prot · GD09135 · 1989-12-31 00:00:00 — Därför är alla system sombygger på att produktion och konsumtion planeras och bestäms av myndigheter,alltså planekonomier, dömda att misslyckas. Just sådana misslyckanden har uppenbarat sig på löpandeband i . Och som frigör sig frän kommunismensolidliga tvångströja, frigör de sig också från planhushållningen somekonomiskt system. Men övergången till marknadsekonomi är en svår process, ochvi har också stort svenskt intresse av att den lyckas. Länder med marknadsekonomi har också visat sig haförutsättningar att komma till rätta med de miljöproblem som följer iindustrisamhällets spår Långt svårare är de miljöproblem som är en följd avekonomisk underutveckling eller av socialistisk rovdrift. För att behålla välfärden eller för att öka den är detviktigt att landet får en näringspolitik som leder till ett positivtnäringsklimat, dvs; stimulerar till investeringar här hemma, utveckling avföretag och nyföretagande som kommer hela landet till del. Men regeringen tycks inte inse detta. Socialdemokraternasambition att i stället öka statens och de fackliga organisationernas maktkoncentrationoch kontroll över det svenska näringslivet har förstärkts. Det är en mycketolycklig och oroande utveckling, som går på tvärs mot utvecklingen i helaEuropa och i nästan alla andra länder i världen. När t.o.m. kommunistiskaländer överger planekonomin, envisas svenska socialdemokrater med att hällafast vid en biandekonomi som består av hälften av vardera. Det är till att varakonservativ, måste jag säga! Industriminister har sedan sitt tillträdeslagit an tonen om ökat förstatligande. Hans första näringspolitiskaproposition präglas av samma ägariver Redan har han fått att beslutaom ett holdingbo-lag för de statliga företagen, vars tillgångar kommer attuppgå till ca har givetvis motsatt sig dettaoch kräver i stället en utförsäljning av de statliga företagen. Nästa steg som finns med i dagens betänkande är bildandetav ett antal statliga riskkapitalbolag. Bolagen skall satsa ägarkapital ismåföretag. Bolagen skall vidare sammankopplas med utvecklingsfonderna ochsmåföretagsfonden. Här handlar det återigen om en överföring av privat ägandetill statligt ägande. När ett småföretag, som staten tycker är tillräckligtintressant att bli delägare i, behöver riskkapital kliver det statliga bolagetfram och satsar pengar mot ett motsvarande delägande. När småföretaget sedanhamnar i ekonomisk kris räcker staten ut sin hjälpande hand mot att få bliägare. Skulle staten bedöma företaget som ointressant att äga uteblirriskkapitalet. Det här är en form av utpressning. righet attfå tag i verkligt riskkapital på en marknad som i övrigt har god tillgång påkapital.Vi anser att statens uppgift då bör vara att underlätta försmåföretagen att komma ät kapitalet och inte att spela bank med storägar-hunger Därför bör utvecklingsfonderna vara garantigivare och påta sig enstörre andel av risken - exempelvis och företagaren . Det blir alltsåen form av samriskgaranti. På så sätt kan privata riskkapitalbolag försäkra sig motförluster och därigenom sprida sig på marknaden, vilket skapar större ochbredare tillgång på riskkapital. Det finns kanske inte så mycket mer att sägaför närvarande om näringslivets oro för den vinglande energipolitiken. Detråder tydligen total handlingsförlamning inom regeringen, och vi förstår attstarka skall mäta sina krafter mot varandra innan det kan föreligga enproposition. Men väntetiden är djupt olycklig, för när företag flyttar ut fårdet följdverkningar både nationalekonomiskt och sysselsättningsmässigt. Som oppositionsparti kan vi bara vänta på vad regeringentar för initiativ . Men den bästa modellen vill jag ändå framhålla;Det finns ett brett stöd för regeringen att hämta i riksdag för enenergipolitik som beaktar näringslivets möjligheter och inte äventyrarsysselsättningen, inte ökar koldioxidutsläppen, bygger på olika energikälloroch river upp beslutet om en förtida avveckling av kärnkraften. I inledningen tog jag också upp EG-frågan somen av orsakerna till den kärva hemmamiljön. står vi helt utanför deneuropeiska gemenskapen. Det är inte ens säkert att vi får något egentligt avtalmellan EFTA och EG. Skulle vi lyckas med de förhandlingarna står vi ändåutanför beslutsfattandet. Regeringen tycks vara nöjd med rådande förhållanden.Näringslivet är det inte. Utan att försöka framhäva mig som någon expert påEG-frågorna har jag ändå vid besök i fått en sak fullständigtklar för mig: den kyliga inställning som har till och svensktdeltagande. Vi uppfattas som ett land vars intresse för EG är påfallande sålänge det gynnar svensk ekonomi - dit men inte ! Något engagemang ellernågon entusiasm för ett stort enat med stark ekonomi, marknad, konkurrenskraftoch gemenskap finns inte i . Den bilden har regeringen skapat av oss. Det är mycketolyckligt, och inte blev det bättre av statsministerns utspel . Det somockså ger en vrångbild här hemma är det allmänt slarviga talet om huruvida viskall gå med i EG. Det låter, även på initierade och ansvariga personer, som omvi bara hade att välja. Det är helt fel. Det enda vi kan välja är om vi villansöka om medlemskap - vi kan inte välja om vi skall bU medlemmar. Det väljerEG -inte vi. Vi svenskar tycks tro att vi är betydelsefulla för EG ochatt vår marknad är viktig för och att vär produktion ärbetydelsefull. I själva verket är det så att de 12 länder med 320miljoner människor som engagerar sig, arbetar intensivt med det de tror på ochdrömmer om att utveckla - dem kvittar det om inte med sina 8 miljonerinvånare vill delta. Förlorarna i så fall är inte de 320 miljonerna, utan de 8. Slutligen,fru talman, kostnadsutvecklingen i är ett stort bekym- mer Förvarje vecka försämras svenskt näringslivs konkurrenskraft. Enligt Prot.1989/90:135 en konjunktursprognos från beräknasindustriproduktio- nen sjunka med ett par procent . Svenskaföretag slås ut i konkurrensen, råkar i ekonomisk kris och tvingas ° " Andra företag flyttar ut från , och utländska företag väl- P ' ° jer attinte investera i vårt land. De svenska småföretagen, entreprenörerna ochlegotillverkarna lever redan på marginalen, och om utvecklingen fortsätteroch/eller konjunkturen vänder nedåt är vår så betydelsefulla småföretag-samhetmycket sårbar Kostnadsutvecklingen måste hejdas. Det hedrar regeringenatt den stått fast vid skattereformen. Dess tillkomst är det viktigasteinstrumentet mot löneökningar, prisstegringar, inflation och arbetskraftsbrist. För att minska frånvaron på arbetsplatserna harfolkpartiet också lyckats få regeringen med sig på att införa enarbetsgivarperiod med kostnadstäckning för företagen. Det är bra. Lät oss sevilken effekt detta får Vi är inte främmande för att ta också nästa steg,karensdagar, om det krävs. Men vi har valt att ta en sak i taget. Sedan finns naturligtvis många andra åtgärder att vidtaför att också sänka kostnader och stimulera företagandet, t.ex. att - avskaffaförmögenhetsskatten på arbetande kapital; den utgör en allvarlig hämsko påsmåföretagens möjligheter att investera och expandera, - uppmuntraprivata riskkapitalbolag genom att befria de satsade beloppen frånförmögenhetsskatt, - stimuleraandel-i-vinst-system genom att ta bort sociala avgifter på andelar som binds iminst , - underlättasmåföretagens inträde på exportmarknaden, - förbättragarantisystemet för att underlätta för småföretagen att låna upp riskkapital, - och - inteminst - minska det statliga ägandet i stället för att öka det. Utan att gå in på allaskiljande ståndpunkter och varje reservation vill jag säga att folkpartietnaturligvis stöder alla reservationer som vi undertecknat, men jag nöjer migmed att yrka bifall till reservationerna nr 1,9 och 23. AnL 98 (): Får en bofink se ut hur som helst? Den fråganställdes för länge sedan av en socialdemokratisk politiker. måste jag ställa frågan: Får näringspolitiken se uthur som helst? Jag tycker inte det, men för regeringen förefaller det sä.Åtminstone att döma av förslaget till inriktning av näringspolitiken. Dennäringspolitiska propositionen är ett aktstycke som präglas av en utdragenlovsång till statlig centralstyrning, koncentrationstänkande, regleringar ochökat institutionellt ägande av småföretagen och näringslivet. Det svenska näringslivet har under 1980-taletkännetecknats av en utveckling mot mycket stark ägar- och maktkoncentration,internationalisering och strukturomvandling. Det bär socialdemokraterna delvisansvar för Rege- 1989/90:135 7 juni1990 ringens senaste, ochförhoppningsvis sista, näringspolitiska proposition är ett nytt uttryck för densocialdemokratiska koncentrationspolitiken. Förslagenatt förstärka den centrala småföretagsfonden, dra in medel från de regionalautvecklingsfonderna och Norrlandsfonden till staten för att sedan bygga uppnya centrala riskkapitalbolag, som i sin tur skall bli delägare i småföretag,är tydliga bevis på regeringens vilja till centralstyrning. Förslagetom ett nytt stort förvaltningsbolag för den statliga företagssektorn, somriksdagen beslutat om, är också en strävan efter centralstyrning och efter attutvidga den statliga företagssektorn. Den sammanblandning av statligt kapital,AP-fonder och löntagarfonder som följer med det statliga förvaltningsbolagetblir en hybrid i svenskt näringsliv. kommer förvaltningsbolaget dessutomatt få hand om . Det inne--bär att privat och statligmaktkoncentration gifts samman. Jagmåste ställa frågan: Vart är egentligen industriministern och socialdemokraternapå väg? Vart vill man komma med alla påhitt om nya maktapparater? Framtidenkänns faktiskt ganska kuslig i det här avseendet. Viskriver och står på tröskeln till ett nytt sekel. Det borde hautmanat regeringen till nytänkande, nya visioner och radikala grepp för attmöta den spännande framtiden. Så är inte fallet. Innehållet i den näringspolitiskapropositionen för tankarna . Socialdemokraterna och dennya industriministern tycks vilja möta framtidens krav med dåtidens föråldradeåtgärder Den"tredje vägens ekonomiska politik" har skapat nya obalanser och doltde underliggande problemen i svensk ekonomi. Den har inneburit en förmögenhetsomflyttningi samhället och näringsUvet. Även om aktieägandet harspridits till allt fler har regeringen inte förmått eller önskat ge depolitiska förutsättningarna för att fördela kapitaltillväxten mellan olikaföretagstyper mellan småsparare och storplacerare i olika regioner Målet för näringspolitiken måste enligt uppfattning vara ettstarkt näringsliv som ger hög sysselsättning, anställningstrygghet och resurserför välfärdsutvecklingen i hela landet. Detta åstadkommer man bäst i ettekonomiskt system som bygger på marknadsekonomins principer och präglas avsocialt ansvar, god resurshushållning och god miljö. Näringspolitikenmåste också inriktas på utveckling av ny teknik, nya företag, främjande avuppfinnare och produktutvecklare, ökad differentiering, mångfald ochdecentraliserat inflytande. Vidare måste näringspolitiken vara i harmoni medmålet om balans inom och mellan olika regioner i landet. Densnabba internationaliseringen inom näringslivet med ökade investeringar i desvenskägda företagen utomlands måste balanseras med kraftfulla insatser för attstimulera nyförtagandet och vidareutveckla småföretagssektorn här hemma. Ettnäringsliv som huvudsakligen är grundat pä fri företagsamhet, konkurrens,enskilt och kooperativt ägande ger de bästa förutsättningarna för fortsattaekonomiska framsteg. Föratt kunna möta den internationella konkurrensen måste näringslivets utvecklingav produktion med högt kunskapsinnehåll stimuleras. Därför är det viktigt attSverige aktivt engageras i de europeiska forsknings- och utvecklingsprojekten. Ävende mindre företagens utvecklingsmöjligheter och möjligheter till export måsteunderlättas. Därför måste i det jjågäende västeuropeiska integrationsarbeteteftersträva lösningar och avtal som ger goda utvecklingsmöjligheter för demindre företagen. Jag har goda förhoppningar på den punkten. Detär också viktigt att småföretagen i ökad utsträckning blir delaktiga i detindustriella samarbetet med de östeuropeiska länderna. Den nya marknad som viser växa fram i får inte bli en marknad enbart för de storaföretagen. Privata,kooperativa och statliga företag skall enligt uppfattningfå arbeta på likvärdiga villkor kan behövas för att tillgodosesärskilda samhällskrav, för att möjliggöra speciella insatser förteknikutveckling och för att klara av regionala och strukturella sysselsättningsproblem. Ettstarkt näringsliv förutsätter både stora och små företag, men de mindreföretagen har en särskilt stor betydelse för näringslivets förnyelse ochlångsiktiga tillväxt. De har bättre förmåga att anpassa sig vid konjunkturväxlingaroch bidrar till att göra samhällsekonomin mindre sårbar Vi behöver få en ökadandel nyföretagande i vårt land. Jag delar uppfattning attSverige på den här punkten har mycket mer att göra än exempelvis . Socialdemokraternagjorde till fusionernas och storföretagens årtionde. 1990-taletmåste bli småföretagens decennium. Småföretagen måste främjas i förhållandetill de stora företagen. Detsvenska näringslivet har präglats av en mycket starkägarkoncentration med ökat korsvist och institutionellt ägande; det är en frågasom vi diskuterat ofta här i kammaren. Det har kritiserats av många, menregeringens favorisering av storföretagen, t.ex. , fortsätter Inget annatföretag har gynnats så mycket av socialdemokraterna som just . Tidigarehar fått mångmiljardbelopp för etablering av en ny bilfabrik i kraftig skattelindring genom att utnyttja förlustavdrag i samband medaffärerna med Svenska Varv. Dettycks, fru talman, inte finnas någon gräns för hur långt regeringens"volvofiering" kan gå på bekostnad av småföretagen. Beslutet att geVolvo skattebefrielse i samband med Procordiaaffären visar tydligt hurregeringen medvetet favoriserar landets största industriföretag. Samtidigtsom får mångmiljardbelopp i statsbidrag och skattebefrielse stårsocialdemokraterna och regeringen i begrepp att dra in 1,6 miljarder kronorfrån de regionala utvecklingsfonderna. Därmed får utvecklingsfonderna sämreresurser och möjligheter till småföretagsutveckling. Dessutom slopaskvittningsrätten för småföretagens förluster, vilket kommer att försvåranyetableringen av företag. Det är faktiskt inte mer - utan mindre -avsocialdemokratisk storföretagspolifik som behövs . Ett tydligt bevis på den centralstyrning som regeringen eftersträvarär förslaget om att inrätta ett antal nya storregionala riskkapitalbolag.Pengar till dessa bolag skall komma dels via indragning från de regionalautvecklingsfonderna och Norrlandsfonden, dels via Småföretagsfonden, som är endel av löntagarfondsystemet. 1989/90:135 7 juni1990 Centernhar flera invändningar mot förslaget om riskkapitalbolag. För det första finns det inte några bärande argument föratt flytta kapital från länen fill ett fåtal storregionala riskkapitalbolag ochdärmed begränsa de regionala utvecklingsfondernas arbetsmöjligheter. För det andra är det orimligt att med pengar från bl.a.Småföretagsfonden, som är en del av löntagarfondsystemet, låta storariskkapitalbolag bli ägare i småföretag. Från avvisar vi med bestämdhetdetta nya steg i fondsocialismen! Först har socialdemokraterna med beslutet omlöntagarfonderna tagit pengar från småföretagen mot deras vilja. Småföretagenhar dränerats på kapital, som sedan via löntagarfonderna har investerats ibörsnoterade storföretag. I andra sammanhang brukar sådana här åtgärder kallasstöld och konfiskation. Man kanske skall använda finare ord som "en omvändRobin Hood-politik": Man tar från de små och ger till de stora. kommer nästa steg. Småföretagsfonden ochriskkapitalbolagen skall köpa in sig i småföretagen. De skall handla ochomsätta det kapital som tidigare tillhört och varit avsett för småföretagen. Iandra sammanhang brukar det kallas häleri. För det tredje innebär regeringens förslag attsmåföretagarnas inflytande över sina företag minskar vilket står i strid medsträvan att åstadkomma ett decentraliserat och enskilt ägande. Jag vill fråga de två socialdemokrater som enligttalarlistan avser att delta i den här debatten, ochindustriministern; Är avsikten att låta Småföretagsfonden och de storariskkapitalbolagen bli småföretagens moderbolag ? Enligt uppfattning är regeringens förslag omstorregionala riskkapitalbolag ett nytt och tydligt bevis på den fondsocialismoch övertro på extern styrning av småföretag som präglar dagens socialdemokratimen som jag faktiskt trodde att vi hade bakom oss. Det innebär att ägandet i småföretagen nu skallinstitutionaliseras. Det bevisar regeringens ambition attcentraldirigera svenskt näringsliv. Det tyder också på bristande kunskap om vadde egentliga drivkrafterna för en småföretagare är Utvecklingsfonderna har somde verkat aktivt bidragit till att lyfta fram småföretagen. I likhet med vadcentern föreslagit tidigare föreslår nu regeringen att utvecklingsfondernasmålgrupp skall vidgas. Det är mycket bra. Däremot är det inkonsekvent att, somregeringen föreslår, dra in 1,6 miljarder av fondernas kapital, närutvecklingsfonderna får en större målgrupp att arbeta med. I propositionen skriver industriministern att han "ärmedveten om att fondernas begränsade resurser gör det svårt att hjälpasamtliga företag som kan komma att efterfråga fondernas tjänster". Sammastatsråd framhåller i den regionalpolitiska propositionen, som faktisktavlämnades med den näringspolitiska, att utvecklingsfondernas uppgiftatt förse företag med riskfinansiering blir än mer betydelsefull närlokaliseringslånen slopas. Trots denna insikt om utvecklingsfondernas resurserföreslås en minskning av fondernas kapital med nästan två tredjedelar eller 1,6miljarder kronor. Detta är anmärkningsvärt, förvånande och ologiskt. derna somNorrlandsfonden bör få behålla nuvarande ekonomiska medel för att kunnafullgöra sina offensiva närings- och regionalpolitiska uppgifter Ett annat "attentat" mot utvecklingsfonderna ärförslaget att förändra nuvarande ordning för valet av styrelser sä att statenskall utse hälften av ledamöterna. Detta är återigen ett uttryck för centralstyrning. Regeringens förslag att förändra principerna förstyrelsevalet i utvecklingsfonderna har faktiskt mött kraftiga reaktionerUtvecklingsfonderna vill behålla nuvarande ordning. Det finns ett starkt stöd,långt innanför de socialdemokratiska frontlinjerna också i landstingsvärlden,för nuvarande ordning. Den innebär att landstingen och i förekommande fallkommunerna utser styrelserna. delar detta synsätt och avvisar därförregeringens förslag. Om styrelsetillsättningen uppdelas så att även regeringenoch staten skall utse ledamöter, blir detta ett allvarligt hinder för att få enbra sammansättning av fondernas styrelser Landstingen har med sin förankring ilänet den bästa förutsättningen att ge utvecklingsfondens styrelser densammansättning som bäst kan bidra till att målen för fondens verksamhetuppfylls. Jag vill fråga socialdemokraterna och främstindustriminister ; Varför är regeringen och staten bättre änlandstingen på att välja ledamöter i utvecklingsfondernas styrelser? Varförmisstror ni den regionala nivån? Varför tror sig regeringen ha bättre möjlighetatt få fram kompetenta styrelseledamöter än länsbefolkningens företrädare? bör i den avgörande omröstningen omvalet av utvecklingsfondernas styrelser besluta i enlighet med reservation 9,som jag yrkar bifall till. behövs det ett 90-talsprogram försmåföretagsutveckling och decentraliserat ägande. Det behövs ett annat och bättrealternativ till socialdemokratins centralism och maktkoncentration.- I grunden behövs en ny inriktning av den ekonomiskapolitiken för att åstadkomma stabilitet, långsammare kostnadsutveckling, lägreinflation och rättvis fördelning av de samlade resurserna. För att svensktnäringsliv skall kunna öka sin konkurrenskraft är det nödvändigt attkostnadsutvecklingen dämpas. Näringspolitiken måste utformas med sikte på främjande avde mindre företagen, kooperationen och ökad samverkan i stället för fusioner Skattetrycket måste sänkas. Detta är väsentligt försmåföretagen, och det kan bl.a. ske genom att skattedelen på socialavgifternasuccessivt minskar Småföretagen, i vilka sjukfrånvaron ofta är lägre än istorföretagen, bör ha lägre sjukförsäkringsavgift. Näringsverksamhet som bedrivs i form av enskild firma ochövriga småföretag skall inte ha en hårdare beskattning än storföretagen.Tvärtom finns det motiv för en lindrigare beskattning av mindre företag än avstora och internationaliserade företag som arbetar under helt andra ekonomiskaförutsättningar och villkor Arbetande kapital i företag bör inte beskattas. Den sakenhar också berörts av och - utgår jag ifrån - av Per Westerberg.Ett slopande av förmögenhetsbeskattningen på arbetande kapital skulle kraftigtstärka de mindre företagen. 1989/90:135 Förstart och utveckling av företag behövs kapital. En betydande del av kapitaletmåste vara eget kapital, dvs. riskkapital, aktiekapital. småföretag är inte enbörsintroduktion ett realistiskt alternativ för att skaffa issa närings- riskkapital.Men enligt vårt synsätt är inte heller ett antal storregionala risk- po i is a frago kapitalbolagnågot alternativ. Grunden för de små företagens möjligheter att bygga upp sitt egetkapital är självfinansiering. utformas så attsmåföretagens riskkapitalförsörjning underlättas. Privatpersonerbör stimuleras att satsa pengar i småföretag, t.ex. genom köp av nyemitteradeaktier Flera länder i har infört speciella system för att stimuleradet privata utbudet av riskkapital till småföretag. Motsvarande system behövsockså i vårt land. Allemansfondernakan utvecklas och inriktas på handeln med icke noterade aktier i småföretag.Det bör öppnas möjligheter för allemansfonder som är helt inriktade på ickenoterade företag. Personligtägande är en viktig drivkraft för att åstadkomma förnyelse och investeringar inäringslivet. Det är också ett viktigt inslag för att skapa ägarspridning ochinflytande. Därför vill vi centerpartister införa personliga spar-ochinvesteringskonton. Medlen från sådana konton skall utan skattekonsekvens fåanvändas till investeringar i företag. Fusionsgaloppen och ägarkoncentrationen i näringslivet måste brytas.Det är många som har den uppfattningen. Äveninom EG har det rests farhågor för konsekvenserna av de stora fusioner som ägtrum mellan olika stora företag. EG har därför beslutat om en särskild prövningav fusioner mellan företag som överstiger en viss omsättning. Föratt bibehålla en sund konkurrens och för att förhindra att olika företag somredan har en avgörande dominans inom en bransch eller region får en så starkställning att-den innebär risk för monopol och stark ägarkoncentration, bör enfusionskontroll införas. Den bör ha samma inriktning som föreslagits inom EG. Utvecklingav ny teknik, t.ex. informationsteknologin, behövs för att förbättrakonkurrenskraften. Därför föreslår ett särskilt program för utvecklingav informationsteknologin inom små och medelstora företag. Centernföreslår också åtgärder för att främja den rymdtekniska utvecklingen inomsmåföretagen. Avslutningsvisskall jag beröra frågan om de kooperativa företagen, som enligt centernsuppfattning bör få en mer framträdande roll i näringspolitiska sammanhang. Kooperativaföretag kan utgöra en balans och motvikt till de stora maktblocken inom näringslivet.De spelar också en avgörande roll för att upprätthålla service ochsysselsättning i regionalt utsatta delar av vårt land. Konsument- ochproducentkooperativa företag har ofta tagit ansvar när privata företag inteställt upp. Därför skulle olika åtgärder som försämrar de kooperativaföretagens arbetsvillkor åstadkomma stor skada i samhället, försysselsättningen och för regionalt utsatta områden. I stället för att begränsakooperationen måste dess utvecklingsmöjligheter förbättras. Kooperativaföretag kan aldrig bli monopolföretag, som vissa privata eller 124 statliga företag kan vara. Kooperationen bygger påsamverkan mellan en- skilda medlemmar och egnaföretagare. Och en sådan samverkan behöver vi mer av i stället för fusionermellan redan stora företag.