prot · GD098 · 1989-12-31 00:00:00 — Vi måste reagera när vi ser något barn somfar illa, och göra det tydligare och tidigare än vad vi ofta gör Vi måsteäven reagera om vi ser barn som klottrar eller slår sönder Alltför ofta krävervi att myndigheterna skall agera medan vi själva tittar åt sidan. Det skallinte vara så att det är "mina barn och andras ungar". Vimåste också ge barnen chans till fler varaktiga vuxenkontakter Alltför många,inte minst i vår region, växer upp med bara en förälder, ofta mamma, medanpappa finns som en suddig avlägsen figur någonstans i bakgrunden.Barnomsorgspersonal slutar ofta och byts ut, liksom lärarvikarier i skolan.Alla dessa personer är för det mesta också kvinnor Även om detta inte är enfråga som vi här i har att avgöra, måste barnen för att kunna få entrygg uppväxt ha en varaktig kontakt med båda sina föräldrar. Jagtycker att det är glädjande att det tas andra initiativ även på det härområdet. Ett glädjande exempel på hur vi som enskilda människor kan hjälpa tillär kampanj som har startats, där man försöker få fram"reservpappor" åt alla de barn som växer upp utan en pappa. Vi behövermera av sådant. Samhället skall stötta, hjälpa och ge förutsättningar, men vibehöver mer av enskilda människor som med solidaritet och mer omsorg fyllerlivet just med mänskliga kontakter och glädje. Barnen förtjänar att sättas icentrum mer än vad de gör både av oss som politiker och som föräldrar Jagvill avsluta med att ge en liten bild som min dotter förmedlade från sinskolavslutning . Då sjöng hon en sång som låter så här; "Det ärkrig och politik som harfördärvat vår jord ". Efter det att min dotter hade sjungit tittade hon på migoch sade: Är det så? Är det politik som har fördärvat vår jord? Visstär det krigspolitik som har fördärvat vår jord om, men politik ärändå det som vi arbetar med för att som politiker och som föräldrar kunnaförändra vår jord och inte fördärva den. 1989/90:8 12 oktober1989 () repHk; Jag kan verkligen instämma i mycket av det som tog upp. Ensak som var väldigt positiv var när hon talade om att det borde vara envärdefull merit att ha småbarn. De erfarenheter som man gör som förälder är nogockså oerhört värdefulla i arbetslivet. Där tror jag att vi kvinnor kanske haren mission att fylla, att föra ut den informationen särskilt starkt. Menjag fastnade för en annan sak som jag inte blev så glad öven sadeatt vi inte kan överlåta åt samhället att uppfostra barnen. Det är naturligtvisriktigt. Men verkligheten är ju att många barn tillbringar en mycket stor delav sin tid på dagis. Eftersom en stor del av barnets fostran ändå äger rum därundrar jag varför socialdemokraterna är så njugga med att ge statsbidrag tillalternativ som både barn och föräldrar vill ha, där föräldrar kan välja enuppfostransmodell, ett dagis som passar just dem och deras barn bäst. Barn ochföräldrar är olika, och det går inte att så att säga stöpa dem i en gemensamfyrkantig form. Därför borde socialdemokraterna kunna vara generösa medstatsbidrag och tillåta valfrihet på det här området. Hur kommer det sig inte gör det? MONASAHLIN (s) replik: Det är glädjande att liksom många andra talare har läst vårt90-talsprogram så noggrant. Det förefaller som om detta spelar en viktig roll iden politiska debatten. Jagnoterar också att , precis som många andra företrädare förmoderaterna, ägnar alla sina tal åt att tala om varför hon är emot socialdemokratiskpolitik hellre än att tala om det hon är för och som hon står bakom. Vad vetjag, det kanske är lättare att vara mot oss socialdemokrater än det är att varaför moderat politik. IngerRené frågade mig hur det kommer sig att så många barn finns inombarnomsorgen, på daghem. Svaret på den frågan är ju att det är för att 1989/90:8 12 oktober1989 daghem är en mycketefterfrågad form av barntillsyn. Det är inte för att det är en fyrkantigt stöptform, som uttryckte saken. Jag tror att hon har mycket dåligkännedom om vad som faktiskt händer ute i kommunerna. Defyra daghem som jag har erfarenhet av genom mina barn är inte några unikadaghem, men de har förändrats otroligt . Inflytande ochansvar för de anställda har ökat, och vi föräldrar kan verkligen påverkainnehållet i barnomsorgen. Varken jag eller någon annan förälder lämnar övervårt ansvar för uppfostran till dagis bara för att barnen vistas där medan viföräldrar gör det som vi också vill kunna göra fast vi har barn, nämligen attarbeta. Jag tror att det är väldigt viktigt. Jaganser fortfarande att det är en glädjande utveckling som är på gång.Visserligen har det varit för mycket fyrkantigheter, men kan jag semycket som är glädjande inom den omsorg som så många efterfrågar INGERRENE (m) replik; Hur kommer det sig att det inte ges statsbidrag till det som föräldrar ochbarn efterfrågar? Varför skall vi som politiker bestämma vilken form avbarnomsorg som skall ges statsbidrag? Varför kan inte den barnomsorg somföräldrar och barn vill ha få statsbidrag? MONASAHLIN (s) replik: Den barnomsorg som föräldrar efterfrågar får statsbidrag. Jagtror att vi kan vara överens om att de kommunala daghemmen, familjedaghemmenoch det växande antalet kooperativa daghem är något som växer fram och som fårstatsbidrag just för att det är en form som föräldrarna efterfrågar Vad viinte vill ge statsbidrag till är privata lösningar där man har intressenutanför det som föräldrarna själva kan påverka. Eftersomjag själv har erfarenhet av att ha barn på ett av Pysslingens daghem vet jagatt det är det ställe där jag haft minst förutsättningar att som förälderpåverka. Därför vill jag som både förälder och skattebetalare att den omsorgsom vi ger statsbidrag till är den form som föräldrarna också kan påverka. Jagvet att kommer att anse att inte heller detta utgör något svar Detberor på att vi har olika värderingar i fråga om vad barnomsorgen ochstatsbidragen skall ha för syfte. Andrevice talmannen anmälde att anhåUit att till protokollet få antecknatatt hon inte ägde rätt till ytterligare replik. Det finns en stark social oro i vårt land. Man kan knappast öppna entidning utan att möta sociala problem; föräldrar som inte får dagisplats åtsina barn, sjuka som inte får behandling , gamla som inte får vård på rättsätt - det är mängder av problem av den typen. Jaganmälde mig till den här allmänpolitiska debatten för att få tillfälle attdiskutera den här typen av frågor med företrädaren för det parti som styrSverige. konstaterar jag att här finns inte något statsråd, och här finnsinte någon företrädare för socialutskottets socialdemokrater och inte någonföreträdare för socialförsäkringsutskottets socialdemokrater Under sådanaomständigheter är debatten meningslös. STENSVENSSON (m): har västvärldens i särklass högstaskattetryck. motsvarar det av BNP. Trots detta befinner sig sjukvårdenoch omsorgen om de äldre i kris. Vi får med andra ord förhållandevis litet förskattepengarna. Många patienter tvingas stå i långa vårdköer i onödan. Delider och får ofta sina sjukdomar förvärrade. Det är tyvärr inte ovanligt attmänniskor t.o.m. dör i väntan på operationer eller annan behandling. På flerahåll står vårdplatser outnyttjade i brist på personal. De som jobbar med vården är innerligt trötta på detta. att vårdresurserna finns, bara de används på rätt sätt. Landstingen satsarstora pengar på annat än sjukvård: fastigheter, kontorshus m.m. Flera miljardergår till långa sjukskrivningar och förtidspensioneringar som ofta kunnatundvikas om resurserna i stället används för att ge snabb vård. Dagmarsystemet hindrar vårdanställda från att starta eget.Exemplen är många på politiker som vill stoppa enskild vård. Risken är uppenbaratt många i stället lämnar vårdyrkena. Vårdpersonalen har jämförelsevis låg lön när skatten ärdragen. Varken patienterna, personalen eller skattebetalarna kan känna signöjda. Varför,herr talman, är det så här? Det offentliga klarar inte av problemen. harhushållens ekonomi undergrävts så att de saknar möjligheter att lösa problemenpå annat sätt. Endast det lilla fåtal som har höga inkomster efter skatt ellerbetydande tillgångar har någon reell valfrihet. Personalen inom vård och omsorg känner ofta stor vanmakt.Nya idéer har svårt att tränga igenom. är lång från den enskildaarbetsplatsen upp till de politiska beslutande församlingarna. Det finns oftabara en monopolarbetsgivare inom vården. Det gör att den som vill byta arbetsgivareockså måste byta yrke. Möjligheten att starta eget är mycket begränsad.Nyföretagandet, som inom de flesta samhällsområden är en av de viktigastekällorna till förnyelse och förbättrad verksamhet, saknas nästan helt. Vårdlönernaefter skatt är bland de lägre i . Trots bristfällig vård och service och låga löner kostarverksamheten betydande belopp. är sannolikt det land som satsar mestpå vård och omsorg i . Förklaringen är enkel. Det offentligamonopolet innebär att vi får ut väsentligt mycket mindre av de satsningarna änsom vore rimligt. Kollektivismens banerförare är oförmögna att tänka i nyabanor och se nya möjligheter och kombinationer Socialdemokraterna talar endast om välfärdsstaten, dvs. deser endast de offentliga monopolen som välfärdsfrämjare. Vi moderater slår vakt om välfärdssamhället. Samhället ärmycket större än staten. I denna syn ligger den stora ideologiska skillnadenmellan oss. Den politiska striden gäller således hur - inte otn - välfärdenskall byggas upp. Vården och omsorgen skall utformas på den gamles eller densjukes villkor Rätten att välja är fundamental. Ofta är det personliga valetdet viktigaste, t.ex. när det gäller att ha sin egen läkare ellerdistriktssköterska eller kunna påverka valet av hemsamarit. Det är viktigt attkunna välja någon 12 protokoll 1989/90:8 man kännerförtroende för Även valet av boende- och serviceform som sjukhem, sjukhus,ålderdomshem eller gruppboende är viktigt. En valfrihet på lika villkor är denbästa kvalitetsgarantin. Sjukvården skall finansieras genom en allmän, obligatorisksjukvårdsförsäkring, som ersätter landstingsskatten som den främstafinansieringskällan. Sjukvårdsförsäkringen skall omfatta alla och ge ettsolidariskt betalningsansvar över hela landet. Det behövs inga administrativagränser mellan landstingen och kommunerna. Vård och omsorg kan bedrivas av många olika vårdgivaregenom att enskild och offentlig verksamhet då får ske på samma ekonomiskavillkor. Alla goda krafter tas till vara. Patienternas behov och önskemål avgör Mångfaldenstimulerar kvaliteten och valfriheten. Nyföretagande och nyetablering gerdynamik och utvecklingskraft också åt vård och omsorg. Dessa viktigasamhällsområden får då en förbättrad kvalitet och ett förbättrat anseende. Det behövs ett offentligt ansvar för att garantera attalla får tillgång till nödvändig vård och omsorg. Det är detta som vi avser medbegreppet huvudmannaskap. Huvudmannaskapet för äldrevård och äldreomsorg börsammanföras till primärkommunerna. Vi anser att staten måste ta ett vidgat ansvarför den kvalificerade sjukvården, bl.a. genom att inrätta en kompetentmedicinalstyrelse och att återinföra länsläkarorganisationen. Den nödvändiga förändringen av vården och omsorgen om deäldre måste i allt väsentligt ske efter andra linjer än de somäldredelegationen föreslagit. Monopolsituationen måste brytas.Finansieringsansvaret måste bli sammanhållet och skilt frånverksamhetsansvaret. Huvudmannaskapet såsom vi definierar det, dvs.skyldigheten att se till att erforderliga resurser finns för de äldres serviceoch omvårdnad, skall vara sammanhållet. Verksamheten däremot skall kunnabedrivas av många olika värdgivare. Riktlinjerna för hälso- och sjukvårdens utveckling harbeslutats av . Senast skedde det . Med en politiskt styrdsjukvård är det naturligt att ansvaret för vårdkrisen är politiskt. Just nuåvilar detta ansvar den socialdemokratiska regeringen och dess riksdagsgrupp.När lade fast riktlinjerna var vi moderater mycket kritiska. Vivarnade för regeringens tanke att man snabbt kunde dra ner den kvalificeradesjukvården och akutsjukvården. Vi varnade i våra reservationer för dekonsekvenser av den mo-nopolistiska politiken som har uppenbarats. Med detta har jag redovisat den moderatasynen på den aktuella krisen inom sjukvården och äldreomsorgen. Jag vill göra samma konstaterande som DanielTarschys gjorde, nämligen att det saknas förutsättningar för en fortsattdebatt , eftersom vederbörande statsråd liksom de socialdemokratiskaledamöterna i socialutskottet och socialförsäkringsutskottet inte behagatnärvara i kammaren. BARBROWESTERHOLM (fp); Jag har i en tidigare debatt här i kammarennämnt professor undersökning av vad allmänheten tycker ärviktigast. finns resultaten i tryck under rubriken: . Men attdetta är det viktigaste återspeglas ju inte i talarordningen här . Somvanligt kommer hälso- och sjukvårdsfrågor samt socialfrågor sist pådagordningen, då sju ledamöter är närvarande i kammaren och en åhörare sitterpå läktaren. Här finns inget statsråd. Alla statsråd borde nu sitta häreftersom det inte bara är hälso- och sjukvårdens ansvar att sörja för en godhälsa hos befolkningen utan samtliga sektorers ansvar För att kunna åstadkommaen god hälsa hos befolkningen behövs insatser från skola och utbildning, detbehövs bra och säkra kommunikationer, ett bra kulturliv som ger ' livskvalitet,osv. Därför borde det nu ha varit fullsatt i statsrådsbänkarna. De frågor som jag tänker ta upp här i kammaren ärbarnomsorgen och äldreomsorgen. Jag vill hävda att kvinnor utan enfungerande barnomsorg och en fungerande äldreomsorg hamnar i den värsta avkvinnofällor Vi brukar tala om kvinnofällor i samband med vårdnadsbidrag ochföräldraförsäkring, men den största kvinnofällan hamnar kvinnorna i näräldreomsorgen och barnomsorgen inte längre fungeran behöver sina kvinnon av Sverigeskvinnor är ute i förvärvslivet och arbetar utanförhemmet. Om dessa kvinnor inte får denna möjlighet på grund av att omsorgernainte fungerar kommer det att halta både här och dån Det är därför som det är såviktigt att barnomsorgen får inrymma olika alternativ. Som tidigare talare harsagt är människor olika och efterfrågar olika barnomsorgsformen Det är glädjandeatt det, trots motstånd från , kommer att bli möjligt förkommunala dagbarnvårdare att få ersättning för vård av egna barn när de tar sigan även andras barn. Men vi behöver även dagis i enskild regi.Vi behöver t.ex.företagssdagis. Det har sagts att det är nödvändigt att barn vistas på dagis inärheten av hemmet och i närheten av lekkamraterna. Men det finns länder därman hävdar motsatsen, dvs. att dagis skall finnas nära föräldrarnasarbetsplats, så att barnen lätt kan komma till föräldrarna och så attföräldrarna lätt kan komma till barnen om något handen Föräldrar och barn kanäta lunch tillsammans och träffas i pausen Äldreomsorgen präglas av proppar hela vägen. Jag villhävda att alltför många äldre människor i vårt samhälle far illa. Vi harnärt en vision att vi skall kunna bo hemma tills vi blir mycket gamla och attvi skall dö friska. Men det är oss inte förunnat, åtminstone inte alla. Detfinns alltför många äldre skröpliga människor som bor hemma och som haren mycket bräcklig äldreomsorg därför att inte räcker till. Detfinns också alltför många äldre människor som är för dåliga för att bo iservicehus, men som ändå gör det. fick jag en uppgift om att avde människor som bor i här i stan är senildementa och förvårdkrävande föratt bo i . På samma sätt förhållerdet sig påålderdomshemmen. På våra universitetssjukhus, inom akutsjukvården, är upp till75% av patienterna på medicinklinik s.k. klinikfärdiga patienter, som vårdasdär till en kostnad av . Dessa patienter mår inte braav att ligga i sjukhussalar som har uppemot sex bäddan har man emellertidfått stänga en del avdelningar på grund av personalbrist, och därför är dennasiffra något mindre. Personalen mår inte bra av att inte kunna ge en optimaloch god vård och service. De medicinstuderande, som skall studera olikamedicinska tillstånd, får ingen bra undervisning därför att det i alltför många avsängarna finns patienter som behöver god omvårdnad. Dessa patienter erbjuderinte bra utbildningsmaterial, om jag så får uttrycka mig, även om det låterlitet vanvördigt. Vad behöver då ske? En snabb utbyggnad behöver ske, bl.a.av gruppboendet för senildementa. Detta förslag har fört fram medenvishet och också i sin alternativbudget anvisat pengar till det. Det behövsockså lokala sjukhem i långa rader. Regeringen borde i detta sammanhang visa betydligtstörre handlingskraft. Jag saknar verkligen regeringen här . Jag hadevelat höra vad regeringen har tänkt sig. Det borde tillsättas en krisgrupp medföreträdare t.ex. från stat, kommun och landsting med befogenhet att undanröjahinder som blockerar utbyggnaden. Denna krisgrupp skulle också kunnabestå av kvinnor från olika partier. När jag lyssnar på debatten låter det imina öron som om det kanske skiljer mer mellan män från olika partier än mellankvinnor. Detta problem måste emellertid lösas. Man måste eliminera sådana fånigheter som jag har stött påvid mina resor i landet. Jag skall nämna följande exempel. Sex kvinnliga pafienter ligger på en sexbäddssal. De bordebo i en gruppbostad. Det finns emellertid en villa där detta skulle varamöjligt. Det finns pengar, och det finns personal, men det behövs ävenstatsbidrag för detta. Statsbidrag utgår emellertid inte på grund av att två avrummen är för smala. Därför får dessa sex damer stanna kvar i sinsexbäddssal på akutsjukhuset. På ett annat ställe skulle man klyva en avdelning i tvåhälfter med en vägg emellan. På det sättet skulle man få två gruppbostaden har dragit ut mer än trekvarts år på grund av att det skullekunna skapas bara ett personalutrymme på ena sidan väggen, och man har intekunnat enas om vilken sida av väggen detta personalutrymme skulle placeras. Detta är ju inte klokt. Människor far illa på grund avdenna beslutsinkompetens och brist på flexibelt tänkande. Jag vill att manskall få fram beslutskapabla och kreativa grupper med befogenhet att undanröjasådana här fåniga hinder. Jag hoppas, herr talman, att vi med ansvarigaregeringsmedlemmar närvarande vid ett senare och bättre tillfälle fårdiskutera dessa frågon Då tänker jag alltså inte enbart på socialministern utanäven på finansministern och övriga regeringsmedlemmar som har ett ansvar förfolkhälsan och omsorgerna och om människorna ute i samhället. ULLATILLÄNDER (c); Det har sagts av ochSten att det är svagt att socialdemokraterna inte är närvarande här ikammaren och deltar i debatten om de sociala frågorna, särskilt med tanke påatt det inte går utan att vårdfrågorna tas upp i massmedia.. Det gällerbarnomsorgen, äldreomsorgen och sjukvården i stort. Människor i allmänhet är bekymrade, och deras oro är inteobefogad utan är underbyggd av ett otal rapporter av ansvariga tjänstemänsredovisningar och inte minst av människors erfarenhet. Det som också oroar äratt regeringen inte tycks vara oroad i tillräckligt hög grad. Regeringenväljer att avfärda kristecknen med allmänt lugnande formuleringar ochförsäkringar. t.ex. om att bristernainom barnomsorgen skall vara borta . Men enligt vår uppfattning bordedet ske en kraftfull information om de alternativ som finns. har dockfattat beslut om att föräldrakooperativ och ideella föreningar har rätt attstarta barnomsorg. Att behovet finns visar den ökning som har skett på senaretid. Men trots det som sade tidigare i sitt inlägg vet jag inte omsocialdemokraterna i allmänhet välkomnar eller beklagar den utveckling som harskett då antalet alternativ har ökat. Men att döma av det motstånd somsocialdemokraterna länge hade mot alla barnomsorgsformer som inkräktade på detkommunala monopolet, kan man ju ana att inställningen inte är helhjärtatpositiv utan att socialdemokraterna snarare accepterar dem med jämnmod. Varförär informationen om dessa nya möjligheter så klen? Varför har regeringen intetagit initiativ till en kraftig informationskampanj som innebär attsocialstyrelsen får i uppgift att på ett tillräckligt genomträngande sätt talaom för föräldrar, ideella föreningar och kyrkliga församlingar att dessa kangöra en insats för att lösa ett problem som kommunerna uppenbarligen intesjälva klarar av. Ommänniskor får klart för sig att de själva har möjlighet att lösa de problemsom de drabbas av, skulle många goda initiativ tas. Det skulle också bidra tillmångfald och valfrihet när det gäller barnomsorgen, men det kanske är där skonklämmer när det gäller socialdemokraterna. Behandlingenav förslaget om vårdnadsbidraget och motståndet från socialdemokratiskt hållmot det stärker den misstanken. Härfinns alltså potentiella resurser som väntar på att bli aktualiserade. Manskulle på frivillighetens väg kunna lösa problem som man nu talar om att tvingafram genom en lagstiftning. Det är sämre ur ekonomisk synpunkt, och det ärframför allt fantasilöst. Enkritik som liknar den som kan riktas mot barnomsorgen kan också riktas mothantneringen av en annalkande kris inom äldreomsorgen. Medan antalet åldringar ökar, som man vet att vårdbehovetökar med åldern, gör man inte tillräckligt mycket från regeringens sida föratt skapa tillräcklig insikt om problemen. Närdet gäller äldreomsorgen har man alltför ensidigt drivit teorin att de äldreskall bo kvar i hemmet som man reducerat alternafiven. Jag tänker dånaturligtvis på nedläggningen av ålderdomshemmen. Nuhar socialdemokraterna tvingats ändra inställning till ålderdomshemmen, mendessförinnan har man varit framgångsrik när det gällt att stänga dem - tillmycken sorg, saknad och oro för dem så då förlorat sina platser dån Däremothar man inte varit så framgångsrik när det gällt att bygga upp en fungerandehemtjänst. Det visar sig . Enligt vår uppfattning är det viktigt atthemtjänsten kompletteras med gruppboende och ålderdomshem. Vihar alla i TV och tidningar sett upprörande fall där gamla människor, alltförsjuka att bo ensamma hemma, ändå skrivits ut och skickats hem därför att detinte funnits något alternafiv. Många har upprörts över den behandling somdessa gamla utsatts fön Sällanhar ett sjukvårdspolitiskt program kapsejsat så uppenbart. Läkare,sjuksköterskor och ambulanspersonal lider av att tvingas medverka i en be- 1989/90:8 12 oktober1989 1989/90:8 12 oktober1989 handling som ärorättfärdig mot de gamla och förnedrande för ett samhälle som vill kalla sigett välfärdssamhälle. Viefterlyser en noggrann kartläggning. Vi vet inte hur många äldre somhänvisas till en vård i hemmet som inte fungerar på ett tillfredsställandesätt. Det är ingen grupp med stora röstresursen Erfarenheten visar att dendärför lätt glöms bort. Här saknas tyvärr en motsvarighet till Amnesty ellerRöda korset, som inte tiger när de grupper de slår vakt om på något sättbehandlas orättvist. Omingenting görs kommer problemet förmodligen att förvärras. Välutbildad ochlämplig personal till är akilleshälen. Vården står och faller medden. Prognosersom har gjort och som också är tilllämpliga påSverige pekar på en katastrofal brist på personal till vården . Omvi skall nå våra uppsatta mål skulle av de åldersklasser som går ut iarbetslivet behöva gå till vårdområdet. Införsådana framtidsperspektiv framstår den sangviniska attityd som re-geringeiiintar som oroande. Vad man i den här situationen föreslår är en administrativförändring av huvudmannaskapet. Det tillför i och för sig inte några nyaresursen Men inom äldreomsorgen, precis som inom barnomsorgen, skulle detinnebära en väsentlig förstärkning av vården, om den potential som finns avgod vilja, engagemang och villighet att ställa upp kunde aktualiseras,utnyttjas och kanaliseras i former som är ändamålsenliga. Därigenom skulle deresurserna alltså kunna nå fram till de många äldre som har stora behov som förnärvarande inte blir tillgodosedda. Detär t.ex. angeläget att ta till vara de aktiva pensionärer som gärna vill görainsatser för t.ex. gamla eller handikappade personen av detslaget kan kräva sin organisatoriska ram och ett nära samarbete medhemtjänsten. Enligt vår uppfattning skall åtminstone en skattefri kostnadsersättningkunna utgå.