar att detta är fakta. Denframtida energipolitiken, kärnkraftsavveckling osv., kommer att ha avgörandebetydelse för om vi skaU kunna få plats med biobränslen. Hur kommer då framtiden att se ut för jordbruket och landsbygden? Detvet vi inte, men man kan ha visioner Vi kommer att ha en grupp effektiva ochrafionella jordbruk, som inte kommer att stå i någon som helst konflikt medmiljö och forskning. Försök visar att rafionella effektiva jordbruk inte utgörnågot större problem än andra företag. Därutöver kommer det att finnas enannan form av jordbruk, som jag skulle vilja kalla "boendelantbruk" -ett mer extensivt lantbruk. Dessa boendelantbruk kommer att lägga an påmiljöboende och landskapsfrågorna och därmed få en trevligare levnad ochbosättning. Det är ju det som vi moderater önskar. Vi vill ha kvar boendet pålandsbygden. Produkfionen är för många av dessa fastigheter av underordnadbetydelse. Det nuvarande skatteförslaget är förödande förlandsbygden genom att bl.a. kvittningsrätten, avdragsrätten för resorreduceras och genom att investeringarna i vägnätet minskar. För att göra en kortsammanfattning av denna problematik: går många av våra beslut landsbygdenemot. Mångaexperter, eller s.k. experter, uttalar sig om jordbruket. Från moderatasamlingspartiet har vi länge förordat ett närmande till EG. I vår partimotionom livsmedelspolitiken uttalar vi att EG utgör en mycket stor marknad föravsättning av svenskproducerade varor inkl. livsmedel. har av dettaskäl all anledning att söka nära samverkan med EG, även i Uvsme-delspolitiskafrågor En ren frihandelsöverenskommelse är då inte tiUräcklig, utan en sådanmåste byggas på med gemensamma marknadsvillkor Sådana gemensamma villkor kanendast skapas i verklig gemenskap där parterna deltar på lika grunder. Starkaskäl på det livsmedelspolifiska området - och för den del även på detmiljöpolitiska området - talar således för att borde söka medlemskap iEG. Inte minst det senasteutspelet LRF-ledningen - och också faktiskt från 10 EG-håll- kan innebära att vi mycket snart kan befinna oss i en mycket mer aktivförhandlingssituation när det gäller EG. 1 anslutning till detta säger vi ocksåi vår partimotion att svensk livsmedelsproduktion står inför en utveckling somkommer att medföra omfattande marknadsmässiga förändringar, till vilkajordbrukspolitiken måste anpassas och utvecklas. En ovilja att genomföra denödvändiga effektiviseringarna skulle endast försämra den inhemskaförädlingsindustrins förutsättningar att konkurrera effektivt när den i en näraframtid kommer att utsättas för internationell konkurrens. Effek-fiva enheterskapas bäst under fri konkurrens mellan olika fristående aktörer på marknaden.Marknadsdelningar är därvidlag varken effektiva eller acceptabla. Samtidigtfår inte heller - och det vill jag understryka, fru talman -en kortsiktigopposition mot höga marknadsandelar förhindra nödvändiga rationaliseringar ochskalfördelar inför hävandet av gränsskyddet. Det är viktigt att detta sägs rent ut, så att vi intesätter lantbruksnäringen i en svår situation vid en framtida EG-anslutning. Därmed vill jag också ha sagt att om det blir svåraproblem i primärproduktionen torde omställningarna i förädlingsledet,distributions- och handelsledet bli lika stora. Detta kommer att ställautomordentligt stora krav på styrelser och verkställande ledningar, vare sig desitter i kooperativa eller i privata företag. Det beslut som vi kommer att fatta hardiskuterats, inte bara inom departementet och hus. De som berörs utei landet har varit oroliga och de är med all rätt fortfarande frågande till hurverkUgheten kommer att se ut. Jag tror att detta beslut kommer att ge ökade möjligheterför näringen. Den kreativitet och uppfinningsrikedom som finns inom näringenkommer att ge nya verksamheter. Detta öppnar möjligheter för den enskilde somtidigare inte funnits. Bonden har format landskapet och näringen. Effektivaoch rationella företag klarar den internationella konkurrensen. Att som vissaförorda en extensivare drift och produktion är felaktigt. En näring som intefår utnyttja sina resurser fullt ut är dömd att dö ut. Vi moderater står bakom det mesta iutskottsbetänkandet. Vi har redovisat våra avvikande synpunkter i ett särskiltyttrande och i några få reservationer. Jag yrkar därför bifall endast till enav dessa reservationer, nämligen reservation 2. I denna reservation tar vi uppden globala livsmedelsförsörjningen och behovet av internationellaberedskapslager, och vi lämnar också förslag om det fortsatta agerandet i dessafrågor. AnL 3 () replik: Jag hade inte tänkt att ta någon längre debattmed i det här sammanhanget. Vi har haft ett gott samarbeteunder den här perioden, då detta förslag har arbetats fram. Det är bra om mångapartier tycker sig ha fått igenom betydande delar av sina förslag, vilketockså framförde i sitt inlägg. Det är möjligen rätt - som sade - inte genom politiska beslut kan hålla åkrarna öppna. Men man kan åtminstoneavstå ifrån att genom politiska beslut plantera igen åkrar Det har utskottettagit ställning för, och det är viktigt. tog upp EG och de förhandlingar som förs och 1989/90:137 9 juni1990 som kan komma att föras iframtiden. I de EES-förhandlingar som pågår är det möjligt att få igenom defyra friheterna. I detta ingår också en samordning av momsen, så där behöverman inte gå längre. 1 den snabba utveckling som pågår i börman vara försiktig med tvärsäkra uttalanden om vad som skall göras. Dettagäller i synnerhet i fråga om jordbruket. AnL 4 (): vill värna om ett livskraftigt svenskt jordbruk, delsdärför att det producerar livsmedel för vilka vi kan påverka kvalitet och produktionsmetoder,dels därför att det tillför samhället en rad andra nyttigheter utöver attproducera livsmedel. Jordbruket har stor betydelse bl.a. för vår beredskap,naturvård, regionalpolitik, turism och friluftsliv. Menfolkpartiet värnar också om marknadsekonomi och fri företagsamhet därför attdärigenom frigörs och utvecklas enskilda människors skapande förmåga och bidrartill en god hushållning med resurser Menman kan inte hävda att småföretagande i form av jordbruk arbetar undermarknadsekonomi; planekonomi ligger närmare till hands, ty staten har kraftigtreglerat näringen. Av beredskapsskäl infördes i redan i slutet av1800-talet under industriell utveckling - liksom i många andra länder - ettgränsskydd beträffande jordbruksprodukter Underden ekonomiska krisen beslutade att staten skullemedverka vid prissättningen av flertalet produkter och ta ansvar föravsättningen. Därmed hade den reglering av jordbruket inletts som sedan harbyggts på för varje decennium. har vi ett stort komplex av regleringarsom det är svårt att överblicka. Regleringarnahar låst lantbrukarna i ensidiga produktionsmönster Den administrativaprissättningen och avsättningsgarantin har bl.a. lett till ökande användning avhandelsgödsel och växtskyddsmedel, som åstadkommit ett allt störrespannmålsöverskott och belastning på miljön i form av läckage av kemikaliertill grundvatten och vattendrag. För att dämpa dessa stimulanser fill ökadproduktion har staten försökt att minska produktionen med andra regleringar.Exempel på sådana regleringar är avgifter på handelsgödsel ochväxtskyddsmedel, trädesprogram, tvåprissystem för mjölk och olika former avavgångsvederlag till lantbrukare som har upphört med viss produktion. Fören stor del av produktionen omfattar regleringen även insamlings- ochförädlingsledet. Det har gjort marknadsbilden än mer komplicerad och har letttill att stöd avsett för bonden inte har nått fram. Normaltarbetar producenter på en marknad där konsumenternas preferenser avgör vad somkommer att produceras. Lantbrukarna arbetar mot ett system av regleringar, ochkonsumenternas signaler har svårt att tränga igenom. Detfanns säkert goda skäl från statens sida att under den ekonomiska krisen på1930-talet stödja jordbruket, som då sysselsatte huvuddelen av befolkningen,genom att införa administrativ prissättning och garanterad avsättning.Allteftersom åren gått och nya regleringar fillkommit har dock nackdelarnaökat, främst genom en filltagande överproduktion. varkostnaderna för överproduktionen hanterbara, men se- dan dess har de ökat ochuppgår nu till ca Enligt riksdagsbeslut från våren1985 har näringen kollekfivt fått betala för huvuddelen härav. Endast när detgäller spannmålsöverskottet har staten tagit ett ekonomiskt delansvar. Detkollektiva betalningsansvaret har lett till en låg lönsamhet för jordbruket.Riksrevisionsverket konstaterade att den var för låg.Timersättningen för eget arbete låg på ca Det stämmer väl med denslutsats som man kommit fram till när man noterat att den totala ersättningentill lantbrukarna för egen arbetsinsats uppgår till mellan 3 miljarder kronoroch , som de exportförluster som mankollektivt får betala uppgår till per ån Inte minst förlantbrukarnas skull behöver således jordbrukspolitiken förändras. Regleringenav jordbruket har också visat sig hämma konkurrensen i leden efterråvaruproduktionen. Det har inneburit att kostnadsutvecklingen under 80-talethar varit snabbare på reglerad produktion än på annan. Manbör emellertid också konstatera att förutsättningarna för att bedriva jordbruki viktiga avseenden skiljer sig från annat småföretagandet. Jordbruket harlånga produktionstider - i regel eller längre - och resultatet ärberoende av faktorer som lantbrukarna själva inte kan påverka såsom nederbörd,temperatur och frånvaro av sjukdomar Basproduktionen utgör så gott somidentiska varor från tiotusentals producenter, vilket innebär att den enskildeproducenten inte kan påverka marknaden genom att öka eller minska sin produktion. Avdet jag har redovisat framgår att den jordbrukspolitik som vi förnärvarande har inte är rationell utan behöver förändras. Men det visar ocksåatt jordbruket generellt inte kan jämställas med annat företagande, utan måstefå arbeta under villkor som utarbetats med hänsyn till dess särart. Folkpartiethar fillbaka föreslagit en förändring av jordbrukspolitiken itre punkter 1den första punkten anger vi att man tills vidare bör behålla gränsskyddet ochendast förändra detta i internafionellt avtalad ordning. Denandra punkten omfattar inhemsk avreglering och marknadsanpassning. Det ärframför allt den administrativa prissättningen och avsättningsgarantin sombehöver avvecklas. Vikan nu konstatera att såväl den livsmedelspolitiska arbetsgruppen som ett enigtjordbruksutskott delar denna grundbedömning. Däremot hade arbetsgruppen andrauppfattningar om vilka kortsiktiga och långsikfiga åtgärder en avreglering ochmarknadsanpassning bör kombineras med för att omställningen skall bli socialtacceptabel för lantbrukarna. Frånfolkpartiets sida framhöll vi - det är den tredje punkten i vårt förslag tillny jordbrukspolitik - att avregleringen bör kombineras med en generellarealersättning. Företrädarna för regeringen och övriga partier hade som nämntsandra lösningar. Införarbetet med propositionen tog man från sida, som vitidigare har hört, initiativ fill överläggningar med företrädare för samtligariksdagspartier i syfte att nå en så bred enighet som möjligt. Samtalen harfortsatt vid behandlingen av propositioner och mofioner i jord- 1989/90:137 9 juni1990 1989/90:137bruksutskottet och resulterat i att vi har uppnått stor enighet när det gäller de grundläggande omställningsåtgärderna. Föratt uppnå enighet har vi från sida fått avstå ivsme espo 11 ei j, kravet på generell arealersättning. Jag anser dock att enighetmedför så många fördelar att eftergifterna är klart motiverade. Jordbrukbedrivs, som nämnts, som en långsiktig verksamhet. Det är därför nödvändigtatt lantbruket erhåller sådana besked om den framtida jordbrukspolitiken vet att de kommer att överleva både ordinarie riksdagsval och eventuellanyval. Enigheten innebär också att vi har ett gemensamt ansvar för attomställningen skall bli socialt acceptabel. Uppstår en inte förväntadutveckling måste vi hjälpas åt att korrigera den. LarsErnestam kommer i sitt inlägg att kommentera omställningsåtgärderna ochredovisa skälen bakom vårt förslag till generell arealersättning. Jag tänkeranvända min återstående talartid, fru talman, för att kommentera den globalalivsmedelssituationen och vissa reaktioner kring förslaget om den nyajordbrukspolitiken. Iolika sammanhang har man ifrågasatt det rikfiga i att vi från svensk sida tarareal ur livsmedelsproduktion som en stor del av mänsklighetensvälter Vikan dock konstatera att som vi använder mindre än hälften avde totala resurser som finns för livsmedelsproduktionen i världen så harkonsumtionen per capita, trots en stor befolkningstillväxt, ökat under senaredecennium. Framför allt i utvecklingsländerna finns stora arealer tillgängliga,och jordbruket där behöver byggas upp. Jagtror mig kunna påstå att det i finns en enighet i bedömningen att vifrån och övriga i-länders sida gör en bättre insats om vi medbiståndsmedel hjälper till att bygga upp jordbruket och infrastrukturen iu-länder än om vi kontinuerhgt skänker dem vårt livsmedelsöverskott. Omläggningenav jordbrukspolitiken kommer att innebära att vi tar i anspråk åkerareal somanvänds till livsmedelsprodukfion för att i stället främst producera energi iolika former. Om den globala livsmedelssituationen försämras, finnsdet möjlighet att åter ta denna areal i bruk för livsmedelsproduktion. Såtill en annan fråga. Medan LRF gått till skarpt angrepp på oss politiker föratt vi inte ställer tillräckliga omställningsresurser till förfogande har vi avnäringslivsföreträdare såsom på Industrins Utredningsinstitutoch VD kritiserats för att vi inte ensidigtavvecklar gränsskyddet. 1ett kort perspekfiv är det säkert ett riktigt antagande att priserna på vissalivsmedel skuUe halveras om vi avvecklade gränsskyddet. Världsmarknadsprisernaför dumpade varor är ungefär hälften av de svenska priserna. Men om vi ensidigtavvecklar gränsskyddet, avvecklar vi också vårt svenska jordbruk och därmedäven en stor del av våra möjligheter att hålla landskapet öppet och landsbygdenlevande. De svenska lantbrukarnas produkter skulle inte kunna konkurrera medufiändska dumpade livsmedel ens om lantbrukarna arbetade helt utan ersättning.Det är förvånande att utspel av denna art görs som GATT-förhandlingarpågår, förhandlingar som har 14 som mål att genominternafionellt samarbete avveckla stöd och handelshinder på jordbruksområdet. Detär också förvånande att företrädare för näringslivet anser att en kategori småföretagare, nämligen de svenska bönderna, som enda yrkeskår i börproducera varor som utsätts för konkurrens från utländska dumpade livsmedel.Vi vet ju att näringslivet bedriver en intensiv lob-byverksamhet somsyftar till att svenskt näringsliv skall få konkurrera på samma villkor som desom utländska företag har- bl.a. genom svenskt EG-medlemskap. LRFhar genom olika aktiviteter försökt sätta press på osspolitiker och därigenom försökt påverka det beslut skall fatta om dennya jordbrukspolitiken. Jag har förståelse för att LRF som fackligt organengagerat sig i denna fråga, men det budskap som framförts om framtidsutsikternahar varit alltför negativt. När LRF påstår att den nya jordbrukspolitikenkommer att innebära att hälften av lantbrukarkåren kommer att försättas påobestånd, tror många att det verkligen kommer att bli så. LRF kommer såsmåningom att få problem med att förklara varför dessa förutsägelser om enförestående undergång inte blev verklighet. Genomavregleringen av jordbruksnäringen kommer vi, som berörde, attfrigöra lantbrukarna som företagare och därmed också kreativiteten. Jag trorinte att vi fill närmelsevis kan förutse den utveckling som följer av detta.Förändringen innebär att vi anpassar oss till och skaffar oss värdefullaerfarenheter inför den situation som vi får framåt , då stöd ochhandelshinder avvecklats och då det svenska jordbruket skall delta i eninternationell konkurrens på lika villkor. Vi har som politiker ansvar för att omställningen kommer att blisocialt acceptabel, och vi menar att de åtgärder som vi i de olika partiernaenats om också skall utgöra en grund för detta. Men vi har tillsammans även ettvidare ansvar, nämligen att återställa optimismen och framtidstron för allainom det svenska jordbruket. Den uppgiften vilar tungt på inte minst LRF. 1989/90:137 9 juni1990 Idetta anförande instämde , , , , , , , , , , , ,och (alla fp). AnL 5 (): Det är uppenbart att jordbruksutskottet har lyckats med konststycketatt formulera en jordbrukspolitik som i stort sett alla är missnöjda med. Vihar fått motta missnöjesreaktioner från företrädare förbönderna, företrädare för miljörörelsen och från ett antal personer som självapåtagit sig rollen som konsumentföreträdare. Viskulle naturligtvis kunna förhålla oss till denna situation med viss ironi ochsäga att när vi nu har hamnat på en ståndpunkt som tydligen ligger mitt emellanalla dessa gruppers önskemål, så är denna ståndpunkt trots allt kan- 1989/90:137 9 juni1990 ske inte så tokig. Men,fru talman, jag tycker att frågan är alldeles för allvarlig för att avfärdasså enkelt. Att komma fram till detta beslut har nämligen inneburit en lång ochmycket mödosam process, och vi i jordbruksutskottet har våndats - det är nognågot som jag kan säga gäller inte bara för mig själv. Ändå får vi dåligt betygefter ett så långt och omsorgsfullt arbete. Förmig som är företrädare för ett av de fem partier som står bakom dennauppgörelse känns det viktigt att försöka förstå och analysera kritiken. Jagskall därför inledningsvis ta mig friheten att recensera recensenterna, så attsäga. Tillatt börja med tror jag att man kan säga att bonderörelsen i den här fråganagerar som en facklig företrädare och förhåller sig till samhället som omsamhället vore en arbetsgivare, vilket ju är något oegentligt. En fackligrörelses uppgift är ju att i varje förhandling försöka få ut mesta möjliga avsituationen och då också ha som utgångspunkt att vara så missnöjd som möjligt. facklig rörelses uppgift är också att, när beslut väl är fattat, gilla läget,som man säger, och försöka göra det bästa möjliga av situafionen. Jag tror attbonderörelsens problem i den här situationen är att den så hårt och så längedrivit sin uppgift som facklig rörelse att den faktiskt inte riktigt klararambitionen att göra något konstrukfivt av situationen, alltså att lämna detstadium då man är kritisk och i stället göra något konstruktivt. Dessutomär bonderörelsen faktiskt inte en facklig rörelse i förhållande till enarbetsgivare. Bonderörelsen är ju en av de viktigaste aktörerna och därmedockså en av de parter som bär störst ansvar för jordbrukets situafion . Jagtror att den mycket starka kritik som bonderörelsen givit är förödande intebara för jordbrukspolitiken utan också för näringen i stort. I en situation dåvi framför allt behöver framtidstro och hopp inom jordbruket är det nämligenmycket beklagligt att företrädare för denna näring tydligen helst av alltframträder som en utrotningshotad art iklädd keps. Det är inte särskilt troligtatt unga män och kvinnor väljer att satsa sitt yrkesliv i en sådan näring.Därför vill jag gärna framhålla att det är av största vikt att vi , när viskall fatta beslut, går vidare med den konstruktiva ambitionen att göra detbästa möjliga för det svenska jordbruket. Miljörörelsengör samma misstag, tycker jag. Den ser som sin uppgift att stå vid sidan av ochkrifisera i stället för att se de möjligheter som den nya jordbrukspolitikenfaktiskt innebär med den helt nya situafion som t.ex. ersättningen förlandskapsvård för med sig. 1stället för att framföra konstruktiva förslag och idéer kring hur dennaersättning skulle kunna utvecklas och användas vill miljörörelsen ställa sidan av och säga att det satsas för litet pengar, att det behövs merpengar och att beslutet kommer att bli förödande för miljön. Vii delar uppfattningen att anslagen fill den landskapsvårdandeersättningen borde ha varit högre, men vi anser inte att detta beslut är detslutgiltiga beslutet - vi uppfattar detta beslut som början på ett helt nyttsätt att hantera miljö- och landskapsfrågorna i jordbrukspolifiken. Vi villdärför gärna framhålla de kontruktiva möjligheter som denna nya politik innebäri de avseendena. De självpåtagna konsumentföreträdarna har i höggrad utgjorts av ett antal liberala marknadsekonomer som med förfärandenonchalans hanterar det faktum att verkligheten är något annorlunda och mycketmer komplicerat än de ekonomiska teorierna. Inte sällan handskas de ocksånonchalant med sanningen. Prisregleringens nackdelar exemplifieras t.ex. med dehöga konsumentpriserna på trädgårdsprodukter, trots att var och en som intresserarsig det allra minsta för jordbrukspolitik vet att just trädgårdsprodukternainte ingår i prisregleringssystemet. Dessa självpåtagna konsumentföreträdare riktar ocksåanklagelser mot jordbruksutskottets ledamöter för att vara ensidiga företrädareför livsmedelsproducenterna. Jag känner mig personligen förolämpad av denanledningen att jag, innan jag hamnade i , var hemma med mina sexbarn och lade ner en ganska stor del av min tid på att hushålla med en metallarbetarlönoch handla livsmedel. Och jag betraktar mig faktiskt som konsumentföreträdarei jordbruksutskottet. Jag har visserligen ansträngt mig för att sätta mig in iden verklighet som bönder verkar och lever i. Jag trodde i min enfaldatt det var detta som var uppgiften.