prot · GD09116 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:116 1§ Anmälan om kompletteringsval till revisorer inter- pellationerTalmannen meddelade atl på grund av uppkomna vakanser i ochfrågor revisorer hade dels riksdagsgrupp som ny ledamot anmältUlla Orring, dels moderata samlingspartiets riksdagsgrupp som ny suppleant anmältPer Stenmarck. ledamoti revisorer () suppleanti revisorer () 2§ Justering av protokoll 3§Svar på interpellation 1989/90:132 om åtgärder där barn mot vårdnadshavarensvilja förts ur landet har i en interpellation frågat mig om jag anser attulrikesförvallriirigeri på ett tillfredsställande säll förmår stödja föräldrarvars barn rövats borl till utlandet. Han har också frågat mig om jag är bereddatt vidla åtgärder för att förbättra möjligheterna till alt lämna sådant stöd. Granstedthänvisar lill uppskaltuirigar som skulle lyda på alt ca 100 barn rövasbort från till ullandel. Vadförst gäller antalet bortförda barn finns det ingen tillförlitlig statistiköver hur många barn det kan röra sig om. Många föräldrar försöker förmodligerilösa problemeri själva utan inblaridning av svenska eller utländska myndigheterUtrikesdepartementet brukar få kännedom om ca 15 fall . 1Riksdagens prolokoU 1989/90:116 Svar på interpellationer och frågor Antalet fall som utrikesförvaltningen kommer i kontakt medär således inte så stort som de beräkningar hänvisar till. Menbortsett från detta står vi givelvis här inför ett myckel allvarligt problem.För den drabbade modern - det är främst mödrar det rör sig om - kan följdernanaturligtvis bli djupt tragiska. Hon riskerar att förlora all kontakt med sitteller sina barn. Olovliga bortföranden av barn är ett problem som kommitatt uppmärksammas alltmer på det internalionella planet. Man kan här skiljamellan två olika fall. I det ena fallet tar en förälder utan lov med sig sittbarn lill elt aririal land för att undanhålla den andra föräldern vårdnaden ombarnet. I det andra fallet håller en förälder utan lov kvar barnet i ett annatland efter utgången av umgängeslid eller efter det att en domstol har gettvårdnaden om barnet till den andra föräldern. Det finns numera två konventioner som syftar till altmotverka denna typ av bortföranden. Den ena är en s.k. och denandra en Europarådskonvention. är med idessa konventioner. har tillträtts av elva stater Det rör sigom västeuropeiska länder Men också , och är med.Europarådskonventionen har tillträtts av tio stater alla i . Konventionerna innebär att staterna skall samarbeta i dentyp av fall det här är fråga om. På sverisk sida kari vi alltså räkna med hjälpfrån andra länder med att få tillbaka barn som förts bort från . Påsamma sätt måste vi vara beredda atl hjälpa andra länder med atl återföra barnsom olovligen har förts till . Vi skall inte glömma bort atl detfaktiskt också förekommer sådana fall. har av regeringen utsetts till s.k.cerilralmyridighel eriligt de båda konventionerna. Det är alltså UD som taremot framställningar från andra länder och som har kontakt med motsvarandecentralmyndigheter i andra länder. Vår erfarenhet av konventionerna är än så länge ganskabegränsad. UD har handlagt ett tiotal fall. Vårt intryck är dock altkonventionerna ser ut atl bli värdefulla instrument. Det är naturligtvisönskvärt atl fler stater ansluter sig till dem. Jag kommer till en betydligt bekymmersammare fråga,nämligen till de fall som inträffar i länder som slår utanför konventionerna.Här är våra möjligheter att hjälpa till betydligt mer begränsade. Detta gällerinte minst länder som bygger sin familjerätt pä helt andra traditioner ochvärderingar än dem vi har i . Som exempel kan jag nämna alt det enligttraditionell islamsk rättsuppfattning är fadern som bestämmer var barnen skallvistas. Vid en skilsmässa kan visserligen modern få vårdnaden om barnen sålänge de är små, men förutsättningen är oftast att vårdnaden utövas i det landsom fadern bestämmer. I länder som inte är med i konventionerna försökerutrikesförvaltningen hjälpa den drabbade föräldern på det sätt som är möjligl.Många gånger blir del fråga om att se till att föräldern får ett ombud i delfrämmande landet. måste man nämligen driva en process inför domstol där.Ett svenskt vårdriadsavgöraride kan då i bäsla fall ha elt visst bevisvärde.Del främmande landets domstolar är alltså inte bundna av sådana avgöranden. samma sättförhåller det sig i . Våra domstolar anser sig inte vara bundna avutländska avgöranden. Jag bortser här från avgöranden i konven-tionsslaler. Om den drabbade föräldern får ett ombud i det främmandelandet, brukar kostnaderna för detta betalas av vederbörande sveriskarätlshjälpsnämnd. Våra utlandsmyndigheter hjälper också till med råd ochupplysningar och med kontakter och framställningar lill det andra landetsmyndigheter. Utlandsmyndigheterna uppträder däremot inte som ombud för dendrabbade föräldern vid det andra landets domstolar Största möjligheterna alt fåtillbaka ett barn har givetvis den som själv tillsammans med en advokat läggerfram sin sak inför myndigheter och domstolar i del andra landet. Det är viktigt att ha klart för sig att vårautlandsmyndigheter måste respektera del andra landels lagar och förordningarDetta är uttryckligen fastslaget i om diplomatiskaförbindelser Utlandsmyndigheterna kan alltså inte medverka till att föra barntillbaka till i strid med ett annat lands bestämmelser Vi skullenalurliglvis inte heller acceptera alt en utländsk ambassad här i Sverigeskulle föra ul barn ur vårt eget land i strid med vår lagstiflning. Jag anser inte att utrikesförvaltningen harnågon brist på resurser för att handlägga dessa ärenden. Att fallen ofta integår alt lösa beror framför allt på att andra länders lagstiftning lägger hinderi vägen. Jag kan försäkra att utrikesförvaltningenkommer alt fort-sälta att hjälpa de drabbade på alla de sätt som är möjliga.Däremot kan jag tyvärr inte lova att vi alltid skall lyckas. Tvister som rörbarn är svåra nog att hanlera på del nationella planet. Den internalionella aspeklen i de fall som vi nu talar omgör dem än mera komplicerade. Det går inte alt bortse från detta faktum. Svar på interpellationer och frågor 2 (): Jag ber alt få tacka utrikesministern försvaret på min interpellation. Det innehöll en mycket utförlig och braredovisning av de regler som gäller på det här området och de problem som manhar atl brottas med. Vi är naturligtvis helt överens om att det rör sig ommänskligt sett djupt dramatiska och ofta djupt tragiska problem. För deföräldrar som blir av med sina barn, och det är oftast mödrar, kan del i allravärsta fall innebära atl livssammanbrolt och under alla omständigheter myckelsvåra lidanden. Del är naturligtvis inte heller bra för barnen att på dettasäll avskäras från kontakten med en av sina föräldrar Barnen kan ofta kommamyckel allvarligt i kläm i den situation som kan uppstå. Därför är det bra attinlematioriella koriventioner har kommit lill stånd för atl man skall kommalill rätta med problemen. Det är naturligtvis den vägen som man i första handmåste gå fram. Tyvärr är det ju så atl del är lättast altkomma överens med de länder där problemen är mirist. Det är vad som harinträffat också i det här fallet. De länder som även har varit lättastatl lösa den här typen av frågor med är de som tillträtt dessa konventionerBekymren gäller i synnerhet länder med en väsentligt annorlunda rätts- ochfamiljeuppfatlning, vilkel också har redovisats i interpellationssvaret.Utrikesministern anser atl Svar på interpellationer och frågor utrikesförvaltningenhar tillräckliga resurser för all klara sina uppgifler i dessa sammanhang och,får man förmoda, också lillräckligl engagemang. Jag vill gärna tro att det ärpå det sättet och jag har inte på någol sätt belägg för motsatsen. Däremot hardel anförts klagomål från drabbade föräldrar, och det har t.o.m. hävdats altsvenska utlandsmyndigheter i vissa fall har visat en rätt stor likgiltighetinför den här typen av ärenden. Om det är sant eller inte kan inte jagverifiera, men jag lycker ändå atl det var en tillräckligt allvarlig fråga föralt ta upp här i . Det är viktigt alt den här typen av frågor verkligen harmycket hög prioritet hos våra utlandsmyndigheter Jag tycker att de uttalandensom görs i interpellationssvaret möjligen kan bidra lill atl ge dessa frågorden prioriteten. Det var också det som var syftet med min interpellation. Jaghar också noterat i massmedia atl utrikesministern personligen har engageratsig i sådana här fall och, vad jag förslår, också med betydande framgång. Delvisar atl det ligger ett stort värde i om man från svensk sida på högsta nivåmarkerar att vi tillmäter dessa frågor en väldigt slor belydelse och alt det ärav betydelse för våra relationer lill olika länder hur man löser de härfrågorna och vilken samarbetsvilja som myndigheterria i resp. land visar När det gäller den här typen av ärenden är del viktigt attge frågorna en tillräcklig status. Del gör man naturligtvis allra bäst närutrikesministern och andra företrädare för regeringen personligen kan ta uppdem, vilket har skett i vissa fall. Man gör del också genom alt de svenskautlandsmyndigheterna inför sina resp. partner betonar hur allvarligt vi frånsvensk sida ser på dessa frågor. Jag inser naturligtvis att ingen någonsin kommer att kunnautfärda några garantier för att sådana här fall alltid skall kunna lösas, menjag tror atl ju mer tyngd vi kan ge åt dessa problem desto bättre är det. Jagser de markeringar som utrikesministern har gjort som viktiga bidrag tilldetta. Jag vill än en gång tacka för svaret. Överläggningen var härmed avslutad. 4§ Svar på interpellationerna 1989/90:141 och 164 samtfrågorna 1989/90:493, 539, 540 och 544 om Låt mig börja med erkännandefrågan. Sverigehar ännu inte erkänt som en självständig stat. Detta beror på atlLitauen ännu inte uppfyller samtliga de tre krav som vi av hävd ställer på enstat. Visserligeri är två av kraven, ell territorium samt ett folk, uppfyllda.Men det tredje, att staten skall ha en regering som utövar suverän och effektivkontroll över territoriet i fråga, är ännu ej uppfyllt. Härav följer attSverige inte kan erkänna som en självständig stal.Frågan har varit före i utrikesriämriden , och det finns enenighet mellan samtliga där representerade partier om att ett erkännande förnärvarande är omöjligt. Jag kan också erinra om att ingen annan staluttryckligen har erkänt Litauensom självständig stat. Detta gäller även dem som säger sig aldrig ha erkänt densovjetiska annekteringen. Jag vill i detta sammanhang påminna om den s.k.universalitetsprincipen som följer. Denna innebär atl vi erkänner allastater som uppfyller de ovan nämnda tre kriterierna. När så är fallet även medLitauen, kommer således också elt svenskl erkännande av den staten. Låt mig så gä över till frågan om ekonomiska påtryckningarfrån sida mot . Vår principiella uppfallning i dennakonflikt har varit att uttrycka vårt stöd för litauernas rätt lillnationellt självbestämmande också, om de själva sä önskar, i form av ensjälvständig stal. Vi har också tagit bestämt avstånd från bruket av våld ellerandra påtryckningar och understrukit atl frågan endast kan lösas genomförhandlingar och politiska överenskommelser i enlighet medHelsingforsdokumentets bestämmelser och andemening. Regeringen har också vid ett stort antal tillfällenframfört uppfattning till olika sovjetiska företrädare, både iStockholm och i . Den uppfattning har också framförtsoffentligt, senast av slatsminislern efler utrikesnämndens sammanträde den 20april. Jag vill erinra om all samtliga riksdagspartier som är representerade iulrikesnämnden har anslutit sig till delta uttalande. Atl i dennafråga har kunnat uppträda med slor enighet är självfallel en styrka bäde förSverige och för . I ullalandet uttrycker statsministern en kraftfull protestmot agerande gentemot . Han har också beklagat altSovjetunionen, genom atl vägra inreseviseringar för besök i , vall attavsevärt förhindra del kontaktutbyte som naturligen måsle finnas mellangrannfolk. Den sovjetiska inställningen har t.ex. medfört atl våra möjlighetertill bl.a. kulturutbyte har begränsats. Åven de parlamentariska kontakterna, vilka ävenSovjetunionen sagt sig välkomna, har lidit elt allvarligt avbräck sett sig nödsakal alt inställa två planeradedelegationsbesök i och . Svenska riksdagsledamöter, som haftinbjudningar lill bl.a. , har också förvägrats inresevisum. Vad gäller viseringar har varje stat enligt folkrättensregler full bestämmanderätt när det gäller alt avgöra vilka personer som skalltillåtas resa in på dess territorium. kan således, liksom Sverigei motsvarande fall, bestämma att vissa utländska medborgare inte skallbeviljas inre-sevisering. Det gäller även inbjudna parlamentariker. 1 ESKs slutdokument frän 1975 har en rad konkretarekommendationer uppställts om bl.a. bättre möjligheter lill kontakter ochresor mellan staterna. Del är en fråga om en viljeförklaring, som binderstaterna politiskt och moraliskt. Dessa rekommendationer har däreftervidareutvecklats och preciserats i slutdokumentet från ESKs möte i år1989. I Wien-dokumentet har ESK-staterna förklarat atl de tillfullo skall respektera sina förpliktelser enligt folkrätten att låta var ochen lämna varje land, inbegripet sitt eget, och alt återvända till sill egetland. Något motsvarande åtagande har inte gjorts beträffande möjligheten tillinresa. Alt få resa in i ett annat land än det egna ulgör inte en mänskligrättighet. Svar på interpellationer och frågor Svar på interpellationer och frågor mentet gerdäremot uttryck för en strävan från ESK-stalernas sida att till-lämpa vissariktlinjer när det gäller möjlighelerna till inresa, t.ex. tidsfrister förbeslut i ärenden som rör familjebesök, samt alt allmänt främja mänskligakontakter Det kan mot denna bakgrund med fog hävdas atl åtgärdatt vägra inresevisering i de aktuella fallen strider mot ESK-proces-sens anda.Därför har också statsministern i sill uttalande beklagat del sovjetiskaagerandet. Låt mig så slutligen beröra frågan vad konkret kangöra för att bistå om skulle drabbas av en akut försörjningskris. Vihar självfallet övervägt våra möjligheter ur flera aspekter Här måsle dockframhållas att de praktiska förutsättningarna är beroende av vilkatillförselevägar som faktiskt står till buds. Vi har också analyserat frågan om eventuellt bistånd urett folkrättsligt perspektiv. Tyvärr måste man konstatera att del inte går atldra några säkra slutsatser av folkrätten. Folkrätten lämnar utrymme för humanitära hjälpinsatser Meninnan sådana kan sättas in måsle utvecklingen ha passerat ett visst stadium.Särskilda regler om detta finns i den fjärde och i 1977 årstilläggsprotokoll I till Genévekonventioner Dessa bestämmelser ärknappast tillämpliga i dagslägel vad gäller . Om en sådan situationskulle uppstå bör vi på svensk sida noga undersöka vad som kan göras. Del är emellertid min och regeringens förhoppning atl viinte skall behöva komma i en sådan situation där frågan aktualiseras. Regeringensuppfattning är atl de påtryckningar som förekommer måsle upphöra och alldirekta samtal mellan parterna måsle inledas. Den svenska regeringenssyn delas, som bekant, av alla andra regeringar som uttalat sig i frågan. 4 (); Jag ber all få tacka ulrikessminislern fördella svar på min interpellation, mina två frågor och frågorna frän de andraledamöterna. Denna debatl berör ell område som tilldrar sig ett stort intressei , och del på väldigt goda grunder. Händelseutvecklingen i är en del i den dramatiskaomdaningsprocess som pågår i Ösleuropa. Den berör oss alldeles särskilt starkteftersom det rör sig om ett grannfolk och ett land som vi har många starkahistoriska band med. Det är naturligt att vi känner ett särskilt ansvar för detsom händer så nära inpå våra egna gränser, och med historiskatradition som ett land som ställer upp för de små staternas rättighetergentemot stormakter, är del givelvis särskilt viktigt atl vi också i dettafall upplevs som ett stöd för den lilla statens och det lilla folkets rätt. Förväritriirigarna på , på andra nordiska lärideroch på västvärlden i övrigt har naturligtvis varit myckel stora från delitauiska ledarnas sida. Det är väl ingen överdrift alt påstå att del finns ettelement av besvikelse i de reaktioner vi möter från . Besvikelsen kannaturligtvis delvis bero på att förväntningarna har varit orealistiskt slora,att man i trodde atl man politiskt och på annat sätt skulle få ett stödi en omfattning som inte var görlig. Men viljan atl inte skapa svårigheter förden sovjetiske presidenten och dennes reformpolitik och även respekten för densovjetiska stormaklen kannaturligtvis ha gjort alt dessa länder har intagit en mer passiv attityd än vadsom hade varit absolut nödvändigt. Jag delar givelvis uppfattningen att vi inte nu kanerkänna som en självständig nation. ör ju inte en självständignation; del ärdet som är problemet. Det vore alltså ett slagsverklighetsförfalskning att påstå alt anser vara ensjälvständig nation. som vi också har understrukit i många tidigaredebatter, så behöver delta inte hindra atl ger ett mycket kraftfulltpolitiskt stöd till de litauiska självständighetssträvandena. Jag tror att det t.ex. är mycket viktigt alt vi klargöratt det i och för sig pinsamt snabba erkännande som gav inlemmandel avLitauen och övriga baltiska republiker i ändå aldrig innebarnågon form av politiskt eller moraliskt accepterande av det som hände. Vi harmarkerat atl detta skedde under ivångsmässiga former att det var en orättfärdigåtgärd och alt det skedde genom en ockupation. Det innebär alt litauernas och de andra baltiska folkensrätt lill sin självständighet alllid har funnits. Det är viktigt att Sverigemycket tydligt markerar att vi anser att denna rätt har funnits ochalt den fortfarande finns, att de baltiska folken har en otvetydig rättighetalt få tillbaka sin självständighet och att vi stödjer detta. Jag menar atl den slandardformulering som också kom igen idetta svar, att de baltiska folken, och i del här fallet , har rätt attbestämma över sin egen framtid och även bli självständiga om de så önskar,börjar bli litet grand föråldrad. Eflersom folkel i så tydligt harvisat vad del önskar, borde vi också kunna vara betydligt entydigare. Vi vetall litauerna vill bli självständiga, och då bör vi också klart och tydligttala om att självständighet är vad vi anser alt de bör få. Del är också viktigt atl vi klargör att vi anser atl detlitauiska parlamentet och den litauiska regeringen är de legitima företrädarnafördel litauiska folket. Tiden är mogen för att vi från svensk sida klartuttalar även detta. Jag tyckte atl utrikesministerns resonemangnär det gäller våra möjligheter alt ge materiell hjälp till i den nuuppkomna situalionen kanske behöver ytterligare litet förklaring. Man skulleav svaret kunna få intryck av att det finns folkrättsliga hinder som gör detomöjligt för att leverera nödvändighetsvaror till . Jag har förmin del mycket svårt alt tänka mig att del skulle kunna ligga till på detsättet. Om del finns oklarheter i tolkningarna, bör vi naturligtvis tolkafolkrätten så att vi har dessa möjligheter om bara de praktiskaförutsättningarna föreligger 1989/90:116 7 maj1990 Svar på interpellationer och frågor 5 (); Jag ber att få tacka utrikesmiriistern försvaret. När min interpellation framställdes hade läget just skärpts i Litauen.Blockaden hade börjat verka, och det svenska besöket på hög nivå hade måstinställas pä grund av förvägrat visum. Sedan har dagarna gått, och vi börjar så smått vänja ossvid denna situation. Låt oss vara överens om atl det däri ligger en fara. Omvi inte kan göra någonting annat från svensk sida. så kan vi åtminstone hjälpasåt alt hålla uppmärksamheten och intresset vid liv, att söka hålla vårt egetoch omvärl- Svar på interpellationer och frågor dens tryckkvar på Sovjelledningen och se lill all vi gemensamt kräver respekt för varjefolks räll lill självbestämmande. Vi bör således ge de politiskasympatiyttringar som vi kan ge för atl visa på vems sida vi slår i denna fråga.Del får inte råda någol ivivel om inslällning lill strävanefter demokrati och nationell självständighet. Detta är inte något som vi behöver be om ursäkt för Jagtror inte heller atl någon gör det. Men låt oss stryka under alt när vi kräverrespekt för nationell självständighet, dvs. varje folks rätt tillsjälvbestämmande, handlar det inte pä riågot sätt om inblandning i någon annanstats inre angelägenheter, lika litet i det här avseendet som när vi kräverrespekt för mänskliga rältigheter Därför behöver varkeri utrikesministern,slatsmiriistern eller någon annan som uttalar sig på vägnar be omursäkt för alt vi kräver respekt för denna rättsgrundsats också från Moskvassida. Del är tvärtom någol som bör öka respekten för kontinuitet ochuthållighet i svensk utrikespolitik. Jag delar utrikesministerns och mening allvi inte kan erkänna . Del har också framkommit vid flerasammauträderi i utrikesnämnden. Däremot bör vi göra klart att vi betraktarparlamenten och regeringarna i de tre baltiska republikerna som dessa folkslegitima företrädare. Vi har att göra med demokratiskt valda parlament påvilkas grund regeringar har bildats. Det går bara atl ha en storhet som resp.folks legitima förelrädare, och det är alltså de parlament och regeringar somriu verkar. Jag saknar, utrikesministern, just denna markering iinterpellationssvaret. Delta är något som statsministern sade efter det förramötet i utrikesnämnden. Del hade därför också borl inflyta i det härinterpellationssvaret. Däremot slår det i svaret atl partierna i utrikesnämndenhar anslutit sig till regeringens olika uttalanden. Det är väl inte merfelaktigt atl säga all regeringen har anslutit sig till partiernas åsikter Delkunde kanske vara honnett all påpeka. Jag fick ingel riktigt svar på min första fråga, herrutrikesminister, nämligen vilken bedömning som regeringen nu gör om Litauensmöjligheter att nä fram till den eftertraktade självständigheten. Jag menar atldet bara finns en utgång av processen, nämligen atl , ochLettland får sin självständighet respekterad. Jag sade i utrikesdebatten ikammaren att de inte är fråga om huruvida utan när denna diplomatiskasjälvständighet kan erkännas. Det vore intressant att få utrikesministernsbedömning av var vi befinner oss i denna process. Till slut vill jag gå in på försörjningslägel i . 1lidriirigarna kan vi läsa alt bensinen håller på alt ta slut. Vi vet attgasleveranserna är under upphällning. Jag kan förstå av interpellationssvaretatl ännu inte befinner sig i det stadiet att man av humanitära orsakerbör komma till hjälp. Min fråga gällde egenlligen beredskapen i Sverigeför alt bistå när detta stadium infinrier sig. Jag är irite säker påatt deri beredskapen finns på del sätt som den borde göra. Kan utrikesministern säga atlSveriges beredskap på den punkten är god? AnL 6 (); Jag ber atl få lacka utrikesministern försvaret - som jag skall ta emot i slället för Per som tyvärr ärförhindrad alt vara med . säger i sitt svar på frågan om närregeringen avser atl erkänna som självständig stal, att intehar erkänt , därför att Lilaun ännu inte uppfyller samtliga tre kravsom av hävd ställer på en stal. I det kortfattade svaret hänvisarutrikesministern lill principer för erkännande och till universalitetsprincipensom följer. får det att låta som om principerna voreglasklara, oantastliga och aldrig hade varit föremål för tolkningar. Men dettaär en myt, . Det finns flera undantag, vilket jag är säker påalt utrikesministern. och känner till. Jag anseratl regeringen och väljer atl lolka principerna på del sättet.Varför? Miljöparliet de gröna har i en motion och en rad debatterkrävt ett erkännande och en förklaring till varför inte erkännerLitauen som en självständig stat. Vår motion har behandlats och avstyrkts iutrikesutskottet, men ännu inte debatterats i kammaren. Jag skall be atl fä upprepa några av de argument som vihar framfört - de är värda att upprepas - för att skall bli erkänd somen självständig stal.