prot · GD09139 · 1989-12-31 00:00:00 — Genom uppkomsten av nya former för handeln mellan företag - s.k.nätverk - har de traditionella marknaderna ersatts av helt andra och merkontrollerade sätt att göra affärer på, Om nu marknaden är god och all planering tydligen enbartdålig, hur kan det då komma sig att kapitalismen i sådan grad har ägnat sig åtmedveten planering på marknadens bekostnad? Varför har vi inte kvar 1800-taletsmarknadsekonomi? När man ser sig omkring i världen finner man att den valdavägen lett till att de tio största industriföretagen i världen har en gemensamförsäljning på . Det motsvarar , , ,, och sammanlagda BNP. EG är egentligen ett uttryck för den gigantiskaplaneringen för storföretagens och monopolens frihet. Men talar man omplanering för social rättvisa åt alla, arbete åt alla och planering härför ioffentlig gemensam regi reagerar de som företräder marknadsekonomin. Så är detvärlden över Enlatinamerikansk författare uttalade i : "För oss latinamerikaner är inte kapitalismen en drömsom skall förverkligas, utan en mardröm som har förverkligats. Vår utmaningbestår inte i att privatisera staten, utan att avprivatisera den. Våra staterhar varit köpta till priset av ett lyckat kap för jord-och bankägarna. Ochmarknaden är inte, för oss, något annat än ett piratfartyg; ju friare destosämre. Den internationella marknaden stjäl från oss med båda händerna. Denkommersiella handeln säljer allt dyrare till oss, och köper allt billigare. Denfinansiella handeln, som lånar våra egna pengar till oss, tar för var gång merbetalt av oss. Vi lever i en region med europeiska priser och afrikanska löner,där kapitalismen handlar som den gode mannen som sade: Jag tycker så mycket omde fattiga, att jag aldrig tycker det finns tillräckligt många." Detta sammanfattar på ett bra sätt den världsbild somåterspeglas i den ekonomi som vi skall integrera oss med. När man ser på världens fördelning av resurser och påmiljöförhållandena ute i världen kommer man fram till att den kamp somarbetarrörelsen har fört i hela världen måste fortsätta. Den kan man inteöverge. Rättvisa, jämlikhet, solidaritet och gemenskap är den enda väg som kanleda människorna framåt. Närmandet till EG innebär dessutom en risk som detsällan talas om, nämligen att man vid en integration kommer närmarearbetslösheten i , som socialdemokraterna ofta säger att man inte allsvill ha att göra Den ekonomiska politiken, m.m. 1989/90:139 12 juni1990 Denekonomiska politiken, m.m. Tror man att man kananpassa sig så nära som möjligt till EG utan att få del av dess arbetslöshet?Om vi för en sådan politik, står tvåtredjedelssamhället och väntar bakomdörren. Närde imperialistiska krafterna i världen tidigare gjorde upp om marknaden varnationella gränser ett hinder Gränsernas roll är inte så stor ärde nationella gränserna inget hinder för kapital och marknader Deimperialistiska blocken är så integrerade med varandra att det inte är någotproblem. ersätts av kriget mot människorna och uppkomsten avtvåtredjedelssamhället, där produktion av varor och tjänster genomförs för baraen liten del av människorna i den rika världen. Vilever i en högkonjunktur, men upplever kriser där t.ex. regeringen tvingas avgåmen sedan kommer tillbaka. Den har en rad ekonomiska problem att ta itu med.Bytesbalansen har spelat en stor roll för regeringarnas tillkomst och fall. Dethar gjorts upprepade beräkningar av bytesbalansens effekter Investeringarnautomlands är mycket stora, inte minst räntebetalningarna på dem.Borgerligheten menar att vad som saknas är investeringar i . Hurskall göra för att bli attraktivt för kapitalinvesteringar, så att vifår en balans? Hur lågt skall de svenska lönerna pressas? Hur låga skallskatterna på kapital och förmögenheter bli för att förhållandena skall blijämbördiga med dem som råder i ? Kravet på ett nationelltkapital är oerhört viktigt i detta sammanhang. Ett sådant kapital kan stödjaen långsiktig utveckling av vårt land och kan också bidra till en regionalbalans. Ettannat problem som har varit mycket tydligt är löneökningarna och inflationen.Löneökningarna i vårt land är för höga, och vi förlorar i konkurrenskraft,trots att fördelningen i vårt land har gått åt fel hållfrån arbetarrörelsens synpunkt och trots att vinsterna och förmögenhetsklyftornahar ökat. Självfalletkänner stora grupper i samhället av detta. De lågavlönade, framför allt mångakvinnor, har i dagens samhälle ett hårt slit och drabbas av effekterna av dennapolitik. Till dem har man sagt: Håll ut! Det blir din tur med den tredje vägenspolitik. Men det blev aldrig deras tur. Det är den politiken som i dagavslöjas. Det måste till en helt annan politik för att skapa ett engagemang ivårt samhälle och möjligheter att förändra det. Detklagas alltid på produktiviteten och tillväxten. Vems fel är det att detbrister i dessa avseenden? Har vi slöa, sjukskrivna, okunniga, ineffektiva arbetarei vårt land? Eller har vi investerare som inte är framsynta nog? Man skulleockså kunna tro att detta är resultatet av den förda politiken. År det entungrodd offentlig verksamhet som ligger bakom bristerna? Hurskall arbetslivet egentligen vara organiserat? Vad betyder avsaknaden avdemokrati i arbetslivet? Hur används kunskapen och hur skapas kunskap i ettsamhälle? Hur investeras det för framtiden? Desom alltid hävdar att bristerna i produktiviteten och tillväxten är de arbetandeseller de s.k. offentliga monopolens fel vill inte svara på de frågorna. Detmåste vara något systemfel i den kapitalistiska marknadsekonomin som skapardessa ständiga problem trots högkonjunktur. Detvisar sig också tydligt här i debatten. pekade på att företagenflyttar utomlands i allt högre grad. Det måste vara något fel när systemet i vårtsamhälle inte fungerar. Eller kanske måste ett kapitalistiskt samhälle iperiferin av se ut så här. Det pågår i samhället en kamp om vilka värderingar somskall råda. Arbetarklassens värderingar har vunnit framgång. Det har skettgenom en mångårig kamp från rörelsens sida. har medelklassensoch överklassens synsätt tagits över, tyvärr långt in i arbetarrörelsens led.Utan känsla för sina egna ståndpunkter har man givit efter för framför alltmedelklassens och överklassens värderingar. Det gör ju att man får en reaktioni arbetarrörelsen. Arbetarrörelsens värderingar om rättvisa och jämlikhet,solidaritet och gemenskap står och kommer att stå emot egoismen och den starkesrätt. När arbetarrörelsen har spelat den här starka rollen isamhället och SAP i regeringen genom högerpolitiken försvagat den, harnaturligtvis initiativet gått över till Bildt, SAF och den ideologibildning somhögern står för Vi har även fått ett pragmatiskt block i mitten medfolkpartiet, och socialdemokraterna, som försöker följa efter i denhär politikens spår säger helt öppet: Jag vill inte sitta i någonregering, jag vill ha initiativet i politiken. Så är det ju! Därför är det ingen tillfällighet att harbytt namn. Vår huvuduppgift är faktiskt att fortsätta på den väg vi har stakatut, att restaurera arbetarrörelsen och förnya den. Därför är vårt namnbyte i tiden. Det är en anpassning tillden politik vi har fört . Som vi ser det gäller det nu att bilda denmotkraft som arbetarrörelsen tidigare var mot högerpolitiken. Basen är arbetarrörelsenoch miljö- och kvinnorörelserna. jagar inte i första hand röster utan vill istället se till att det blir engagemang i samhället för arbetarrörelsensgrundläggande värderingar Det har socialdemokratin undvikit Därförhar vi högerinflytandet i samhället. Kanske är det ett tidens tecken att härunder partiledaromgången sade att det inte har hänt så mycket på miljöområdetsedan kom in i . Det kanske är alldeles riktigt. Attskapa rörelse mot högeridéer, mot miljöförstörelse är inte i första hand attbilda partier utan att skapa rörelse i samhället. När kompletteringspropositionen och framförallt finansplanen lades fram sades det från regeringens sida att arbete åtalla var den ekonomiska politikens viktigaste mål. Vi har registrerat att den formuleringen är borta ochpåpekat det i vår motion.Vi vet inte riktigt var regeringen står i frågaom målet arbete åt alla. Kommer man att driva den frågan hårt? Kan man det? Regeringen har sagt att den i praktiken har överlåtit åtriksbanken att driva penningpolitiken. Då är frågan: Kan finanspolitiken göranågonting åt detta? Kan vi hävda rätten till arbete åt alla under sådanaförhållanden? Den frågan ställer vi till socialdemokratin. Är dennapolitik trovärdig , när man steg för steg ger efter för de nyliberalavärderingarna? Jag skall kort kommentera 10-punktsprogrammet, somregeringen och gjort upp om. Som vi i ser det, hardetta program kommit till framför allt därför att det i socialdemokratinspolitik saknas ut- Den ekonomiska poHtiken, m.m. Den ekonomiska poHtiken, m.m. rymme fören klassisk socialdemokratisk politik. Man har inget alternativ. Man har gåttnyliberalismens väg. Vi säger nej till momshöjning. Den är inte i tiden, den ärfördelningspolitiskt fel. Och den skattereform som skall diskuteras i morgonslår igenom på en rad områden. Den är inte bara fördelningspolitiskt felaktig.Den drabbar många andra områden i samhället. Den griper in i avtalsrörelsen ochpå arbetsmarknaden. Vi tror inte att vi har något gott att hämta ur dennaskatteomläggning. Vi menar att skulle man göra en skatteomläggning borde denhelt bygga på skatt efter bärkraft. Det gör knappast denna omläggning, somsänker de direkta skatterna och i stället i hög grad höjer de indirekta, inteminst när det gäller boendet. Lönebildningen är återigen regeringens viktigaste fält.Det gäller att hålla igen lönerna, framför allt de lägsta lönerna. De som harmedelhöga och höga inkomster är välkomna att höja sina löner, de är inte pånågot sätt lönebildande, enligt regeringens och högerns sätt att se påpolitiken. Därav följer också att det bara är lönenedpressning somkan hjälpa till att hålla nere priserna i samhället. Någon inriktning påvinstmarginalerna markerar man inte. Man hissar inte flagg för att säga att nufår det vara nog med vinster. Skall vi ha ett arbetsliv med hög produktivitet, då skallvi helst pressa arbetarna med piska och locka litet med morot. Vi skall haproduktivitetskommittéer överallt. Men ett demokratiskt arbetsliv medinflytande för dem som verkligen är i arbetslivet, det ser man inte mycket av.Någon bättre arbetsmiljö som förhindrar utslagningen ser vi inte heller mycketav . Vi skall ha ökade arbetsinsatser, och det är bra medrehabilitering. Men att förhindra att människor behöver rehabiliteras måstevara det allra viktigaste, som vi ser det. Men utslagningen fortsätter dag fördag, och vi ser inga påtagliga förslag för att förändra den utvecklingen. var nog sanningen närmast när hon talade omatt privatisera sjuklönerna. I det låg ganska mycket, ärade kammarledamöterVisserligen fanns en reservation om att människor i arbetslivet intesjukskriver sig bara därför att de vill vara hemma. Men det ligger där en ökadpress i alla former på de arbetande. Dessutom skall man också arbeta under semestern. Det ärvårt samhälles erbjudande till de mest lågavlönade, de som har det sämst isamhället, de familjer som råkar ha det besvärligt. De får socialdemokratinserbjudande. har man skapat överhettningen i samhället ochvill i stort sett inte göra någonting åt den privata tjänstesektorn, somomhuldas trots den ena rapporten efter den andra om den låga produktiviteten iden privata tjänstesektorn. Man skall också dämpa den privata konsumtionen.Behandlingen av föräldraförsäkringen är en skandalös händelse isocialdemokratins era. Det har redan drabbat många hårt att inte kunna räknamed den. Och att ta upp sådana borgerliga förslag som att öka egenavgiften iarbetslöshetsförsäkringen är faktiskt ganska upprörande. Inte minst reagerar vi på spelreglernapå arbetsmarknaden. Trots att man vet att situationen är som den är låter manutmanande arbetsgivarebedriva sin verksamhet utan avtal och låter dem betala ut löner över huvudet påde anställda. Man ser till att arbetarna går i strejk och låter dem sedandrabbas av strejkböter. i strejkskadeståndkommer tillbaka. Jag tror inte man lägger någon bra grund för produktivitet ochtillväxt i samhället genom den typen av ordning och reda på arbetsmarknaden. Vi står fast vid att den viktigaste fråganför den ekonomiska politiken är allas rätt till arbete. Vi måste ha en socialrättvisepolitik, en fördelningspolitik som är rättvis i samhället, en bramiljö. Det måste vara de övergripande målsättningarna för politiken framöver. Detta framkommer i de reservationer till detta betänkandesom ställer sig bakom. För att få en ändamålsenlig hantering iriksdagen inskränker vi oss till att yrka bifall till reservationerna 3. Den ekonomiska poHtiken, m.m. 34CARL (): Vi står inför slutuppvisningen av det samhälleligabudgetarbetet för /91. Ett budgetarbete skall varaframåtsyftande och bygga på sakliga analyser av landets samlade ekonomiskasituation nu och under det närmaste året. Vi befinner oss i. en situation sominnebär att vi inom ekonomin på allvar måste väga in de pågående ekologiskastörningarna i våra beslutsunderlag och lägga fram förslag som förbättrarmiljösituationen och som är inledningen till ett återuppbyggnadsarbete. Vimåste anvisa metoder för 90-talets och framtidens problem och inte arbeta somom vi vore kvar . Det är därför som de gröna inte hänger sig åtsiffermagiska debatter. Vi vill arbeta konstruktivt och långsiktigt för attklara framtidens problem, de problem som vi alla känner så väl, de problem somman i och inom de stora partiernas ledningar är såförfärad över att behöva ta itu med. Att erkänna insikten om att den förda polifiken ger upphovtill orimliga miljökonsekvenser är så ångestskapande att man föreslår mer av deåtgärder som har drivit oss till de ekologiska problem som vi nu ser växaframför våra ögon. Ett grönt parti ställer inte upp på en sådanutplundringspolitik. I det ljuset skall alla de förslag som degröna lägger fram ses. De är genomtänkta och innebär ett socialtansvarstagande nu och för framtiden. I ekologiska kollapser får det socialaoch demokratin det svårt. Demokratin är en så viktig mänsklig landvinning attden inte får förödas vare sig av centralstyrning eller miljöhot. Dysterheten är det genomgående temat, som alltid iekonomiska sammanhang. Från högerkanten får vi veta att det är just denpolitik som moderater och folkpartister förespråkar som verkligen behövs föratt lyfta landet ur den påstådda "ekonomiska slummen". Där talar de stora centralisterna i svensk politik, de somtror att allt beror på ett fåtal mäns insatser för att klara av problemen, desom är så fill den grad fixerade vid storskaliga och centrala lösningar och eninbyggd misstro mot sin egen förmåga att lösa problem att de utan vidare villföra över beslu- 1989/90:139 12 juni1990 Denekonomiska poHtiken, m.m. tanderätten över vårekonomi och vårt samhälle in i minsta detalj till och till marknadensosynliga händer. Devill desarmera inflytande över den ekonomiska politiken genom attfrikoppla från politisk styrning genom demokratiska beslut. Meningenär att skall bekämpa inflationen och ha ökad arbetslöshet somdragspel. Syftet från högersidan är att vi skall få en kontinental situationmed lägre inflation och stor arbetslöshet. Tankarna på den fullasysselsättningen håller på att vittra bort, och den traditionella, socialtmedvetna svenska arbetsmarknadspolitiken som bygger på arbetslinjen verkarvara hotad. Högerkrafternavisar nu tydligt att de misstror inte bara sig själva utan även de demokratiskabeslutsprocesserna, som vi har byggt upp och med framgång. Vibehöver inte mindre demokrati i - vi behöver mer. De demokratiskabeslutsorganen skall inte degraderas, de skall utvecklas. Viär på väg in i en sorts EG-socialism, där alla viktiga beslut centraliserastill en punkt i . Parlament och andra demokratiska beslutande församlingarkommer på undantag. Demokratin reduceras och ersätts med konsumenternas köpval.Plånbokens rösträtt blir i EG viktigare än den demokratiska och medborgerliga.Misstron mot medborgarnas förmåga kan knappast gå längre. Detta är märkligt medtanke på att vi nu är mer utbildade och lärda fill självständigt kreativttänkande än vad man har varit under någon tidigare känd period i mänsklighetenshistoria. Högergruppen- moderater och folkpartister - är dyster, trots att det är dess politik somgenomförs. Sakligt är det så att vi har en hög inflation som har underbyggtsvia höga vinster, hög sysselsättning, stor efterfrågan på arbetskraft ochstigande priser och löner Produktionskostnaderna stiger, och vi får det svåraremed exporten. Konkurrentländernahar haft lägre inflation kombinerad med mycket hög arbetslöshet i en av delängsta och mest intensiva högkonjunkturperioder som vi har sett.Prisstegringarna blir därmed lägre och deras varor mer konkurrenskraftiga. Orsakentill vår situation är att vi har en så stor konsumtionskraft och att densvenska industrin har gått för full kapacitet. De flesta som kangöra arbetsinsatser, utom de 60 000 arbetsföra i flyktingförläggningarna, är iarbete. 1en fungerande marknadsekonomi regleras kostnader genom tillgång ochefterfrågan. Brist på arbetskraft driver upp löner och priser När den svenskaindustrin inte kan förse konsumenterna med det de vill ha, stiger importenmycket snabbt. Den kapacitetsträngda industrin kan inte öka exporten. Vi får dålogiskt en bytesbalans som blir negativ i en allt snabbare takt. Svårigheternaberor, till skillnad från vad som hävdas i debatten, på att den ekonomiskapolitiken egentligen har lyckats. Den nuvarande ekonomiska politiken har jusom primära mål att öka den materiella förbrukningen/konsumtionen, ökapenningomsättningen/BNP och att värna om den fulla sysselsättningen inomlönearbetet. Allt detta har man lyckats med. Frånhögerhåll ser man det stora flödet av kapital till spekulativa fastighetsmarknaderpå kontinenten som ett bevis på att industrin och det interna- Kapitalägare tror inte på somindustriland, får vi veta. Skälen till kapitalflykten är dock andra. Ett skäl är attvi har brist på arbetskraft, och då är det inte särskilt meningsfullt attbygga upp nya produktionslinjer. På kontinenten vimlar det av arbetsvilligamed blygsamma krav på lönestegringar och arbetsmiljö. Då hamnar investeringarnadär. Sådan är marknadsekonomin. Det är inte rimligt att ena ögonblicket hyllaen princip och sedan beklaga sig över dess konsekvenser Ett annat skäl är den slopade valutaregleringen, sommedför att kapitalet nu häckar på den spekulativa fastighetsmarknaden påkontinenten. Där går det att göra snabba klipp. Det lockar, och kortsiktighetenbreder ut sig. Det ekonomiska tänkandet är nu utomordentligt kortsiktigt.De recept som anses klara alla våra bryderier med bytesbalans och inflationinnefattar egentligen bara en sak: Öka andelen lönearbete så att vi kanproducera och konsumera mera. Den stora skattereformen har som primärt mål att öka demindre bemedlades arbetsinsatser. Med hjälp av sänkta marginalskatter och stigandevardagskostnader skall de tvingas till mer och intensivare arbete. Vi får enlångsiktig omfördelning av skatter och arbete till de mindre bemedladesnackdel. Socialdemokraterna bedriver nu tillsammans med folkpartieten politik med klara högerförtecken. kan från åskådarplats följaett fascinerande skådespel, som innebär att socialdemokraterna nu är i fullfärd med att skrota en solidarisk ekonomisk politik. vänder de sigbort från sig själva. kan från åskådarplats följa hur två partier isamverkan föröder sitt förtroendekapital. kan i denna situationlugnt invänta det pågående förfallet och kamma hem vinsterna i kommande val.Moderaterna vinner på walk över. Den ekonomiska högerpolitiken har givit oss stora problemgenom att den är medvetet konsumtionsdrivande. Ständigt ökad konsumtion ochökad materiell förbrukning ger oss de ekologiska problem som vi nu är mittuppe i. Vi ser som ett resultat av industrisamhällets alla utsläpp hurproduktionsförmågan i de biologiska systemen sjunker, och följdenblir försvinnande fiske, tynande skogar och en jordbruksproduktion som kanupprätthållas med massiv insats av försurande konstgödsel och jordbruksgifter,som i sin tur gör läget än värre. Det som ser lyckat ut är inget annat än en pågåendekatastrof. Att ta sig ur den är inte det lättaste. Det kräver nämligenpolitiskt mod, det kräver förmåga att övertyga medborgarna om att vi måsteändra livsstil, och det kräver att förändringarna kan genomföras på ett socialtacceptabelt sätt så att utsatta grupper skonas. de gröna har i sina motioner om denekonomiska politiken visat på de vägar som vi kan gå för att minska denmateriella förbrukningen för icke förnybara tillgångar. Vi är inte tillväxtfiender,som så ofta hävdas. Vi vill att tillväxten skall ske med hänsyn tillekologiska, sociala och mänskliga begränsningar Vi vill att vi skall återbmka istor omfattning och använda resurserna effektivt. Metoden är att arbeta med miljöinriktade skatter ochavgifter, som med hjälp av fungerande marknadskrafter styr mot mindre skadligakonsum- Den ekonomiska politiken, tn.m. Den ekonomiska poHtiken, m.m. tionsmönsteroch mot återbruk. De skatteintäkter som kan tas in den vägen vill vi användaför att bygga om och bygga ut bl.a. den spårburna trafiken. Vi vill attresenärerna skall få fullgoda alternativ till flyg och bil i så stor utsträckningsom möjligt. Det innefattar en utjämning av beskattningen av flygbränslen såatt den kommer i paritet med den för vägfordon. Vi har svårt att se varför viskattevägen skall gynna ett trafikslag som har så stor miljöska-dande verkan. Vi vill vidare reformera energibeskattningen så att skatttas ut på energiråvaran. Det leder till att användarna blirhushållningsbenägna. De stora skattesubventionerna till elintensiv industrimåste successivt avvecklas, bl.a, i enlighet med Bergen-deklarationen. Grundenför energiprissättning måste vara den långsiktiga marginalkostnaden. Deövervinster som därvid uppkommer i gammal kraftproduktion kan dras in tillstaten för att användas till att utveckla inhemska förnybara energislag.Används denna prissättningsmetod blir det billigare att hushållaoch spara än att investera i ny energialstring. Det är förvånande att man inom svensk industri så till dengrad har låst sig till att vi måste ha kvar kärnkraften oavsett alla dess väldokumenterade risker. Det är förvånande och skrämmande att män som i sinavanliga dagliga gärningar är utomordentligt kreativa och villiga att anpassasig fill marknadens krav inte för sitt liv kan tänka sig att tänka om när detgäller energiförsörjningen. Blir man sådan när man bara har att ta kortsiktiga hänsyntill kapitalets formerande? Har dessa män inga hustrur och barn, som med vaknaögon ser vart vi är på väg och vad som måste göras? Kan inte dessa insiktsfullafå männen att förstå att de måste handla annorlunda? Lever dessa män och derasuppbackare här i fullkomligt andligen isolerade från den värld ochdet nyhetsflöde som omger dem? Är det bara de rosaskimrande sidorna idagstidningarna som invaggar dem i förföriska framtidsdrömmar och ger demtrygghet? Det finns alla skäl i världen att vakna och ta ett långsiktigtekologiskt och ekonomiskt ansvar. Finansministern var här i kammaren för att diskuteraekonomi och framtid. Det skulle vara av största intresse att få ta del av hanstankar kring de avgörande långsiktiga frågorna om ekonomi och ekologi. Men vi kan därför inte fortsätta att undfly dem. Vi har ett gemensamt ansvar att lösa dessa frågor. Vi imiljöpartiet har gång på gång uttalat denna vilja, men vi har hitintills intefått något positivt gensvar. har satt upp ett antal mål för energipolitiken.De är förenliga med varandra. De skall uppfyllas med råge framöver, ochkärnkraften skall avvecklas med start allra och med definitivslutpunkt . De s.k. nationalälvarna skall ges grundlagsskydd motexploatering. de gröna vill fördela om skatterna så attskatt på arbete minskar och skatterna på råvaror, energi och skadligkonsumtion ökas. Det innebär att vi vill sänka arbetsgivaravgifterna,speciellt utanför de stora städerna och mest inom de gamla stödområdena.