prot · GD097 · 1989-12-31 00:00:00 — I , då viredan har svårt att hävda oss i konkurrensen, skall vi alltså självmantreducera vår slagkraft genom att så att säga binda den ena armen bakom ryggen.Kraftigt höjda energipriser kommer att slå hårt mot jobben i redan utsattabranscher och landsdelanDessutoni genomförs denna avveckling innan renaalternativ står till buds. Förbränning ger försurning och hotar på siktlivsbetingelserna på jorden. Vi moderater löser 90-talsprogrammets målkonfliktmellan att 1989/90:7 11 oktober1989 klara koldioxidtaket,spara orörda älvar och avveckla kärnkraften genom att i enlighet medfolkomröstningens utslag utnyttja våra kärnkraftsreaktorer så länge det ärmotiverat från ekonomisk och säkerhetsmässig synpunkt. IEuropa har talet om euroskleros förbytts i en starkframtidstro. Orsaken är de snabba framstegen i integrationsarbetet inom EG. Detråder inget tvivel om sambandet med att ekonomiska prognoser numera reviderasupp lika regelbundet som de kom på skam. För oss moderater ärdet självklart att tillhör . I våra öron klingar det ihåligt, närman säger sig eftersträva så nära förbindelser som möjligt och intevågar fatta beslut om en fast förbindelse över . Nuskall vi noga pröva vad EFTA-spåret kan ge. Men om inte utfallet avministermötet mellan EFTA och EG blir tillfredsställande, fårSverige inte tveka att gå vidare på egen hand. Utvecklingen i måsterimligen göra det lättare att klara neutralitetspolitikens krav. Det får heltenkelt inte inträffa att stora svenska företag drar in i ett , som vi somindivider står utanfön kan inte nöja sig med att vara en randstat - viskall vara en del av ! Jag har här kunnat beröra endast några av de ovanligt många viktigaavgöranden som stundar under årets . Tyvärr är det parlamentariskaläget mera oklart . Jag kan dock försäkra att vi moderater kommeratt göra vad vi kan för att fullgöra oppositionens uppgift: att tillhandahållaett tydligt alternativ till regeringens politik. En formulering i den regeringsförklaring, som statsministernpresenterade här i kammaren fick mig att haja till. Där redovisasen lång rad problem och utmaningar står inför. Efter genomgången avdessa problem summerar statsministern sålunda; "Skalldessa ambitioner kunna förverkligas, krävs dock först att vi gemensamt -polifiska partien intressegrupper och alla medborgare - tar spjärn för attvrida den ekonomiska utvecklingen rätt." Denminnesgode måste spärra upp ögonen vid sådan läsning. Var det inte just det densocialdemokratiska regeringen säger sig ha gjort? Vad är det vi hört från regeringende , om inte att den ekonomiska utvecklingen just har vriditsrätt? Vadär det som har hänt? Den förklaring som man skulle vilja tro på är attproblemens vidd och storlek lett till att regeringen nu vill beskriva verklighetensom den är, i stället för att försköna och måla öven Iregeringsförklaringen radas alla de problem som pockar på sin lösning upp.Jag citerar igen ur regeringsförklaringen; "Omläggningenav skattesystemet. Kampen mot inflationen. Förhandlingarnamellan EFTA och EG. Barn- och äldreomsorgen.Bostadspolitiken. Dettasammantaget kommer att ställa stora krav på de politiska partierna, särskilt idet nuvarande parlamentariska läget." Ja, så är det. Och åtskilligthar förvärrats av regeringens passivitet. senasteåren hade annars bjudit osedvanligt goda ekonomiska möjligheter att närma siglösningar på dessa problem. Men när 80-talet nu skall summeras måste domen överregeringen - vid åsynen av denna hög av olösta problem - bli hård. I historiensljus kommer 80-talet att framstå som De försuttna tillfällenas decennium. Med hjälp av den hårdhänta omvandling av svensktnäringsliv som genomlevdes under de borgerliga regeringsåren och med hjälp aven sänkning av den svenska kronans värde med en fjärdedel i början av årtiondethar regeringen låtit ekonomin surfa fram på efterkrigstidens längstahögkonjunkturvåg. Men när den vågen ebbar ut finns något somdriver ekonomin framåt. Insikten härom finns inom regeringen. Därom vittnarupprepade skrivningar i regeringens egna dokument. Men hinder för de storatagen har också alltid funnits. har oenighet inom det socialdemokratiskapartiet lagt hinder i vägen. har det varit ett förestående val. Iblandhar ideologiska skygglappar skymt sikten. Och ibland har otvivelaktigt ocksågenuin osäkerhet legat bakom passiviteten. Hindren har i vart fall varit legio. Så där tornar nu upp sig alla de olösta problemen i enväldig bröte. Regeringen pekar på dem och vädjar om hjälp. Roten till mycket av detta onda står att finna i vårteländiga skattesystem. Alla försök att lösa de andra problemen försvåras elleromöjliggörs av detta destruktiva skattesystem. Vi har ett skattesystem som spär på inflationen i ställetför att hejda den, sorn straffar extraarbete och ansvarstagande. Vi har ett skattesystem som göder klippare och skatteplanerare,men som motverkar vanligt hårt knegande och sparande. Under Feldts tid somfinansminister har antalet miljardärer vuxit kraftigare än något annat. Vi har ett skattesystem som omfördelar förmögenheter irask takt. Klyftan mellan de egendomsägande och egendomslösa har blivit alltdjupare. Allt detta är i första hand skattesystemets fel. Alltdetta har den regering låtit hända som annars brukar berömma sig av att värnaom en rättvis fördelning av välståndet. Men i dessa yttersta dagar har regeringen tagit sigsamman och vill börja reformera skattesystemet redan nästa ån Så sent som förnågra veckor sedan var emellertid finansministern ute och hotade med att detnog inte blir något alls. Detta vankelmod tyder inte på någon ihållandebeslutsamhet. Hur skall vi kunna veta att regeringen menar allvar den härgången och vad regeringen egentligen vill? har drivit kravet på ett nytt ochrättvisare skattesystem. Lägre marginalskatter som gör att det lönar sig attarbeta och spara har varit vårt ständigt återkommande krav. I samarbete med kunde vi i mittenregeringen ta ettförsta steg i den riktningen. Det stöddes då också av socialdemokraterna. Mensedan socialdemokraterna kommit tillbaka till regeringsmakten har det inteblivit något ytterligare steg. Den socialdemokratiska regeringen har nöjt sigmed att lägga nya skatter till de gamla. har man haft på sig utan att komma till skott. Sjufeta år därtill. Feta på gynnsamma tillfällen tack vare en utdragen högkonjunktur,-godlön- samhet iföretagen och ett gott läge på arbetsmarknaden. Gynnsamma också i meningen attregeringen haft en bred uppbackning för en skattereform av den politiskaoppositionen, från hela det svenska näringslivet och större delen avfackföreningsrörelsen, från ekonomer och debattörer och stora delar av pressen. Och ändå har vi måst leva hela decenniet ut med detperversa, ruttna, orättvisa, destruktiva skattesystem som mer än något annatbär den svenska socialdemokratins märke. Därför seglar nu den svenska skutan in med tregapande hål i skrovet. För det första en inflationstakt som är nästan dubbelt såhög som genomsnittet i . Den konkurrensfördel som svensktnäringsliv fick genom devalveringarna rinner raskt utgenom de hål som denna höga inflation borrat upp. För det andra en stagnerande produktionsvolym. Vi halkarohjälpligt bakåt i tillväxtliga. Den dynamik i svensk ekonomi som byggdevårt välstånd lyser numera med sin frånvaro. För det tredje ett växande underskott i bytesbalansen. Sverigeklarar inte längre av att betala för sig. kommer det att fattas över 20miljarder, över 30 miljarder kronon Så ser det ut. De sju feta åren har inte förvaltats väl.Det finns inget i ladorna inför kommande magra lågkonjunkturån Den respit somden utdragna högkonjunkturen gav oss utnyttjades inte. Det blev en endasorglös period, då vi fick lyssna till regeringens skrytvalser om att allt stodrätt till -ty vi vandrade ju på den tredje vägen. Därför finns inte heller de extraresurser som skullebehövas för att klara de problem som räknas upp i regeringsdeklarationen. Istället har kommuner och landsting råkat in i akuta ekonomiska bekymmerSkolan, sjukvården, åldringsvården, barnomsorgen - överallt tornar problemenupp sig. Av sju feta år märks inget i den verksamheten. Ett exempel i högen av problem förtjänar att nämnas. 1991skulle kön till dagis vara borta. Det kommer den inte att vara. Ettförverkligande hade krävt en annan ekonomisk politik och stimulans tillenskilda alternativ. Men i stället för att stimulera har regeringen ägnat sigåt att försvåra och förbjuda. Hur man än vill komma till rätta med problemen i vård ochomsorg krävs en sak, nämligen bättre ekonomisk tillväxt. Det är devälståndsskapande krafterna som måste vårdas. Det är mer stimulans till dem somvill arbeta och spara, starta eget och ha ansvar som måste till. Inte mertvångssparande, valpskatter, löntagarfonder och förbud. Mera svängrum ochmindre svångrem, om slagordet känns igen. Inget är viktigare för att få i gång en sådan utvecklingän ett nytt skattesystem. Man kan hysa välgrundad tveksamhet till densocialdemokratiska regeringens vilja och förmåga att lotsa fram en sådanreform. Men är man så starkt kritisk till att detta inte redan skett som jaghar varit här, kan man inte sätta käppar i hjulen, om den regering vi ändå harnu äntligen vill försöka. Så om den senaste veckans besked från regeringen iskattefrågan står sig, kan vi gå mot en ljusning. Men domen över densocialdemokratiska rege- ringen ochdess 80-tal står sig. Det blev dess värre De försuttna tillfällenas Prot.1989/90:7 decennium. (): Alhnänpolitisk pekar i sin höstrapportpå en fortsatt stark konjunktur, men har ändå en ekonomi i obalans,växande underskott i bytesbalansen och för hög inflation. För att komma tillrätta med detta krävs såväl borttagande av flaskhalsar som återhållsamhet ikonsumtionen. Obalans i ekonomin gör oss dåligt rustade att genomföra den kommandeskattereformen. Sänkta marginalskatter kan stimulera till ökat arbete, menhur mycket vet ingen. Däremot vet vi att bortåt 9 000 människor slås utfrån arbetsmarknaden på grund av dålig arbetsmiljö och förslitning. Vi harinte råd, varken mänskligt eller ekonomiskt, att förtidspensionera allt flenDet är alltid bättre att förebygga än att reparera i efterhand. Därför måstedåliga arbetsmiljöer åtgärdas. För de människor som har drabbats - de ärbortåt 250 000 - krävs rehabilitering för återgång till arbetslivet. Här finnsen "arbetskraftsreserv" som vill bli ihågkommen och som har rätt attbli det. Genom vårens uppgörelse skapas resurser för en förbättring av uslaarbetsmiljöer och rehabilitering av människor som är på väg att bli utslagna. Pensionärerna blir äldre men också piggare. De måstesjälvfallet ha rätt att arbeta utan att rätten till pension vid slopas.När vi formar morgondagens skatter och pensionssystem måste vi ta fasta pådetta och minska trappsteget ut till arbetslivet för pensionärerna. Fråncenterns sida har vi föreslagit en rejäl höjning av grundpensionen för attkomma till rätta med de orättvisor som dagens pensionslapptäcke gen För att hålla tillbaka konsumtionen och därmed inflationenkan man gå olika vägan För oss i är det naturligare att satsa påsparande än på skattehöjningan Andra gör andra bedömningan ansert.o.m. att det går bra att späda på konsumtionen. Sparar vi, även om det ärobligatoriskt, finns pengarna kvar i den privata sektorn. vi skattenslukas pengarna av en växande offentlig sekton Rättvis fördelning måste vara en grundbult närskattereformens helhet tar form. Det gäller både ekonomi och ekologi. Detinnebär att skatten på arbete måste minska medan skatten på råvaror och energisamt avgifter på miljöskadlig verksamhet måste öka. Marginalskattesänkningenskall inte betalas av låginkomsttagarna. Orättvisan bakom dagens kommunalskattermåste rättas till genom en kraftfull skatteutjämning. De som i samband meddet obligatoriska sparandet plötsligt har fått upp ögonen för orättvisornaborde i samarbete med reformera systemet från grunden. Vi måste inför 90-talet utveckla den gemensamma sektorn.Alla skall få rätt till barnomsorg 1991. Alla skall ha rätt till god vård.Samtidigt stängs sjukvårdsavdelningar, åldringar far illa, psykiskt sjuka glömsbort, köerna till barnomsorgen växer, och personalkrisen griper omkring siginom vården, omsorgen och skolan. I regeringsdeklarationen talas om förnyelse av denoffentliga sektorn, men kreativiteten är inte särskilt ston Det vore välgörandeom vi här kunde få klararebesked om vad regeringen tänker göra för att stimulera förnyelsearbetet. Från sida är vi beredda att gå in i den härdebatten utan skygglappar. När vi diskuterar förnyelse har vi ofta fastnat iorganisationsfrågon Självfallet måste vi sträva efter en politisk struktur somger människor närhet till besluten. Men det räcker inte. Vi måste ge människorstörre ansvar över sin egen vardag. Vi skall slå vakt om och förnya välfärden och fördela dentill alla. Men detta krav måste förenas med kravet att inte höja skattekvoten,utan i stället pä sikt sänka den. Därför måste vi finna nya och effektivareverksamhetsformer. Till välfärdens förnyelse hör att klart avgränsa detoffentliga ansvaret. Till detta ansvar hör frågor som rör människors trygghet,polisen och försvaret men även vården, omsorgen och utbildningen. Däremot måsteallmän serviceverksamhet och varuproduktion kunna frikopplas från denoffentliga sektorn. Vi måste lära oss att utnyttja marknadens flexibilitet ocheffektivitet i välfärdens tjänst, men aldrig låta marknaden bestämma hurvälfärden skall organiseras eller fördelas. 1 partiprogramgrupp diskuterar vi olikavägar för att förnya välfärden. Det handlar t.ex. om att reformera deekonomiska spelregler som styr vården. Detta innebär bl.a. att primärvårdenskulle kunna organiseras i varierande driftsformer och utföras av olikahuvudmän, som sluter avtal med landstingen. Framtidens skola skall ge alla elever likvärdigamöjligheter till god utbildning och ge alla utrymme att utvecklas efter sinaindividuella förutsättningar. Denna utgångspunkt, att kombinera människorsolikhet och jämlika förutsättningar, kräver decentralisering och mångfald iskolsystemet. De samhällsekonomiska begränsningar som vi måstekänna får aldrig bli ett motiv för att försämra välfärden. Låt dem i ställetbli en till förnyelse och förbättring. Vår ekonomi kommer att försämras om vi inte inser att vårekologi är i obalans och försöker rätta till det. Mänskligheten har undersenare tid gripit in i naturen på ett sådant sätt att själva basen för vårexistens hotas. Vi har byggt upp en gigantisk skuld till naturen, som måstebetalas. Den som tror att vi kan avskriva denna skuld har inte förstått attekologi och ekonomi är två sidor av samma sak. Vi måste forma en globalfördelningspolitik, som ger en grund för uthållig tillväxt. Om alla människor ivärlden skulle förbruka resurser som vi svenskar, skulle vår värld braka samman.Alla människor har samma rätt till ett värdigt liv, fritt från hunger och nöd.Miljö för överlevnad kräver också fördelning för rättvisa. Miljöfrågorna måste förena alla världens folk.Föroreningar i luft och vatten hoppar obekymrat över tullmurar och politiskaavgrunder. Det måste vi inse, och vi måste söka oss fram till en globalsamverkan för att lösa miljöproblemen. När vi nu diskuterar framtidens jordbruk måste vi inse attmarken är en miljökraft som vi måste värna. Markens produktionsförmåga harförsämrats i stora områden av vår värld. Människans ovarsamhet är orsaken.Krig. ekologisk skövling, försurning, miljögifter och drivhuseffekt är hot moten av grundernaför vår existens - mot markens livskraft. Vi skall vara rädda om våramarkresurser och se till att de brukas ekologiskt riktigt till världens fromma. Det är bra att regeringsdeklarationen antyder ettinternationellt perspektiv på miljöfrågorna. Det räcker dock inte medöverenskommelser om att begränsa trafikens miljöpåverkan. som viarbetar för internationella lösningar måste vi vara redo att gå före. uttalande kunde man förvänta sig en snabbproposition, som lade fast när diesel- och bensinmotorerna skulle avvecklas,men vi har inte sett någon . Regeringsdeklarationen saknar konkreta förslag. Ett områdesom brådskar är avfallsfrågorna. Avfallsbergen växer oss över huvudet medanregeringen grunnan har i flera motioner visat vägen ut ur grubbleriet.Men aviserade proposition finns inte med i propositionsförteckningen.Varför? Även biotekniken löper vind för våg i avvaktan på attregeringen skall vakna. Här rör vi vid framtidens stora miljö- och etikfråga.Marknaden släpps lös, utan regler och ramar. Ett mycket tungt ansvar vilar påregeringen för att ingenting har hänt på de som förflutit sedanbioteknikutredningen lades på regeringens bord. Industrin har fritt spelrum iavsaknad av lag. Vad väntar regeringen på? Vågar man inte uttala en meninginnan EG sagt sitt, eller finns det en inhemsk bromskloss? I vårt politiska arbete fångas vi lätt av enpolitisk fråga som upplevs som särskilt angelägen, och just nu gäller det denförestående skattereformen. En skattereform är viktig, men den måste sättas in i ettstörre sammanhang, dvs, medverka till rättvis fördelning mellan människor ochregioner, förbättra hushållningen med miljö- och naturresurser och därigenom geförutsättningar för en uthållig utveckling och tillväxt. BERTILMÅBRINK (vpk): av kan beskrivas på olika sätt.Vi kan beskriva det som ett ganska stabilt välmående land med eninternationellt sett hög nivå när det gäller levnadsstandard, utbyggd offentligsektor, bra trygghetssystem och ett väl fungerande näringsliv. Men vi kan också beskriva vårt land som ett samhälle medstora eftersatta områden inom barn- och äldreomsorgen, ett samhälle med ökandeklassklyf-ton med en fortgående glesbygdsutarmning, med stor bostadsbrist ochöverhettning i storstadsområdena, är naturligtvis ett rikt land. Problemet är attrikedomarna fördelas på ett orättvist sätt, och därmed ökar också de ekonomiskaklyftorna. har vi upplevt enförmögenhetsomfördelning från offentlig till privat ekonomi av aldrig tidigareskådat slag. Genom denna har gått från samhället tillenskilda, men inte till vilka enskilda som helst, utan till storfinansens högrehierarki. Genom devalvering och andra åtgärder har detta decenniumökat värdet på de börsnoterade - märk börsnoterade - aktiebolagen med närmareen halv billion kronor; ett ovant ord som vi snart tvingas leva med.Spekulation, 1989/90:7 11 oktober1989 skatteplaneringoch investeringar utomlands har varit 80-talets filosofi. Aldrig i historienhar det blivit så många miljonärer som och aldrig heller så mångasocialhjälpstagare. Detta är den tredje vägens rätta ansikte. Begrepp som solidarisk lönepolitik, kollektiva lösningarjämlikhet och solidaritet håller på att rensas ut ur arbetarrörlsens ordförråd. Än värre är att se en fattigdom för en tredjedel avbefolkningen och att den nuvarande och framtida politiken inte har några somhelst planer på att ändra på detta förhållande. Det kanske är på sin plats att påminna om att fattigdom,nu som förr, är ett gissel och ett liv under ständig förödmjukelse. Inte hellerhar vi fatt en friskare fattigdom. visar attde sociala skillnaderna när det gäller sjukligheten ständigt ökan Högutbildadeoch administratörer blir friskare och friskare, som de lågavlönadefår fler sjukdomar. Trots att vi här i beslutat om ökad jämlikhetnär det gäller hälsa så är läget hos en halv miljon socialhjälpstagare och 350000 förtidspensionärer ett helt annat. Problemen inom äklreomsorgen är ytterligare en skamfläck idet svenska välfärdssamhället. En av huvudorsakerna till att våra gamla ochsjuka inte ges rätt till en mänsklig och human omvårdnad är att kommuner ochlandsting saknar de ekonomiska medel som krävs. Orsaken till detta är i sintur statens indragning av miljardbelopp som egentligen började under de borgerligaregeringsåren och fortsatte när den socialdemokratiska regeringen tillträdde1982. Bara har staten dragit in 15,9 miljarder kronorfrån kommuner och landsting. Är det så underligt eller uppseendeväckande attvårdpersonalen i sin förtvivlan, när alla andra metoder uttömts och ingethänder, tar till strejk. Det är inte vårdpersonalen som skall ställas infördomstol. Det är i så fall de som medvetet skapat denna situation och som vägratlyssna på de gamla och på vårdpersonalen. De ungdomar de kvinnor och män somutför ett fantastiskt arbete inom hemtjänst, serviceboende, ålderdomshem ochsjukhus har ett ofantligt tålamod med de politiker som vägrar att inse attvårdsektorn behöver mer ekonomiska resurser för att klara av att ge enfungerande mänsklig vård. I detta läge, med oerhörda vinster i näringslivet, bordedet finnas utrymme för att få bort de orättvisor som jag pekar på. Det handlarnaturligtvis om politisk vilja, det handlar om att bygga vidare påarbetarrörelsens gamla värderingar om solidaritet och rättvisa. Men tydligen saknas den politiska viljan. diskuteras enmycket långtgående omläggning av vårt skattesystem. Detta behövs naturligtvis.Men då bör det ske så att det skapas större rättvisa och inte så attlågavlönade skall bli förlorarna än en gång. Bristerna inom offentliga sektornfår inte konserveras, och ytterligare försämringar får inte göras. Låt mig säga att det finns delar i skatteförslaget som viställer oss positiva till. Inte minst gäller det att nolltaxering ochskatteplanering skall klämmas åt och att man skall öka kapitalskatten. Men det finns annat som vi är direkt negativa till. Denskatteskala som ligger som förslag är så konstruerad att de stora vinnarnaän en gång blir höginkomsttagarna.Förlorarna blir lågavlönade och flertalet deltidsanställda. De befriasvisserligen från den statliga skatten, men i gengäld får de betydande höjningarav sina bostadskostnader och andra levnadsomkostnader, breddad moms,försämrade räntebidrag för boendet, försämrade avdrag för arbetsresor m.m. Arbetarrörelsenstvå parfier borde i stället sätta sig ner och titta på vilka grupper som i daghar det svårast i vårt samhälle och sedan använda skatteomläggningen tillförbättringar för dessa gruppen Detta borde vara det primära, inte att sänkamarginalskatterna för de redan välbeställda. Hossvenska folket finns ett väl förankrat förslag på skattesidan, och det är ensänkt matmoms. För familjer med en väldigt liten disponibel inkomst skulle enmatprissänkning betyda mycket. Vihar också fört fram vikten av en översyn av dagens system med kommunalskattenDet är inte rimligt med de stora skillnader som finns mellan kommunerna.Det skiljer faktiskt mellan högsta och lägsta kommunalskatt. När nuhela skattesystemet skall göras om, borde även denna orättvisa ha angripits. Vi är inte motståndare till att göra upp med regeringen om en vettigskattepolitik. Men den måste som sitt grundinnehåll ha solidaritet ochrättvisa. Samfidigt är vi också medvetna om att kompromisser är nödvändiga ien sådan uppgörelse. Så är det alltid i ett tvåpartsförhållande, även i etttillfälligt sådant. Skattefråganär en ödesfråga inför . En skattereform som slår mot de svagaoch gynnar de redan rika står i strid med arbetarrörelsens grundläggandevärderingar om solidaritet och rättvisa. 1989/90:7 11 oktober1989 Jag ber att få upprepa min inledning från partiledardebatten , om att jag är glad över att jag är kvinna och glad över att miljöpartiethar både män och kvinnor som företräder partiet. För hur sjutton hade det settut om den svenska väljarkåren, som faktiskt består av hälften kvinnor, och densvenska , som består av kvinnon inte hade varit med iriksdagsårets inledande runda i den allmänpolitiska debatten ? Sedanär jag glad för att den här debatten inte har urartat till ett gräl mellanmoderaterna, och , som partiledardebatten gjorde. Denpolitiska situation som ligger bakom blockpolitikens haveri och de nyamöjligheter som öppnas är mycket intressant, men vi är glada om vi slipperdelta så mycket i själva grälet mellan de forna borgerliga partierna. Fastjournalisterna tycker att det är roligt med gräl, mycket roligare än med sakpolitikoch politiska analyser inför 90-talet. Så vill man komma i TV, skall man bjudapå litet show och inte bry sig så mycket om vad väljarna kan förvänta sig.