prot · GD0917 · 1989-12-31 00:00:00 — Vi har skrivitunder hemställan i det här betänkandet. Vi är eniga om de slutsatser somutskottet drar. Är det några som inte ställer sig bakom slutsatserna är det vpkoch , eftersom det är de som har reserverat sig i det härbetänkandet. För övrigt är vi faktiskt som enskilda ledamöter i ettutskott fria att handla. Partiledningen behöver inte "censurera" våraskrivningar och ställningstaganden. Vi vet vad vi vill. PER () replik; Jag skall inteförlänga debatten mycket utan bara konstatera att om det är på det sättet har synpunkter finns det en teknik här i ; antingen skriver man enreservation, och vill man inte gå så långt skriver man ett särskilt yttrande.Svårare är det inte. Detta har ni alltså inte gjort, vilket jag beklagar. MARIALEISSNER (fp); har mot bakgrund av demotioner som har lagts fram inte haft anledning att göra ett större och merövergripande betänkande om . Motionerna handlar huvudsakligen omPalestina och händelserna på , vilket återspeglas i betänkandet.Detta är inte menat som kritik från min sida, men jag tycker att det är viktigtatt ge denna bakgrund, så att inte betänkandet i onödan uppfattas som enbartsysslande med den ena sidan i konflikten. Från sida instämmer vi i utskottets kritik avIsraels övergrepp och överträdelser av mänskliga rättigheter när det gällerinvånarna på . Det finns en risk att ockupationen i sig brutaliserarstaten och förändrar statens innersta demokratiska väsen. Men det ärockså viktigt att se ockupationen av i sitt historiska sammanhangutan att därmed ursäkta den. har ett behov av säkra gränser och ställerrättmätiga krav på en tillvaro utan terror. Det är inte så, att problemen iMellanöstern började med ockupationen, Intifadan är inte det enda som harinträffat. Historien är tyvärr längre än så. Jag vill därför varna för att vii denna debatt har alltför mycket av historielöshet. Jag vill också påminna om de terroraktioner som tyvärrännu inte är historia för PLO:s och vissa undergruppers del. Från folkpartietssida välkomnar vi att man nu officiellt tar avstånd från terror som medel.Tyvärr kan man inom PLO uppenbarligen inte kontrollera alla de olika gruppersom inte riktigt delar den centrala ledningens inställning. Den enda lösningsom utskottet framhäver i sitt betänkande är politisk; vi måste få till ståndförhandlingar som tillgodoser både krav på fred och säkerhet ochpalestiniernas krav på självbestämmande och frihet från ockupation. Det ärutomordentligt viktigt att en internationell konferens äger rum, och vivälkomnar också de öppningarsom har skett; PLO;s indirekta erkännande av och åtminstone halva denisraeliska regeringens konstruktiva inställning till Mubarak-planen. Ett av de krav som vi har haft att behandla i utskottethar gällt ett erkännande av . Enligt de regler som vi har förerkännande av stater går det inte att erkänna . Inte särskilt många avde krav som vi ställer för erkännande har uppfyllts i detta fall, och därför ärdebatten inte särskilt svår att ta. Den behöver inte heller få några som helstpolitiska övertoner. uppfattas traditionellt som en förkämpe förIsraels rätt att existera. Vi tar strid mot såväl antisemitismen i Radio islami som mot delar av den propaganda som vissa av staten även utanför ägnar sig åt. Men detta betyder inte att viförsvarar de missgärningar och de övergrepp på som den israeliskakoalitionsregeringen är ansvarig för. Det betyder inte heller att vi anser attden nuvarande israeliska regeringen i alla stycken är konstruktiv. Tvärtom trorvi att den nuvarande politiken riskerar att ytterligare undergräva Israelssäkerhet och dess karaktär av fri och demokratisk stat. måste överleva,och därför måste förhandla med palestinierna. Palestiniernas rättighetermåste tillgodoses, och därför måste det också komma till stånd entvåstatslösning. Här vill jag ta tillfället i akt att påpeka att intebara har en åsikt och en röst. Det finns ett utomordentligt stort spektrum avolika idéer, och det finns en stark intern opposition och en fredsrörelse.Många, inte minst kvinnor, går ut på gatan och marscherar för att visa attde inte längre tolererar den nuvarande politiken. Om vi någonsin får en lösning av det omedelbara problemetpå blir frågan i ett längre perspektiv: Vilka garantier försäkerhet från samtliga sina grannländer kommer att kunna få efter detatt palestinierna har vunnit sin självstyrelse? Kärnfrågan kommer ingalunda attvara löst. Jag tycker också att det är väsentligt att fundera litet över hurdet blir på och inte enbart framföra krav på . Man måsteockså ställa kravet på PLO och på i övrigt att bevisatrovärdigheten i uttalande och ställa upp på ett för Israeltrovärdigt sätt för en lösning som innebär en varaktig säkerhet. Det är barabeklagligt att det inte har skett någon förändring av PLO;s stadgar sedanArafats uttalande gjordes, vilket möjligtvis kan antyda att inte hela PLO stårbakom den omsvängning som skedde. har inte bara anledning att ha nära kontakter medPLO för att söka uppnå en konstruktiv lösning. har också anledning attha nära kontakter med den israeliska regeringen och därvid framföra såvälkritik som konstruktiva förslag. Med detta,herr talman, vill jag yrka bifall till utskottets hemställan. PÄRGRANSTEDT (c); Det finns i slutet av debatten om denaktuella situationen i inte så mycket att tillägga. 1 detbetänkande som behandlas visas en glädjande samsyn i en mycket tragiskhändelseutveckling. Jag tycker att det är viktigt, trots de nyanser som harframkommit under debatten, att än en gång understryka att det i finnsen mycket bred förankring bakom ettsynsätt som innebär ett starkt fördömande av de övergrepp som den israeliskaregeringen gör sig skyldig till mot palestinierna på och på andrahåll. Vi vill se en lösning av konflikten som säkerställer den palestinskabefolkningens nationella rättigheter, liksom också rätt att existerabakom säkra och erkända gränser. Det är bra att det finns en bred förankringbakom denna politik. Trots att det finns en reservation till betänkandet, kanman notera att det tydligen inte är någon som i den här kammaren kräveratt skall erkänna staten , I synnerhet Per anförandevisade tydligt att inte heller - och förmodligen inte heller vpk- kräver att skall erkänna staten , Detta är enligt minuppfattning ett glädjande bevis på realism. Reservanterna vill tydligen införa något slags nyttinstrument, kallat de facto-erkännande. Detta är något mystiskt. Vad är detegentligen reservanterna tänker sig? Poängen med ett de facto-erkännande är iallmänhet att en stat behandlar en annan stat som stat, utan att erkänna attdet är en stat. Detta, kan man säga, präglade våra relationer till DDR mycketlänge. Vad Per och den andre reservanten är ute efter är att vi pånågot sätt skall proklamera att vi erkänner staten utan attproklamera att vi erkänner staten . Det är, som sagt var, ett nyttslags utrikespolitiskt instrument, som vi inte har haft och som jaginte tror att det är särskilt meningsfullt att försöka införa i dettasammanhang. Vi har mycket klara regler för när vi erkänner och när viinte erkänner stater. Det är viktigt att dessa regler förblir klara, annars kanvi råka ut för vad har råkat ut för, nämligen att ingen riktigtsäkert vet om har erkänt eller inte. Det avslöjas ganskatydligt om man dels läser och vpk;s reservation, dels lyssnar påPer anförande här i kammaren. I reservationen står nämligen attÖsterrike har erkänt , medan Per i anförandet i kammarentalade om att inte har erkänt . Vi skall inte utsätta ossför risken att råka ut för den typen av oklarheter, utan det är viktigt att vii har ett mycket entydigt erkännandebegrepp. Detta begrepp bör bygga påde folkrättsliga grunder som alla i denna kammare tycks vara eniga om, och varsinnebörd alla tycks vara eniga om, nämligen att vi inte kan erkännastaten . Samsynen är som sagt glädjande, och jag vill nu bara yrkabifall till hemställan i det betänkande som ligger på bord. PERGAHRTON (mp); Jag vill instämma i det sista som PärGranstedt nämnde - jag vill inte på något sätt störa denna väsentliga samsyn.Men denna detalj har ändå en viss vikt, och jag upprepar att poängen med vårmotion och vår reservation är att vi anser att detta faller under de vanligaprinciperna. Det dröjde innan kundeerkänna ; först gjorde vi det de facto, och efter ytterligare några årgjorde vi det de jure. Det dröjde väldigt innan palestinierna hadehunnit organisera sig i ett statsliknande organ, och innan de - så som hållerpå att ske - de facto hade börjat ta kontroll över sitt eget territorium.Situationen upprepar sig, men det har tagit väldigt emellan. Detta är bakgrunden till att vi reservanter menar att mankan använda de diplomatiska instrumenten med viss finess. Jag har svårt att troatt diplomati är så fullkomligt, kristallklart enkel att det alltid finns ettantingen-eller och att det aldrig skulle finnas några mellanlägen. Det är justi syfte att använda sig av diplomatins olika möjligheter som en lång rad stater- inte bara , utan även flera andra västeuropeiska demokratier - hargjort olika grader av proklamationer, av välkomnande eller erkännade avuttalandet som PLO har gjort. Det flnns en hel skala av olika grader. Vi menaralltså att borde ha funnits med på skalan; det är inte så bra att viinte finns med över huvud taget. Konstigare än så är det inte. Jag tror att Per vill locka in oss pådiplomatiska finurligheter av ett slag som knappast är rekommendabelt för ettland som vill föra en klar och tydlig utrikespolitik, vilket vi är måna om iSverige. Det finns således inget instrument som kan kallas defacto-erkännande; detta till skillnad från de jure-erkännande. Folkrättsligtsett är det så att man antingen erkänner eller inte. Men det finns däremotexempel på att man har behandlat en stat som en stat, utan att man har velaterkänna den. Det kan man kalla för ett de facto-erkännande, I detta fall är dock problemet att statsbildningen som sådaninte existerar. Vi kan således inte tänka oss att behandla som enstat, men låta bli att erkänna som en stat. Problemet är ju att vikanske gärna skulle ha velat göra ett erkännande, men tyvärr är det inte frågaom en faktisk stat. Det instrument som Per är ute efter är alltsåobrukbart. I fallet är det ju inte fråga om något defacto-erkännande. har ägnat sig åt att töja på sina egna principergenom att säga att man erkänner proklamationen utan att erkännastatsbildningen. Detta är alltså ett sätt för att göra en politiskmarkering, inte ett de facto-erkännande. Vi har avstått från att användaerkännandeinstrumentet för politiska markeringar. Vi bör enligt min uppfattninginte agera på ett sätt som ger intryck av att vi är på glid från den linjen, PER (); Saken är betydligt mer komplicerad. Underandra världskriget inträffade t.ex. att en lång rad regeringar tvingades lämnasitt territorium. De saknade totalt kontroll över territoriet, och under mångaår hade man inte en aning om ifall de någonsin skulle återfå kontrollen. Dettahindrade inte från att bibehålla sitt erkännande av dessa regeringar.Enligt vårt synsätt har i princip redan erkänt att det skall finnas enpalestinsk stat genom att rösta delningsresolution. Men av uppenbaraskäl har inte någon palestinsk statsbildning, någon palestinsk regering, kunnatfungera . har det bildats en palestinsk stat i exil. Denna situationhar väldigt många likheter med den som , och andra länder befann sigi under . Jag ville bara nämna detta för att understryka att detinte är av kärlek till diplomatiska finurligheter i sig eller av rädsla förklarhet som vi driver denna linje, utan därför att situationen faktiskt ärbetydligt mer komplicerad. diplomatin kräver därför -för att man skall få fram det rätta stödet för det man vill åstadkomma - litet finaremetoder än ett totalt antingen-eller. PÄRGRANSTEDT (c): Jag tycker att Per exempel är litet olämpligt. När det hargällt exilregeringar har det just varit ett de jure-erkännande som vi så attsäga har låtit följa med exilregeringen. Den faktiska situationen har varit attregeringen inte haft kontroll över sitt land. Men vi har, av politiska skäl, dejure ansett att den har haft det. Detta innebär att modellen med defacto-erkännande inte alls är brukbar, Per måste bestämma sig för omhan vill att vi de jure skall erkänna eller inte. Visstkan diplomati vara krångligt, men man bör enligt min mening inte avsiktligt ochmedvetet försöka göra det ännu krångligare genom att försöka hitta på nyapolitiska instrument. 1989/90:17 25oktober 1989 PER (): Slutsatsen av detta är väl att och jag skall skriva engemensam, ny motion om ett de jure-erkännande. Jag erkänner mig slagen pådiplomations fält av att har kommit på hur man egentligen bordeha gjort. Jag tackar för det. PÄRGRANSTEDT (c): Detta förutsätter att man anser att vi inte skall fortsätta atttillämpa dessa principer. Och precis som har sagt ärden logiska konsekvensen av linje att man går ifrån vårahävdvunna principer för erkännande av stater. Detta är inte vi beredda attgöra, och därför blir det ingen gemensam motion, Iett glädjande ögonblick trodde jag att även ställde upp på vårahävdvunna principer när det gäller erkännande av stater. Detta intryck fick jagnämligen från Per tidigare inlägg. Jag är ledsen om jag har provoceratPer till att under debattens gång gå ifrån den linjen och övergepolitikens säkra strömfåra på detta område. PERGAHRTON (mp): Jag vill bara till protokollet få noterat att jag har en annanuppfattning än föregående talare. Överläggningenvare härmed avslutad, (Beslut fattades under 22 §.) Föredrogs kulturutskottets betänkande 1989/90;KrUlKulturmiljövård. Prot.1989/90:17. LARSAHLSTRÖM (m): Under mitt anförande kommer bilder att visassom illustration, "Vi saluterar staden med en kanonsalva omåtta skott. Då vi är i jämnhöjd med Nya skjuter vi åtta nya skott;Farväl ! .. Åttafaldigt farväl! Vi får åtta skott från fästningen tillsvar; Farväl Skepp! Farväl - må lyckan följa er! På andra sidan den silverglänsande, kniveggsskarpahorisonten där ute i väst väntar på oss, väntar på oss, väntarvärlden på oss. Vi kommer!" Så beskriver Göteborgsförfattaren i sin bok den stämningsmättade,förväntansfulla avseglingen mot fjärran land och mot okända öden. De Svenska Ostindiska Compagnierna har i och iSveriges historia spelat en utomordentligt viktig roll. Den förstaexpeditionen avseglade från och återkom den 27augusti året därpå. gjorde 12 skepp tillsammans 15expeditioner främst till Canton i , 1746-1766 företogs 36 seglatser. Vinsternavar helt fabulösa. , för vilka räkenskapernaf inns bevarade,förtullades varor för inte mindre än 157,5 miljoner daler silvermynt. Professor skriver: "När man somhistoriker studerar svenskt 1700-tal kan man inte undgå att lägga märke till,att nästan varje företag av någon ekonomisk betydelse på ett eller annat sätthade sin förankring i det . Kort sagt, detSvenska var själva den drivfjäder som under 1700-taletförvandlade från ett litet fattigt jordbrukarland i utkanten av dentidens europeiska civilisation, till ett ekonomiskt och kulturelltframgångsrikt land fullt i nivå med västerlandets ledande stater såsomFrankrike, och , - 1730-60 - skedde denförvandling som lade grunden till vårt moderna ." har två händelser riktat strålkastarljusetmot ostindiefa-rarna; Återupptäckten av journal från den förstaexpeditionen till Kanton 1732-1733 och den marinarkeologiska undersökning somstartades för att söka bärga och vetenskapligt studera lasten och vraket efterOstindiefararen . Fartyget var med en största bredd av 11,5 m.Hon hade plats för 30 kanoner och 120 mans besättning. hade gjort sintredje resa till och närmade sig nu efter en mer än tvåårig ytterst svårseglats Vinga fyr där lotsen gick ombord. Lasten bestod av av metallentut-tanego längst ner i kölsvinet. Sedan följde mängder av porslin, teoch stora, vackra snäckskal från . Resten av lastrummetvar uppfyllt med papper, rotting och siden. I det vackra septembervädret, med alla segel satta, närmarsig Nya , som då skjuter välkomstsalut. Det är storoch berättigad glädje både ombord och i land. Då händer det fruktansvärda! Fartyget ränner upp pågrundet Hunnebå-dan. Den ofattbara, och oförklarliga, katastrofen är ettfaktum. Stiftelsen bedriver sedan 1986marinarkeologiska utgrävningar av fartyget. Huvuddelen av de fynd som hittillsgjorts be- står avskärvor av den stora mängd porslin som fartyget medförde från . Ett inteobetydligt antal hela porslinsföremål har också påträffats. Skärvorna har efterrengöring sorterats efter fyndplats, föremålstyp och dekor. På grundval häravhar föremålens form och dekor i detalj kunnat rekonstrueras. Tillsammans gerresultatet av detta arbete en god bild av sammansättningen av den porslinslastsom medförde från Kanton . Tallrikar, fat, koppar och skålarliksom dess dekor har kartlagts och redovisas med sina belägg i ett stortantal montrar och därtill hörande rekonstruktionsritningar. Läget är följande: totalt är porslin bärgat,motsvarande ca 2,5 miljon skärvor och ett hundratal hela föremål. Av detblåvita porslinet, som utgör 2/3 av det bärgade, har inte mindre än 98olika mönster kunnat rekonstrueras. En bok om blåvita porslin kommeratt publiceras . De tre ansvariga för detta mycket intressantaverk är professor , professor , östasiatiskamuseets tidigare chef, samt , huvudansvarig för omhändertagandetav det bärgade proslinet. Därmed är den vetenskapliga behandlingen fullföljd. Sommarens utgrävning har bl,a, inneburit friläggande ochlyft av delarna från akterspegeln. Härigenom har helt nya fynd kommit fram idessa mer skyddade lager. har mängder av helt oskadat porslinbärgats. Bearbetningen av de bärgade fynden sker i lokaler på . Fyndmassan delas upp i tre större grupper. Under rubrikenhamnar fynd som inte kan förmedla någon information,t,ex. på grund av kraftiga maskangrepp. "" kallas den grupp somkan innehålla någon information som sedan bör undersökas. "Konservering" betecknar den grupp där fynden bar hög prioritet ochdär man ser samband, eller fynd som befinner sig i ett kritiskt tillstånd. Den aktuella fyndplatsen är indelad i ett rutsystem på 28gånger 36 m. Rutorna är 2 gånger 2 m. Fynden markeras efter datum, läge, djup,mått, alla olika dekorer, vikten av varje enskild skärva, avvikande form ellermönster jämte kommentarer. Allt detta lagras i ett eget framtaget datasystem. Hur har denna verksamhet kunnat finansieras?Först och främst har det kunnat ske genom storartade ideella insatser från ettstort antal människor, som år tillbringat hela eller delar av sinsemester på eller i vattnet intill stora farleden in motGöteborgs hamn. Donationer frän företag, föreningar och enskilda har ännu sålänge möjliggjort denna ovärderliga kulturinsats. För att kunna fortsätta ochfullfölja den marinarkeologiska undersökningen av dock ytterligare medel. Dessa skulle då, som framhålls i motion Kr286,huvudsakligen användas för den undersökning av fartygets konstruktion ochutrustning som planeras. De många föremålen från bl.a. besättningens ägodelarsom vittnar om livet ombord utgör en annan intressant och viktig del av dennaundersökning. I anslutning härtill kan nämnas en betydelsefull donation somStiftelsen emottagit. nämligen skeppsprästen dagbok, som hanskrev under sista resa. Fränallmänhetens sida har intresset för porslinsskärvorna varit mycket stort,vilket inte minst dokumenterades vid den auktion som ägde rum på Sjöfartsmuseeti . Då gick en samling både hela och skadadeporslinsföremål under klubban. Dessa hänförde sig emellertid till den bärgningsom skedde vid vraket 1905-1907, Jag vill gärna här visa hur skärvorna kan se ut. Låt migsom exempel nämna att vid ovannämda auktion betingade fyra skärvor av ungefärdenna storlek ett pris av . Konstnärer har hört av sig. De finner dessa fyndfantasieggande och ser många användningsområden, t.ex, offentiig utsmyckning. Jag tillåter mig hävda att denna enorma mängdav skärvor -just nu ca 2,5 miljoner, men i ökande antal allteftersomutgrävningen fortsätter - väl kan betraktas som det undantagsfall frånbestämmelserna i kulturminneslagen som gör det möjligt för regeringen attlämna tillstånd till försäljning av en del av de porslinsskärvor som bärgatsfrån vraket av . I den moderata motionen Kr314 betonar vi detstora ansvar vi har gentemot kommande generationer då det gäller att skydda ochbevara värdefulla lämningar från forna tider. Det är glädjande att se hur mångaenskilda personer som pietetsfullt restaurerar och bygger om. Lagbestämmelsernaom fornminnesvård innebär bl.a. att den som planerar ett arbetsföretag igörligaste mån skall ta reda på om någon fast fornlämning berörs. Eftersom deti sista hand är de blivande hyresgästerna som drabbas av kostnaderna förarkeologisk undersökning är det angeläget att denna kan ske så snabbt och såeffektivt som möjligt. Det är därför viktigt att underlätta föruniversitetsinstitutioner och för enskilda företag med kompetens på området attfå möjlighet att delta. Jag yrkar bifall till den moderata reservationen nr 2liksom till den gemensamma borgerliga reservationen nr 1, som MargaretaFogelberg strax skall redogöra för. MARGARETAFOGELBERG (fp); Jag vill först säga att jag inte har föravsikt att utnyttja de jag har blivit tilldelad. Även om vi politiker inte har lyckats få bukt med vare sigbostadsbrist eller höga byggkostnader, har utvecklingen ändåvarit positiv, när man ser hur det dominerande nytillskottet ser ut. Tillskillnad miljonprogram, när bostäder kördes ut på räls och storaanonyma bostadsområden växte fram, har vi fått en välkommen förnyelse av äldrestadskärnor. Men när man börjar röra i de gamla stadskärnorna, finnerman ofta att de vilar på gamla kulturlager Då är den som bygger också skyldigatt betala vad det kostar att undersöka och flytta på en lämningfrån äldre tidpunkt. Vi har alla varit överens om den principen. Men sådanabyggföretag är sällan lönsamma. Vinsten ligger i att man bevarar en god miljö,och det är ju av allmänt intresse. Därför tycker vi reservanter att det finnsgoda skäl för staten att öka sitt stöd just till sådana mindre projekt, somannars knappast skulle komma till stånd om byggherren ensam skulle stå förkostnaderna för arkeologiska undersökningar ovanpå de extra krav som ställs på anpassningtill ursprunglig miljö och byggnadstradition. De nya bostäderna Prot.1989/90:17 blir helt enkelt för dyra, I motion Kr334 finns en utmärkt beskrivning av vilkaproblem har att brottas med. Och det är bara ett av många exempel. Jag vill härmed yrkabifall till reservation nr 1 om kostnadsansvaret för arkeologiskaundersökningar. STINAELIASSON (c); 1 är vi självfallet angelägna om attvärna om och ta ansvar för fornlämningar i vårt land. Det har tagit sig uttrycki medverkan vid stiftandet av en särskild kulturminneslag. Det är intemeningen, avsikten eller innehållet i lagen som har kommit till uttryck icentermotionerna Kr334 av och av , utan där handlardet om kostnadsansvaret för de arkeologiska utgrävningar som måste ske när manhar hittat intressanta och viktiga fynd på platser där man kanske har planeratbostadsbebyggelse. Motionärerna menar att staten bör ta större ansvar förutrednings- och utgrävningskostnaderna. Som det nu är får företagaren,exploatören, ofta betala orimliga summor, innan eventuellt byggande kan kommatill stånd. Gäller markexploateringen bostadsbebyggelse, blir det i slutändenså att bostadskostnaden påverkas. Uppfattningen att statens kostnadsansvar måste bli störrei sådana här sammanhang kommer, med anledning av bl,a, centermotionerna, tilluttryck i reservation 1, som jag härmed yrkar bifall till. Jag vill nu beröra punkt 8 i hemställan ikulturutskottets betänkande nr 1, Utskottet föreslår att avslåmotion Kr270, som handlar om fäbodar. Utskottets hänvisar i sin motivering föravslag till att en liknande motion avslogs men uttrycker också sintillfredsställelse över att frågan om hur fäbodbruket skall kunna bevarasuppmärksammas inom de län där fäbodbruk ännu förekommer i större utsträckning.Därför anser utskottet att det inte finns anledning för någon åtgärdmed anledning av motionen. Jag tycker att det är en svag motivering.