prot · GD0916 · 1989-12-31 00:00:00 — JAN-OLOFRAGNARSSON (vpk): Jag tackar socialministern för svaret. Jag skall börja medatt säga att det är positivt att regeringen vill satsa resurser på flyktingarsoch invandrares språkundervisning. Men jag tolkar det faktum att det finns såmånga socialbidragstagare som att klyftorna i samhället ökar. Jag vill påståatt det framgår av statistik från och från andra institutioneratt både antalet socialbidragstagare och antalet rika människor ökar. I sitt svar säger socialministern att regeringen skallfölja och analysera utvecklingen. Jag vill därför ställa en fråga: Vilkaytterligare åtgärder tänker regeringen vidta för att komma till rätta meddetta? Inom arbetarrörelsen har det ju alltid varit generella åtgärder som hargällt inom socialpolitikens område för att åstadkomma ett mer rättvist samhälle.Därför undrar jag: År det meningen attregeringen bara skall analysera och se på utvecklingen? Tänker regeringen intevidta några åtgärder? är ungefär 200 000 fler människor på arbetsmarknaden än i börjanav 80-talet. Jag tror att en av de viktigaste sociala insatser som har gjortsunder senare år är att minska arbetslösheten och öka antalet människor som ärsysselsatta på den normala arbetsmarknaden. Det är alltså en stor händelse ursocial synpunkt. Vi kan tänka oss hur negativt det skulle vara om vi hadehaft 200 000 fler människor utanför arbetsmarknaden. Men detta har alltså intevarit tillräckligt för att på ett mer radikalt sätt minska antalet människorsom är beroende av socialbidrag. Det har aUtså inte skett någon ökning av dettaantal, utan felet är att det inte har skett någon minskning. Det innebär attregeringen har anledning att analysera situationen. Men självfallet analyserarregeringen just i avsikt att få ett underlag för att vidta åtgärder. Jagtror inte att man med några enkla grepp kan komma till rätta med detta problem.Tvärtom visar den konstanta nivån på antalet socialbidragstagare att det finnsså många olika faktorer bakom detta faktum att man antagligen måste användaolika medel för att komma till rätta med problemet. Ett sådant medel som nudiskuteras och som vi får återkomma till är att man genom meraktiva rehabiliteringsinsatser främjar den s.k. arbetslinjen inomsocialpolitiken. Detta kan också ha stor betydelse för att minska antaletmänniskor som är beroende av socialbidrag för sin existens. 1989/90:16 24oktober 1989 JAN-OLOFRAGNARSSON (vpk): Jag tror också att det kan vara bra medsådana åtgärder som socialministern avslutade sitt anförande med, men jag villändå hävda att den s.k. tredje vägens politik har lett till ökade orättvisoroch ökade klassklyftor i landet. Jag tror att det nu är dags för regeringen attvända sig litet grand åt vänster när den skall vidta åtgärder. Det finns jumöjligheter för regeringen att t.ex. vid de pågående skatteöverläggningarna setill att skattesystemet blir rättvisare så att människor får betala skatt efterbärkraft. Det sades från den socialdemokratiska regeringen när den trädde till1982 och devalverade att löntagare och pensionärer skulle få lov attförsaka en del, men sedan skulle de få skörda frukten i form av reformer.Regeringen skulle alltså föra en reformpolitik. Den tredje vägens politik har bl.a. lett till, som jag sade, att ettpar hundra tusen fler människor än befinner sig påarbetsmarknaden. Det är ingen betydelselös fördelningspolitisk insats, och detär inte heller någon betydelselös insats ur social synpunkt. Även om det är ettproblem att antalet människor som är beroende av socialbidrag inte minskar, ärdet fel att framställa detta som att det har lett till en ökning av klyftorna isamhället. Det har det inte gjort. Vi måste emellertid fortsätta att bearbetade sociala problemen, därom är vi överens, eftersom vi inte har löst allasådana problem. 1989/90:16 24oktober 1989 (vpk); Jag skall avslutningsvis säga att det stämmer att vi har fått 200 000nya arbetstillfällen, men vi har också fått 300 000 nya socialbidragstagareunder den tid som socialdemokraterna har suttit i regeringen, ochfram till . Det är positivt att det skapas arbetstillfällen, men det ärmycket negativt att människor inte klarar sig på sin lön utan måste ha samhälletshjälp i form av socialbidrag. Det är alltså mycket bra att sysselsättningenökar, men det är mycket negativt att antalet socialbidragstagare har ökat såmycket . Överläggningenvar härmed avslutad. 7§Svar på fråga 1989/90:129 om åtgärder mot spridning av klamydiasmitta Margö har frågat mig om regeringen kommer att göra någotför att stoppa den pågående klamydiaepidemin. Regeringenbeslutade att föra upp sjukdomen klamydia på förteckningen ismittskyddskungörelsen över veneriska sjukdomar. Detta innebar attsmittskyddslagstiftningens regler om epidemibevakning, rapportering ochkontaktspårning kom att tillämpas på sjukdomen. I den nya smittskyddslagen somgäller fr.o.m. tas klamydiainfektion upp som samhällsfarligsjukdom för vilken anmälningsplikt gäller. Bestämmelsen innebär bl.a. enlagstadgad skyldighet att vidta åtgärder i syfte att hindra smittspridning. Detförebyggande arbetet har efter lagändringen intensifierats. Socialstyrelsengav ut allmänna råd om förebyggande åtgärder mot klamydia. I dessabetonas bl.a. vikten av att epidemiologiska uppföljningar görs samt attallmänheten informeras om förebyggande åtgärder. Lokala program har därefterutarbetats på många orter, och i flera fall har sjukvårdshuvudmännen anslagitökade resurser för verksamheten. Genom försorg har också enkunskapsöversikt om kontaktspårning utarbetats. Med denna som grund harsmittspårningsarbetet intensifierats och utbildning av läkare och kuratorerägt rum. Jag anser att det från regeringens sida redanvidtagits nödvändiga åtgärder för att ge förutsättningar för att hindraspridning av klamydiainfektion. Som jag redan sagt har ansvariga myndigheteroch sjukvårdshuvudmännen redan börjat ett omfattande arbete för att förbättrasituationen. Jag förutsätter att dessa aktiviteter utvecklas ytterligare främstpå det lokala planet. (vpk); Jag tackar socialministern för svaret på min fråga. Jag kan inte finnaannat än att vad regeringen konkret har gjort för att bekämpa klamydiaepideminär att fatta detta beslut om att föra upp sjukdomen på förteckningen ismittskyddskungörelsen över veneriska sjukdomar. Jag kan inte finna attregeringen på något aktivt sätt har bidragit i övrigt. anser att detta är entillräcklig insats, måste ju regeringen leva i tron att en lagändringautomatiskt får människor att ändra t.ex. sina sexualvanor. är det ju intepå det sättet. Enligtstatens bakteriologiska laboratoriums siffror när det gäller epideminsspridning fanns det 19 000 fall 1983 och 38 000 fall 1988, Dessa siffror tyderinte på att smittskyddslagen har haft någon effekt, men det är möjligt att detär litet för tidigt att dra några sådana slutsatser. Men vi kan kanske varaöverens om att den utbredning som klamydia har är oacceptabel.Undersökningar från ungdomsmottagningar har visat att var femte tonårsflickaär smittad. Flickorna har alltså inte haft några symptom. Det besvärliga justmed denna sjukdom är att man kan ha den utan symptom. Dessutom riskerarflickorna att bli sterila genom klamydiainfektion. Jagskulle på den korta tid som jag har på mig vilja fråga; Kan socialministerntänka sig att få landstingen att göra screeningundersökningar riktade motungdomsgruppen ? 1989/90:16 24oktober 1989 På den konkreta frågan är svaret att det naturligtvis är upp tilllandstingen att överväga om screeningundersökningar är ett lämpligt medel attanvända i dessa sammanhang för att begränsa smittorisken. Vi är helt överens -vilket också ligger bakom de åtgärder som regeringen har vidtagit - om att detfinns anledning att se allvarligt på denna sjukdom och vidta åtgärder för attden skall kunna begränsas. Men det får inte leda fram till slutsatsen att debeslut som har fattats innebär att regeringen bara för in sjukdomen ismittskyddslagen. Vi följer naturligtvis verksamheten. Men det verkställandeansvaret på detta område som när det gäller andra delar av sjukvården liggerhos landstingen. Där har det redan vidtagits en hel del åtgärder. Skulleutvecklingen gå åt fel håll, får man naturligtvis överväga ytterligareåtgärder. Jag är för egen del inte beredd att dra någralångtgående slutsatser . Jag vill bara påpeka att i senaste numret avLäkartidningen förekom en redovisning, som tyder på att kulmen nu skulle varanådd när det gäller spridningen av denna sjukdom. Visar det sig vara riktigt,får vi naturligtvis diskutera frågan utifrån denna situation. I så fall är detett gott tecken, som innebär att de åtgärder som vidtagits börjar ge resultat. (vpk); Jag kan inte se att regeringen har gjort något annat än beslutat om attändra lagen. Det är i och för sig bra, men frågan är om man kan nöja sig meddetta. Vi vet vilka oerhörda konsekvenser klamydia kan få för unga kvinnor. Låtoss också titta på kostnaderna för att behandla kvinnornas ofrivilligabarnlöshet. har beräknat att varje sådan behandling kostar . Det skulle alltså finnas stora belopp att spara, om vi i stället satsadepå förebyggande verksamhet. I och med att sjukdomen har tagits in ismittoskyddslagen har ju inte landstingen blivit skyldiga att starta ett förebyggandearbete. råd är inte bindande i något avseende, utan precis somde heter: allmänna råd. Då måste regeringen göra någonting 1989/90:16 24oktober 1989 för att fåsjukvårdshuvudmännen att ta till andra åtgärder för att förebygga sjukdomen. Den viktigaste åtgärd som regeringen kan vidta för att visa hurallvarligt man ser på utvecklingen är att föra in denna sjukdom undersmittskyddslagen. Det innebär också att undersökningar blir kostnadsfria. Ijust den åldersgrupp som det här handlar om är det inte helt betydelselöst kan få en kostnadsfri undersökning. Sedan är det alltså upp till landstingenatt, med bl.a. de motiv som Margö här har anfört, att man t.o.m.ekonomiskt betraktar det som ett bättre alternativ att bedriva förebyggandeverksamhet än att ta hand om sjukdomar som bhr följden av klamydia, vidtaåtgärder. Jag tycker att det är en riktig rollfördelning i detta sammanhang. Omuppgifterna i är riktiga, är det möjhgt att åtgärderna nu börjarvisa resultat. MARGÖINGVARDSSON (vpk): Visst är det bra att man får en kostnadsfri behandling om man hardrabbats av klamydia. Men då har skadan redan skett. Frågan är ju vad vi kangöra för att förhindra att fler ungdomar smittas med klamydia. Det finns alltsåoerhört stora brister ute i kommunerna och i landstingen. Vi kan som ettexempel nämna ungdomsmottagningarna. De finns inte utbyggda i alla kommuner.Det är till dessa ungdomsmottagningar som den här gruppen ungdomar i förstahand vänder sig. Men en grupp ungdomar står utanför. Det är ungdomar som ärmellan 20 och . Där är smittspridningen störst. De är för gamla förungdomsmottagningar och tillhör inte den åldersgrupp som finns påmödravårdscentraler och kvinnokliniker. Harregeringen funderat över om det behövs några särskilda åtgärder för att manskall kunna nå just den gruppen? Överläggningenvar härmed avslutad. 8§ Svar på fråga1989/90:131 om luftburna sjuktransporter har frågat mig när regeringen ämnar lösa frågan omhuvudmannaskapet m.m. avseende luftburna sjuktransporter. Regeringenuppdrog åt statens förhandlingsnämnd att förhandla medberörda parter om organisation och finansiering av sjuktransporter medhelikoptrar under förutsättning att godtagbara ekonomiska villkor kan uppnås.Uppdraget skall slutföras skyndsamt. OLLEÖSTRAND (s): Jag vill tacka socialministern för svaret, som jag naturligtvis inte pålångt när är tillfredsställd med. Visserligen skall uppdraget slutförasskyndsamt, men såvitt jag förstår bygger den framtida organisationen på förutsättningenatt godtagbara ekonomiska villkor kan uppnås. kan uppnå godtagbaraekonomiska villkor, måste vi även i fortsättningen ha den undermåligahelikopterberedskap som vi har och har haft . Självhar jag hållit på med dessa frågor . Jag skall naturligtvis intelasta nuvarande socialministern för segdragningen i denna fråga, eftersom SvenHulterström har tillträtt som socialminister. Jag tycker ändå att detär märkligt att vi i skall ha så dålig beredskap när det gällerräddningstjänst och sjuktransporter med helikopter. I bl.a. ,och , vårt grannland, fungerar sådan verksamhet perfekt åretrunt, dygnet runt. Därför är det litet märkligt att vi ligger så dåligt till idetta avseende. Vi har kapacitet, även om den inte är tillräcklig, men vi utnyttjarinte den kapacitet som vi har. Som exempel kan jag nämna att de två helikoptrarsom finns på flygflottiljerna i och utnyttjas enbart underkontorstid därför att det inte finns dygnet-runt-beredskap. har vidflera tillfällen gjort skarpa uttalanden, där man har uppmanat regeringen attföra frågan fram till en lösning. Det är mycket angeläget. Jagskulle vilja fråga socialministern: Vad händer om man inte uppnår godtagbaraekonomiska villkor? Til syvende og sidst: När ämnar regeringen att återkommatill med ett förslag om tillfredsställande helikopterberedskap? 1989/90:16 24oktober 1989 Jag är medveten om att har diskuterat frågan vid fleratillfällen med tidigare socialministrar. Jag har viss förståelse för att hankänner en otålighet över att denna ganska segslitna fråga inte blivit löst. Härär det flera parter inblandade. Man måste föra förhandlingar med träffa en överenskommelse. Därför kan inte regeringenensidigt besluta om vare sig tidtabeller eller villkor för en sådanöverenskommelse. Det senaste förhandlingsuppdraget är av relativt färskt datum,andra halvan av april. Min förhoppning är att det inte skall dröja alltförlänge innan vi får en överenskommelse till stånd. Undertiden kan jag säga att jag har fått vetskap om - det gäller en del av detproblem som tar upp, nämligen räddningstjänstens verksamhet - inom arbetar med en lösning, som man hoppasskall resultera i en förbättring och som innebär att ,som har ansvaret för sjöräddningstjänsten, och luftfartsverket, som haransvaret för flygräddningstjänsten, gemensamt skall arbeta fram en förbättradräddningstjänst , nätter och . Fråganär alltså inte riktigt löst . Men man arbetar just nu mycket aktivt för attfå till stånd en lösning. Vi får således återkomma efter förhandlingarna medLandstingsförbundet. Då kan vi klara hela frågan om sjuktransporterna, OLLEÖSTRAND (s); Jag är medveten om att det har förekommit mycket långa och segslitnaförhandlingar med . Men jag framhöll för den förresocialministern, att så länge som åker snålskjuts på denverksamheten - som man de facto nu gör - är intresset från landstingens sidanaturligtvis inte så stort att frågan kan bringas till en lösning. Det innebärökade utgifter för landstingen. Til syvende og sidst är det ändå vi som sitter här iriksdagen som har det övergripande ansvaret för att den här verksamhetenfungerar. Jag kommer ihåg att jag sade till den förre socialministern, att omLandstingsförbundet länge, får vi väl - jag är medveten om att detär litet rått uttryckt -köra över . Jag kommer inte,socialministern, att ge mig i det här avseendet. Jag vet ju, och det är viockså överens om, att det behövs en bättre hehkopterverksamhet. Jag återkommertill frågan. Jag vet att jag har en enig riksdag bakom mig. Med hänsyn till förhistorien i dettasammanhang och till hur besvärligt det har varit när det gällt att komma framtill en lösning skall jag naturligtvis inte avge några löften. Men jag kan sägaatt ambitionerna är att det skall gå att göra en redovisning i helikopterfrågani samband med budgetpropositionen 1990. Jag känner alltsedan hans tidsom kommunikationsminister. När lovar en sak litar jag på atthan också håller sitt löfte. Med anledning av gjorda uttalanden förväntar jagmig alltså en redovisning i samband med budgetpropositionen. Jag tror att det är väldigt angeläget att få en lösningtill stånd i den här frågan. Det är nog en sak som i allra högsta grad berörmänniskorna. Det finns många exempel på att människor har blivit räddade tilllivet genom snabba räddningsinsatser med hjälp av tackar alltså så mycket för svaret. Överläggningen var härmed avslutad. 9§ Svar på fråga 1989/90:136 om legitimation av naprapater har frågat mig om jag ärberedd att medverka till att ta fram ett sådant underlag för bedömning avnaprapaternas verksamhet att frågan om deras legitimation kan prövas inom ennära fram-fid. Den s.k. alternativmedicinkommittén överlämnade den 19oktober sitt slutbetänkande. I detta betänkande finns det ett avsnitt sombehandlar frågan om det finns skäl att föreslå att naprapater skall kunna fålegitimation. Kommittén har inte funnit några sakliga skäl för detta ochuttalar att det inte föreligger förutsättningar för legitimationav naprapater. Kommittén framhåller dock att naprapaterna har en långutbildning och att deras kunskaper och kompetens är allmänt vitsordade. mitten attregeringen bör pröva frågan på nytt när naprapaterna kan uppvisa Prot. studiersom konfirmerar effekten av deras metoder. Kommitténsbetänkanden skall nu ut på en omfattande remiss. Därefter " ] \ skallställning tas till de frågor som berörs i betänkandet. Jag räknar med varp fr gor att en proposition med anledning av kommitténs förslag kan läggas fram för tidigast . finner jag inte skäl att vidta någon Jag ber att få tacka socialministern för svaret på min fråga. Det finns all anledning att understryka behovet av högtställda kompetenskrav för att legitimation skall kunna medges yrkesutövare påsjukvårdens område. Frågan är ändå om inte den avgränsning som har gjorts idet här fallet - dvs. att man bara har beviljat ett mycket begränsat antalkiro-praktorer legitimation - är alltför snäv. Det finns i ungefär 500 personer somyrkesmässigt utövar någon form av s.k. manipulationsbehandling. Drygt hälftenav dessa är naprapater eller osteopater. Naprapaterna genomgår en fyraårig svensk utbildning somhelt klart är av högskolekaraktär, motsvarande ungefär 160 universitetspoäng.Gruppen naprapater- som totalt utför ca 1 miljon behandlingar ,motsvarande ungefär 200000 patienter - har i växande grad vunnit allmänhetensförtroende. Inte minst framgår det av den betydelse som tillmäts naprapatininom företagshälsovård, fackföreningsrörelse och idrottsrörelse. Naprapaternasvarar för mer än hälften av den behandling som ges en patientgrupp som annarshade varit hänvisad till läkare. underströk vid sin behandling av dessafrågor, vilken föranleddes av att flera motioner hade väckts, betydelsen avnaprapaternas arbete. Men ansåg man att yrkesgruppens arbete bordefå en noggrannare genomlysning. Det är inte orimligt att tolka utskottetsställningstagande så, att man förväntade sig att alternativmedicinkommitténskulle fördjupa sin analys av naprapatin innan man avlämnade sittslutbetänkande. Ett studium av detta betänkande visar dock att kommittén harbyggt sitt beslut om att inte nu förorda legitimation för naprapaterna på sintidigare förhållandevis summariska undersökning av denna yrkesverksamhet.Utbildningen är ett avgörande kriterium när det gäller den här yrkesgruppen.Här har kommittén inte gjort någon närmare analys. Jag utgår från att dennaviktiga fråga om utbildningen blir belyst under det beredningsarbete som kommeratt föregå den nu aviserade propositionen. Så sent som kom ett betänkandesom berör den här frågan. Det betänkandet skall, som jag sade i frågesvaret, nuut på remiss. I kommittén har det funnits en allsidig politisk representation.Man har emellertid inte gjort bedömningen att förslag bör läggas fram omlegitimation när det gäller naprapaternas verksamhet. Under den vecka som hargått 2 protokoll 1989/90:16 1989/90:16 24oktober 1989 har jag naturligtvis intefått något annat underlag för att göra en ny prövning av frågan än det somkommittén har haft. Omdet finns sådana synpunkter som har åberopat, utgår jagfrån att dessa kommer att komma till uttryck i samband med remissbehandlingen. BENGTSILFVERSTRAND (s); Jag har full förståelse för att departementet och socialministern intehar kunnat vidta någon ytterligare åtgärd och för att det inte nu går att göraett ställningstagande. Vad jag är angelägen om är att bli förvissad om hur detförhåller sig när det gäller kriterierna på detta område. Bl.a. gäller detutbildningen och det stora förtroende som en grupp av det här slaget hartillmätts . Detta förtroende har ju också växt. Dessa faktorer måstebli ytterligare belysta under det viktiga remissarbete som förestår en kommandeproposition. Det är ett klart besked som ges. Vi får alltså veta att enproposition kommer . Vi kan således vänta oss ett ställningstagandei någon form förhoppningsvis . Överläggningenvar härmed avslutad. 10 § Svar på fråga1989/90:84 om exploateringen av har ställt en fråga till jordbruksministern om huruvidaden , i likhet med den australiska, kommer att säga nej tillden s.k. mineralkonventionen avseende och i stället arbeta för attgöra till en världspark. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara på frågan. Skyddetav miljön och forskningen kring miljön har från första början varithuvudmotiven för de svenska insatserna på den sydliga kontinenten. hari alla sammanhang sedan vi tillträdde Antarktisfördraget konsekventdrivit en linje som innebär att miljöskyddet i skall ställas ifrämsta rummet. I vårt agerande har vi fått stöd av en kraftfull opinion, ochjag vill gärna framhålla att detta stöd alltid har varit en styrka för desvenska förhandlarna. Ommålet är vi alltså såvitt jag förstår helt överens. När det gäller medlen kanolika vägar tänkas. Konventionenför reglering av mineralverksamhet antogs i , NyaZeeland, och har som ett huvudsyfte att skydda miljön på . Iarbetet på mineralkonventionen engagerade vi oss från svensk sida hårt för attreglerna om skydd för miljön skulle bli så effektiva som möjligt. Slutproduktenär naturligtvis en kompromiss. Ändå är den inom sitt område en av de mestlångtgående miljöskyddskonventioner som har slutits internationellt.Utgångspunkten i konventionen är att mineralaktiviteter är förbjudna ända tillsde tillåts. För att denna process skall sättas i gång krävs att fördra- gets samtliga medlemmar äröverens. Vi ser därför denna konvention som Prot. 1989/90:16 ett första steg i uppbyggnaden av en miljöskyddsregim för . Regeringen anser att maninte vinner något på att riskera de resultat som [ ] nu uppnåtts efter sexårs förhandlingar. råder ett moratorium mot mi- Pf 8 Moratoriet är emellertid kopplat till mineralkonventionen . Detvore därför olyckligt att rycka undan grunden för detta moratorium genom attaktivt motverka konventionen. Detviktiga nu är att gå vidare med arbetet på ett utökat miljöskydd. Denna frågahar varit ett huvudtema vid det möte som Antarktisfördragets parter just harhållit i . Åtskilliga framsteg har gjorts, t.ex. vad gälleravfallshantering och organisationen av forskningssamarbetet. Vadgäller frågan om att göra till en världspark har parterna redantidigare förklarat kontinenten som ett särskilt miljöskyddsområde, "aspecial conservation area". Det finns nu olika förslag om att ge områdetandra beteckningar. Från svensk sida menar vi att innehållet i miljöskyddet ärdet viktiga, inte själva beteckningen. Krafterna måste nu inriktas på att utökadet reella miljöskyddet i . ANNIKAÅHNBERG (vpk): är den mest opåverkade delen av världen. Det finns inte någondel som är opåverkad utan hela världen påverkas av miljöstörningar runt om.Antarktis har avgörande betydelse för livet på resten av vår planet ochpåverkar klimat och vattenströmmar. Ekosystemen där är bräckliga. Det finns fåarter och det kalla vattnet gör att de biologiska processerna är långsamma,och nedbrytningen av föroreningar är mycket svår. Antarktisär också ovärderligt som område för forskning, särskilt miljöforskning, ochdärför måste förbli orört. Detfinns också andra synsätt. Det finns de som ser som en reserv därman kan utvinna olja och . OmAntarktis pågår ett internationellt samarbete, och målet för detta måste varaatt helt och hållet undandra från exploatering.