prot · GD09136 · 1989-12-31 00:00:00 — Närdet sedan gäller forskningen vid de mindre högskolorna och de eventuella nyauniversiteten, kan jag till min glädje konstatera att det jag tidigareförutspådde så smått börjar infrias. sade att det både ärmöjligt och kanske lämpligt att några av högskolorna utvecklas till universitet.Det tackar jag för har sagt detta, och säger det iett särskilt yttrande, och säger också utskottsordföranden att detta kanske. Då tar vi ett litet steg framåt. ,Självfallet kräver detta, såsom påpekade, nya resurser Men jagutgår ifrån - och det tror jag att vi är överens om - att vi ocksåkommer att satsa nya resurser på forskningen. Det låter naturligtvis litetgnetigt när regeringen nu säger att den inte kan göra det ena eller det andraeftersom den inte har.några resurser Det kUngar litet annorlunda än närforskningspropositionen marknadsfördes . kunde se i stora rubrikervar: satsar vi en ny miljard på forskningen. Visserligen har miljardenkrympt litet grand, men det är litet andra tongångar Anf.18 () replik: Jag vill först säga några ord om stafistik överenpartireservationer Som jag ser det försöker man i utskottet i första handskapa en utskottsmajoritet, och man samarbetar och kompromissar för att nå framtill den majoriteten. Går inte detta anser inte jag att det är specielhunderligt att man i den situationen vill vara väldigt tydlig i sin reservation.Därmed blir det en rad enpartireservationer Sedantill resonemanget om stödparti. Jag förstår att jag väl får räknas till dem somhade visat sin surhet. Jag kommer inte riktigt ihåg vad som sades, men dettalades om "surhetsuttryckare". Nej, jag är inte alls sur Det är ettnaturligt sätt att arbeta att ordna en majoritet. Men om man sedan inte lyckashela vägen, och detta oberoende av vem som så att säga har falUt ifrån, är detinte underligt om den som faller ifrån vill tala om vad som möj-Ugtvis hadekunnat göras. Närdet sedan gäller forskningsrådens placering vill jag egentligen fråga BengtGöransson vilka funderingar regeringen hade och vilket underlaget var för detförslag som presenteras. Anf.19 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Repliken gäller inlägg. Anf.20 () replik: Vi i funderade väldigt mycket, och alla rådgivare sadeolika saker Vi anser att det viktigaste är att forskningen skall bedömas enligtvetenskapliga kriterier Men detta system är inte givet en gång för alla. Vi ärdärför mycket nöjda med utskottets skrivning om en utvärdering och att manskall återkomma till detta. Sedantill pik om att vårt förslag fill anslags- och styrsysteminte skulle kunna rymma statliga planer Nej, det behövs inte i det system somvi i tror på. Men har statsmakterna ansvar, och då är det väländå rimligt att vi försöker få en uppfattning om hur regeringen tänker nå demål den sätter upp, gärna med hänsyn tagen till de invändningar som jag tog uppi mitt anförande. Slutligen till frågan om kvinnoforskning. Jag delarhelt uppfattningen att vi i utskottet tillsammans gjort ett bra arbete när detgäller satsningen på kvinnoforskningen. Men vi får inte förledas att tro att vidärmed automatiskt har förbättrat kvinnors villkor som forskare. Det ärfakfiskt en helt annan problemafik. Jag tycker att vi kanske glider över detlitet för enkelt genom att säga att detta inte tillhör de arbetsområden somriksdagen kan fatta beslut om. Det är möjligt. Men vi kan väl ändå uttrycka enmening och våra förväntningar på fakulteter och institutioner 21 () replik: älskar att framställa som den verkligaföregångaren när det gäller de mindre och medelstora högskolorna, och han 1989/90:136 betraktar det som att går i spetsen för dessa. Jag skall inte kommen- tera det särskilt mycket. Men om man läserhistorien rätt fanns det en bred uppslutning bakom att lägga ut grundläggande utbildningpå de mindre hög- Forskning skolorna. till frågan om forskningen. Vi är alla medvetnaom att satsningen måste ske successivt, att det tar tid och att det rör sig ombetydande resurser. Det är lätt att klä detta i kvalitativa ord som"stor" och "mycket" och liknande. Jag har under en tidförsökt att precisera satsningen kvanfitativt, för att se var man hamnar Utanatt hårdtolka siffror kom jag fram till ungefär följande. De fyraforskningspolifiska propositionerna har sammanlagt, 1982-1990, inneburit realapåslag på ungefär , det kan röra sig om 1,2 eller 1,3miljarder, beroende på hur man räknar Om man ser till vad Linköpingsuniversitet och , som är de minsta universiteten, har fått förpåslag under ungefär en tioårsperiod, och lägger ihop detta med de medel de harfått för utrustning och lokaler, och lägger till de påslag som skett densenaste tioårsperioden på fakultetsanslag och sektorsanslag - och tar Linköpingsuniversitet som utgångspunkt, eftersom det är det minsta av dessa tvåuniversitet - finner man att det totala beloppet är mer än vad somföreslogs i den forskningspolitiska propositionerna för 1982-1990. Det ger enliten hum om vad det är fråga om. Centernvill ha fyra nya universitet. De skall vara färdiga . Jag påstår inteatt vill att de skall vara stora, men det skall ändå vara universitet.Man säger att utbyggnaden skall starta successivt och att högskolorna skallvara universitet . Gördå tankeexperimentet vad det kommer att kosta i resurser, åtminstone om manskall ha den minsta ambifionsnivå och ligga i nivå med . Centernkräver alltså inte små resurser . Dessutom säger man attresurserna inte skall tas från något annat universitet. Det är väl bra. Men jagkan inte tänka mig att tror att de andra universiteten inte skall hanågra påslag alls. Räkna ut vad detta rör sig om och fundera kring vad det ärvi skall ta på oss för åtaganden! Då kanske denna diskussion blir litet merarealistisk. Anf.22 () replik: Jag tycker också att det är bra med realism. När nusummerar ett antal forskningspropositioner och säger att det totala påslagetsammantaget är , framstår naturiigtvis marknadsföringsåtgärdernai februari när regeringen sade sig lägga på en hel miljard som litet meratvivelaktiga. Nog har väl mer än 200 milj.kr. kommit ut tidigare? Men vibehöver inte tvista särskilt mycket om detta. Naturligtviskommer detta att kräva resurser, och naturligtvis handlar det om stora belopp.Men ingen av de högskolor vi talar om startar från scratch. Det pågår redanmycket forskning. Det finns redan professurer med Htet olika benämningar,adjungerad osv., vid högskolorna. Jag har inga dagsaktuellasiffror Men /88 fanns det . 13 professurer i Karlstad.Det var adjungerade, extra och associerade pro- 42 fessurer Dessa människor finns där redan, sysslarmed forskning och har uppenbarligen vissaresurser Som tidigare sade är det för att få litet styrsel påverksamheten som vi tycker att det är rimligt att vi försöker att åstadkommaen utveckling efter den modell som vi har skisserat. Modellen är sådan att dethandlar om en successiv uppbyggnad och att en del av de tillkommande resursertill forskning som vi alldeles säkert kommer att anslå skall användas tilldetta. Detgår säkert att diskutera uppbyggnadstakten. Det är möjligt att vi har varit föroptimistiska, och det kommer naturligtvis framfiden att utvisa. Men jagvidhåller att det finns anledning för oss att se framfiden an med en visstillförsikt. Tonläget förändras successivt. har också sagtatt det är möjligt och kanske också lämpligt att denna utveckling kommer fillstånd. Jag tycker att det är bra. Närdet gäller historieskrivningen om de små högskolorna och deras tillkomst,skall jag ingalunda förta socialdemokraternas insatser i det sammanhanget. Menatt tala om en bred enighet vid den fidpunkten vore kanske att ta i litet iöverkant. Eller hur, ? 1989/90:136 8 juni1990 23 () replik: I den här propositionen satsas . Jag talade om densumma som gäller andel, dvs. Detta sägerjag för att klara ut vad vi talar om. Tonlägethar inte alls förändrats, . Om läser minaanföranden från tidigare forskningspolitiska debatter, finner han att jag harsagt precis samma sak. Det har aldrig varit en helig princip att det inte skallfinnas fasta forskningsresurser på andra ställen än där de finns . Det är enlämplighets- och resursfråga. Det har varit vår linje. Andra hardock velat framställa det som ett slags helig princip. Det är fel. Jagvet att dessa högskolor inte startar från scratch. Jag räknar inte hellerLinköping- och Umeåresurserna från scratch. Skulle det ha varit så, hade detrört sig om ännu större summor. Jag försöker i varje fall använda mig av ettnågorlunda likartat räknesätt. Detbehövs stora resurser Jag gjorde denna jämförelse för att jag vill visa hurmycket det behövs. Det gäller inte bara de fyra nya universitet som LarzJohansson har talat om. Till dessa skall läggas de stora universiteten och högskolorna.Inte kan man låta dem fungera utan att lägga på några reala resurserdär heller Det är också en orimlighet. Det får man tänka på när man skall haett perspektiv och panorama på stödet för fackforskningsresurser till nyaenheter. AnL24 Utbildningsminister : Fru talman! Samtliga partiersföreträdare i utbildningsutskottet har uttalat sin tillfredsställelse över atten så jämförelsevis stor andel av forskningssatsningen , 635 av 1000milj.kr, går fill fakulteter och forskningsråd. Jaghar all anledning att med glädje notera den breda uppslutning som denna mycketmedvetna prioritering från regeringens sida möter i kammaren. utförligt kommenterat ett antal konkreta frågor som jag saknar anledningatt ytterligare ta upp i mitt inlägg. Jag vill i stället 1989/90:136 8juni 1990 begagna det här tillfälletatt i kammaren ta upp ett resonemang med en principiell inriktning i ettlängre perspektiv. Detär viktigt att vi inom ramen för den enighet vilken proposifionen i dagomfattas av inte slår oss till ro med det som har åstadkommits. Det finns enrisk, och den är påtaglig, att vi i fortsättningen kan komma i en situafion därgrundforskning och forskarutbildning underdimensioneras. Det är egentligen tvåskäl som gör att man alltid måste vara inställd på att söka motverka enunderdimensionering av grundforskning och forskarutbildning. En medvetenvetenskaps- och kulturpolitik måste alltid vara inriktad på att motverka justdenna underdimensionering. Men det tas inte alltid fram som argument i enpolitiskt förenklad debatt. Det är inte fattigdom i samhällsorganen, deekonomiska resurserna i stort eller snålhet hos politiska företrädare som utgörhotet. Denena omständigheten som enligt min mening verkar i riktning mot enunderdimensionering av grundforskning och forskarutbildning är språkets maktöver tanken. Av historiska skäl har vi i varit till ytterlighet generösamed det mycket positivt värdeladdade ordet forskning. Forskning är ett tjusigtord. Förett par år sedan noterade jag vad teknologerna tog upp i tidningen är två gubbar som står och väntar på . Den ene säger: "Varförkommer inte ?" Den andre svarar mycket allvarligt: "Det behövsmera forskning." Vihar utredningar, utvecklingsarbete, utprovning av nya modeller, utvärderingaroch tillämpade studier Praktiskt taget varje ordnad reflexion kringyrkespraxis, och oordnade tankar kring yrkespraxis, på det sociala området,byggområdet, energiområdet, i förvaltningar och inom industrin förs in i detmycket expansiva och extensiva forskningsbegreppet. Det är naturligtvis ensvaghet. Man får en föreställning att också grundforskning och forskarutbildningalltid har stora resurser fill sitt förfogande. Så är inte fallet. Sanningenligger i motsatta riktningen. Den internationellt orienterade, inifrånstyrda verksamheten inom de olika vetenskapsområdena representerar något somalla önskar skall finnas, men som ingen samhällssektor eller industribranschutifrån sitt specifika intresse önskar betala för. För detta slag av verksamhetfinns bara statlig skattefinansiering, dvs. det som kan mobiliseras inom ramenför en aktiv vetenskaps- och kulturpolifik. Denandra omständigheten som verkar tillbakahållande på grundforskning ochforskarutbildning är förhållandena på institutionsnivå. Också i det avseendetrepresenterar och den svenska modellen något av en ytterlighet. Knappasti något annat land är det praktiska rättesnöret i så hög grad principen om aUtunder eu tak. Vi har undervisning av studerande för grundexamen, frifakultetsforskning, forskarutbildning, internationellt konkurrensutsattgrundforskning med stöd av forskningsråd, projekt initierade av sektorsorgan,direkt uppdragsforskning för kommuner, förvaltning och industri samt olikaformer av uppdragsutbildning. Vi har allt detta inom ramen för våra i runt tal1 000 universitetsinsfitutioner. I runt tal 1 700professorer, ca 3 800 högskolelektorer, ungefär 800 fors- karassistenter och bortåt6 000 forskarstuderande är jämsides och parallellt sysselsatta med all denna,delvis väsensskilda, verksamhet. Kravetatt praktiskt integrera så skiftande verksamheter följer av ett val som vi engång har gjort. Vi har i nästan inga fristående forskningsinstitut.Högskolans arbetsenheter är så inrättade och har en sådan tjänsteorganisationatt de skall kunna svara mot hela det moderna samhällets mångskiftande behovav forskning och högre utbildning. Det är mot denna bakgrund man skall förståprincipen om full kostnadstäckning för s.k. externfinansierad verksamhet. Detär mot den bakgrunden man måste förstå varför den principen är så viktig atthävda. Deprojektfinasierade verksamheterna är nu så omfattande, att de från varjeenskild institutions samlade synpunkt är margineUa. Det är då interimligt att kostnaderna för gemensamma ändamål bara bestrids av statsanslag,som är avsedda för grundläggande utbildning, fri fakultetsforskning ochforskarutbildning. Samtliga anslag måste vara med och bära kostnaderna förbibliotek, datacentraler, laboratorieassistenter, telefon och andra former avservice. Bara genom att göra så kan man säkerställa att insfitutio-ner,fakulteter och universitet blir självmedvetna och styrda inifrån. Problemetpå institutionsnivå framstår alltmer sällan som frånvaro av resurser i och ochför sig, utan som motsatsen. Institufionerna riskerar att bU älskadetill döds av en alltför välvillig omgivning. Det är industriföretag, kommunalaförvaltningar och statliga sektorsorgan som är beredda att filiföra medel förolika särskilda verksamheter Följden blir att den egentliga, denkaraktärsbestämmande verksamheten, inte blir en arbetsuppgift för merparten avlärarna. Det är denna ursprungliga, karaktärsbestämmande verksamhet som irealiteten gör fill universitet. Svensktuniversitetsväsende kan och bör inte söka fås att fungera enligt någon annangrundmodell. Det är fakfiskt bra att flera olika behov kan fill-godoses inomramen för en och samma organisation; det möjliggör för oss att få en störrelärarstab och att skapa större forskarmiljöer än vad som annars vore möjligt.Men man får inte blunda för den uppenbara risken. Det verkar nu som omgrundforskningen vore en större verksamhet på varje enskild institution än vadden faktiskt är Till följd av de många utifrån kommande uppdragen tenderarorganisationen att bli styrd ufifrån, och man skulle nästan kunna säga attfungera som ett slags hotell i överförd bemärkelse - var och en sköter sittoch ingen tar något ansvar för vad som där i övrigt förekommer. Icentrum för ett modernt universitets och en modern högskolas arbetssätt måstedärför stå såsom i eldskrift föreställningen om den goda institutionen, däralla goda krafter samverkar och där de kvalitetsnormer som hör samman medgrundforskningen får sätta sin prägel på verksamheten i dess helhet. Det äringenting märkligt och ingenting obegripligt, tvärtom. Det grundforskningenrepresenterar är grundvärderna; öppenhet, internationalism, offentliggörande,ordnad argumentering, en grundläggande inriktning på att ifrågasätta och attinte väja för vad världens och andens mäktige kan ha att invända. Urdet perspektivet har jag aningen svårt att instämma i synpunktoch än mindre förstår jag hans rädsla inför kunskapen. 1989/90:136 8 juni1990 1989/90:136 8 juni1990 i talarstolen: Behöver viverkligen veta allt? Det som i realiteten uttrycks är det som jag härredovisar. Det är det som är folkbildningens och demokra-fins ideal. Det är detdjupaste skälet fill att grundforskningen inte får bli un-derdimensionerad.Blir den det skadas inte bara den, utan all övrig verksamhet som bedrivs inomhögskolan. Jagför detta resonemang inte i syfte att på något sätt inteckna åsikter ochuppfattningar för det parti som jag tillhör. Tvärtom är jag angelägen att betonaatt det finns en bred samsyn på detta område. Jag för detta resonemang för attjag tror att det kan vara viktigt att erinra om att det inte räcker med att ioUka organ och vid olika beslutstillfällen mekaniskt tillföra pengar. Vi måsteockså se vilka strukturer vi upprätthåller, och i det perspektivet blir detangeläget att ha denna uppfattning klar Dethandlar alltså ytterst om förutsättningarna för en fortsatt demokratiseringoch effektivisering av hela vårt samhälle och av vår värld. En successivomprövning av idéer, vanor och grundläggande föreställningar blir inte möjligmed mindre än att förtroende och tilUt skapas och återskapas mellanmedborgare och yrkesutövare. Inriktningenmåste alltså vara ifrågasättandet. I så motto tillkommer det både folkbildningoch grundforskning att vara stilbildande. Därigenom blir det möjligt förmedborgare och yrkesverksamma att samarbeta och att undan för undan på sakligagrunder ändra uppfattning med bibehållen värdighet och bibehållen integritet. Ytterstkan man, fru talman, säga att forskningsproposition i de delar som röruniversitetens grundforskningsuppgifter syftar till att möjliggöra både ettomfattande tillvaratagande av kunskaper och erfarenheter och en starkutveckling av vad som i bästa mening kan sägas vara folkbildande uppgifter. Anf.25 () replik: Det var några intressanta aspekter som utbildningsministern lade påforskningspolitiken. Det var ett litet annat perspektiv än det mycket jordnärasom har kännetecknat den här debatten, där vi har haft att utgå ifrånreservationer, betänkanden, etc. Jagdelar väldigt många av de synpunkter som tog upp. Han menar attforskningspolitiken kan komma att underdimensioneras. Det var i och för siginte fattigdomen eller snålheten som var hotet. Språkets makt över tanken: Vadär forskning, kort och gott? Det leder oss in på, om vi skall konkretiseradetta, krav på kvalitet i olika sammanhang. Vihar kunnat se att det brister rätt mycket i kvalitet på sina håll. Det ärriktigt att allt inte är forskning som beskrivs som forskning. Vid våra mindrehögskolor läggs det ibland fram två- och trebetygsuppsatser av gammalt snitt,som helt plötsligt betecknas som något slags mer eller mindre genomgripandeforskning. Så är det naturligtvis inte. Detär klart att man kan tillgodose dessa krav på att stärka kvaliteten genom attexempelvis, som vi har föreslagit, återinföra graderade betyg pådoktorsavhandlingarna. Det är möjligt att det kan vara en väg att gå i det härsammanhanget. kom ocksåhelt riktigt in på den goda institutionen. var över huvud taget innepå frågan om vetenskapen och forskningen. Jag vill göra en liten reflexion där.Han menar att det finns mycket litet forskning som inte finansieras överbudgeten, eller hur han nu uttryckte det. Det finns anledning att i detsammanhanget peka på att Cancerfonden står för av cancerforskningen ilandet. Det är ändå 135 milj. kr. som den vägen går fill behjärtansvärdvärldsforskning. menade att det gällde att stärka grundforskningen inom den godainstitutionens ram. Ja, men ger inte det anledning att plocka bort en del avden sektoriella forskningen, att förstärka den på denna institution som inte tillhörde anonyma, som vill blir starkare för att kunna hävda sig mot andra intressen,men som inte har chansen att göra det, utan den blir pålagd uppgifter somman kanske skulle önska i stället kunde komma fram spontant? Här skulle detfinnas en möjlighet för både regering och riksdag att ta initiafiv fill attsuccessivt skära ned sektorsforskningens andel och öka insfitutionernasbetydelse i sammanhanget. 26 () replik: Först vill jag klargöra det som kanske var en missuppfattning. Jaganser att grundforskningen måste vara fillräckligt stor. Den får inte bliunderdimensionerad. Där delar jag ståndpunkt. Det är denstatligt finansierade grundforskningen som skall balansera industriforskningenoch den forskning som finansieras från andra håll. Detta är något helt annat änidén om kunskapen. Jagfillät mig att vara skepfisk mot kunskapen och att ifrågasätta om vi egentligenbehöver veta allt. Jag tog exemplet med det mänskliga genomet. Behöver viverkligen ägna alla dessa år åt att kartlägga det mänskliga genomet precisrätt över? Det är ett enormt arbete. Det kostar oerhört mycket pengar. Detkanske räcker att kartlägga en bit här och en bit där. Det kanske räcker förvåra syften. Närvi får all denna kunskap måste vi också ha klart för oss vad konsekvensen avden kunskapen bUr. Hur kommer vi att använda kunskapen? Det är faktisktnågonting som vi måste fundera på. Vad får det för konsekvenser när vi vetprecis allting om det mänskliga genomet? Vilka etiska konsekvenser, vilkenefisk problemafik får vi runt detta? Vi skulle kanske inte ens ha satt i gångprojektet att skaffa oss all denna kunskap. Vi måste ägna en tanke åt dessafrågor och inte bara okritiskt samla på oss mer och mer. Vi måste också sevilka konsekvenserna blir när vi biter i kunskapens äpple. Vi kan inte baralägga detta under huvudkudden eller sopa det under mattan. Anf.27 () replik: I mitt anförande ställde jag en fråga till omskolforskningens organisafion. Jag tror att det kommer att vara avgörande förvoteringsresultatet framöver om vi får informafion om detta eller inte. Isitt anförande tog upp många intressanta aspekter; det kritiskatänkandet, att inte väja, att det måste finnas förtroende och fillit. Dessutomtalade han om institutioner som håller på att älskas ihjäl av framför alltexterna finansiärer Jag tycker att detta skulle kunna vara en av- 1989/90:136 8 juni1990 stamp för en debatt omhögskolan, om grundutbildningens och forskningens roll inför 2000-talet. Viär inte främmande för att pröva också denorganisa-fionsstruktur som finns. Det finns ingenfing som talar emot att viinför delvis skulle kunna bryta upp den forskningsorganisation somfinns i . Det beror på vilka krav som ställs, vilken utveckling vi fåroch vilka svar vi måste kunna ge inför 2000-talet. Vimåste kanske ha en del fristående forskningsorganisationer för att möta propåerfrån nya internationella kontakter inom forskningens verksamhet. Vi måstekanske mycket nogsamt se över och snabbt ta bort onödiga hinder som i dagt.o.m. förhindrar oss att ha ett samarbete med våra nordiska grannländer, dådet gäller att bygga upp högskoleutbildning och forskningsverksamhet. Framförallt kanske vi skulle ägna tid åt att närmare försöka analysera och belysasambandet mellan grundforskning, grundutbildning och de grupper av människorsom inte nås av denna verksamhets resultat, vilket gör att dessa grupperav människor tillåter, skulle jag vilja säga, att denna verksamhet får vara ettmetafysiskt fenomen. Apolitisk har aldrig vare sig grundforskningen ellertillämpningen av forskningsresultaten någonsin varit. AnL 28 ()replik: Redan i mitt inledningsanförande ställde jag några frågor som jag ocksåadresserade fill . Jag har sedan vid ett par tillfällenupprepat dem till . Men jag har inte fått några svar . Manskulle kunna förledas att tro att det kanske inte finns några svar på dessafrågor. Det vore ju pinsamt. Denena frågan har ett klart samband med anförande omgrundforskningen och grundforskningens framtid. Skall den ha någon framfidmåste vi kunna rekrytera många unga människor fill forskarutbildningen. Föratt vi skall kunna göra det måste man bl.a., som det står i propositionen, setill att studerande oavsett bostadsort i landet söker sig till forskarutbildningen.Jag antar att också delar den uppfattning som utskottet hargett uttryck för, att det är anmärkningsvärt att så litet görs vid de mindrehögskolorna för att rekrytera ungdomar till forskarkarriären.