prot · GD09136 · 1989-12-31 00:00:00 — Motbakgrund av de debatter som föregick den här propositionen tror jag att detfinns anledning att inte bara kartlägga utan också analysera sektorsforskningenoch resultaten i det avseendet. Däremot tror jag inte att man kommer åtproblemen med den generella s.k. 30-procentsmetod som förordar. Naturligtviskan jag inte undgå att notera att i debatten ganska mycket talarom de myndigheter som sysslar med sektorsforskning. Han är rädd för att dessaskall påverka för mycket. Det är klart att man får vara på sin vakt i det avseendet.Men något som sällan talar om är de andra aktörerna - nämligen deprivata företagen. Man måste vara minst lika mycket på sin vakt när det gällerden sektorn - det är faktiskt fråga om en sektor även om vi inte använder denbenämningen. I samband med sådana här debatter gör jag allfid reflexionen attBirger Hagård väldigt noga betonar riskerna för forskningen när det gällersektorsorganen, myndigheterna. Däremot är han, som sagt, inte lika noga medatt betona riskerna när det gäller företagen. Sedanett par ord om forskningsrådens departementstillhörighet. Den frågan har jutilldragit sig en viss uppmärksamhet, inte minst innan propositionen ladesfram. Om de två föreslagna forskningsråden liksom för övrigt skogs- ochjordbruksforskningsrådet skall vara grundforskningsråd, och då inte bara tillnamnet, förutsätter det naturligtvis dels att de får forskarmajo-ritet, delsatt prioriteringen av projekt bygger på inomvetenskapliga kriterier Klarar manav det - vilket utvärderingen får utvisa - är kanske departementstillhörighetenrent av mindre viktig. Idet här avseendet finns det , som framgår av debatten -möjligenmed undantag av , som följer en konsekvent egen linje -uppenbarligen inga enhetliga deciderade ståndpunkter inom övriga partier Dettahar också framgått av de diskussioner som fördes innan propositionen ladesfram. Jagvill dock betona att det är viktigt att de nya råden lever upp till dekriterier som skall gälla för grundforskningsråd. Därför var vi i utbildningsutskottetangelägna om att markera att en utvärdering bör göras. Det är klart att maninte hinner göra en sådan Därför har vi använt formuleringen att detkan behövas . I ärlighetens namn är det väl ändå så, att det fören utvärdering av ett nytt forskningsråds verksamhet kan behövas en fidsperiodom . Såtill ett annat avsnitt. Det gäller forskarutbildningen. Män kan väl säga attdet råder bred enighet om att finansieringen av forskarutbildningen behöverförbättras. Övergången från utbildningsbidrag till doktorandsfipen-dier är denmekanism som skall komma i fråga. begärde en planför omvandlingen. En sådan plan har levererats, och denna går ut på attomvandlingen skall ske - alltså under två treårsperioderFör den närmast förestående treårsperioden, som den här propositionen avser,föreslås det att 100 milj.kr används till deniia omvandling. När det gällerteknisk fakultet skall alla bidrag omvandlas /91. debatt som förts med anledning av det här förslaget har farhågor uttalatsför att antalet studiestöd skulle minska! Utskottet skriver därför att 1989/90:136 8 juni1990 3Riksdagens prolokoll 1989/90:136 antalet studiestödsrum,till vilka statsmakterna avsätter resurser, inte får minska. Detta ger viregeringen till känna. Således borde i varje fall reservationvara onödig. Den bygger ju på krav på att en minskning sker av antaletstudiestödsrum, vilket nu inte blir aktuellt fill följd av utskottetsskrivning. Jag tycker mig finna en viss tvetalan när det gäller å ena sidanformuleringen i reservation och å andra sidan det som MargittaEdgren här sade. Det verkar som om man vill gå snabbare fram. Men i reservationenstår det fakfiskt att man vill lägga på de 10 miljonerna för att hindra attantalet studiestödsrum minskas. Vimåste vara klara över att medelstillskottet enligt propositionen bygger på enkostnadsschablon per omvandling. Den faktiska kostnaden för omvandlingen avett visst antal utbildningsbidrag kan inte på förhand beräknas särskilt exakt.Det kan ju variera både mellan och inom fakulteterna och dessutom från tid tillannan, eftersom beloppen för dokorandtjänsterna fastställs genomavtalsförhandlingar Högskolemyndigheternaär emellertid skyldiga att omvandla fillskottbe-loppen, som anges ipropositionen, för resp. fakultet. Kvaratt omvandla /91 är 2100 utbildningsbidrag. De 100 miljoner somanvisas i propositionen räcker till ungefär 1300 omvandlingar . Vad som återstår att fördela ärungefär 800 utbildningsbidrag. Iett antal motioner nämns högst varierande belopp för ytterligare omvandlingarUtskottet gör här en annan avvägning av resurserna och kan alltså intetillstyrka förslagen om ytterligare omvandlingar när det gäller den aktuellatreårsperioden. Idetta sammanhang uttalar utskottet en annan sak. Även om grundprincipen förstudiefinansiering är att det skall gälla doktorandtjänster, skall det även iframtiden i vissa speciella situationer gå att använda utbildningsbidrag. Viexemplifierar detta i betänkandet och nämner då de utländska studenterna. Menvi utesluter inte att det i övrigt kan finnas skäl att låta den fåutbildningsbidrag som behöver den formen av stöd. Förslaget i propositionenhar ibland tolkats så, att utbildningsbidrag i fortsättningen skulle vara enomöjlighet. Vi menar att det i vissa sammanhang finns skäl för sådana. Dettahar också föranlett vår skrivning på den punkten. Jaggår så över till frågan om tjänsteorganisationen. Här finns det två aspekterFörst gäller det målsättningen att alla högskolelärare skall ha doktorsexamen.Det finns en i det närmaste total enighet därom. Vidare råder det enighet omatt konstnärliga utbildningar skaU undantas i detta sammanhang. Moderaternabegär, det framgår av deras reservation, en plan för hur det angivna målet kanuppnås. vill ha konkreta förslag, och i folkpartimotionen talas det omen plan för utbyggnaden av doktorandutbildningen. I samtliga reservafionersäger man, och det gäller också utskottets skrivning, att det här är enmålsättning som gäller på mycket lång sikt. Då blir det enligt utskottetsmening svårt att lägga fram en speciell plan för hur målet kan nås som kan varaen konkret vägledning i arbetet. Beträffandede förslag som läggs fram när det gäller de mindre och medelstorahögskolorna vill jag erinra om att det till stor del är de lokala besluten sombestämmer omfattningen av de resurser som avsätts för lärares möj- ligheter att doktorera.Vidare vill jag erinra om att och regeringen har bundit sig för endecentralisering och en anslagshopklumpning som skall ge resp. högskola störrefrihet. Inte minst från ett par av de partier som här har reserverat sig - ochjag tänker då särskilt på - har man talat för långtgående förslagom ett totalt anslag för varje högskola. Det blir svårt - ja, kanske omöjligt -att förena sådana förslag med statliga centralplaner som gäller för mycketlång fid, i varje fall om planerna skall ha en konkret innebörd för denenskilda högskoleenheten. Såtill den andra aspekten när det gäller tjänsteorganisatoriska frågor. Detgäller då högskolelektorernas forskningsomfång. Beträffande forskningenstidsomfång finns det, som vi här har hört, en gemensam reservation från ,och . Reservanterna kräver att högskolelektorernas tjänsterskall omfatta en forskningsandel som motsvarar minst en tredjedel avarbetstiden. Man vill att detta skall regleras i högskoleförordningen - alltsåpå central nivå, av regeringen. Utskottetvill här ha en snävare personkrets än reservanterna. Man vill inte fastställaen tidtabell för införandet av detta åliggande, som då skulle gälla en störrekrets. Inte heller skall en viss minimiandel av tiden för forskning i tjänstenregleras centralt. Motbakgrund av lektoratens historia sedan dessa tillkom och utvecklingen därefterbör det nog först framhållas att det är önskvärt att lektorskåren successivterbjuds större möjligheter att bedriva forskning. På lång sikt ser jag det somnaturligt att vi får en utveckling som leder fram till i huvudsak entjänstetyp. Undervisning och forskning skall ingå i betydande utsträckning -men inte nödvändigtvis vid samma tillfälle i lika stor utsträckning för alla.Med hänsyn till de skiftande förhållandendena vid de oUka högskolorna underolika tidsperioder anser jag det vara mest ändamålsenligt och även smidigastatt varje högskola själv kan besluta om andelen forskning resp. undervisningför sina lärare. Iett längre tidsperspektiv betyder dagens beslut att det blir enbartforskar-kompetenta lärare som anställs. Denfråga som återstår gäller takten beträffande den här omvandlingen. I enfolkparfimotion säger man att man vill ha den här förändringen genomförd underden närmaste treårsperioden. Med all respekt för den ambitionen måste jag nogändå säga att jag inte anser att det är möjligt - såväl av ekonomiska skäl somav arbetsfördelningsskäl - att överlag driva fram nämnda förändring så snabbt. Ettannat område som har tilldragit sig uppmärksamhet är forskningen vid de mindreoch medelstora högskolorna. I flera motioner för man fram krav på nyauniversitet, på nya fakulteter samt på nya fasta forskningsresurser. Jag skallbegränsa mina kommentarer under detta avsnitt. Centernsäger i en reservation att man tycker att det skall finnas fyra nya universitetredan år 2000. Eftersom utbyggnaden, enligt centerreservationen, inte får skepå bekostnad av befintliga forskningsresurser, får man utgå från att det gällernya resurser. Miljöpartietyrkar i en reservation att högskolan i blir ettuniversitet. Här finns det ingen tidsaspekt än så . Naturligtvis är det intenågon helig regel eller princip som ligger bakom 1989/90:136 8 juni1990 utskottets avstyrkandebeträffande propåerna om nya universitet, nya fakulteter och nya högskolor medfasta resurser. I stället handlar det om resurser i form av pengar men ävenrealt - dvs. med avseende på personer, utrustning, inredning och byggnaderDessutom är det fråga om tidsperspektivet. är ju ett litet land. Vikan inte på samma gång och på kort sikt bygga upp flera nya enheter och spridaresurser i alltför små portioner Allteftersom vi kan avsätta nya reala resurserkan vi också överväga detta med en ytterligare spridning. Detskall medges att den svenska modellen, med krav på lika kvalitet i utbildningoch forskning vid alla högskolor - stora som små högskolor, högskolor medeller utan fasta resurser - är ett dilemma. Ett sätt att komma fill rätta meddetta dilemma vore fakfiskt att göra alla högskolor fill universitet i reellmening, alltså inte bara nominellt. Vi skulle då få ett tjugotal universitet.De flesta inser säkert att det inte skulle vara någon lösning. Men somligasäger: Låt oss göra några högskolor till universitet! Javisst, är det naturligtvis möjligt och kanske lämpligt. Men de återståendehögskolorna då, invänder andra. Ja, just det! Hur skall vi få en organisationdär aUa högskolor i rimlig utsträckning blir delakfiga i en forskningsmiljösom är värd namnet? Såvitt jag ser finns bara samarbetsvägen kvar, och då ärdet underligt med alla dessa idéer om nätverk mellan enbart högskolor utanfasta forskningsresurser, som föreslås ymnigt från olika håll - jag anklagarinte någon speciell. Borde inte den tanken ligga närmare till hands, attnätverk skall upprättas med de enheter som redan har fasta resurser? Jaghar av och till fört samtal med några få, i denna fråga insiktsfulla rektorerför mindre högskolor som är inne på detta. Det tycker jag är en frarnkom-1igväg. Det bygger naturligtvis på en vilja fill samarbete från både de storauniversiteten och de mindre högskolorna. Det förutsätter också, generellt, attde mindre högskolorna har fler forskarkompetenta lärare. Jag återkommer straxtill detta sista. Vadbeträffar användningen av resurserna för forskningsstödjande verksamhet vid demindre och medelstora högskolorna finns ett par reservationer. Utskottetaccepterar att medlen fördelas direkt till högskolorna men påpekar attbetydande hänsyn skall tas till behovet att forskarutbilda lärare. Det äralltså en ståndpunkt i ungefär samma riktning som folkpartireservationen.Problemet med miljöparfiets förslag ligger i att avgöra vilka forskargruppersom är aktiva och vad som avses med profilering. Det är svårt att lägga dettill grund för något ståndpunktstagande. Idetta sammanhang kanske det finns anledning att säga ett par ord omfakulteternas roll, som har varit uppe till debatt. Vi har från utskottet ochfrån olika partier påpekat att fakulteterna har ett ansvar ocksånär det gäller de mindre och medelstora högskolorna. tillhör de forskarutbildadelärarna vid de mindre och medelstora högskolorna fakulteter vid ett universiteteller en stor högskola. Dessa fakulteter måste alltså känna ansvar, vilket vihar påpekat - jag tror inte att något parti är ensamt om att hagjort det. Det är därför vi har denna formulering i betänkandet, att det äranmärkningsvärt att så litet har gjorts av fakulteterna un- der Det är alltsåen signal till fakulteterna att göra mera på den punkten. Jaggår nu över till det avsnitt som gäller full kostnadstäckning i samband medexternfinansierad forskning. Utskottetanser att det är olämpUgt att på central nivå i någon form fastställa ettomkostnadsbidrag. Det är högskoleenheten själv som bäst kan bedöma deterforderliga bidraget, så att detta uppfyller principkravet om fullkostnadstäckning. Miljöpartietanser i en reservation att forskningsråden skall undantas från principen omfull kostnadstäckning. Som skäl anförs risken att medel skall spridas ut somallmänt stöd till högskoleinsfitutionerna. Utskottet gör inte sammariskbedömning som härvidlag. centerreservation godtas att principen om full kostnadstäckning skall gällaockså forskningsråden, men man anser att övergången bör åtföljas av enförstärkning av resurserna till forskningsråden utöver regeringens förslag.Något belopp föreslås inte . Somen kommentar till denna centerreservation och kravet på medel för attneutralisera effekten, vill jag till en början säga att vi först bör se om detblir några effekter och i så fall vilka. Det är nämligen Utet förenklat attframställa situationen så, att forskningsråden för det första skall betala dethöjda omkostnadsbidraget och för det andra fortsätta att betala allade poster som de har betalat. Närnu högskolorna får full kostnadstäckning för de tjänster de ger och alltså fårdet bättre än tidigare skulle råden inte nödvändigtvis behöva fortsätta attbetala alla de poster som de har betalat därför att högskolan har haft detdåligt ställt tidigare. Det borde råden fundera över och samtala med högskolanom. Vad som kan komma ut av de samtalen är det Utet för tidigt att säga ännu,och därför bör vi vänta och se vilken nettoeffekt den nyatillämpningen får. Då får vi ett empiriskt underlag för att överväga resursernatill råden i ljuset av den nya verklighet som vi då har erfarenhet av. Ettannat område som jag skall säga litet om gäller utrustning och inredning.Mycket av diskussionen om dessa fing har kommit att föras med utgångspunkt iakademiska rektorskonferensens skrivelse till regeringen den 19 september 1989-Rektorskonferensen uppskattar där medelsbehoven för utrustning, inredning ochsmärre ombyggnader av lokaler till 500 ä 600 milj. kr. Detta hargenererat ett antal mofioner under allmänna motionstiden med yrkanden omanslag som varierar mellan 15 och 500 milj. kr. Behovsskattningarnai rektorskonferensens skrivelse grundar sig på punktundersökningar av vissaämnen vid , vilka sedan har räknats om till riksnivå. Detråder delade meningar om hur fillförUtligt detta underlag är och därmed hurstora resurstillskott som behövs. Efteratt ha hört företrädare för och rektors-konferensenföreslår utskottet nu ett tillkännagivande till regeringen. Innebörden avdetta är att regeringen inför nästa treårsperiod samlat bör övervägaresursbehoven för utrustning, inredning och mindre lokalförbättringar samt hurresurserna skall fördelas på sektorsanslag, fakultetsanslag, UHÄ-ram, FRN-ramoch ram, liksom också möjligheterna att omfördela mellanolika anslag. 1989/90:136 8 juni1990 Utskottethar i avvaktan på detta stannat inför ett påslag på 25 milj. kr., som UHÄ skallfördela 1990/91, varefter fördelningen sker direkt till högskolorna. Dethar gjorts några kommentarer till detta tidigare, och uttrycktedet så, att regeringspartiet kommer undan med blotta förskräckelsen när detgäller utrustning, genom att ha gjort en överenskommelse med . Bildenär den, om man skall vara ärlig och grundlig, att föreslår 500miljoner i påslag, vpk 436,75 miljoner - en misstänkt exakt summa i dettasammanhang -, 50 miljoner och folkparfiet 15 miljoner. Utskottet harlandat på 25 miljoner. Jag skuUe vilja påstå att inte någon av dessa summor ärsärskilt väl grundad. Jag tror inte ens att vpk:s summa är det, även om den hartvå decimaler Jag ironiserar inte över detta, utan jag konstaterar bara att detär så. Vihar inte alls varit särskilt förskräckta, , utan har tagit detmycket lugnt. Vi har varit klart medvetna om att det ställs stora krav påutrustning och inredning, och vi har varit klara över att detta bör undersökasbättre. folkpartireservation föreslås ytterligare 25 milj. kr och i en centerreservationytterligare 50 milj. kr till FRN, dvs. Utskottet anseratt FRN för tung utrustning har fått så stora påslag att det inte är motiveratatt lägga på ytterligare, allra helst som FRN faktiskt har fått vad man självhar begärt. Jagvill avsluta detta avsnitt med att säga att utrustningsfrågorna är viktiga ochbör hanteras med omsorg. Därför begär utskottet ett säkrare underlag förbeslut. Självfallet är den ökade satsningen på FRN-ramen glädjande. Jag gårdärmed över till det sista avsnittet, som rör jämställdhetsfrågor Jag har följtordningen i proposifionen och betänkandet, så det är inte något uttryck förprioritering när jämställdhetsfrågorna kommer sist - det är bäst att säga det idetta känsliga ärende. Förstkan jag erinra om något av det som har gjorts på detta område vad avserforskning. Det inrättades professurer i kvinnohistoria i , femforskartjänster vid 1984,ytterligare en tjänst där senare och én gästprofessur, , 1987. Tre professurer i kvinno- och jämställdhetsforskning föreslåsi denna forskningsproposition, varav två vid samhällsvetenskaplig och en vidmedicinsk fakultet. Utskottethar vid behandlingen av detta problemkomplex kommit fram till att ytterligareresurser behöver satsas utöver propositionens förslag. Vi har i storutsträckning tagit fasta på förslagen i motion 119, som har en bred förankringi alla partier Vi anser i likhet med dessa motionärer att forskningsrådsnämndensansvar bör omfatta inte bara information utan också ini-tiering och stöd.Därför bör ytterligare medel tillföras FRN. Utöver de 1,6 milj.kr som finnshos JÄMFO bör 2 milj.kr. tillföras 1991/92 och ytterligare 2 milj.kr. 1992/93. Utskottetanser också att stödet till kvinnoforskning med inriktning på teknik ochnaturvetenskap bör ökas. Därför föreslås att FRN får i uppdrag att utreda hur detta stödskall utformas. En professur kan därvid, precis som motionärerna föreslår, varaett sätt att utforma detta stöd. Utskottetanser vidare att stödet till fora för kvinnliga forskare och kvinnoforskningbör ökas med 2 milj .kr utöver propositionens förslag. Sammantaget blir det 6milj.kr plus beställningen till FRN om resurser förkvinnoforskning med inriktning på teknik och naturvetenskap. Därmedhar utskottet gått motionärerna till mötes i rätt många avseenden ochtillgodosett yrkande 5 om mer resurser. Avslutningsvis,fru talman, vill jag gärna säga att den forskningspolitiska propositioneninnebär en betydande satsning. 635 milj.kr går till anslag underutbildningsdepartementet för grundforskning och forskarutbildning. Utskottethar lagt till ytterligare 17 milj.kr. Till grundutbildning har vi lagt tilldrygt 25 milj.kr. Vi har också gjort några tillkännagivanden, som innebärbeställningar för framtiden. Det är min förvissning att utskottets kompletteringarhar gjort en bra produkt ännu bättre, till gagn för svensk forskning. Meddetta, fru talman, yrkar jag bifall till utbildningsutskottets hemställan ibetänkande 25 på samtliga punkter Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Anf.16 () replik: Det finns anledning att instämma i åtskilligt av vad sagt, men tiden är för knapp för att jag skall kunna göra det. Jag får istället koncentrera mig på det som vi inte är lika överens om. sade inledningsvis att olika majoriteter i olika frågor vitaliserarparlamentet som sådant. Ja, det kan naturligtvis vara på det sättet; framgångarhar nåtts på åtskilliga områden och många av våra idéer har gått igenom. Men påen punkt, som jag har tagit upp förut, har jag litet svårt att förstå dettakompromissande, och det gäller professurerna i humanekologi. Till skillnad frånalla andra fall fanns här inte något som helst underbyggt förslag, och det ärförvånansvärt att utskottsordföranden menar att det på något sätt skulle våravitaliserande. Tvärtom är det ett avskräckande exempel, som jag hoppas att viskall slippa för framfiden. talade också om den sektoriella forskningen och menade att det ärsvårigheter att göra överföringar Ja, men de svårigheterna är inteoöverkomliga. Man måste börja om man vill nå resultat. Vi har talatom , men det är möjligt att det bara blir . Den goda viljan att göranågonting borde ändå finnas. menade vidare att jag inte är lika noga med att betona riskerna medföretagsforskningen. Jodå, det gör jag gärna. Jag har varnat förvad uppdragsforskningen kan föra med sig. Men det är inte vår uppgift iriksdagen. Vi kan inte tvinga företagen att satsa pengar på forskning. Däremothar vi ett inflytande över de statliga pengarna, och det inflytandet bör viutöva. Närdet sedan gäller högskolelektoremas forskning säger att hanhoppas att det skall vara möjligt att erbjuda dem ökade möjligheter tillforskning. Det är rätt fantastiskt. Först slår man fast skyldigheten, och 1989/90:136 8 juni1990 därefter skall man sedanförsöka ordna en möjlighet för kategorien i fråga att fullgöra den skyldighetman har slagit fast. Det är något bakvänd ordning. Man borde ge enreell möjlighet för högskolelektorerna att också kunna forska. Självfalletär det inget som säger att reformen måste genomföras nu på en enda gång. Vimoderater har sagt, vilket vi också påpekar i reservationen, att den kangenomföras successivt. Själva arbetsfördelningen kan också ske på högstflexibelt sätt. Det skall inte behöva vara några som helst problem kring detta. 17 ()rephk: I mitt inledningsanförande ställde jag ett par frågor som jag tyckeratt kanske tassade runt litet försiktigt i det anförande hannyss höll. Jag noterar att regeringen i proposifionen har sagt att det ärvikfigt att de studerande oavsett bostadsort söker sig fill forskarutbildning.Jag noterar också att utskottsmajoriteten säger att det är anmärkningsvärt attdet hitintills har gjorts så litet för att rekrytera studerande fill de mindrehögskolorna. Eftersomcentern har föreslagit en rad åtgärder som har avstyrkts av utskottet blir minfråga: Vilka åtgärder tänker man vidta för att öka den här rekryteringen? Vi ärju överens om att det måste ske på något sätt och att det är önskvärt att såsker Denandra frågan som jag ställde och som jag har ännu större förståelse för attLars undvek Utet grand gällde forskningsrådensdeparte-mentsfillhörighet. Det jag frågade efter var vilka bevekelsegrunder detfinns för att på det här sättet knyta forskningsråden fill resp.fackdepartement. Det svar som jag har fått, och det svar som egentligen gesockså i utskottsbetänkandet, är: Nja, det kan vara på det ena eller det andrasättet. Skulle det nu visa sig att det går alldeles åt skogen får vi välompröva beslutet Det har jag förstått. Men min fråga var:Varför placerar man verksamheten på detta sätt redan från början? Detär möjligt att inte känner särskilt starkt för att svara på denfrågan, och då låter jag den gå vidare till , som kommer tillkammaren , så att vi får höra vilka bevekelsegrunder regeringen harhaft för att åstadkomma denna ordning.