prot · GD0968 · 1989-12-31 00:00:00 — Regering och riksdagbör redovisa sin uppfattning om det samhällsekonomiska läget ochklargöra vilka ekonomisk-politiska förutsättningar som kommer att gälla.Aktörerna på marknaden skall vela alt lönebildningen är en uppgift för dem, ochde måsle själva ta sitt ansvar Tar de inte sitt ansvar utan överskriderramarna, då väntar konkurser företagsnedläggelser och - det har vifinansministerns eget ord på - "arbetslöshetens stålbad", omarbetslöshetsnivån blir för hög. Genom att regeringen nu ingriper med regleringar, kommerallmänheten och arbetsmarknadens parter att förvänta sig alt regeringar också iframfiden skall ingripa. Då kommer de knappast längre att ha någol motiv föråterhållsamhet - på något sätt kommer ju alltid regeringsmakten att städa uppefter dem. Man blir alltså befriad från det ansvar som systemet med friaförhandlingar bygger på och som vi moderater bekänner oss till - friaförhandlingar under ansvar Löneregleringen skulle skada den svenska arbetsmarknaden,och det är ju, herr talman, en länge etablerad tradition på den svenskaarbetsmarknaden alt parterna själva skall bestämma löner ochanställningsvillkor under detta ansvar Det har ju tidigare här i kammaren i dagciterats atl del finns företagare och kommunala arbetsgivarrepresentanter somuttalar sig till förmån för lönereglering och som stöder denna politik, menvad jag och vi moderater undrar är: Har de egentligen satt sig in ikonsekvenserna av elt bifall till en sådan politik? Det innebär ju i principatl de inte skulle kunna få påverka lönesättningen. Så fort en arbetsgivareskulle önska ändra en lön, måste ju en dispensansökan gå in till statens pris-och konkurrensverk. Verket har fått sig pålagd en, vill jag påslå, nästanomöjlig uppgift; atl reglera alla priser och löner i riket. SPK skall inte barakontrollera atl löner och priser förblir oförändrade i förhållande lilldagslägel, ulan verket skall också la ställning till tiotusentalsdispensansökningar - och det är givetvis helt omöjligt för elt litet enskiltämbetsverk, även om man nu skulle få väldigt kraftigt ökade resurser Det är alldeles uppenbart, när man ser hurdet har gått bara , atl lagförslaget om lönestopp hartillkommit i all hast. Vi vet atl LO-ledningen gav sin välsignelse fill förslaget,måhända i ett tillstånd av obetänksamhet. Det gjorde man kanske för alt maninte hade läst lagtexten. Än mindre hade man förmodligen satt sig in i vad denbetydde. har vi sett buren lång rad förbundsordförande i , somhade givit sitt bifall till lagförslaget, har gjort avbön. Några hadeegentligen inte läst texten, har man hört via media, andra hade läst men intebegripit och några hade begripit men ändå tillstyrkt - det finns mångavarianter gör de avbön,en efter en. LO-ledningen med i spetsen frågade t.o.m. en journalist:Måste jag gå ner på knä för att visa att jag menar allvar med min avbön? Kan man länka sig en LO-ledning närmare nedräkning än densom nu har framträtt och passerat revy i rutan? Jag förstår uppriktigt sagt attrörelsens fackliga gren, och därmed också den politiska grenen, inkl. de trestatsråd som sitter här, känner sig någol desorienterade. Är del så alt LO saknar en politisk kompass? Finnsdet andra kraftfält som stör kompassen för LO? Är del månne så att del finnsnya politiska kraftfält, representerande människor och löntagare som inte villunderordna sig planerings- och kommandoekonomin, som stör den gamla kompassen?Ja, troligtvis är det så. Det är de grupperna som söker sig lill moderatasamlingspartiet. De vill ha den fria marknadsekonomin och tycker inte omplaneringsekonomin och kommandoekonomin. Sådana kraftfält, sprungna urmänniskors egen önskan, stör LO-ledningens kompass, och det är därför denuppenbarligen har så svårt atl ge god vägledning ål den politiska grenen avarbetarrörelsen. Detta är djupt tragiskt. Kompasser som inte fungerar brukarrendera i skeppsbrott och haveri. Det är just vad vi har beskådat. Enligt 17 kap. 17 § regeringsformen råder enprincipiell rätt för arbetsmarknadens parter att vidta fackliga stridsåtgärder.Denna grundlagsskyddade konflikträtt kan åsidosättas genom lag. Det tycker viär rimligt. Anledningen till att grundlagen ger möjlighet till en sådaninskränkning är bl.a. alt stridsåtgärder kan vidtas som på ell helt orimligtsätt kan drabba det allmänna. Statens och kommunernas möjligheter att fullgörasina förpliktelser i förhållande fill medborgarna kan omöjliggöras. Eltingripande mot enstaka samhällsfarliga konflikter skulle därför möjligen kunnamotiveras, men inte - som regeringen nu föreslår - ett totalt konfliktförbudunder nära 23 månader Vi moderater har framhållit att denarbetsrättsliga lagstiftningen måste revideras. Det finns stridsåtgärder somfår orimliga konsekvenser - vi har sett ganska många sådana under de senasteåren. Det måste också finnas bättre former för att avgöra om en stridsålgärd ärsamhällsfar- Det är viktigt att den av parterna avtalade fredspliklenrespekteras. Vilda strejker är oacceptabla, och dagens skadestånd på ärgivetvis otillräckliga - det har vi moderater påpekat . Därför tycker viatt regeringens förslag om skadestånd på för brott mot denföreslagna lagen är ett steg i rätt riktning. Det är uppenbart atl ävenregeringen har insett atl man måsle göra någonting på det här området. EftersomLO-ledningen har tillstyrkt lagförslaget från början, har den tydligen varitinförstådd med att detta måste göras - om inte annat så för att tillförsäkrasig sin egen auktoritet, som börjar gå den ur händerna. Jag hoppas attsocialdemokraterna framöver, visa av denna insikt, skall ha större förståelseför att reglera dessa skadestånd i den riktning som moderata samlingspartiethar föreslagit och som uppenbarligen propositionen också hade tänkt sig. Avslutningsvis tror jag del är viktigt atlpåminna om att den föreslagna lagen i realiteten kommer att bli verkningslös.Enligt regeringens förslag skall såväl den som betalar ut som den som lar emothögre lön eller annanersättning kunna dömas lill böter Men för all någon skall kunna dömas lillböter måste åklagare kunna styrka brottet. Om inte tillförlitliga vittnesuppgifterkan åberopas, förutsätter oftast ett framgångsrikt åtal all åklagaren sombevis kan åberopa löneuppgifter Men varken arbetsgivare eller arbetstagareskulle i den aktuella situationen frivilligt lämna ifrån sig sådana uppgifter. Om man nu skall hårdra detta återstår då för åklagarenbara att försöka all på någol annat sätt komma åt underlagsmaterial. Irealiteten kan åklagaren beivra all parterna gemensamt har höjt lönen baragenom någon form av husrannsakan, även om det låter dramatiskt. Parterna hargemensamt höjt lönen, parterna är inte beredda att ställa någol material tillförfogande som kan styrka det, alltså måsle polisen göra husrannsakan. Men detkan man göra bara om straffsatsen är fängelse. Med andra ord: Om lagen skall fånågon verkan måste straffsatsen skärpas. Skall lagen ha någon verkan måste man helt enkelt kunnagöra husrannsakan, och efter en sådan kan alltså det myckel absurda inträffaatl arbetstagare och arbetsgivare gemensamt sätts i fängelse för all mantillsammans kommit överens om en högre lön, om detta kan styrkas med material. Jag medger gärna att detta är att hårdra dethela, men det är egentligen det enda sätt på vilket lagen i realiteten kananvändas. Eljest blir den totalt uddlös, om parterna gemensamt vill dölja har träffat avtal på en högre nivå än vad lagen föreskriver att man fårgöra. Så några meningar om under senaredagar mycket omskrivna och omtalade motion, som skulle innebära all läget irealiteten återförs lill något som skulle kunna likna det ursprungliga, nämligenatt man har en fri konfliklrält. Del är en myt, som och hans partigivetvis haft intresse av all odla, men jag tror att utskottsmajoritelen - dethar framgått ganska klarl - inte har förstått vad har menat. Ochom vi förstått vad han menat har vi insett atl det är farliul att biträdamotio- Även om det finns en formell möjlighet för regeringen attåterkomma med ett nytt lagförslag - detta kan ses som en sådan beställning -kommer det i realiteten bara alt innebära alt parternas handlingsfrihet mycketallvarligt kringskärs. Man kan visserligen enligt vad sade frånkammarens talarstol få rätt att konflikta, men låt mig då fråga ;Det låter nobelt med parter som får konflikta under hotel av lönestopp, men vadär det för materiella rättigheter som man kan göra gällande och uppnå om maninte har möjlighet alt höja lönen? Man kommer atl konflikta, och man kommer allkonflikta framför allt mot att man inte har fått dispens. Del blir med andraord en rent politisk strejk. Det skall bli mycket intressant atl höra om LarsUlander nu i kammaren kan övertyga något parti om hur förträffligt dettalagförslag är. Vi moderater har avvisat propositionenutifrån vår omtanke om och utifrån vår övertygelse om altarbetsmarknaden fungerar bäst om statsmakterna avstår från detaljreglering.Vissa partier har, som framgår av betänkandet, andra motiv alt avvisaförslaget. Vi tror att deras politik skulle vara ännu mer skadlig än densocialdemokratiska reglerings-ekonomin. Däremot kan vi konstatera atlsocialdemokraterna nu inte ens har stödav sitt normala socialistiska stödparti för löneregleringen, en reglering sombåde skadar marknadsekonomin och kränker enskilda individers rättigheter Meddet, herr talman, vill jag yrka bifall lill utskottets hemställan. 25LARS ULANDER (s) replik: Här har ett antal människor i utskottetarbetat med all färdigställa ett betänkande och haft möjlighet att få alla deinformationer som man bör ha när man färdigställer ett så vikdgt betänkande somdet här Efter det håller en av dessa personer det tal som här nuhöll. Det tycker jag är nära nog fantastiskt. Lät mig börja med frågan om arbetsrätten ochstridsätgärderna. I 5 § i den lagtext som föreslås - det har framgått alldelesklart - heter det; "Stridsåtgär-. der får vidtagas utan hinder av dennalag". Det betyder att slridsåtgärder får vidtas utan hinder av denna lag.Detta borde t.o.m. Om man på annat sätt skall förhindra slridsåtgärder måsteman använda de medel som lagstiftningen erbjuder Den möjlighet man har är allregeringen i alla fall - vid alla tillfällen - hos kan begära all enmedling upphöjs till lag. Men detta har såvitt jag vet inträffat en gång, ochdet var 1971. har del inte hänt. Det är hela den lagtekniskamöjlighet man har. Jag kan inte förstå att det kan vara så svårt att inse. Jag har försökt att undervisa ocksåandra företrädare för de partier som säger sig vilja välta regeringen, gör inte saken bättre. Förstår inte heller det här är detinte så mycket atl göra åt - då är han elt hopplöst fall. Låt mig sedan bara göra en liten kommentar till AndersHögmarks föredrag för oss här i kammaren. Han sade att den som stöderregeringens politik inte begriper någonting. Människor från mycket, mycketstora företag, som man annars brukar anse värda att lyssna till, begriperalltså nu ingenting. vet bättre, och då skall de inte lägga sigi det här Del är mycket märkligt. Jag har tyvärr alltför litet tid till mitt förfogande. Jagfår därför helt enkelt bara konstatera, herr talman, att den människosyn sommoderaterna här visar upp är alldeles speciell; Att man kastar ut tusentalsmänniskor i arbetslöshet strider inte mot rättsmedvetandet, men ett förslag omelt lönestopp kränker enskilda individers rättigheter Det säger faktiskt merom sätt att se på människorna än någonting annat. 26 (m) replik; Det är riktigt atl försökteinformera utskottets ledamöter om sin egen motions innehåll. Vore det så illaatt jag var den ende som inte hade begripit hade jag väl stått där med skammenoch uppfattat mig som mindre vetande eller mindre förstående. Men det sombesvärar är att alla andra partiers företrädare i utskottetuppenbarligen har begripit lika litet. Antingen begriper de inte vad som sägs imotionen eller också begriper de vad där står och drar slutsatserna. Jag måsteuppriktigt säga att det enda vi kan vara överens om är att harförsatt sig i minoritet, och de som avolika skäl har begripit eller anat har tyckt att förklaringarna frän LarsUlander har varit för dåliga. LarsUlander påpekade att jag undervisar näringslivets folk, som då borde begripabättre än jag. Det är synd att inte och regeringens ledamöterhaft en större pedagogisk talang när det gällt atl informera den fackligagrenen av rörelsen - jag tänker på alla dessa förbundsordförande. De kan välinte rimligtvis vara lika obegåvade som jag? De har ju verkligen omtanke omrörelsen. Har de varit lika dåliga på detta? Jaghar fått förklaringar, som jag tycker är dåliga, på hur det här skall fungera.Jag kommer inte ifrån atl del inte går ihop atl säga, å ena sidan attslridsåtgärder får vidtas oaktat denna lag och å andra sidan atl lönestoppet ärkvar som uttalat. Vad är det man konfliktar om, ifall det finns ettlönestopp, som inte kan dras tillbaka? Man har rätt att konflikta, ochregeringen upphöjer en obligatorisk medling till lag. Då är det ju fullständigtmeningslöst att konflikta, om det är för materiella rättigheter man villkonflikta. Det blir någon form av politisk strejk, och det trodde jag alt viskulle förskonas från i del här landet. Om det är den typen av konflikter viönskar, kan vi kasta ännu fler blickar österut. Där förekommer det också en delpolitiska strejker Jag tror inte att vill ha den tingens ordning. Jagtror, herr talman, att i själ och hjärta tycker att den härlagstiftningen är lika usel som majoriteten anser att den är, men hanslojalitet mot regeringen sträcker sig längre än lojaliteten hos de fackligaföreträdare som gick rakt ner i fällan. 1989/90:68 15februari 1990 AnL 27 ()replik: Jag förstår inte elt dugg av det som säger Han tarsom exempel företrädare för näringslivet och säger att de minsann tyckerlikadant som förbundsordförandena. Det är inte alls på del sättet attnågra förbundsordförande har hoppat av och ändrat sin uppfattning om att manmåste göra någonting åt svensk ekonomi och se till atl vi får en nedfrysning avekonomin för alt kunna starta med en bälire situation . Denuppfattningen finns alldeles säkert kvar Det man kom fram lill var atl göra enförändring när det gäller arbetsrätten, något som jag ulan någon störreframgång här försöker informera och undervisa om. Regeringenkan aldrig upphöja någonting till lag. Del är som i så fall påregeringens förslag kan upphöja ett medlingsförslag, ett slutbud från enmedling, till lag. Det har den rätt till enligt den nuvarande lagstiftningen,och det har den, såvitt jag förstår, haft rätt till DetAnders G Högmark här gör är atl han helt enkelt bevisar att han inte förslårarbetsrätten och den här lagtekniken. Del är på sitt sätt ganska eländigt,eftersom det utskott som sitter i är det som lill riksdagenskall lägga fram förslag i just de här frågorna. Det vore nog därför ganskaklokt all efter den här debatten, om han tänker fortsätta medsamma specialitet här i , gör sig underkunnig om vad det här är frågaom. Man bör vara alldeles pådet klara med alt det förslag som har lagts fram i vårreservation innebär alt stridsåtgärder får vidtagas utan hinder av denna lag.Delta betyder inte någonting annat än vad som står i förslaget till lagtext. 28 (m) replik; Jag vill helt kort tillägga atl jag väl fårfinna mig i att jag, som jag sagt i ett tidigare anförande, befinner mig i ettgott sällskap. Del är mänga ledamöter av utskottet som är så okunniga omärendet alt de har bildat en majoritet. Man får väl bära sådana bördor också,, även om det kan kännas svårt. AnL 29ELVER (); För sedan fick jag någrastencilsidor i min hand. Där redovisades att den ekonomiska utvecklingen iSverige har försämrats . Industrikonjunkluren har försvagats,exporten går sämre, importen ökar och det stora underskottet i bytesbalansenväxer långt mer än vad som sades i finansplanen för sedan.Lönekostnader och hemmatillverkad prisökning stiger i snabb takt. Man kunde först tro alt det var någraolyckskorpar som ville landet och regeringen illa som skrivit detta. Men dllmin häpnad såg jag att det var regeringen själv som sagt detta. Det vardessutom föredraget av det nya statsrådet , det är hon som i sinförsta proposition konstaterar detta sorgliga tillstånd för landet. vardetta inte helt oväntat, eftersom oppositionen har varnat för det mesta av detsom regeringen nu tvingas erkänna. Men häpenheten stiger framfor allt då man läserregeringens förslag till åtgärder. De problem som har är ju intenya. Under en lång följd av år har problemen varit uppenbara, både när detgäller den låga tillväxten och den starka pris- och kostnadsutvecklingen. Menregeringen har försökt smila undan ansvaret genom alt skylla påarbetsmarknadens parter Den starka lönekostnadsutvecklingen är inte främst enföljd av träffade avtal, ulan en följd av den allmänna överhettningen påarbetsmarknaden som driver på löneglidningen. Det är den allmänna ekonomiskapolitiken som är huvudorsaken till denna överhettning. Ansvaret för detta vilarfrämst och tyngst på regeringen. Om man är överraskad över att regeringen så öppet erkändemisslyckan-del med den tredje vägens politik är del ingenting mot den häpenhelsom man kände inför det förslag som regeringen ville genomdriva. Utskottets domblev också i sak mycket hård. Den fria förhandlingsrätten är etablerad.De fackliga organisationernas rätt all genom förhandlingar med motpartenträffa frivilliga överenskommelser om löner och arbetsvillkor är hävdvunnen.Därför säger arbetsmarknadsutskottet nej till regeringens förslag. Med dessa ingrepp i förhandlingsrätten finns det enuppenbar risk att allmänheten och parterna väntar sig nya ingripanden också iframtiden. Har man väl lyft av parternas ansvar så är det svårt att kommatillbaka och begära Del påståendet gäller, även om man i propositionendrömmer om en mer idyllisk tillvaro. Utskottet varnar också för att en dispensgivning, näröverenskomna löneökningar skall godtas eller inte, kan bli en mycket tungbyråkratisk hantering. Tänk bara på de olaliga dispensärenden som blir enföljd av fördelning av lokala för de stora grupper av tjänstemän pä denprivata arbetsmarknaden som ofta har individuella löner Lönestoppet blir mest effektivt när det gällerarbetstagare som har fasta löner på en förhållandevis låg nivå. Det gällerkollektivanställda på den privata sektorn och offentliganställda med vårdandeeller rutinbetonade arbetsuppgifter. Högre tjänstemän inom den enskildasektorn har ju lättare atl komma överens med arbetsgivaren om arrangemang därman kan kringgå lönestoppet. De som kläms åt hårdast är främst grupper sombestår av många kvinnliga anställda. Är detta en olycklig slump, eller berordet på all man tänkt slarvigt? Jag ställer den frågan lill de båda kvinnligastatsråd som just nu finns i kammaren och orkar höra på den här långa debatten. Kriminaliseringen av utbetalning och mottagande avlöneökningar som överenskommits är en märklig nyhet, eftersom regeringenfrångår en vedertagen princip; att arbetsrättsliga sanktioner skall varaskadestånd och inte straff. Att införa ett lönestopp är att angripa symtomen påobalansen i stället för att angripa obalansen i sig. Och del är tydligt att dethär underliga förslaget och regeringens agerande i övrigt säkerligen bottnar isocialdemokraternas svårigheter att enas internt. Man kunde visserligen se tidningsuppgifterom att prispake-tel hade mottagits med applåder i en uppsluppen stämning. Menden glättade stämningen förbyttes snabbt då propositionen, efterfinansministerns högläsning i kammaren , hade kommit allmänhetentill del. Då började också utskottets ordförande inse allvaret.Minuterna före motionsstopp, inte många timmar efter det alt applådåskorna rullati den socialdemokratiska salen över regeringens förträfflighet, väcks ensocialdemokratisk motion som i vissa delar är en reträtt från regeringspropositionen. Men också den motionen får en hård dom av utskottet.Visserligen går den kritiken lill mötes i ett avseende, men lönestoppetförutsätts bestå med de konsekvenser det får för de grupper som jag tidigarenämnde. Behovet av en omfattande dispensbyråkrati kvarstår konstaterararbetsmarknadsutskottet. Ingreppen i konfliklrälten hävs visserligen imotionens förslag, men parternas fria förhandlingsrätt kan i stället sättas urspel med det nya skiljedomsförfarandet. Här slängs ett nytt och oprövat instrument in i densvenska avtalsrätten. Utskottet drar slutsatsen att regeringens förslag innebäratl man endast försöker komma ål symtomen utan alt angripa de bakomliggandeorsakerna till obalansen i den svenska ekonomin. Del är därför som allaoppositionspartier yrkar avslag på propositionen. Regeringens proposition ochden socialdemokratiska motionen avstyrks. Utskottets ordförande inledde med att sägaalt man från socialdemokratiskt håll ger den socialdemokratiska regeringenstöd. säkert?Inte ens stöder ju regeringen. Varför har gått emotregeringen på en mycket väsentlig punkt? Del vore också intressant att få vetavarför man från fackligt håll varit så kritisk . Sedan har det utbrutit en liten strid mellan AndersHögmark och om vad fackförbundsordförandena egentligen tycker.Hade nye industriministern och tidigare andre LO-ordföranden varitkvar här. hade han kanske kunnat utfärda någon form av skiljedom. Hela det här skådespeleriet som vi har kunnat åse densenaste veckan har krossat ett par socialdemokratiska myter Den ena är alt detär bara en socialdemokratisk regering som kan regera, eftersom den för en fastoch konsekvent politik. Varken fastheten eller konsekvensen har ju framträttsärskilt tydligt . Den andra myten är att det är en styrka attsocialdemokratin och stora delar av fackföreningsrörelsen, främst LO, har haftett politiskt samarbete. Vi ser nu hur facket självt gör sig svagt i sinviktiga roll alt företräda lönlagarna, genom att sammanblanda partipolitiskaoch fackliga uppgifter Facket kan och skall ibland ha långtgående politiska krav,men det skall stå fritt i förhållande till statsmakten och de politiskapartierna. Som medlem och facklig förtroendeman är jag särskilt missräknad påmin egen huvudorganisation, LO. Dess toppgarnilyr har illustrerat avståndetdll sina egna medlemsgrupper men också åsidosatt sina primära fackligauppgifter till förmån för partipolitiskt nit, i avsikt alt rädda en sönderfallanderegering. De skiftande ståndpunkter som många fackliga loppledarehar intagit och de avböner de gjort är minst sagt generandeför hela den svenska fackföreningsrörelsen. Inte heller TCO-ordföranden har orkat fylla sin roll de senastedagarna, dä allt skall underställas partipolitiskt intresse. TCO har i sittlönepolitiska program avvisat alla former av statlig inkomstpolitik och sagtatt villkoren aldrig skall kunna dikteras ensidigt av riksdag eller regering. Iså fall skulle man överge kärnan i den svenska modellen, enligt TCO-programmet. Men den kärnfulla formuleringen har inte ensTCO-ordföranden kunnat erinra sig, eller kritiskt kunnat höja rösten åtminstonei nivå med ett litet radiopip. Kärnan i den svenska modellen riskerar alt bliett tomt skal! Redan innan motionstiden gick ut fick utskottet ingripaför att komplettera en teknisk-juridisk brist i regeringens proposition.Regeringen skyllde på brådska och sade alt lagrådets hörande "kanunderlåtas". För utskottets del kunde vi inte godkänna en sådan slapphet.Därför satte sig lagrådet i intensivt arbete , och del resulteradei en särskild promemoria som är bilagd utskottsbetänkandet. Lagrådet varnar för alt kan få allvarlig kritik avorgan inom men också av . Den , som iinternationella sammanhang har velat framstå som föredöme, riskerar genompropositionsförslaget alt dra på sig en svidande kritik. Utskottetslagrådsremiss var välgörande också av det skälet att vi fick klara besked omvad regeringens förslag egentligen kunde leda till. Socialdemokraterna i utskottet har backat inför denrisken. Ifall arbetsmarknadens parter inte kan enas skall ett obligatorisktmedlingsförfarande I sak har del ju också brister Obligatorisk medling finns inte iSverige, har aldrig funnits.