prot · GD098 · 1989-12-31 00:00:00 — Hos oss är inte längre yrkeslinjerna lågstatusutbildning.Vi har tusentals handledare från arbetslivet involverade i yrkesutbildningen,och sambandet skola-samhälle är äntligen en naturlig och självklar koppling.Varför? Jo, vi deltar i försöksverksamheten om treåriga gymnasialayrkeslinjen Vi är med i en revolutionerande förändring av gymnasiet, där nu engymnasieskola för alla förverkligas och alla gymnasielever får likvärdigutbildning. Finns det då inget smolk i glädjebägaren? Jo, kommunernaklagar över att det blir för dyrt. att investeringar i ny utrustning får storaekonomiska konsekvensen Och, det är klart, skall man köpa in allt blir detdyrt. Men det måste finnas icke använda möjligheter att samnyttja och, framförallt, att ute på arbetsplatserna använda den utrustning som finns iproduktionen. 1 skulle vi göra ett fullskaleförsök. Avförväntade 6 000 platser blir det nu något mer än hälften. För att försöketskall ge besked om alla effekter för arbetsliv, skola och kommuner måste flerförsöksplatser ordnas. Vår slutsats är att försöksverksamheten måsteföljas av en gymnasiereform. Avslutningsvis vill jag mycket kort beröravuxenutbildningen. Behovet är mycket stort, och framför allt kvinnor söker tillfolkhögskolor och Komvux. Men - tyvärr - alltför många kan inte börja sinastudier därför att de inte får något studiestöd. Vuxenstudiestöden räcker intetill. Reformen ger för litet pengar, och utbildningsklyftan kvarstån Jag undrarvad utbildningsministern tänker göra för att förbättra de ekonomiskamöjligheterna för vuxna att studera. YLVAJOHANSSON (vpk): Kvällens utbildningsdebatt förs i dåskolans villkor figurerar på tidningarnas nyhetssidor och har en central platsi den allmänna debatten. Till viss del beror det naturligtvis på lärarnasengagemang i den pågående avtalsrörelsen. Men till viss del beror det, trorjag, på att de problem som skolan har brottats med , t.ex. medstora nedskärningar, nu blivit tydliga också utanför skolans värld. Skolan upplevs, tyvärr, av många elever som meningslöseller t.o.m. plågsam. Alltför många elever lämnar skolan utan att hagrundläggande kunskaper och färdigheter Förfärande många elever lämnar skolanmed en motvilja till studier och med knäckt självförtroende. sade att skolan håller på attabdikera från sin roll som kunskapsförmedlare. Det är verkligen att ta i! Detär visserligen sant att kraven på skolan blivit större, men det gäller ävenkraven på mer kunskap och en högre kvalitet i undervisningen. Anledningarna till dessa ökade krav är flera. Hemmens ochtraditionens roll i barns och ungdomars utveckling och kunskapsinhämtande harminskat. Det har resulterat i krav på att skolan skall lära eleverna t.ex. attkritiskt granska TV, film och video, att äta och laga näringsriktig mat, attskydda sig motsjukdomar, att ha förståelse för andra länders kulturer och att bearbeta denskrämmande informationen om miljöförstöring och krig. Arbetslivets krav på skolan har ökat. Den tekniskautvecklingen, en mer flexibel arbetsmarknad, internationalisering, ett ständigthögre tempo och forskningens stora betydelse ställer krav på en högkunskapsnivå i skolan. En fungerande demokrati kräver att alla medborgare har enreell möjlighet att utnyttja sina demokratiska rätfigheter och kunskaper omviktiga sam-hällsfrågon Skolan måste därför ge alla elever kunskaper ochsjälvförtroende som gör att de kan kräva sin rätt och vara med och påverkasamhällsutvecklingen. I hela samhället finns en ökad medvetenhet om de brännandesamhällsproblem som den uppväxande generationen förväntas lösa. miljöproblemen, energiförsörjningen, genteknikens utveckling, en fredligutveckling i världen osv. Även i dessa frågor förväntas skolan ge grundläggandeoch användbara kunskaper. Det finns alltså många och berättigade krav på skolan närdet gäller kunskap och kvalitet som kanske har fillkommit sedan den tid dåvissa skolde-battörer själva var eleven kvarstår kraven på grundläggandekunskaper inom de mer traditionellt uppdelade ämnena. Min erfarenhet är attdet svenska skolsystemet är sprängfyllt av viktig kunskap som lärarna förväntasförmedla till eleverna. Många föräldrar blir nog förvånade och imponerade närde tittar i sina barns läroböcker och ser hur mycket kvalificerad kunskapeleverna matas med. Även om vi vet att det finns problem, så är bristerna ivad skolan lär ut mycket måttliga i jämförelse med bristerna när det gäller vadeleverna verkligen lär in. Därför måste perspektivet i skoldebatten vändas. Det perspektiv som dominerar skulle kunna kallas"utsikt från ett skrivbord". Det som i stället behövs, menar jag, ärmer av "insikt från en skolbänk". Skolan förmår inte uppfylla alla de krav som ställs.Det beror inte, , på att kunskapskraven är för lågt ställdaeller på att lärarna skulle göra ett dåligt jobb, utan på skolans sätt attbehandla eleverna. Många elever upplever att de i skolan matas medfärdigtuggade faktabitar som de förväntas svälja och rapa upp vid prov ochförhör. De upplever inte att skolan är till för att stimulera den egnakunskapsutvecklingen eller stilla den naturliga kunskapshunger varje människahar. I stället för att ge mersmak och insikt om att kunskap ger möjligheter,skapar skolan alltför ofta olust och motvilja. De som säger att pengar och personal inte är problemet iden svenska skolan gör sig skyldiga till just det skrivbordsperspektiv jagtalade om. Hur många av de elever och lärare som har sin dagliga verksamhet iskolan känner igen sig i beskrivningen att skolan har tillräckliga resurser? Även om skolans problem inte kan lösas enbart med hjälp avpengar, så måste man konstatera att de senaste årens nedskärningar skapatkännbara problem i skolorna. Jag tillhör inte dem som ropar om att den svenskaskolan är en skola i kris. Den svenska skolan är i många avseenden mycket bra,och bedrivs en undervisning av hög kvalitet. Men trots detta måste man konstatera att det nukrävs åtgärder för att förbättra lokaler arbetsmiljö, läromedel och lösaproblemet med bristande tillgång till utbildade lärare. Närdet gäller just tillgången på utbildade lärare, som har berörts ,skulle jag vilja ställa en fråga till , Tror utbildningsministernatt det kan finnas något samband mellan skolans dåliga arbetsmiljöoch oviljan - eller kanske snarare den otillräckliga viljan - hos de ungdomarsom lämnar dessa skolor att söka sig vidare till en lärarutbildning? De som aningslöst tror att mer "plugg" i skolan skulle minskade konstaterade stora skillnaderna i studieresultat gör det alltför enkelt försig. Då bortser man från de dubbla roller som skolan plågas av. Det är ennäst intill omöjlig uppgift för skolan att ge alla elever goda kunskapersamtidigt som varje ungdomskull skall sorteras för att tillfredsställa antagningsenheternavid framtida utbildningsvägar och även framtida arbetsgivare. Jagmenar att det är ett rimligt krav att det urval som måste ske till vissautbildningar skall ske vid ingången till den högre utbildningen. skerurvalet i princip vid utgången från den lägre utbildningen, vilket gör att helaundervisningen präglas av konkurrensen om platserna i nästa utbildningssteg.På samma sätt är det rimligt att arbetsgivarna själva står för ett eventuellturval bland flera sökande, utan assistans från skolan. Imotsats till anser jag att betygen försvårar en braundervisning i skolan. Det är självklart att varje form av utvärdering av skolansundervisning måste resultera i åtgärder för att rätta till det som inte ärtillfredsställande. Betygen är ett mycket dåligt instrument för utvärdering.Vanligtvis resulterar konstaterade kunskapsbrister i ett manifesterande avdessa brister dvs. i ett lågt betyg. Naturligtvis har de flesta lärareambitionen att ingen elev skall lämna skolan med bristande kunskaper ellerknäckt självförtroende, men trots det resulterar bl.a. otillräckliga resursertillsammans med betygssystemet i att det ändå blir så. Elevernavänjs vid att bristande kunskaper inte är något att göra åt. Det bristandekunskaperna får man leva med, liksom man får leva med det betyg där dessabrister finns konstaterade svart på vitt. Nej,befria skolan från dess dubbla roller och låt lärarna slippa vara domare!Skolan skall vara till för elevernas skull - antagningsenheter och arbetsgivarefår klara sitt behov av sortering på egen hand. 1989/90:8 12 oktober1989 ()replik: Jag ger rätt i att många elever tycker att skolan ärmeningslös och plågsam. De kanske går ur skolan med för dåliga kunskaper. Orsakentill detta är att skolan är organiserad så att den inte förmår ta hänsyn tillatt barn är olika. Man har begreppet "likvärdig utbildning", ochdetta tolkas så att alla elever skall ha en precis likadan utbildning. Meneftersom barn är olika, behöver de olika valmöjligheter och alternativ, ochbarnen behöver olika mycket tid. Det viktiga är ju att varje elev känner attundervisningen är meningsfull för just honom eller henne, och då måste undervisningenske på rätt sätt, vid rätt tid och på rätt nivå. Men sedan håller jag intemed, när säger att det är för mycket pluggoch för mycket kunskaper i skolan. Nej, vi stoppar in så förtvivlat mycketandra saker i skolan. Jag har här en lång lista, som högstadielärare iLinköping har sammanställt, över olika aktiviteter som kommer in och tar helaklasser eller enstaka elever från lektionen Det är sådana aktiviteter somsplittrar och gör att både elever och lärare känner sig otillräckliga. De saker som talar om - kritisk granskning,miljöförstöring, krig och internationalisering - ställer ju krav på mer kunskap,t.ex. Skall vi kunna arbeta för en fredligare värld måste vi kunnatala med varandra. Vi måste också lära oss historia. Skall vi lära oss hur manfår bukt med miljöförstöringen, som är nog så viktigt, så måste vi kunna t.ex.kemi och biologi. ser betygen som någon sorts dom. Det görinte jag. Jag ser betygen som ett naturligt hjälpmedel. Betyg är det mestobjektiva sättet att tala om hur en elev har klarat kursen. Det är det mesträttvisande och det mest lättförståeliga sättet. Tyvärr är inte heller betygenett fullkomligt system, men det är det bästa system vi han Lärarna är intedomare när de sätter betyg, utan de använder betygen som ett naturligthjälpmedel för att ge en så korrekt information som möjligt. Debatten om betygens vara eller inte vara ochmisstänkliggörandet av betygen tror jag är till skada. Betygen skall i ställetutvidgas, bli flera och sättas tidigare och oftare. (vpk) replik: Ja, elever är olika och skall ha rätt till enutbildning som passar den enskilde eleven. När det gäller vackra ord kan vivara överens. Men den modell som förespråkar brukar handlaom permanenta nivågrupperingar, allmän och särskild kurs och betyg. Det harännu inte visats något exempel på att detta skulle gynna de elever som har detsvårast i skolan. Tvärtom kommer det ständigt nya rapporter som visar attnivågrupperingen bara är uttryck för föräldrarnas ambitionsnivå och klasstillhörighet. Om man tycker att betygen är ettsätt att föra vidare information om hur det har gått i skolan och vad som harklarats av, för att föräldrarna och eleven själv skall veta det, tycker jag detär märkligt att just skolan skall använda sig av ett speciellt kodspråk med femtecken för att kommunicera mellan människor, när vi andra brukar tala om att vilever i ett informationssamhälle. ANN-CATHRINEHAGLUND (m) replik: av har inte lyckats göranågon social utjämning - det visar åtskilliga rapporter och bedömningar.Snarare är det väl så att de elever som går i skolan och kännersig sämst inte mår så särskilt bra av skolan. Jag håller med om det första; vi är överensom att eleverna skall ha en skola efter sina förutsättningar och anlag och atteleverna är olika. Men låt oss då få en annan skolstart! Låt oss få enskolförberedande förskola som bas i skolsystemet, låt oss få en tidigareskolstart och ett lågsta- dium som bättre än i dagkan undervisa barnen individuellt och låta dem öva de första färdigheterna iegen takt! Låt oss få flera tillval på högstadiet, tillval som kan varaantingen fördjupning i ett ämne eller andra ämnen, men som då självfallet skallanges i läroplanen så att kvaliteten garanteras. Och låt oss få en möjlighetatt komplettera innan man går vidare till gymnasieskolan om man har valt feleller av annat skäl behöver komplettera sitt val. Låt oss skapa sådanavalmöjligheter för eleverna att de verkligen får utbildning och undervisningefter sina egna anlag och har möjlighet att gå fram och fördjupa sig i sin egentakt! Beträffandebetygen som information i fem tecken - både och jag är lärare.Visst skall vi tala med föräldrarna, och visst skall vi ge muntlig information!Men det är så lätt att missförstå. Betygen är ett mycket mer entydigt sätt. Detär klart att vi skall ge både muntlig information och betyg, men jag tror det ärriktigt att ha fler betygssteg, och betygen behövs tidigare i skolan än iårskurs 8. YLVAJOHANSSON (vpk) replik: Om skolförberedande undervisning och om att man skulle börja skolantidigare har vi olika uppfattning. Jag anser inte att det som ärskolförberedande också måste vara skollikt. Jag menar att den barnomsorg vi hari dag är skolförberedande, i den meningen att barnen utvecklas också inombarnomsorgen. Också andra modeller än sådana som är skolliknande ärskolförberedande i ett vidare perspektiv. Ann-CathrineHaglund sade också att det inte är så kul att under hela skolgången få varasämst i klassen. Nej, och det är ännu tråkigare att få ett papper på det, somman sedan skall leva med resten av livet! Förstevice talmannen anmälde att anhållit att till protokolletfå antecknat att hon inte ägde rätt till ytterligare replik. Jag tycker att läget i avtalsrörelsen utgör en viss restriktion för denhär debatten. Det är ju mycket känsligt. Det har förekommit vilda strejker, ochdebatten är mycket infekterad. Jag vill inte säga något som kan komplicerasituationen. Jag skall också ha en interpellationsdebatt med skolministerGöran , så jag får tillfälle att återkomma till en delfrågor då. Jagtänkte göra en del reflexioner om det ämne som också var inne påmot slutet, nämligen segregationen i det svenska skolsystemet och vad man frånolika håll vill göra åt det. Det kommer då och då, som det har sagts härutvärderingar som visar att den svenska skolan misslyckats med att skapa socialutjämning i vårt samhälle. Studieresultat och studieval präglas av elevernasklassbakgrund. Detlåter sig ju sägas, och jag säger det själv ibland, att en del förhoppningarom vad skolan skall åstadkomma i fråga om social utjämning har varitöverdrivna. Det är inte realistiskt att tro att skolan ensam kan utjämna klassklyftorsom befästs av andra förhållanden i samhället, t.ex. segregation i boendet. Menutifrån mina värderingar tycker jag ändå att det är ett av de 1989/90:8 12 oktober1989 allvarligastemisslyckandena i den svenska skolan att vi inte har kommit längre när detgäller social utjämning. Ändåär det viktigt att man inte förlorar perspektivet. Jag tror fortfarande att detär sant att påstå att den allmänna skattefinansierade skolan är det viktigastesom samhället gör för att skapa integration och jämlikhet i samhället. Vadutredningarna inte visar är hur situationen skulle vara om skolan inte fanns.De rikare grupperna i samhället skulle kunna tillgodose sina barnsutbildningsbehov ändå, men grupper med mindre ekonomiska resurser och medmindre studietradition skulle i den situationen få mycket större svårigheten Detär med andra ord de grupper som inte kan kompensera brister i skolan eller harråd att byta skola, t.ex. genom att flytta, som har mest att vinna på om skolanblir bättre och mest att förlora på om skolan är dålig. Av det drar jagslutsatsen att diskussionen om utjämning aldrig får ta över diskussionen om hurskolan kan bli bättre. Isocialdemokraternas 90-talsprogram, som det har kallats, spelar detta med attmotverka segregation en avgörande roll i skolavsnittet. Gruppen som har skrivitrapporten argumenterar på en rad områden för mer av valfrihet ochbrukarinflytande, men just på skolområdet säger man sig att målet att skolanskall skapa integration gör att vi på det området inte kan arbeta med de härmetoderna. Jaghåller med om att det kan vara en målkonflikt mellan valfrihet och strävan motintegration. Om man säger att t.ex. en etnisk minoritet kan få ha rätt attstarta en egen skola, innebär ju det att i den skolan kommer man inte attträffa barn från andra grupper Men jag menar ändå att det är ett för mekanisktsynsätt att tro att motsättningen är absolut. Jag vill utveckla det och illustreradet på två punkter Fördet första tror jag att valfrihet är ett sätt att göra skolan bättre för enindivid, på det sättet att man utnyttjar möjligheter att välja till att göraskolan mer anpassad till den egna individens förutsättningar Det kan uttryckasså att man egentligen inte kan säga att en skola är bra eller dålig, för en ochsamma skola kan vara bra för en individ och dålig för en annan. Finns detmöjlighet att välja skola eller inriktning inom en skola, ökar möjligheten attskolan blir bra för en viss individ. Fördet andra är valfriheten - och detta utvecklar 90-talsgruppen mycket vackert påandra samhällsområden än just skolan - ett förändringsinstrument. Genom attutnyttja rätten att välja visar man hur man vill att en viss offentlig verksamhetskall utvecklas. Jag menar att det är mycket olyckligt att just på detta områdeavsvärja sig möjligheten att använda valfriheten som ett förändringsinstrument,ett utvecklingsinstrument. Jagskall be att få citera ett avsnitt ur rapporten från den socialdemokratiska90-talsgruppen. Det är ett problem hän I det jag skall citera finns ettåterkommande språkfel. Man syftar på skolstyrelsen men använder pluralformende - plural form men singular betydelse som det brukar heta - men man syftarväl på ledamöterna i skolstyrelsen. På s. 212 i rapporten står det så här: "Dettaär vikfigt. Det är skolstyrelsen som ska vara barnens och föräldrarnasföreträdare. Det är de som ska ställa upp krav på hur föräldrar och elever ska medverka i skolan. Detär de som avgör från vilka skolor de ska införskaffa vilkaundervisningstjänsten De ska se till att information om goda resultat och godaexempel sprids på andra skolor, så att fler kan lära av lyckad förnyelse. Om devid utvärderingen finner att en del skolor inte förmår leva upp till målet -att ge alla barn en god standard - så får man vidta korrigerande åtgärder Detkan, i extrema fall, gå så långt som att man tvingas byta skolledning, ellerkanske till och med stänga en skola. Vi tar till detta drastiska exempel föratt klart visa vilket ansvar vi menar att skolstyrelserna bör ha. Skolstyrelsensuppgift är kort och gott att bli experter på att avgöra vad som är en bra ochen dålig skola." Jagmenar att detta är ett exempel på en felsyn. Jag tror icke att skolstyrelsensledamöter är de bästa experterna i det sammanhanget, utan jag tror att man kanlita mycket mer än vad socialdemokraterna tycks tro på föräldrars och eleversförmåga att spela en roll i utvärderingen. Jagbesökte , och det intressanta är att där ser manvalfriheten som ett instrument för underprivilegierade grupper att förändraskolan så att den blir bra för dem. Samma människor som förr talade förbussning talar nu om att man skall få välja skola, därför att de som behöverskolan mest, de fattigaste grupperna, därigenom skall få makt att göra skolanbättre för dem. Detsynsättet tycker jag har mycket att lära oss i , och jag har svårt attförstå varför socialdemokraterna inte litar på föräldrars och elevers förmågaatt medverka i utvärderingen av skolan. 1989/90:8 12 oktober1989 1970-talets högskolereform innebar att eftergymnasial eller högreutbildning knöts samman i en enda organisation, högskolan. I samband med dennareform uttalades att avgränsningen av högskolan inte kan göras en gång för allautan måste omprövas i takt med att olika utbildningar utvecklas. Avgörandeför på vilken nivå utbildningen skall förläggas bör vara om den kräver näraanknytning till forskning och bygger på vetenskaplig grund, betonar utredarenLars , som gjort en översyn av den s.k. lilla ramen på utbildningsdepartementetsuppdrag. Alltsedanmitten av 70-talet har optikerutbildningens uppläggning och förläggning tillenbart gymnasieskolan kritiserats i , men ingen förändring har ägtrum. UHÄ utarbetade ett förslag att en allmän utbildningslinje,optikeriinjen, skulle inrättas. Men detta förslag kom aldrig att förverkligas. , och finns optikerutbildning påhögskolenivå. I sker utbildningen till legitimerad optiker inomgymnasieskolan. Den består av en högre specialkurs , som i sin turbygger på en tvåårig optikerutbildning, också den i gymnasieskolan. Men för attfå behörighet av att prova ut något så elementärt somkontaktlinser måste man dessutom i regi genomgå en s.k.fördjupningskurs. och har bedömt dengymnasieförlagda utbildningen som otillräcklig i vissa avseenden. bildningenbehöver göras allsidigare, samordnas och förläggas till högskolan där möjlighetatt forska finns. , som utvecklat mångatvärvetenskapliga linjer, har visat intresse att permanent ta sig an dennautbildning. Den tekniska fakulteten kan svara för utbildning av naturvetenskaplignatur, optik och optometri, den medicinska i fysiologi och den filosofiska förforskningsmetodisk träning bl.a. SÖ överväger att äntligen överföraoptikerutbildningen till högskolan, och utredareförutsätter att SÖ tillsammans med UHÄ utarbetar förslag i denna riktning. Jag vill med detta inlägg i kammaren framhållanödvändigheten av att så sker och att det sker utan dröjsmål. Det här betyder ingalunda att jag anser attflertalet gymnasiala påbyggnadsutbildningar bör överföras till högskolan. Detär viktigt att många gymnasiala påbyggnadsutbildningar, i tekniska ochekonomiska ämnen på i regel en eller två terminer, finns kvar påregionalpolitiskt betydelsefulla icke-högskoleorter, där de utgör en resursför ortens näringsliv. En rikt differentierad gymnasieskola med en kompetentlärarkår är en ovärderlig tillgång och fungerar som motor för utvecklingen isitt närområde. "Detta är en ödesfråga för mänsklighetensöverlevnad". "Det här är den helt avgörande framtidsfrågan som vimåste lösa". Ja, så ungefär har olika talare från den här talarstolenformulerat sig - även nu under den allmänpolitiska debatten. Och som exempel pådessa för mänskligheten avgörande områden som väntar på sin lösning har nämntsfred och nedrustning, miljöfrågorna, fattigdom och svält och den storabarnadödligheten i världen, m.fl. Jag vill här lyfta fram ännu ett område där det återstårmycket att uträtta för att ge mänskligheten chans och möjligheter till enbättre utveckling. Det är rätten och möjligheten att få lära sig läsa. Analfabetismen i världen är ett stort och växande problemsom vi måste komma till rätta med för att få en rimlig chans att klara de storauppgifter som ligger framför oss. Läskunnigheten är här ett nödvändigt redskapsom måste ges till alla människor, för deras egen personliga utveckling och förmänskligheten. Utvecklingen går tyvärr i motsatt riktning. Analfabetismeni världen ökar totalt sett. 1985 beräknades antalet vuxna analfabeter - då harman räknat de - till ca 900 miljonen På grund av befolkningsökningenoch otillräcklig skolgång för barn i skolåldern kommer denna siffra att stigatill över en miljard om inte radikala åtgärder vidtas. Mer än 120 miljoner barn mellan sex och börjarinte ens skolan och en stor del av de barn, som börjar skolan, slutar innan delärt sig att läsa, skriva och räkna på ett funktionellt sätt. Det innebär attstora skaror bland dagens barn kommer att sälla sig till morgondagensanalfabeter, om inte kraftiga satsningar görs för att förbättraundervisningssituationen. Och det gäller såväl globalt som här hemma i . För att försöka vända trenden och komma till rätta medproblemet har FN tagit initiativet till en världskampanj för att försöka utrotaanalfabetismen - en gigantiskoch, kanske någon tycker, omöjlig uppgift. , 1990 har av FNproklamerats som internationella läskunnighetsåret.