prot · GD0968 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:68 1 § Förlängd ledighet Allmänt lönestopp Talmannen meddelade atl SvenHulterström (s) ansökt om fortsatt ledighet från riksdagsarbetet t.o.m. den 16mars. Kammaren biföll denna framställning. Talmannen meddelade alt MarianneCarlström (s) även skulle tjänstgöra som ersättare för SvenHulterström. 2 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 3 § Allmänt lönestopp Föredrogs arbetsmarknadsutskottetsbetänkande /90;AU24 Allmänt lönestopp (prop. 1989/90:95). Kammaren biföll utskottetsframställning om att belänkandet skulle avgöras efter endast en bordläggning. AnL 1 Statsminister : De senaste veckornas händelser är omöjligaalt förslå, om man inte har klart för sig hur oerhört betydelsefull den fullasysselsättningen är för socialdemokratin. Den fulla sysselsättningen är självagrunden för elt samhälle med fria och trygga människor Arbetslöshet slår hårtmot den enskilde individen. En arbetslös människa kan aldrig vara en frimänniska. En arbetslös kan aldrig vara trygg. Den fulla sysselsättningen är själva grunden för etträttvist och jämlikt samhälle. Det går inte att skapa jämlikhet, om stora delarav befolkningen förvägras rätten att svara för sin egen försörjning. Det gårinte atl i efterhand genomsocialpolitik eller andra åtgärder rätta lill de orättvisor som arbetslöshetenskapar. Ett samhälle i arbetslöshet kan aldrig vara ett tryggt samhälle. I länderna runt omkring oss är arbetslösheten många gångerhögre än i vårt land. I är den , och den ökar. 1 ärarbetslösheten , och i som helhet också . Jämför dessa siffrormed den arbetslöshet som vi har i , ! Det är en väldig skillnad.Det innebär en skillnad för de människor i som har jobb, men somskulle ha varit arbetslösa med den politik som förs i andra länder Det är enskillnad för alla oss som kan dra nytta av alt bo i ell samhälle som ger utrymmeåt folkels vilja atl arbeta. Det är en skillnad för hela vårt land atl intebehöva acceptera de klyftor den sociala misär och den ulslölthel som utbredd arbetslöshetförr eller senare måsle skapa. Vi socialdemokrater är stolta över den fulla sysselsättningeni vårt land, och vi är beredda att göra allt vad vi kan för atl försvara den.Människor kan lita på - och skall alltid kunna lita på - socialdemokratinsvilja och förmåga att upprätthålla den fulla sysselsättningens politik. Låg arbetslöshet ger också de fackliga organisationernaoch löntagarna en stark ställning. På många sätt är detta bra, men del ställerockså krav på lönlagarna alt inte utnyttja denna starka ställning för altdriva krav som äventyrar samhällsekonomin och på slår tillbaka motde egna intressena, dvs. att få till stånd ökade reallöner och atl behålla denfulla sysselsättningen. står vi vid en punkt där den ekonomiska balansenhotas och där i förlängningen arbetslöshetens spöke skymtar Priserna stigerallt snabbare. Löneökningarna jagar varandra och skapar alltmer luft iplånböckerna. Oron på arbetsmarknaden tilltar Lockouter, strejker och varsel omkonflikter håller på att bli dagliga inslag i vårt samhällsliv. Vi har en årlig tillväxt på . Så myckel ökarden kaka som vi gemensamt har atl dela pä. Men harlönerna ökat rned i kommuner och landsting, i den statligasektorn och på den privata sidan, i och för sig en ganska likvärdigoch rättvis ökning, om man sä vill. Del är där vi just nu befinner oss. i ett läge med väldiganominella löneökningar som inte motsvaras av en tillväxt i vår ekonomi, ochdenna sanning måsle vi alla se i ögonen. Det är denna utveckling som vi allafaktiskt har ell gemensamt intresse av atl bryta. Man kan kanske tro all urholkade reallöner, försvagadkonkurrenskraft och hotande arbetslöshet är någonting som egentligen baradrabbar löntagarna. Men del drabbar också pensionärerna, barnomsorgen ochsjukvården. Del var alltså för jobben, för lönerna och för välfärden som vivar tvungna all ingripa. lade regeringen fram ett handfaståtstramningspaket med bl,a, förslag om en momshöjning. Detta gick emellertidsamtliga övriga partier i denna kammare emot. Del var bara som gick medpå vissa efterfrågedämpande åtgärder, vilka emellertid visat sig varaotillräckliga. Detta är bakgrunden till alt regeringen inbjödarbetsmarknadens parter lill överläggning på och där ställde frågan om devar villiga atl medverka till centrala och samordnade avtal och om de varvilliga all la ett ansvar för allframför allt bromsa upp den löneutveckling som inte är till glädjeför någon men som kan leda lill inflation och arbetslöshet. Del fanns en alldeles speciell anledning att välja dennatidpunkt. Den skallereform sorn och socialdemokraterna tillsammanshar konstruerat erbjöd en unik möjlighet för parterna att träffa avtal om låganominella löneökningar och ändå få en betydande ökning av köpkraften.Det var en unik möjlighet som vi där kunde utnyttja. sadeja, TCO sade ja, sade ja, men tyvärr så sade Svenska arbetsgivareföreningennej. Därmed stängdes denna naturliga väg att med hjälp av den svenska modellenkomma fram till en lösning. Det är många som anser, framför allt på denfackliga sidan, alt arbetsgivarna drevs av sin ambition atl decentraliseralöneförhandlingarna ut till företagen och därmed försvaga facket. I denna situation kan icke en ansvarsfull regering sittamed armarna i kors. Det skulle få omedelbara konsekvenser för vår ekonomi. Delvar därför som regeringen lade fram förslagen om lönestopp, prisslopp,hyresstopp, stopp för höjning av utdelning på aktier och stopp för kommunalaskaltehöjningar Vi föreslog förändringar i sjukförsäkringen, så attarbetsgivarna från skall få överta ansvaret för sjuklönenför av en sjukdomsperiod. Vi föreslog ytterligare åtgärderför atl begränsa överhettningen på byggmarknaden. Dessutom föreslog vi altregeringen tillsammans med arbetsmarknadens parter skall utreda åtgärder somstramar upp reglerna för framlida avtalsförhandlingar Vi var beredda att sättain en rad åtgärder för alt stärka tillväxten, vilket långsiktigt naturligtvisär viktigt, ja nästan avgörande. Detta skulle ske genom skattereformen, inomregionalpolitiken, inom jordbrukspolitiken och genom satsningar påinfrastruktur forskning och en bättre arbetsmiljö. Det här är viktiga, för attinte säga avgörande, insatser för vårt lands framlid och för våra medborgaresmöjligheter att leva ett rikt och tryggt liv. kan antingen bli ett stagnerande och uppgivetårtionde eller ett årtionde som innebär stora möjligheter till framsteg ochframgång. Det är nu vi rnåste välja. Det är nu vi måste skapa utrymme för deuppgifter som ligger framför oss. Det gäller miljön. Får vi stora ekonomiskaproblem så kommer sjuka salar, skogsdöd, försurade sjöar och luftföroreningaratl hamna i skymundan. Det vet vi av erfarenheterna från de länder som harstora ekonomiska problem i vår nära omvärld. Det vore en katastrof. Del vet vi.Likafullt är en god miljö och en stabil ekonomi beroende av varandra. Denstabila ekonomin är en nödvändighet för atl vi skall klara av miljöproblemen.Sådana är realiteterna. De som värnar om miljön borde tänka på det. Det gäller arbetsmiljön. Vi har en unik chans atl ta itumed den. Det finns resurser. Det finns vilja. Faller samhällsekonomin däremotsönder blir 1990-talel elt förlorat årtionde för 100000-tals människor medtunga och ohälsosamma jobb. De som tycker att del är dags alt ta itu medklasskillnaderna och orättvisorna i arbetslivet borde tänka på del. Det gäller välfärden. Här finns stora och rättmätiga behovatt tillgodose. Vi behöver resurser lill barnomsorg för allt fler barn, tillomsorg om allt fler gamla ochtill sjukvård som kan göra allt fler friska. De som värnar om tryggheten,kvaliteten och jobben i den offentliga sektorn bör tänka på del. Ingenting av allt detta blir verklighet om den samhällsekonomiskabalansen går förlorad eller arbetsmarknadens parter tappar kontrollen överlönebildningen. yrkar samtliga fem oppositionspartier i denna riksdag påatt regeringen icke skall få genomföra sina förslag lill åtgärder mot den ekonomiskakrisen. I denna för landet kritiska situation är det anmärkningsvärt om maninte presenterar ett eget alternativ till hur krisen skall bemästras. har en regering som är beredd alt anvisa enslagkraftig politik mot den ekonomiska krisen och la ansvar för de åtgärder somär nödvändiga. För socialdemokratin är det en hederssak att ta ansvar för vårtland även i besvärliga och krävande situationer. Jag vill gärna säga atl dennaansvarskänsla för landet också har manifesterats överpartigränserna i denna riksdag. Alt regera i medvind och fatta populära beslut är intesvårt. Alt i besvärlig motvind ta på sig tunga uppgifter och lägga framimpopulära förslag ställer helt andra krav. Det är då som halten och djupet ipartiernas samarbetsvilja ställs på prov. I den prövningens stund sviker intesocialdemokratin. Del finns en regeringspolitik - den socialdemokratiska.Men den får vi uppenbarligen inte genomföra. Mot den står fem partier idenna riksdag med totalt olika uppfattningar om vad som behöver göras. Därför kan del, ovanpå den ekonomiska krisen, skapas enpolitisk kris, som leder lill handlingsförlamning, osäkerhet och otrygghet. Detär del sista behöver . Det är del sista vi socialdemokraterönskar, och därför har vi, från regeringens och den socialdemokratiskariksdagsgruppens sida, försökt hitta tänkbara lösningar. står nu inför regeringens förslag att förhindraen ekonomisk kris. Om antar förslagen innebär det all vi undviker såvälen ekonomisk som politisk kris. Jag ber ledamöter betänka detta , innan man går lill omröstning. Fäller de fem oppositionspartierna gemensamt desocialdemokratiska förslagen, kommer, herr talman, regeringen att avgå. (Denärvarande socialdemokraterna applåderade stående.) AnL 2 TALMANNEN; Jag vill erinra om att bifallsyttringar frånåhörarläktarna icke är tillåtna. Däremot äger ledamöterna i rätt attapplådera de olika anförandena. AnL 3 (): Vi har vid tidigare debatter detta år i dennakammare talat om sammanbrottet för den tredje vägens ekonomiska politik. Det vinu ser är också sammanbrottet för den socialistiska riksdagsmajorilel som blevett resultat av val, och vi ser att detta i sin tur leder till ettsammanbrott för ministären . För del är ju socialdemokraternasmisslyckande med den ekonomiska politiken som är grunden lill allt del som nuhåller på atl ske. efler år har ni predikat om hur bra, fantastiskt braallting är Er politik hade lyckats med allt. Fanns det några problem över huvudtagel, skylldes dessa på herrar , och . Men sanningen harhela liden varit en annan. Kostnaderna har fortsalt alt öka, långt snabbare i Sverigeän i andra länder i vår omvärld. Tillväxten har successivt pressals ned,framför allt pä grund av alt skattetrycket har ökat och ökat med avsocialistisk majoritet. Och underskotten mot omvärlden, krisens indikatornummer ell. har ökat och börjar nu atl öka allt snabbare. blev ekonomisk-politiskt förlorat. Del ärsocialdemokratins ansvar Och det är delta som bäddar för 1990-taletsekonomiska kris. har haft ekonomiska problem . Det tror jag vialla minns. Vi hade del besvärligt framför allt i mitten och slutet av1970-lalei. Men låt oss inte glömma att en av anledningarna lill att vi då hadeproblem och att det gick dåligt för var alt det gick dåligt för helavärlden som följd av de omställningar som då var. är situationen totalt annorlunda. går detfaktiskt bra för i stort sett hela världen i övrigt. Men det går allt sämre förSverige. Dagens kris är hemlagad, och den är lagad av deninkompetens, den handlingsförlamning, den omoral och den söndring som dennaministär har stått för i den ekonomiska politiken under de senasteåren. Denna kris är kris, del är Kjell-OlofFeldts kris och kris - del är deras ansvar Det är derasmisslyckande. Del är deras misslyckande, som blir kris. Vägen in idenna kris har varit nog så krånglig och dramatisk. I valrörelsen sökte ni väljarnas stöd för en politiksom sade att alla problem var över Man hade löst alltihop. var det dags fören ny reformera, nya stora offentliga utgifter lysande reformer Allting varbra. Det skulle inte vara någol tal om ekonomisk kris. Med denna löflespoliliksom grund bildade ni en regering stödd på denna riksdags socialistiskamajoritet. Då jublade ni tillsammans med kommunisterna över era framgångar Men efter valet - jag tror alt del på sin höjdvar en månad efler - sade finansministern här, i denna talarstol, att politikenmåste läggas om i grunden. Plötsligt började han, efler sin tystnad undervalrörelsen, atl tala ulbudspolitik, nästan som en sann moderat. Men när hanskulle komma till skott rned den nya politik som var nödvändig blev detingenting alls av det. I finansplanen 1989 sade finansministern all förslagenkommer . Men , innan förslagen kom, hann utrikesministernåtervända från omvärlden och skriva artiklar om att s.k. högeridéer hade fåttfotfäste t.o.m. i det socialdemokratiska partiels ledning. Av utbudspolitik,den politik som hade behövt för att möta krisen närdet fortfarandegick, fick vi ingenting alls. Finansministern fick stryka på foten, och han tegom sitt nederlag. Så log man i stället, på klassiskt socialdemokratisktmaner, lill en skattehöjning igen. Det var på momsen, som IngvarCarlsson erinrade orn. Men det förslaget, som i sak var alldeles tokigt idet ekonomiska läge som då var. dränktes i talkörerna första maj förra året.Det var inte bara oppositionspartiernasom röstade nej och motionerade mot förslaget. Då hade sammanbrottet gått så långtatl t.o.m. den socialdemokratiska riksdagsgruppen väckte motion i dennakammare mot den socialdemokratiska regeringens proposition. Så långt haderegeringsmaktens förfall då gått. Det vi då såg var en regering som stammade, som sjabbladeoch snubblade i det mönster som har blivit så skrämmande välbekantför alla TV-tittare och alla oss här i denna riksdag. Resultatet av delta blev till slut att nationens ekonomiskulle räddas med ett tvångssparande. Statsministern tog till brösttoner ochsade att krisen var avklarad genom införandet av tvångssparandet. Han sade atttvångssparandet var höjden av nationellt ansvarstagande. Vi som inte tyckteatt tvångssparandet var bra och sade att det bara kommer att leda lill nyakriser anklagades för att vara sterila nej-sägare. Del är vi egentligen ganskatacksamma för. Men när del så grundligt gjorts klart atl den ekonomiskapolitiken fördes utan styrning verkade del nästan som om alla fördämningarbrutits. Den offentliga sektorns avtalsrörelse 1989 som, enligt regeringenskäcka besked , skulle vända kostnadsutvecklingen nedåt slutade idecember med att man vände kostnadsutvecklingen uppåt. Det var inte bara ettmisslyckande - del var dessutom elt spektakulärt och ett kostsamtmisslyckande. Då marginalskatterna envetet motståndäntligen skulle sänkas insisterade regeringen på att hålla skattetrycket uppemed en förfärlig mängd andra skattehöjningar, som ledde till atl regeringeneldade på inflationsbomben riktigt ordentligt. Därmed lyckades regeringen genom sina alldeles egnainsatser göra sin egen smygande ekonomiska kris lill en i det närmastegalopperande ekonomisk kris. Det var då finansministern började hålla tal omatt den tredje vägens ekonomiska politik kommer att sluta i arbetslöshetensstålbad. När regeringen , enligt de regler som gällerför oss alla, skulle presentera sin ekonomiska politik för ifinansplanen tvangs den faktiskt erkänna att den inte hade någon ekonomiskpolitik värd namnet. Den sade: Vi ber om ursäkt, vi skall be att få återkomma,vi har ännu inte lyckats få ihop någonting. Finansplanen 1990 kommer atl framstå som en pinsammilstolpe på den socialdemokratiska vägen utför i dessa frågor! Det enda regeringen kunde ena sig om, såvitt jag förstår,var del som också kom lill stånd, nämligen kafferepen på . Ingen troddefaktiskt atl de kafferepen skulle resultera i någonting över huvud taget - detgjorde de som bekant inte heller Så greps regeringen åter av desperation. Vi kan läsa i desocialdemokratiska tidningarna att det som då inträffade var attfinansministern lade fram delvis ganska vettiga förslag som innebär att manskulle uppskjuta reformer och börja spara i de offentliga utgifterna. Vi harbåde statsministerns och finansministerns ord på att regeringen vid dennatidpunkt - och det var inte alls så länge sedan - var alldeles övertygad om altpris- och lönestopp skulle vara en helt verkningslös och felaktig politik. Menvi vet också, det kan vi läsa i de socialdemokratiska tidningarna, atl denpolitik som då diskuterades, klarade regeringen inte av atl föra fram lilldenna riksdag. adesregeringen för sedan att lägga fram del paket med den politik som densjälv förmodligen inte tror speciellt mycket på. Det som regeringen föreslog, det vet vi alla, var en totalstatlig reglering av i stort sett alla priser och av alla löner i svenskekonomi under Del skulle innebära, sett i ett internationelltperspektiv, all skulle få en ekonomi som skullevara så gott som lika reglerad som den östtyska ekonomin är. skulle hafält en ekonomi som hade varit mer stalsstyrd än den polska ekonomin! När helavärlden håller på all frigöra sig från slalsstyrning och från reglering avekonomin skulle kastas huvudslupa in i regleringspolitikens ändlösa ochkostsamma moras! Det är detta vi voterar om. Ingenting, med undantagav det s.k. ul-delningshöjningsstoppet, ligger på bord.Det har talats om andra saker. Det skall komma förslag . Från dennaregering har vi så hört talas om vad som skall komma senare atl vitar ställning till det vi ser - och det vi ser på bord ärbara den statliga regleringen av alla löner och av alla priser. har jag faktiskt varken sett, hört ellerträffat en enda fackman eller ekonom som sagt ett enda gott ord om dessaregleringar. Ingen tror på detta! Det är en politik som har misslyckats förrAlla vet att detta är en politik sorn kommer atl misslyckas igen. Det sades i finansplanen att regeringen skulleåterkomma med förslag till åtstramning av ekonomin. Men det förtjänar attpåpekas att detta regleringspaket inte alls innebär någon åtstramning avekonomin. Har det någon effekt alls , när lönekostnaderna kommer attfortsätta att öka med , så är det i något litet expansivtavseende. tjänar det inte mycket lill att räkna på dessa effekter.Ingen tror nämligen atl regleringarna kan vara så . Regleringarna brukarbryta samman -dessa regleringar kommer att bryta samman gott och väl . Regleringspaketet är ingen ekonomisk politik.Regleringspakelet är vad socialdemokraterna har kastat fram i stället för enekonomisk politik. Sanningen är ju, del vet vi alla, atl den internasöndringen och den interna osäkerheten har gjort atl delta stora parti ochdärmed denna regering har förlorat förmågan att föra en riktig ekonomiskpolitik. Del är ju det som år den bittra sanningen! Socialdemokratin är slut som politisk krafl när det gällerekonomisk politik. Den tredje vägens politik har misslyckats, det vet alla,och i dess ställe har vi bara fått detta snubblande, denna söndring och dettasvängande mellan olika positioner Vi säger nej till elt förslag som ingen tror på. Ingensakkunnig i delta land, ingen sakkunnig i något annat land tror altregleringspolitik kan lösa ekonomiska problem. Det nationella ansvaret kräveratt man säger nej lill en politik som ingen tror pä! Det gör vi, och del görvi gärna med all den kraft som vi förmår. Det här är en ekonomisk kris som inte håller på att bli,herr statsminister utan som redan är en politisk kris. Låt mig säga att detta också är en moralisk kris som inteså litet handlar om politisk moral i förhållande till väljarna. Jag anklagar socialdemokraterna och dess politiska ledningför bristande politisk moral under dessa år! Ni har inte talat sanning förväljarna i fråga om ekonomin. Allt det som statsministern sade från dennatalarstol har varit sant , men har förtigils, fördolts ochförnekats av denna regering och denna socialdemokrati. Ni har inte talatsanning - ni har brustit i politisk moral. Den som brister i politisk moral drabbas av politisk kris.Den här politiska krisen har ni lagat själva, den lider ni själva av. Del är idenna del tyvärr välförtjänt. Men den drabbar oss alla därför att den drabbarSverige. Vi har sagt - inte vi moderater ensamma, utan också andrapartier i denna riksdag - atl ekonomin är på väg åt fel håll och att den tredjevägens politik leder oss in i en ny kris. Detta har ni förnekat. Statsministern efterlyste våra förslag. ,när den allmänna motionstiden gick ut, hade vi en skyldighet all i dennariksdag presentera vår ekonomiska politik. Det var inte alldeles enkelt, eftersomdet inte fanns så mycket till ekonomisk politik från regeringen. Men det gjordevi i alla fall. Då framlade vi ett konkret och klart förslag. Det förslagetligger fast. Det är klart, del är konkret och det är korrekt! Del gäller ivarje enskild stavelse, och ju förr denna polifik blir politik, destoförr finns del någon förhoppning om att vi skall kunna klara krisen. Vi krävde sänkta skatter, vi krävde stopp för reformlöftensom inte kan betalas, vi krävde kommunall skattestopp och stora besparingar ide offentliga utgifterna, t.ex. i sjukförsäkringen, genom bl.a. enarbetsgivarperiod, vi krävde en realistisk energipolitik och en frigörelse avden offentliga sektorn, och vi krävde en framlidsinriklad Europapolitik. Dettaär den enda politik som kan föra ur den ekonomiska krisen. Det är viktigt att säga. i som denna, att detinte finns några snabba klipp i den ekonomiska politiken. Inga devalveringaroch inga regleringar kan snabbi lösa den ekonomiska krisen. Försök atl föraekonomisk politik genom snabba klipp leder bara till att krisen blir än värre. Det finns bara elt mödosamt arbete för att med beslut påområde efter område ställa allt till rätta som har gått snett under dessa år.Det är inte en politik som ger några snabba resultat. Det vore dålig politiskmoral att säga atl del alternativ som vi företräder snabbt kommer all häva denekonomiska krisen, för det kommer det inte att göra. Det finns inga snabbaklipp i den ekonomiska politiken; resultaten kommer långsamt. Men även omproblemen kommer atl vara med oss ett bra tag, är del viktigt att vi sätter inde rikliga åtgärderna snabbt, för då kan vi börja skönja atl dettrots allt finns ljus i andra ändan av den mörka tunnel som den socialdemokratiskapolitiken nu har fört in oss i. Del vi ser är inte del vi har sett förri , nämligen en koalitionsregering som har haft stora problem, där departier som ingår har olika positioner eller olika syn på den politiska utvecklingen,och där de deltagande partierna därför fattar beslut om alt gå skilda väger.Sådant har vi varit med om förr i , sådant tillhör del normala politiskaarbetet i de flesta länder Del vi ser är en socialdemokratisk regering i inreupplösning till följd av yttre tryck. Och om statsministern skrattar åt det, säär han förmodligen en av defå socialdemokrater som finner delta vara någonting värt alt skratta åt. Del vi ser är en regering som inte längre förmår att föraen politik som är förankrad i den socialistiska majoritet i som dennaregering är bildad ur och har haft sin politiska förankring i. Delsocialistiska blocket rämnar och den socialdemokratiska regeringen faller tillföljd därav samman. Statsministern och regeringen skall avgå. Vad som skallkomma därefter får vi inte besked om . Det är möjligt atl det somförbereds är nya taktiska svängar i detta socialdemokratiska spel som viständigt ser. För en sak är tydlig; att möta väljarna efler detta misslyckande,det vågar ni inte - och det har jag förståelse för. Socialdemokratin är gammal och sliten. Den söndras alltmerDen är inte längre en del av lösningen på problem, den är en avgörandedel av problem. Det vi behöver är inte en regering eller enriksdagsmajoritet som söndras i sin defensiv till stöd för någonting gammalt,ulan det som behöver är en regering och en riksdagsmajoritet och enpolitik som med klarhet och krafl kan gå till offensiv för det nya som Sverigekräver . 4 (); Det är lätt atl förstå att det finns mångamänniskor som känner oro och osäkerhet.