prot · GD0942 · 1989-12-31 00:00:00 — Frågan om kommunalisering har w/jhandlats och inte behandlats!därför yrkar jag avslag på proposifionen och bifall till våra reservationer I detta anförande instämde , , , , , , , , och (alla mp). Dagens debatt rör en viktig proposifion. Den kommer att reglera denframtida styrningen av skolan. Den kommer också att reglera det framtidaarbetsgivaransvaret för skolans personal. Vihar redan lyssnat till en lång debatt kring propositionen och utskottsbetänkandet.Den debatten har sönderfallit i två delar Denförsta delen av debatten har omfattat utskottets mer sakliga genomgång av deskolpolitiska inslagen. Där tycker jag att utskottets ordförande men också från har gjort en insats som harvisat de proportioner som propositionen faktiskt har. Man talat om de sakligaförhållandena, lagt saker och ting till rätta, visat vad förslagen egentligeninnebär Efteratt ha lyssnat till utskottsföreträdarnas genomgång här i kammaren kan jagockså konstatera att en god del av kammarens ledamöter principiellt ställer sigbakom ett renodlat kommunalt driftansvar för skolans verksamhet. Det är bra,och det är viktigt att den saken framgår, för det kan verka som om sakfrågan,nämligen det renodlade driftansvaret, det renodlade personalansvaret, är detsom splittrar debatten. Så är det uppenbarligen inte, utan vad som harsplittrat och vållat motsättningar är formfrågan, hur saken har behandlats ochden eventuella koppling som finns till avtalsrörelsen. Denandra delen av debatten har förts med partiledarna i förgrunden, och den har handlat om kopplingen till avtalsrörelsen. Låt mig säga att också jag tar väldigt illa vid mig av den situation som vi just har med en pågående kon flikt. Den drabbar eleverna. Den drabbar naturligtvis också många lärare. Den drabbar fackligt arbetande lärare men också arbetsgivarrepresentanten 49 4Riksdagens protokoll 1989/90:42 Kotnmunalt huvudmannaskap för lärare tn.fl. Många villfå slut på konflikten, och många gör vad de kan för att den skall komma tillända. pågår en medling, som är inne i ett ytterst känsligt läge. Ordningenpå vår arbetsmarknad är den, att när medlare är tillsatta skall de få göra sittjobb utan yttre inblandning. Den situation som vi har är också ett resultat avatt vi har en konflikträtt för de offentliganställda. De som startar enkonflikt skall naturligtvis också vara beredda att sluta den. De skall ocksåvara på det klara med att de skall ha ansvaret att ta sig ur konflikten. Här har rests krav på att regeringen skulle gå in och idet skede då medling pågår ge sådana direktiv till en av parterna attkonflikten skulle lösas. Att i varje sådan situation lägga över ansvaret på regeringenvore att indirekt ta ifrån de offentliganställda deras konflikträtt.Arbetsgivarverket uppträder självständigt. Så gör också den fackliga parten. Demåste ta sitt ansvar och tillsammans med medlarna se till att konflikten kommertill ett slut. Jag tycker att det också finns anledning att framhålla attden konflikt, den strejk som pågår, inte har sin grund i det riksdagsbeslutsom vi skall fatta. Det har varit mycket noga med attframhålla. De vet nämligen att vi i det här landet inte strejkar mot politiskabeslut. Konflikten gäller löner, arbetstider - renodlat fackligafrågeställningar. Jag tycker att det är ansvarsfullt och moget från denförbundsledningens sida att ha gjort de markeringarna och ha gjort den typen avställningstaganden. Jag tycker också att det vore ansvarsfullt och moget av departiledare som går upp i debatten och, i ett skede då medling pågår, begäringripande från regeringen, att iaktta samma hållning som de har gjort som harhållit isär den politiska frågeställningen från de pågåendeavtalsförhandlingarna. Den proposition som behandlas i kammaren skall bedömasutifrån sina skolpolitiska utgångspunkter. Det resultat som kammaren kommerfram till får ge de förutsättningar som avtalsrörelsen har att rätta sig efterNågot annat kan inte gälla. Propositionen är förankrad i en skolpolitik som riksdagenställde sig bakom . Den s.k. styrningsberedningen, som ledde fram tillskolpropositionen, talade ju om att vi skulle arbeta för en skola som varmålstyrd och decentraliserad och där vi successivt avreglerade det tunga ochmycket omfattande regelverk som svensk skola är utrustad med. Det var denprincipiella inriktningen av vårens riksdagsbeslut. Det var det uppdrag som vifick att hantera och det var också dent uppmaning som vi vid det tillfälletfick av - att komma tillbaka med konkreta förslag till åtgärder - somgjorde att den målstyrning och decentralisering som principielltställde sig bakom också fick praktisk, konkret innebörd. Tyvärr är det på det viset - vi talar om utvecklingen avden gemensamma sektorn i allmänhet men när det gäller skolan talar vi omutvecklingen (synnerhet - att när vi skall gå över från de principiellariktlinjerna till det praktiska, konkreta, handlandet kommer motsättningarnafram. Då har vi alltid valt att inte handla, att inte göra någonting.De intressepolitiska motsättningarna har varit så starka att de har blockerathandlandet. De intressepolitiska motsättningarna har varit så starka att detpartipolitiska fältet har rättat sigdärefter Ett mycket tydligt uttryck för den linjen är dagens frågeställning.Vi har i svensk skolpolitik och svensk skoldebatt haften diskussion om det rimliga i förhållandet att ha en sådan delning avansvaret för skolans personal att det är kommunerna som är arbetsgivare menatt det är staten som fastställer löner och anställningsvillkor Den debatten har vi ständigt försökt ta upp.Men vi har aldrig vågat ta fram den för beslut. Det har lagt en trött hand överskolans organisation och utveckling. Jag vill påstå att detta är en anledningtill att vi har haft en dålig utveckling för skolans personal under den gångna15-20-årsperio-den. Ingen kan komma och påstå att skolans personal har lettlöneutvecklingen eller utvecklingen vad gäller personalvård,personalutveckling eller fortbildning - tvärtom. Många andra yrkesgrupper härgått förbi, de har gått om och dragit ifrån. Det har blivit så, att egentligen ingen fullt ut har tagitansvaret för den viktigaste resursen i skolan, dess personal. Alla som harsysslat med verksamhet inom privat näringsliv eller offentlig sektor vet , om ansvaret för en så viktig resurs som personalen delas på två, riskeraratt få en passivitet som gör att man ständigt skyller på varandra. Det är densituationen som vi nu har i skolan, och det är den situationen sompropositionen vill råda bot på. Det är alltså den situationen som vi bör kommabort från genom att skapa en situation där vi har ett tydligt arbetsgivaransvarför skolan och på så sätt ge maximalt goda förutsättningar för skolansviktigaste resurs - lärare och skolledare. Det är bakgrunden, och dendiskussionen tycker jag att vi borde våga föra utan att ständigthamna i ett läge där detta kopplas till intresseorganistioner och andraaspekter Men är vi alltså där Jag tycker att det är bra att frågan kommer till ett avgörande,så att vi får ett utslag. Jag tror också att det är bra för skolans del, fördet kommunala driftansvaret, om vi får ett utslag som innebär att vi renodlarpersonalansvaret. Det här är kontroversiellt också från den utgångspunkten attmånga har sagt att detta skulle innebära att den nafionellt likvärdiga skolanskulle sättas i fråga. Om vi överger den statliga regleringen av lärarnastjänster, får vi en situation där det nationellt likvärdiga i skolsystemetsätts i fråga, äventyras. Så har invändningen i sak mot förslaget låut. Jag harhela tiden sagt att jag inte tror på den invändningen. Jag tror att det är felatt säga så. Det är inte hur vi fastställer löner för lärargruppen somavgör om skolsystemet är nafionellt likvärdigt eller inte. Det är andra,betydligt viktigare, faktorer som skall lyftas fram och göras tydliga i detperspektivet. Men vilka är då dessa? Vad bygger propositionen på i detavseendet? Ja, det är sex faktorer: Den första och viktiga faktorn är natudigtvis en tydligläroplan - och regeringens sätt att lägga fast innehåll och metoderi skolans arbete. Den läroplan som vi har antogs av istor politisk enighet. Det är en bra läroplan. Jag tänker då på läroplanen förgrundskolan. Den är omfattande till sin natur Den är skriven från denutgångspunkten att den också stöttas av ett omfattande regelverk. Men om vialla vill ha färre regler, mindre av förordningar och mindre avstyrning, hur skall dä en läroplan se ut som uppfyller kravet på att den skallvara ett målstyrningsdokument? Det tittar vi just nu på inför den framtidagymnasieskolans Kommunalt huvudmannaskap för lärare m.fl. på skolområdet Kommunalt huvudmannaskap för lärare m.fl. på skolområdet läroplan.Där kommer man läroplanstekniskt att visa, och få visat, hur en läroplanformuleras i en situation där vi har en målstyrning av skolans verksamhet sominte stöttas av en omfattande regelstyrning. Det är den första utgångspunktenför en nationellt likvärdig skola - en tydlig läroplan, som fastställs avriksdag och regering. Den andra utgångspunkten är naturligtvis lärarutbildningen,som är likvärdig över landet och som utbildar i läroplanens anda -yrkesutbildningar som syftar till att förse skolans verksamhet med kunniga,professionella anställda. Det är ett oerhört viktigt instrument för attgarantera en nationellt likvärdig skolverksamhet. Den tredje faktorn som stöttar den nationellt likvärdigaskolan är fortbildningen. har vi en fortbildningsverksamhet i skolan sominte alla gånger upplevs som konstruktiv och meningsfull. Det är få saker somvi satsar så mycket pengar på men som av dem som får ta del av den bemöts medskepsis. Då finns det faktiskt anledning att fråga sig om vi skall hålla fastvid en sådan hantering av fortbildningen - för så är det ju i dagens skola. När vi talar om läraryrkets status tror jag att det, vidsidan av lönefrågor och arbetsmiljöfrågon naturligtvis är det sätt på vilket vierbjuder fortbildning som är en av de mest avgörande faktorerna när det gälleratt hävda yrkets status. Fortbildningsverksamheten måste få växa i betydelse.På arbetsmarknaden i övrigt kommer fortbildningen att växakraftigt. Det vet vi. Om då lärargruppen skall hävda sin status, i jämförelsemed andra yrkesgruppers, är det viktigt att också skolans fortbildningsverksamhetfår växa i fråga om volym och kvalitet. Det är också viktigt att en sådan fortbildningsverksamhetutformas utifrån vad den nationella likvärdigheten kräver Även omlärarutbildningen är viktig är det på det viset att den grupp som arbetar iskolan huvudsakligen alltid kommer att bestå av lärare som finns där sedannågra år tillbaka. Möjligheterna för dem att ta till sig nya arbetssätt ochytterligare kunskaper som gör deras arbete mera meningsfullt och innehållsriktligger i fortbildningssystemet. Fortbildningssystemet i en framtida decentraliseradskolverksamhet med ett kommunalt driftansvar måste bygga på den bedömning somläraren som enskild individ gör av vad han eller hon behöver ha förfortbildning. Det måste också bygga på vad man i det lokala sammanhang somläraren arbetar i, dvs. skolan, rektorsområdet eller kommunen, bedömer behövs ifråga om fortbildning för personalgruppen för att den skall kunna arbeta och nåde mål som riksdag och regering har lagt fast. Vidare bör fortbildningen användasför att vi från denna församling skall kunna skicka ut signaler till skolansverksamhet som påverkar den vardag som elever och lärare vistas i. Därför är fortbildningsinsatserna en av de mest centralafaktorerna när det gäller att hävda en nationellt likvärdig skola. Den fjärde faktorn i sammanhanget är ettstatsbidragssystem som är specialdestinerat för skolans verksamhet. Jag skallägna den saken litet extra uppmärksamhet, eftersom det tidigare här i debattenhar pekats på uttalanden som har gjorts. Varför bör skolan ha ett specialdestineratstatsbidragssystem? Ja, det behövs av två skäl. För det första har skolan ensärskild uppgift i den gemensamma sektorn, en uppgift som skiljer den frånannan verksamhet. Den uppgiften består i att skolan skall fostra en nygeneration till dugliga samhällsmedborgare. Det är den viktigaste uppgiften iden gemensamma sektorn, och bara det motiverar att vi ser till att kommuner,oavsett vilken bärkraft de har i övrigt, har ekonomiska förutsättningar attklara uppgiften. Allt annat vore en oerhörd förlust för skolan i ettnationellt perspektiv. För det andra bör skolan ha ett specialdestineratstatsbidragssystem därför att skolan är förknippad med en pliktlagstiftning. Omvi i denna församling har bestämt att föräldrarna skall se till att deras barnkommer till skolan är det också rimligt att vi ser till attkommunerna, oavsett vilka förutsättningar de har i övrigt, just för skolansverksamhet har ekonomiska möjligheter att leva upp till denpliktlagstiftningen. Det är de två utgångspunkterna som motiverar ettspecialdestinerat statsbidrag för skolan. De är starka, och de ligger fast,och på den utgångspunkten bygger den proposition som är framlagd förriksdagen. Statsbidragssystemet i övrigt är moget för en reformering- det är inget tvivel om det - men om man skall reformera statsbidragssystemeti skolan vet alla som har sysslat med detta att knäckfrågan, grundfrågan, är hurman ser på tjänsterna, om de skall vara statligt eller kommunalt reglerade. Detär två helt skilda statsbidragssystem, beroende på vilken reglering man väljerDet är därför som det är viktigt också i det avseendet att den frågeställningsom nu ligger på bord kan avgöras, så att vi vet i vilken riktningstatsbidragssystemet kan utformas. Den målsättning som läggs fast i propositionen är attstatsbidragssystemet skall ta hänsyn fill de geografiska skillnader som finns ilandet och fill glesbygdskommunernas speciella bekymmer Man skall istatsbidragssystemet fånga upp de handikappade elevernas speciella krav ochockså ta hänsyn till exempelvis hemspråkselever Den typen av kvalitativa, fördelningspolitiska inslag idagens statsbidragssystem vill vi inte överge. Det är viktigt att kommunernasinsemellan får den rättvisan för att kunna bedriva en vetfig skolverksamhet.Men målsättningen är att i nästa skede, i nästa fas av statsbidragenshantering, när man väl har räknat upp pengarna till den kommunala verksamheten,kommunerna fritt skall få hantera de resurser som ställs till förfogande förskolverksamhetens bedrivande. Det är naturligtvis en dialog som skall förasmellan de professionella i verksamheten och de lokalt ansvariga fillsammansmed elever och föräldrar På så sätt skall statsbidragssystemet hanteras. På så sättvill vi garantera att kommunerna får likvärdiga förutsättningar sinsemellan menändock en frihet att utifrån lokala förutsättningar möta de behov som man den egna skolenheten. Det är inte någon lätt sak att hantera - det insersäkert alla som sitter här - och när vi kommer tillbaka med det förslagetkommer vi säkert också att möta en omfattande och ganska upphetsad debatt, därman tycker att vi skulle ha valt en annan lösning eller en annan utgångspunkt.Så är det alltid när vi skall gå från ord fill handling i skolpolitiken. Vi kommerändå aldrig, i hanteringen av en så stor verksamhet, att kunna Kommunalt huvudmannaskap för lärare m.fl. på skolområdet Kommunalt huvudmannaskap för lärare m.fl. på skolområdet undgå attfatta den typen av beslut. Vi måste faktiskt, om inte skolan totalt sett skallhamna vid sidan av samhällsutvecklingen, förändra den organisation och denadministration som skolan nu dras med. Det som jag nu har sagt gäller alltså statsbidragssystemetsom den fjärde utgångspunkten för en nationellt likvärdig skola. Den femte utgångspunkten är ett utvärderingssystem och enuppföljning av skolans verksamhet, som saknas. Vi vet inte varför manlyckas bra med skolverksamheten i en kommun och misslyckas i en annan. Vi harsvårt att följa upp skolverksamheten i en skola jämfört med en annan skolenhet.Vi har t.o.m. svårt att jämföra klasser Betygssystemet fungerar inte särskiltbra - det känner vi alla till. måste vi också ta tag i de frågorna, och om vivill decentralisera driftsansvaret ut till skolenheter, rektorsområden ochkommuner måste staten, riksdag och regering, om vi gör anspråk på att företrädaett nationellt likvärdigt skolsystem, se till att få signaler tillbaka,impulser från fältet, om hur insatserna för barn och ungdomar lyckas. Det vetvi inte , och det är en brist. Det är inte bara pedagogiska och sociala mål som skallfångas upp i ett sådant sammanhang. Det finns också organisatoriska lösningarsom bör kunna föras från en kommun till en annan och från en skola till enannan. Där bör de ekonomiska insatser som görs av kommunerna i svenskt skolväsendefångas upp. Jag tror att skolan har allt att vinna på att man lokaltfår till stånd en omfattande debatt om varför just en kommun väljer att satsamindre på skolans verksamhet jämfört med grannkommunen. "Varför är visnålare med läromedel och med skolmat? Varför har vi en sämreskolskjutsorganisation?" Den typen av jämförelser går sällan ellernästan aldrig att göra, beroende på att den typen av utvärdering ochuppföljning inte görs. I då alltmer av människors politiska engagemangutgår från vad som händer i den egna hembygden, är det en fördel om ocksåskolan får vara med och blir bedömd i ett sådant sammanhang. Det är en fördelom skolans politiker lokalt ställs till ansvar för de beslut som de faktiskthar fattat och som i så stor utsträckning påverkar den vardag som lärare ochelever arbetar Ingen skall få mig att tro att utvecklingen kommer att gåi en riktning mot att alltmer återigen centraliseras - tvärtom.Decentraliseringen fortsätter av sin egen kraft, beroende på att den är koppladtill kunskaps- och kompetensuppbyggnad. Människor kan och vet mycket. Delägger sig i och ställer krav. Det gäller både de professionella och föräldraroch elever i skolans värld. De kommer att kräva inflytande, och vi måsteanpassa våra system efter de förutsättningarna. Då är det viktigt att vi byggerupp en utvärdering och en uppföljning av samhällets största verksamhet, dvs.skolan, som saknas. Jag menar att ett naturligt tillfälle att göra detta ärnär vi nu renodlar driftsansvaret mellan stat och kommun. Då får vi också klartför oss vem det är som skall bära ansvaret för vad. De som är anställda iskolan får också tydliga möjligheter att rikta sina krav mot en arbetsgivaresom faktiskt är synlig och finns på plats. All erfarenhet från all annanverksamhet tyder på att ensådan situation är till fördel för verksamheten. Utvärdering, uppföljning äralltså den femte hörnstenen i en nationellt likvärdig skola. Den sjätte hörnstenen är behörighetsregler. Om jag hävdaratt lärarutbildningarna är viktiga gäller det natuligtvis också centrala behörighetsreglerDe skall givetvis gälla också i fortsättningen. Det finns anledning, tyckerjag, att understryka att den typ av mycket konstiga argument som har florerat-att om man fick en reglering av tjänsterna skulle vem som helst kunnabli lärare, tillsättningar skulle göras där hänsyn tagits till sådant som intevar relevant eller riktigt - är felaktiga påståenden. De är också kränkandepåståenden gentemot landets kommuner, som faktiskt är störstaarbetsgivare och klarar det arbetsgivaransvaret på ett utomordenligt bra sätt,precis som sade förut i sitt försvar för den kommunalaarbetsgivaren. De har tagit ansvaret på ett bra sätt för de grupper i skolansom man fått ett tydligt kommunalt arbetsgivaransvar för Den senaste gruppen idet sammanhanget har varit våra skolchefer har också fått en överföring avtillsättningsförfarandet för vissa personalgrupper Även det har gått på ettutomordentligt bra sätt. Behörighetsregler och meritvärdering skallnaturligtvis gälla också i fortsättningen. De hör hemma i det här resonemanget.Där har vi de sex utgångspunkterna för en nationellt likvärdig skola. Dettaskall politiken naturligtvis bygga på. Hela detta resonemang, hela denna process, hämtar sindrivkraft i decentraliseringen. Vad står det för? Ja, decentralisering igemensam sektor står för en situation där människor genom kompetensuppbyggnad,genom goda kunskaper faktiskt lägger sig i och har synpunkter på det vipresterar Det är resultatet av en satsning på att lyfta hela befolkningenkunskaps- och kompetensmässigt. Det har vi gjort i vårt land. Resultatet låterinte vänta på sig. Man ser inte längre det skolan presterar som en nådegåva,något som man böjer sig inför och tacksamt tar emot. Tvärtom, det är en demokratiskrätfig-het och på den ställer man krav. Där lägger man sig i, och den processenhar sin grund i kunskaps- och kompetensuppbyggnaden. Den kommer inte att sluta,den kommer att fortsätta med oförminskad kraft. Om vi då inte förstår detta, utan tror att skolan också ifortsättningen, till skillnad från all annan verksamhet i samhället, skallkunna vara in i minsta detalj reglerad, ned till 20minutersnivån, av den härförsamlingen, eller , kommer vi attfå se att den styrorganisation vi har byggt upp för skolan överges på fältetför att den inte fungerar som det var tänkt i den vardag som läraren, elevenoch föräldern möter ute i den enskilda skolan. Detta måste vi förstå och tatill oss. Om vi skall medverka i en sådan process, måste vi gå fråndessa stolta deklarationer och vackra ord över till praktisk handling. Vimåste renodla ansvar, sätta upp mål och kräva utvärderingar Då säger någon: Kan vi inte göra detta på en gång? Varförbara ta fram en del och ha det andra i säcken, eventuellt köpa grisen i säcken?Det är inte så svårt att se, att om vi skall lyckas med att decentraliseradriftsansvaret, måste vi faktiskt ta fasta på de beslut som fattade ifebruari månad , vilka gav regeringen konkreta uppdrag att göra vissasaker; ett nytt statsbidragssystem, en ny statlig skoladministration samt enutvärdering och uppföljning av skolans verksamhet. Om allt detta skulle bakasihop till en jättelik ny reform, somt är regeringsfrågor och somt ärriksdagsfrågor, skulle vi Kommunalt huvudmannaskap för lärare m.fl. på skolområdet 1989/90:42 8december 1989 Kommunalthuvudmannaskap för lärare m.fl. på skolområdet återigen hamna i ettändlöst utredande. Vi skulle ständigt tvingas komma tillbaka och fillsätta nyadelegationer och grupper som skulle få se över exakt i vilken riktning sakeroch ting skulle gå. Vi måste i denna verksamhet våga ta fram frågortill avgörande, våga begära votering och våga se var majoriteten finns. Sammasak gäller för gemensam sektor i övrigt. Skall vi orka utveckla, orka förändramåste vi inse att sådan förändring inte alltid sker utan motsättning, utanmotstånd. Då är det de goda argumenten som skall få tillfälle att mötas ochmätas. Jag tycker att det är rimligt, när vi diskuterar propositionen och dessinnehåll, att det är de skolpolitiska utgångspunkterna som skall få varaavgörande för vad debatten skall handla om. Denhär debatten har tillförts ytterligare ett inslag. Det är att det i utskottsbehandlingenhar tillkommit ett sUmulansbidrag för att förbättra arbetsmiljöerna ute iskolorna. Någon av de tidigare debattörerna har ondgjort sig över detta ochkrifiserat det. Låt mig säga att jag tycker att utskottets initiativ på mångasätt är bra. Det finns ingen anledning att blunda för att vi på en lång radorter har bekymmer med arbetsmiljön. Jag brukar säga att det lyckligtvis intealltid är de fattigaste kommunerna som sköter detta sämst, utan det är mångagånger t.o.m. ganska välbeställda kommuner som hanterar detta på ett dåligtsätt. Då borde man kanske fråga sig varför det är på det viset. Kan det faktumatt vi inte har tydliggjort var ansvaret för skolans drift liggerge samtligamöjlighet att inte ta sitt ansvar fullt ut? Så är det faktiskt om vi tittar påannan verksamhet och studerar organisationsteori, både för gemensam sektor ochprivat sektor Det vore konstigt om det inte också gällde för skolan.