prot · GD097 · 1989-12-31 00:00:00 — Det är också, tror jag, den bästa garantin för attde som.arbetar inom dessa viktiga områden skall kunna få en arbetsmiljö sompassar just dem. CARLFRICK (mp) replik; Det var ju trevligt att höra att manpå moderat håll plötsligt har fått en så hög uppskattning av den offentligasektorn. I de debattartiklar som man kan läsa i många olika sammanhang framgårdetta mycket sällan. Det är kanske en förändring på gång, åtminstone i ord. Menavser man att kraffigt minska skattetrycket, måste pengarna hämtas någonstans.Från försvaret kan ju inte pengarna komma. Där skall man ju öka utgifterna,liksom på många andra håll. Alltså måste den offentliga sektorn rimligendrabbas på något sätt, och en stor del av den offentliga sektorn gällerfaktiskt antingen pension, barnomsorg eller sjukvård. Någonstans måste faktisktpengarna tas. Därför undrar jag hur det egentligen står till med omsorgen omden offentliga sektorn och människors valfrihet. Har man inte råd och skär manned tror jag faktiskt att det blir mycket dåligt med valfriheten, även om ordenär vackra. Förste vice talmanINGEGERD () replik; Får jag upprepa mitt råd en gång till; Tyck inte fritt ut i luften,läs våra partimotioner! Då skall få se att vi har kämpat för våruppfattning Kanske är det så att vi när nu , som ocksåmånar om valfriheten, har kommit in i faktiskt har litet bättremöjligheter att förverkliga en bättre sjukvård, en bättre äldreomsorg och enbättre barnomsorg genom att patienter, föräldrar och gamla får möjlighet attvälja och genom att också de som arbetar på dessa områden får litet mervalfrihet och litet bättre utrymme för sitt engagemang och sina idéer Hurskall vi få råd med det här då? På nytt, : Läs t.ex. vår sjukvårdspolitiskapartimotion! Där föreslår vi en allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring somföljer patienten och som skall tas om hand av försäkringskassorna. stårju många människor i kö med sitt lidande och med sin tilltagande invalidisering.Samtidigt kostar det ofta mångfaldigt mer för försäkringskassorna att betalaut sjukpenning eller förtidspension . Det finns också enutredning i som visar, att om man kunde föra sammanfinansieringen av sjukvården och finansieringen av sjukpenningförsäkringen,skulle man kunna spara . Denna summa, ,är ungefär fem gånger så stor som det skulle kosta att få bort alla köer närdet gäller höftleds-, knä-, ögon- och kranskärlsoperationer och mycket annat. Det är faktiskt så, att omvi tillåter en konkurrens på lika villkor, kan vi också få ut mer avpengarna. Vi kan spara väldigt mycket av den byråkrati Prot. 1989/90:7 som faktiskt kostar stora belopp. Så låt mig upprepa mitt lilla råd; Läs på, CarlFrick! Sedan kan vi kanske få en riktigt konstruktiv och positiv debatt pådessa områden. Även jag var med på skatteutskottets resa till och , där vistuderade dessa länders skatteomläggningar Det var en mycket givande resa bådefrån kunskapssynpunkt och från informationssynpunkt. Jag vill varmt tacka allasvenska skattebetalare som har varit med och finansierat denna resa, och villgenast tillägga att jag tror att det var en mycket lönande investering. Såmåste jag säga något om dynamiska effekter I blev det inga nämnvärdaeffekter Det var det första som sade, professor m.m. och chefför i . Han var också ledare för Devisers under presidenttid. Förklaringen är attUSA:s skattetryck är hälften så stort som det svenska. ;s skattetryck uppgårtill medan uppgår fill det dubbla, 56,. I hade man inteen tanke på att det skulle bli några nämnvärda dynamiska effekterSkatteomläggningen där rörde sig om ca , vilket relativtsett är ungefär hälften av den svenska skatteomläggningen som uppgår till 63miljarder kronor Det rör sig alltså om ca 30 miljarder vid ett skattetryck somär hälften av det svenska. Därför är det klart att det inte kan bli någranämnvärda dynamiska effekter Här i går vi från i marginalskatttill , vilket har föreslagits, och vi för vår del vill gå vidare till 40%.Det är klart att det blir dynamiska effekter av detta. Det här är alltsånågonting som man bör komma ihåg. Egentligen hade jag inte tänkt att tala om detta men tvingades tilldet av den föregående debatten. Vad jag tänkte säga kunde i stället BengtWesterberg faktiskt ha sagt, om han hade stått upptagen på talarlistan. Jaghar här en liten skrift med - vägar att spara påstatens utgifter har ju sagt att vi moderater med vårabesparingsförslag vill rasera välfärden. Därför såg jag efter vad han självföreslog . Han sammanfattade de föreslagna nedskärningarna på dettasätt: statliga verksamheter , transfereringar fillnäringslivet 2 miljarder, till kommunerna 15 miljarder, till hushållen 20 miljardervarav pensioner 2 miljarder, räntesubventioner 10 miljarder, bostadsbidrag 3miljarder, livsmedelssubventioner 3 miljarder och övrigt 2 miljarder Alla harräknat rätt: det blir 40 miljarder, och det är ju inte dåligt. Det motsvarar 60miljarder , lika mycket som skatteomläggningen. Nedskärningarna motiverarBengt på s. 27. "Meden strikt proportionell fördelning mellan hushåll och kommuner skullekommunbidragen minskas med Det kan emellertid finnasskäl att göra reduktionen i kommunsektorn något större, säg Enmotivering är att kommunerna och landstingen vuxit exceptionellt snabbt under1970-talet, vilket innebär att det rimligen bör finnas ett betydande 'släck' ideras organisation. Ett exempel skall nämnas.Sjukvårdsresurserna i landstingen har under 1970-taletrealt sett ökat med . har vårdprestationerna ökat medbara några enstaka procent. Bakom denna iögonenfallande differens kan dölja sigvissa kvalitetsförbättringar, men dessa kan inte förklara hela skillnaden.Mycket talar för att organisationen blivit mindre effektiv." Sedan skriver om hur man kanrationalisera och fortsätter; "Den kommunala beskattningsrätten ger kommunernamöjlighet att genom skattehöjningar kompensera sig för inkomstbortfallet. Tillstor del torde det allmänna motståndet mot höjda skatter från medborgarnas sidahålla tillbaka ett sådant kompensationstänkande, men skulle det trots allt visasig att kommunalskatterna åter tenderar att stiga måste någon form avskattestopp eller skattetak övervägas. Ungefär hälften av statsbidragen till kommunerna utgörs avs k skatteut-jämningsbidrag respektive specialdestinerade bidrag för vissakommunala verksamheter, främst förskolor, social hemhjälp, färdtjänst ochmentalvård. Det är i första hand dessa poster som borde kunnaminskas." Tänk så mycket skäll som vi fick när vi föreslogbesparingar efter det att hade lagt fram sittförslag. Vidare skriver att vi bör minskavärdesäkringen beträffande pensionerna och framhåller; "Om man under , säg , begränsadevärdesäkringen till av konsumentprisindex skulle det innebära enbesparing på ." När det gäller räntesubventionerna till bostäder menarBengt att vi bör dra ned med 10 miljarder Dessa subventioner böralltså, heter det, avvecklas. Det hela avslutas med att skriver att detom vi inte vidtar besparingsåtgärderna blir mycket negafiva effekter Så härskriver han: "Det ligger nära till hands" - och det här är verkligenrörande, herr talman -"för polifiker och intresseorganisationer att börjatala om 'social nedrustning'." Detta säger alltså en man som t.o.m. harsagt att vill rasera välfärden. Sedan fortsätter :"Man måste emellertid ha klart för sig att alternativet inte är att slippadessa nedskärningar, som man får behålla lika stora disponiblainkomster som och med samma köpkraft som . Vi har redan visat vilkakraftiga skattehöjningar som åtminstone teorefiskt är alternativet. Låter man istället budgetunderskottet stiga i fortsatt snabb takt kommer det att ledatill bl a högre inflation och räntenivå. Oavsett vilken väg vi följer kommer hushållens köpkraft,till följd av politiska åtgärder eller inflation att minska under de närmasteåren. Storleksordningen kan uppskattas till . Det är alltså inte mer änvad som redan inträffat för många hushåll Det viktigaste äratt de åtgärder man nu vidtar lägger grunderna för en positiv utveckling sedanvi gått igenom 'hästkuren'. Ofta åberopas som ett argument mot utgiftsnedskärningaratt de skulle slå fördelningspolitiskt orättvist." - Ja, det har vi hörttill leda. - "Som stöd för sådana påståenden räknar man ut hur olikahushållskategorier berörs av Dessakalkyler kan t.ex. visa att pensionärer och barnfamiljer drabbas hårdare änhushåll med två heltidsarbetande utan barn, att hushåll med lägre inkomsterrelativt sett förlorar mer än hushåll med högre inkomster osv. Sådanastatistiska beräkningar är tämligen ointressanta eftersom jämförelsealternativet- att allt förblir vid det gamla - inte existerar Om man i stället jämför medmer realistiska alternativ, av det slag vi ovan nämnt, blir bilden betydligtmer svårtolkad. Det är t.ex. troligt att höginkomsttagare lättare kankompensera sig för inflationens effekter än låginkomsttagare. Även de skattersom man kan tänkas höja, främst arbetsgivaravgifter och mervärdeskatt, har enregressiv karaktär dvs. de slår hårdare på låginkomsttagare. Viktigastär , som redan framhållits, att vi för en ekonomisk politik som pånågra års sikt ökar förutsättningarna för en positiv utveckling av svenskekonomi. Gör vi inte det kommer det att hårdast drabba de människor som vi säger oss vilja skydda genom att avstå från de nödvändiganedskärningarna." Vi moderater har ungefär samma skrivning i vår partimotion. "Den bittra slutsatsen är alltså att det inte finns någon lätt väg urkrisen. Vår bedömning är att minskade utgifter är den bästa vägen. Av skäl somvi tidigare redovisat tror vi att de andra alternativen i praktiken kommer attvisa sig vara återvändsgränder De löser inte problemen utan förvärrar dem.Efter en tid, när detta står klart, blir det nödvändigt att skära ned. Om valetav den vägen dröjer blir emellertid kraven på ingrepp ännu större än vad de äri dag. Det är det starkaste argumentet för att ta itu meddet som ändå förr eller senare blir nödvändigt; att setill att göra det politiskt omöjliga möjligt." Redan1986 föreslog vi att man skulle börja med denna marginalskattesänkning som manäntligen håller på att förbereda. Påtal om dynamiska effekter - för att avsluta genom att återgå till inledningen- säger , professor i nationalekonomi vid ochsom för övrigt satt med i en av utredningarna, företagsbeskattningsutredningen,att dessa effekter är klart underskattade när det gäller . Bo Söderstenuppskattar de dynamiska effekterna till att de kommer att bli mellan 45 och 50miljarder 1989/90:7 11 oktober1989 Efter denna fakta- och sifferspäckade debatt om ekonomi och skatterstiger jag upp som förste talare och skall hålla ett anförande under en rubriksom talar om moral m.m., vilket onekligen känns litet hisnande. Man får nästanen känsla av att man borde be om ursäkt för att man går upp och talar omnågonting så diffust. SomNorrlandspolitiker skulle jag givetvis i denna allmänpolitiska debatt i förstahand vara angelägen om att lyfta fram de problem och frågeställningar vi har iden landsända som jag representerar Jag skulle kunna berätta om den oro folkhyser över möjligheterna att få bo och leva i den trakt man vill, om alla deansträngningar som görs av enskilda, av organisationer och myndigheter för attvärna om den egna bygden och föra dess intressen vidare, om den enormaentusiasm och vilja som finns när det gäller kampen Alla dessa ansträngningar är givetvis värda allt stöd och alluppmuntran. Jag har dock valt att tala om någonting helt annat,nämligen frågor som berör både och för övrigt, frågor som ärlika angelägna för oss alla om vi sä bor i eller i , frågor somangår både gamla och unga, kvinnor som män, rika som fattiga. Detta är frågorsom det finns all anledning att ingående diskutera . De handlarom moral och etik, och det är lika viktigt att diskutera dessa frågor somfrågorna om hur vi skall få bort orättvisorna innanför fabriksgrindarna ochsjukhusportarna, få bort orättvisorna mellan olika grupper och individer, hurvi skall förändra och utveckla arbetets villkor, stoppa miljöförstöringen, gevåra gamla och sjuka vård och omsorg samt hur vi skall kunna ge alla barn ochungdomar god barnomsorg och utbildning. Alla dessa frågor har ju också sittmoraliska samband. Förvisso är frågor om moral och etik inte lika enkla attdiskutera som frågor om miljö, arbetslivet, den offentliga sektorn ochekonomin. Moral- och etikfrågorna är inte lika konkreta, men det är likaväsentligt att tala om dem. Mitt i den materiella välfärden är många människorfrusna i en känsla och vanmakt och andlig fattigdom. Många är ensamma, rotlösaoch rädda. Våld, krig, miljöförstöring, utslagning, rapporter om en gentekniksom laborerar med människor och djur, fosterdiagnostik m.m. gör att mångaställer sig frågan; Vart är vi på väg? Man känner sig utanför övergiven ochbetydelselös. Man känner inte längre igen sig. När det är fråga om moral och etik ropar en del efter flerpoliser och en hårdare lagstiftning. Eftersom vi matas med uppgifterom våldsbrott, mord, våldtäkter, övergrepp mot barn osv. är detta kanske inteså konstigt. En vän av ordning borde givetvis känna en viss tillfredsställelseöver att man 1988 slog rekord i fängelsedomar 1988 avkunnades 16 520fängelsedomar - 900 fler än 1987. Men då protesterar många och undrar vad dettaspelar för roll när de flesta brottslingar sällan behöver sitta av helastrafftiden och när påföljderna för ett brott inte förefaller att avskräckafrån fortsatt brottslig verksamhet. Visst har människor rätt att kräva skydd mot brott ochbrottslingar. Kvinnor som misshandlas och våldtas skall ha rätt till skydd ochhjälp. Barn som utsätts för övergrepp skall inte tvingas förtiga vad de varitmed om. Gamla människor skall inte behöva gå i ständig ängslan för våldsverkareoch låsa in sig bakom flerdubbla lås. Här måste givetvis lagen ge alla ettskydd. Men moral och etik är inte någonting som enbart hör hemma i poliscelleneller i domstolslokalerna, utan det är någonting som måste finnas inomsamhällets alla områden, såväl i bankpalatsen som i den enklaste bostad. Var skall då denna fostran och diskussion om moral ochetik börja? I hemmen och i skolan, svarar säkert många. Ja visst, men även ifolkrörelserna och i det egna bostadsområdet. Detta förutsätter emellertid enärlighet och en öppenhet människor emellan och en större känsla inför barnen.Ibland kan jag inte frigöra mig från tanken på att är barnfientligt.Visserligen lider inte barnen materiell nöd, men vår moral och etik verkarenbart sträckasigtill att omfatta att vi skall älska våra egna barn ochbarnbarn, men inte grannens barn. Uttrycket "mina barn och andrasungar" är tyvärr alltför Vårförmåga att bygga murar omkring oss tar sig ibland rätt märkliga uttryck. Bakomdessa murar förskansar vi oss och omöjliggör alla diskussioner om denindividuella och kollektiva moralen och etiken. Detborde finnas goda förutsättningar i för att man gemensamt skall kunnadiskutera moral och etik. Vi haren vid förgrening av organisationer ochföreningar. Men tar vi till vara denna möjlighet? Varför är det mer angeläget ien Hem och skolaförening att diskutera vilken mjölk barnen skall dricka iskolan, i stället för att diskutera barnens skol- och fritidsförhållanden,eller varför inte barnens familjeförhållanden? Varför handlar alla diskussioneri idrottsföreningen alltid om nådda resultat och kommande tävlingar? Varförägnar de politiska föreningarna i så stor utsträckning sin tid till att baradiskutera aktuella politiska frågor? När diskuterades där senast moral ochetik? Jagefterlyser inte ett moraliserande, småskuret och intolerant samhälle där denstarke ser ner på den svage, den rike på den fattige osv. Jag efterlyser ettsamhälle där vi gemensamt kan dra gränser mellan rätt och orätt, där vigemensamt förkastar det som bryter ner oss som människor och gemensamt byggerupp det som utvecklar oss. Min fasta övertygelse är att diskussionen om moraloch etik är en av de viktigaste frågorna inför 90-talet, och denna diskussionbör givetvis även genomsyra arbete. 1989/90:7 11oktober 1989 Underdetta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar Mitt anförande kommer inte att handla om plånboksfrågor Ämnet är sällanuppe till debatt i kammaren, trots att det är en förutsättning för vårdemokrati. Det handlar om moral. Jag skall dock ta upp det från en annaninfallsvinkel än . Häromkvällenfick vi se i TV hur materialtrötthet har orsakat många tragiska flygolyckor.Jag vill påstå att vår svenska demokrati uppvisar många oroande tecken på"materialtrötthet" och riskerar att rämna av trycket inifrån. Vikan här i och i andra sammanhang vara hur ambitiösa och arbetssammasom helst, men om det inte finns förståelse ute i landet för hur en demokratiarbetar eller om allt fler lägger sig nära gränsen för det otill-låtna, omöjliggörsdet demokratiska systemet. , liksom en demokrati, kräver bra material och riktiga verktyg vidbyggandet. Det har vi i . Därefter kommer det minst lika viktiga,nämligen underhållet och utvecklingen av kunnandet för att med hjälp av erfarenheternå ännu bättre prestanda. Hursköter vi egentligen underhållet och utvecklingen av demokratin? Vi kan intenöja oss med att demokratin en gång har införts i . Det krävs mycket merDen bygger på lagar, men också på ett mycket stort moraliskt ansvar hos var ochen. Varjesvensk medborgare måste veta vad demokrati innebär för att kunna stå emot allaförsök att rasera systemet. Hur sköter vi det underhållet? Människorna måste också haen någorlunda bra överblick över vart Sve- 1989/90:7 rige ärpå väg. Här har massmedia ett mycket stort ansvar Jag skulle vilja ha mer av undersökande ochanalyserande journalistik, som utgår ifrån att människor vill väl, men sombevisar motsatsen om det behövs. Tyvärr startar man numera ofta från motsatthåll. Alltförstort utrymme ägnas åt dagsländefrågor Den viktiga konsumentupplysningen omvad olika politiska förslag innebär och vart de leder i sin förlängning har byttsut mot ytliga beskrivningar av frågor som är lösryckta ur sina sammanhang.Tyvärr är de också ofta medvetet missförstådda. Sådantsom engagerar människor runt om i vår värld så intensivt att de är beredda attlämna sina hemländer och t.o.m. offra sina liv är tydligen inte längre värt attvårda här hemma. Är det okunskap eller oförstånd, som gör att detta kan fortgå?En stor del av det jag kallar materialtrötthet har tyvärr massmedia orsakat. Vihar ett stort engagemang i när det gäller enstaka frågor Det harmaktutredaren kommit fram till. Det som oroar är emellertidatt så få är intresserade av helheten. Helheten är avgörande för den framtidautvecklingen. Mångafler, inte minst unga människor, borde känna det som en moralisk skyldighet attintressera sig för helheten. Inte ens de egna kårvalen intresserar vårastuderande. Varför inspirerar inte universitetsstudier till ideologisk debatt?Är det bara festerna, utöver studierna, som lockar? Välfärdsbygget har betonatmateriella frågor Vi har gett ungdomarna fel signaler dagarna tillsatta ungdomskommittén kan ge oss svaret på varför det har blivitså hän Jag hoppas att den arbetar snabbt. Vårtnuvarande skattesystem har allvarligt urgröpt den svenska moralen. Det hadevarit mera begripligt om det vore brist på mat, husrum och kläder som har gjortatt så många drivs till att utnyttja alla möjliga kryphål. I stället är detpersoner med goda inkomster och med vissa yrken som smiter undan sitt ansvaroch låter girigheten ta öven Demånga affärerna har ytterligare bidragit till misstron mot vår rättsapparatoch vårt demokratiska system. Vi har missat underhållet av vad anständighetkräver och vi har tappat ryggmärgskänslan. Deflesta svenskar vill nog vara goda demokrater med god moral. Därför har man påolika områden börjat sätta upp etiska regler för sitt handlande. Människornahar upptäckt att materialförslitningen har börjat bli alltför allvarlig.Sådana insatser är mycket glädjande, och vi måste bygga vidare på dem. Inomgrundskolan har man nu bakvägen, med hjälp av försäkringsbolaget , införtLions runt om i landet. Detta kommer ursprungligen från och skallbygga upp elevernas självförtroende och bibringa dem en god moral så att de kanavstå från drogen Hur kan det komma sig att inte tidigarehar tagit fasta på lärarnas rop på hjälp om pedagogiska hjälpmedel för barnensfostran? Hur kan SÖ utan diskussion överlåta denna oerhört vilctiga fråga tillutomstående? Skolanmåste självfallet åter få anseende som kulturinstitution. Vi måste enas om ett minimum av etiska levnadsregler som vi kan ge våra barn. lerna kan t.ex. bygga på FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna och 80 på de tio Gudsbuden. De skall utgöra ett stöd förföräldrar och lärare i bar- nens fostran, genom att defår inövas från förskolan och uppåt. En motion med den innebörden kommerriksdagen att få ta ställning till . Tyvärrtycks SÖ arbeta i en helt annan riktning. Just nu skall skolstyrelserna runtom i landet besvara en remiss som bl.a. handlar om förslag om nedskärning avhistorieundervisningen på gymnasiet. I många fall föreslås att den skall skärasner . En sådan åtgärd, kopplad till avsaknad av etiska levnadsregler och denmycket blygsamma tilldelningen av medel till humaniora på våra universitet,desavouerar ytterligare utveckhngen till demokratiskt medvetna individer. Vadär det för sorts människor som vårt samhälle skapar genom detta förhållningssätt?Varför är det bara den ena halvan av hjärnan som vi tror kan utvecklas? Vihar nått ett stort tekniskt kunnande genom att vi har byggt vidare påerfarenheter som har gjorts inom naturvetenskapen. Vad gör vi för att påmotsvarande sätt ta vara på erfarenheterna i vad gäller mänskligt beteende ochför att vidareutveckla de kunskaper vi har fått från det humanistiska ämnesområdet? Alltförliten del av forsknings- och utvecklingsmedlen går till humanistisk forskning.Extra och adjungerade professorer tillsätts i allt snabbare takt, dock inte föratt förstärka humanioran. Är det den utvecklingen vi vill ha? förlitar vioss alltför mycket på idealister som fortfarande försöker hålla fanan högt. Dekommer emellertid att tröttna och ge upp, om inte regering och riksdag förstårvad som håller på att ske och hejdar nedmonteringen. Underhållet ochutvecklingen är eftersatt. Jaghar här velat peka på några frågor som jag tror att det är viktigt att vi fårtillfälle att diskutera framöven Låt mig ta detta tillfälle när fritt valda ämnen kan debatteras attdeklarera min personliga syn på forskningens natur och dess syfte. Detta görjag för det första därför att jag i mitt tidigare arbete sysslade med forskninginom ämnet astronomi, ett ämne som jag anser har en väsenflig betydelse förmänniskans uppfattning om sin plats och rum. För det andra gör jag detdärför att jag kommit till övertygelsen att vissa av forskningens resultat ärså svåra att handskas med att de hotar det ekologiska systemets, eller i varjefall mänsklighetens, själva överlevnad. Följande är tregrundteser: OJag vill hävda att forskning är lika naturlig som andning för människan. O Jag vill hävda att forskning på en gång utgör denstörsta faran och det största löftet för mänsklighetens framtid. O Jag vill hävda att om en stor ekologisk katastrofdrabbar oss, kommer detta att bero på felaktigt utnyttjande avforskningsresultat, vars konsekvenser varit otillräckligt kända. Låt mig ta hotbilden först, sedan löftesbilden ochsist göra ett försök att finna vilken ansvarsfördelning vi bör eftersträva ochvad detta kräver i fråga om etiska ställningstaganden. Hotbilden är klar för allasom följt hur forskningsresultat haft konsekven- 6Riksdagens protokoll 1989/90:7 ser sominte förutsetts. Tillräckligt vore att peka på de, i och för sig intressanta,rön man gjort i kärnfysiken som ligger bakom tillverkning av atombomber tillkrigsmakter i flera länder eller den tekniska användningen av freongaser somvisat sig reducera jordens ozonskikt. Jag vill dock gå ett steg längre och säga några ord omvärmelärans andra huvudsats och vad denna naturlag säger om mänsklighetensframtid.