prot · GD09127 · 1989-12-31 00:00:00 — Först ochfrämst har de berörda fått en förstagångsersättning på . Några ficknågot mindre. Därutöver har de fått . Utöver detta betalas livräntaoch ersättning för förlorad arbetsförtjänst. ;., Men iförsta hand är det inte de ekonomiska problemen som är de svåra. De svåra problemen är ensamheten, utsattheten, svårigheten att få kontakt med den vanliga stödfunktionen som man har rätt till och som alla andra kan nå. Det beror på att myterna kring HIV och aids i samhället är så stora. Vi skall komma ihåg att den debatt som vi för nu om HIV och aids har sitt ur sprung , då oerhörda skräckvisioner spreds om denna smitta. Många människor blev i onödan dödsförskräckta och vågade inte ha kontak ter. 10 Vi har från departementets sida ochhos skaffat fram per- sonligakontakter åt dessa familjer. Jag skall själv ha över- Prot. 1989/90:127 läggningar med bl.a. föreningen. 25 (): Svar pä frågor Vad vi har att utgå från är de reportage där människor själva harframträtt och beskrivit sin situation. De har berättat om hur svårt de har haftatt få hjälp från samhället, hur rädda alla har varit på mottagningar -äveninom den sjukvård de har varit tvingade att vända sig till. Vi har enmonopolsjukvård, och det,finns ingen annanstans dit människor kan vända sig. Dehar också berättat hur de har fått arbeta och slåss och att det är först efterdet att tidningsartiklar har skrivits som de har fått den extra hjälpen. Jagunderstryker att just de utsatta och de som behöver hjälp är de som ettvälfärdssamhälle skall se till att hjälpa. Det är de utsatta, de som utan egenförskyllan har blivit smittade på detta sätt som samhället är skyldigt att iförsta hand ge en så dräglig tillvaro som någonsin är möjligt, eftersom man vetatt denna smitta leder till döden och ingen bot finns. 26 (): sade i början av sitt inläggatt hon anklagades av oss för att inte säga sanningen. Jag har inte anklagatIngela Tljalén för det. Däremot har jag sagt att jag tycker att. när människordrabbas på det sätt som dessa människor har blivit drabbade på, bör samhälletkunna gå in med mycket snabba åtgärder. Det är inte rimligt att dessa människor skall behöva agerai i en utdragen försäkringsprocess. De åren skulle de kunna få användapå ett bättre sätt. De skulle kunna få en ekonomisk gottgörelse snabbt. Det ärså uppenbart att det är sjukvårdens fel, det är dessa människor som har drabbats,och de har kvar att leva. Det är fel att resonera somIngela gör, att HIV skall behandlas som vilken annan skada och sjukdomsom helst som har uppstått på grund av felbehandling. Jag tycker att man måstevisa flexibilitet. har alldeles uttalat attdenna typ av frågor skall skötas inom ramen för patientförsäkringen. Regeringenhar naturligtvis ingen annan möjlighet att göra annat ändet som harbeslutat. Vad jag menar med att se detta i historiens ljus är - somfrågeställarna även har tagit upp - att de som fick klartför sig att de var drabbade av denna smitta levde då i en omvärld där mångahade skrämts halvt ihjäl på grund av att debatten var så hårdhänt. har, tack och lov, debatten och diskussionen blivit mernyanserad. Handläggare, omgivningen, vänner och bekanta vet mera och kan därmedvara till ett större stöd. Vi skall, och det tycker jag också att man gör, geekonomiskt stöd till dessa människor. Men vad vi framför allt skall göra är attge ett mänskligt stöd. Där tycker jag att vi har mycket.kvar att göra. 1989/90:127 Anf. 28 (): Bl.a. av den orsaken tog jag upp denna fråga. I frågan mårbra av att debatteras. Men jag förstår fortfarande inte den njugg- var pa frågor j j detta begränsade antal människor. Islutet av socialministerns svar framgår det att "--------- de somtillfogas be handlings- eller läkemedelsskador generellt sett skall vara berättigade till på tagligt högre ersättning för ideell skada än andra människor som oförskyllt drabbas------------------- ".Men här drabbas man inte av en skada som man går och dras Här drabbas man av enskada som leder fram till döden. Jag är rädd för att om våra ersättningar ärför njugga kommer vi att få ett system som påminner om det som finns i medstämningar, rättegångar och fruktansvärt höga skadeståndskrav och med entråkig utveckling av sjukvårdssektorn. Jag tror att det är viktigt att man seröver hela denna fråga. 29 (): försöker nu tala om att det är mänskligt stöd som skallges. Det tycker naturligtvis alla, det är vi överens om. Men det är inte detsom frågorna i första hand handlar om. När dessa drabbade människor fårprocessa försäkringsrättsligt , står det i sig i motsats till ettmänskligt stöd. Dessa frågor skulle kunna lösas utomordentligt fort för attkraft skulle kunna ägnas åt mänskligt stöd. IngelaThalén säger vidare att har gjort vissa uttalanden. Det är riktigt.Men det hindrar inte regeringen från att tainitiativ om det visar sig att debeslut som är fattade inte alls är bra. Regeringen gör ju det stup i ett.Regeringen har möjligheter att ta initiativ för att fatta andra beslut än vadsom har fattats. Jag tycker inte att denna fråga har skötts specielltbra. Jag vill återkomma till detta med processandet. Så fort det harklarlagts att det rör sig om denna smitta behöver man inte processa för att fåut dessa medel. Dessutom kan man, om man så begär, få ut dessa medel i förtidför att täcka kostnader för resor, medicin, läkarbesök, få ersättning försveda och värk osv. Som jag tidigare sade betalas utöver detta ut en livräntanär de smittade kan arbeta i samma utsträckning som . Detstora bekymret för några av de människor som har varit berörda av diskussionenhar visat sig vara att det har varit svårt att få en egen, högst personlig kontakt.Frågan om hur man skall lösa problemet med ett "personligt ombud"som kan vara till stöd och hjälp har jag tagit upp i anslutning till endiskussion med och också i anslutning till en diskussion med deberördas egen förening. Men de ekonomiska stöden skall man inte behöva processaom. Anf.31 (): Jag är glad över att höra det. Men dessa ersättningsanspråk behöver kunna tillgodoses mycket smidigare. Ett faktum är att dessa männi skor kände sig utlämnade, hjälplösa, och de var mycket bekymrade för sin 12 ekonomi. Det var därför som man startade föreningenoch genom den drev fram den extraersättningen, som man efter många om och men äntligen fick. Då hade man väntatlänge, några hade redan avlidit. Iframtiden måste detta, när någonting oförutsett och opåverkbart för denenskilde inträffar, kunna hanteras så smidigt att välfärdssamhället inte läggeronödig sten på bördan, utan åtminstone bidrar till att befria dessa sjuka människorfrån de svårigheterna. Det är också till hjälp. Sedan skall vi självfalletgenom en diskussion se till att inte fjärma människor från samhället. Jag instämmeri att det är en svår sak. 1989/90:127 22 maj1990 32 (): Det som sade senast var positivt, att man nu skallförsöka handlägga den här typen av ärenden mycket snabbare. Verkligheten förde människor som berörs av den här frågan är ju att det nu har gått mer än tioår sedan de första drabbades och att det fortfarande finns människor som inteär nöjda med vad som har gjorts. Jagkan hysa förståelse för deras synpunkter, därför att många av dem har, frånsettatt de är smittade av HIV, hamnat i svårigheter och andra trångmål -ekonomiskaoch liknande - som de annars inte skulle ha behövt hamna i. Men utifrån det somIngela nu sade tror jag att man kan förvänta sig att om något liknande -förhoppningsvis blir det inte aktuellt - skulle hända har man bestämt sig fören bättre handläggning än den som hitintills har skett. Överläggningenvar härmed avslutad. 9§Svar på fråga 1989/90:594 om visst uttalande om sjukvård och barnomsorg har bett mig precisera ett uttalande om sjukvård ochbarnomsorg som jag gjorde i mitt förstamajtal. Han önskar veta om det skalluppfattas så att det bara är vi socialdemokrater som vill ha sjukvård ochbarnomsorg. Dessutom önskar han en precisering som närmare anger i antalanställda och i miljarder kronor vad som menas med att inte vilja ha sjukvårdoch barnomsorg. Allapartier i vill ha hälso- och sjukvård och barnomsorg. Det som skiljerär hur verksamheten skall bedrivas. Socialdemokraterna vill ha en verksamhetsom står under demokratisk kontroll, som är rättvist fördelad över landet ochdär ålder, kön, sociala förhållanden, inkomst eller bostadsort inte spelar innär det bedöms vilken vård eller barnomsorg människor skall få. Men om manstuderar struktur- och finansieringsförslag som några partier presenterat så ären del av de villkor som jag nämnt inte förenliga med dessa förslag. Minkommentar skall inte uppfattas som att det enbart är socialdemokraterna somvill ha hälso- och sjukvård och barnomsorg. 34GÖRAN (): Jag tackar statsrådet för svaret, som går utpå att statsrådet backar, vilket jag får acceptera. Men man kan fråga sigvarför statsrådet på första maj talar om för svenska folket att närsocialdemokraterna vill satsa på sjukvård och barnomsorg har man vissa problemoch då blir det köer. Jag satt i min bil och lyssnade till . Förstblev jag ledsen och tänkte att det inte var klokt att säga på det här viset.Sedan blev jag arg, och det var därför som jag ställde frågan. Jag kan hysa en viss förståelse för om en SSU-are i sittförstamajtal säger sådant. Vi har alla anledning att notera att vi inte alltidär varsamma med orden. Här rör det sig om landets socialminister som meddelarde 3 500 personerna på att socialdemokraterna vill satsa påsjukvård och barnomsorg. De övriga - jag har lyssnat mycket noga och jag kaninte tolka det på annat sätt - vill inte ha någon sjukvård och barnomsorg ochdå blir det heller inte några köer. Jag har tagit reda på att sjukvården, åldringsvården ochbarnomsorgen i sammantaget kostar . Eftersom jaghar ställt min fråga till socialministern skulle jag trots allt vilja ha ettsvar på hur mycket man skall satsa för att det i ett förstamajtal skallbeskrivas som att man inte satsar någonting. I mitt förstamajtal, som är utskrivet och gåratt läsa innantill, finns en passus infogad som inte finns utskriven. Det var enkommentar till en "streamer" med ett stort moderat symbolmärke på enförbipasserande buss där det stod: Barnomsorgsköer och sjukvårdsköer -socialdemokraterna hargjort sitt. Denna buss-"streamer" kommenterade jag och sadeatt det finns både kvalitet och något negativt i dessa köer. En kö kan vara enförväntan, men det är negativt att människor måste vänta för att få sinförväntan uppfylld. kan man ta bort köer genom att inte göra någontingalls. Men man kan också ta bort köer genom att göra mycket. Enligt minuppfattning bör man göra mycket för att minska köerna. 36 (): De partier som finns här, ,, , och även kds, som finns utanför ,vill satsa på sjukvård. Det vill vi alla med litetolika struktur och huvudmän, men alla har ambitionen att sjukvård ochbarnomsorg skall bli så bra som möjligt. Det är ju något som statsrådet och jagkan vara glada över. Det är en värdegemenskap mellan alla partier i ,att vi vill lösa problemen för människor som har det besvärligt, t.ex. barn,gamla och sjuka. Det är bara metoderna som skiljer. Skall jag då tolka statsrådets svar så, att dessa partiersom vill satsa upp emot kan i ett förstamajtal beskrivassom att de inte vill satsa någonting? I så fall blir jag litet upprörd. Dåframstår statsrådet den här gången - liksom när det gäller den berömdabarnomsorgsfrågan - litet otydlig. Det blir en sorts målsättning som är ett löftesom ingen riktigt begri- Jag begriper inte detsvar som jag fick genom första in- Prot. 1989/90:127 lägg. Anf.37 Socialminister : Svar pa frågor Det kan möjligen bero på frågan. I den meningen kan den vara svår attsvara på. Som jag alldeles sade vill socialdemokraterna satsa på offentligverksamhet genom att angripa köer och ohälsa på det sättet att vi vill ökakvaliteten i och utbyggnaden av omsorgen - det må handla om omvårdnad om degamla eller omsorg om barnen. Det finns i dessa köer både en kvalitet - vi kangöra mer än vad vi kunde - och någonting negativt: människormåste vänta för att få denna kvalitet tillgodosedd. I det avseendet är dessaköer såväl ett problem som någonting positivt. När man som moderaternaannonserar att socialdemokraterna har gjort sitt tycker jag att det finns allanledning för mig att kommentera det moderata påståendet. Det var det jaggjorde och som jag nu också gör. Anf.38 (): Det är fullt tillåtet. Det är en del av den demokratiska debatten. Denmarkering som statsrådet gjorde i sitt förstamajtal uppfattade jag att hon nuhar bekräftat. Statsrådet har kommenterat denna markering i sitt svar, men påde bägge väsentliga punkterna backar hon. Isitt förstamajtal sade statsrådet att de övriga partierna inte vill satsa någonting.I svaret står det att alla partier vill satsa på hälso- och sjukvård, och vidareheter det: "Min kommentar skall inte uppfattas som att det enbart är socialdemokraterna somvill ha hälso- och sjukvård ." Det var det svaret som jag ville ha. Detunderliga är bara att de som lyssnade på förstamajtalet fick svaret att detbara var socialdemokraterna som ville arbeta med det här. Det var detta somgjorde mig ledsen och arg och det var därför som jag ställde frågan. De 25 000.personer som stod på 'Och lyssnade på mig ficknog inte den uppfattning som fick. De fick precis den uppfattningsom jag gör mig till tolk för här , nämligen att socialdemokraterna ärberedda att göra allt för att klara de problem som finns nom hälso- ochsjukvården samt barnomsorgen. Hade tagit sig tid att läsa mittförstamajtal hade han också fått det svaret. Anf.40 (): Hur många personer det var på vet jag inte. Jag harläst polisens rapporter, som säger att det rörde sig om 3 500. Det är möjligtatt det var fler. Detintressanta är ändock att det faktiskt är det ansvariga statsrådet som jag diskuterar med. Det ansvariga statsrådet kan inte mena, vilket den sista repliken skulle kunna tyda på, att det bara är socialdemokraterna som vill lösa dessa problem. I så fall blir jag ännu mer upprörd. Då måste det bli en ny fråga till . 1989/90:127 22 maj1990 Detär väl helt självklart att vi alla vill lösa problemen, även om metoderna ärolika. Det är bara att titta ut i och se vad som sker i olika länder.Det är bara att titta i hur de olika partierna försöker finna formerför att lösa ett problem som vi tycker att socialdemokraterna har misslyckatsmed att lösa. Vi vill lösa det så att gamla och sjuka samt barn skall få bättresjukvård resp. barnomsorg. Överläggningen varhärmed avslutad. 10 § Svar på fråga1989/90:598 om patientförsäkringen har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta föratt bistå dem som drabbas av patientförsäkringens ofullkomligheter. Sedanden finns en särskild typ av kollektiv ansvarsförsäkring försjukvården, kallad Patientförsäkring vid behandlingsskada. Försäkringenmeddelas av ett konsortium av försäkringsbolag. Samtliga sjukvårdshuvudmänhar frivilligt anslutit sig till försäkringen. Patientförsäkringenutger ersättning enligt skadeståndsrättsliga principer till dem som drabbats aven behandlingsskada inom hälso- och sjukvården. Ersättning lämnas utan att denskadelidande behöver bevisa att skadan vållats genom fel eller försummelse. Eftersompatientförsäkringen är en försäkringsanordning som tillkommit genom avtalmellan privata försäkringsgivare och sjukvårdshuvudmännen i landet kanstatsmakterna inte styra utformningen av de viUkor som skall gälla vidbehandlingsskador. har inte varit beredd att förorda enlösning som innebär särskild lagstiftning om ersättningsrätten vid sådanaskador. Iförra veckan avslog två motioner beträffande ändring av villkorenför patientförsäkringen och en höjning av ersättningsbeloppen frånförsäkringen. Av lagutskottets betänkande, som godkänts av , framgåratt försäkringen numera i stort anses motsvara de krav som kan ställas, menatt det självfallet kan finnas utrymme för förbättringar (1989/90:LU30). Jagnoterar att inte heller nu uttalat sig för någon särskildlagreglering av ersättningen vid behandlingsskada. betänkande framgår att försäkringsinspektionen granskatpatientförsäkringen. Inspektionen riktade vis§ kritik mot försäkringenavseende långa handläggningstider och brister i informationen till deskadelidande. Enligt vad jag har inhämtat har patientförsäkringen häreftervidtagit åtgärder för att förbättra verksamheten i dessa avsegnden. Denav regeringen tillsatta kommittén för att se över reglerna om ersättning förideell skada i samband med personskada m.m. har som en av sina huvuduppgifteratt överväga om ersättningsnivån vid ideell §kada bör höjas (Dir. 1988:76). Deförslag som kommittén lägger fram kan självfallet, om de godtas, komma attpåverka de ersättningar som betalas ut ffån patientför säkringen. Jag kanockså avslutningsvis nämna att sjukvårdshuvudmännen för närva- Prot.1989/90:127 Resultatet av detta arbete kommer 22 maj1990 42 (): Jag ber att få tacka försvaret. Jag kännerigen svaret. Sedan jag började engagera mig i denna fråga har jag upplevt försvarar det gamla systemet och rnan rättar till en del saker. Man kandock inte påstå att det är heltäckande . Därför skall jag pröva en annanväg. Jag anser att regeringen skyndsamt bör arbeta fram ett förslagtill ett slags omvänd generalklausul till skydd för medborgarna. har vi iskattelagstiftningen t.ex. en generalklausul som säger att även om medborgarnahar följt lagen kan han ejler hon ha brutit mot intentionerna i lagstiftningen.När samhället däremot åstadkommer stor skada för den enskilde genom felaktigbehandling i vården eller genom felaktiga beslut från myndigheter, finns ingetfullgott skydd för den oskyldigt drabbade medborgaren. Lagen skyddar här förstoch främst samhällets institutioner. .lag anser att detta är fel. Jag anser attpatientförsäkringen inte alltid ger garanti om hjälp eller fullgottskydd. Den skyddar samhället från dyra insatser när någon t.ex. har blivitfelbehandlad. Det är vår skyldighet att följa upp fallen. Vi har haft endebatt här om HIV-smitta som människor har fått i samband medblodtransfusioner. Jag tycker inte att sarhhället kan köpa sig fritt, även omman givetvis måste ha ett system med ekonomisk ersättning så att människorskall kunna klara sig. Regering och riksdag har ett ansvar här, tycker jag. Detär inte rätt att avvisa det ansvaret. Jag tycker inte att det bara ärLandstingsförbundet, försäkringsbolag och företrädare för felaktigt behandladepatienter som skall sitta och förhandla om dessa frågor. Därför frågar jag: beredd att agera för att ta fram en sådan härgeneralklausul till skydd för människorna? Under alla omständigheter är jag beredd atttitta på vad en generalklausul skulle kunna föra med sig. I andra länder finnsdock en del liknande regler. De har fört med sig avarter eller - om man kansäga så -olägenheter, som också har drabbat de enskilda människorna. Jag trorinte att man skaU förringa de riskerna. Jag är clock så här på stående fot beredd att säga att jagkan låta departementet titta på frågar). Om det däremot sedan leder till tar fram ett förslag om en gen.eralklausul kan jag inte säga .' 44 (): Jag blev mycket glatt överraskad över attett statsråd så här på ståepde fot verjiligen kan se positivt på ett helt nyttförslag. Vi har ju inte diskuterat den här sortens generalklausul tidigare. här frågeomgången känner jag mig nöjd med svaret. Jag ser fram emot att fåta del av vad departementet kommer fram till i den här frågan. Överläggningen var härmed avslutad. 1989/90:127 22 maj1990 11 § Svar på fråga 1989/90:600 om utskrivningen från sluten psykiatrisk vård har frågat mig vilka åtgärder i syfte att skyddaallmänheten från misstag vid utskrivning av patienter inom den psykiatriskavården som kan förväntas i avvaktan på en proposition i ärendet. Regeringenhar i en lagrådsremiss, som behandlas i lagrådet, lagt fram ettförslag till en ny lagstiftning om psykiatrisk tvångsvård. Denna beräknas kunnaträda i kraft . I avvaktan på den nya lagstiftningen gäller1966 års lag om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV). Denär inriktad bl.a. på skydd för allmänheten mot sådana yttringar som våld, somkan vara förbundna med psykiska störningar. En särskild ordning skall tillämpasför utskrivning och permission när det gäller psykiskt störda lagöverträdare.Som exempel kan nämnas att det för försöksutskrivning i dessa fall fordras attdet finns särskilda skäl och att det inte medför fara för annans personligasäkerhet. Socialstyrelsenär tillsynsmyndighet enligt LSPV. Styrelsen är medveten om att problem kanuppkomma i enskilda fall vid frigång, permission eller försöksutskrivning. Mansamlar därför in statistik över i vilken omfattning intagna avviker från denklinik där de vårdas. Dessutom följer styrelsen upp alla allvarliga tillbud.Med denna information som underlag för man fortlöpande diskussioner med demsom är ansvariga för den slutna psykiatriska vården för att förhindra att flersituationer av den här typen skall uppkomma. Enligtden erfarenhet som finns av frigång, permissioner och försöksut-.skrivningar ärdet mycket sällan som patienterna avviker från fortsatt vård. Detär av stor betydelse att det finns ett gott samarbete över myndigheternasgränser mellan polisen, psykiatrin, socialvården m.m. Frigång,permission och försöksutskrivning är en viktig del av rehabiliteringen avdessa patienter. Det kan naturligtvis vara en svår balansgång för den ansvarigeläkaren och utskrivningsnämnden att besluta om sådan tillfällig frihet. De haratt ta hänsyn till allmänhetens krav på att skyddas och patientens bästa. Förslagettill ny lagstiftning på området syftar bl.a. till en förbättrad ordning förprövning av frågor om utskrivning m.m. när det gäller psykiskt störda patientersom begått.t.ex. Jagser för dagen ingen anledning för regeringen att vidta några ytterligareåtgärder. Jag kommer självfallet att följa utvecklingen noga. Anf.46 (): , Herr talman! Jag tackar för svaret. Det är mycketutförligt. häpnar jag över särskilt en passus i det, nämligen densom handlar om att det skulle yara mycket sällan som patienter avviker frånfortsatt vård. Varoch en som har minnen från erinrar sig att praktiskt taget allaintagna på en av de slutna avdelningarna då var ute i frihet. Detfinns ytterligare en dimension i denna fråga. Det är inte bara som brottslingar, överlämnade till sluten psykiatrisk vård. kommer uti frihet och gör sig skyldiga till nya våldsbrott. Det är också så, attvårdtiderna genomgående är korta - mycket kortare än de påföljder i form avfängelsestraff som döms ut för de brottslingar som inte har turen att hamna iden slutna psykiatriska vården. Jag är förvånad över att statsrådet inte instämmer i minpropå om att det föreligger ett behov av åtgärder också i avvaktan på propositionen,eftersom beslutet med anledning av denna ju inte förväntas träda i kraft förrän1992. Jag vill fråga socialministern hur hon upplever sittansvar när farliga psyk-patienter rymmer. Hur upplever statsrådetstyckmördarens flykt? Jag talar nu om den man som rymde från där hanhade frigång trots att han för mindre än mördade en yngre man -ett styckmord, ett lustmord. har väldiga polisresurser satts in för att finna denneman som tros befinna sig i . Han är farlig för allmänheten. Hurupplever statsrådet denna situation? vidgar sin frågeställningtill frågan hur jag bedömer det faktum att man fattar olika beslut idomstolarna när det gäller tidsbestämda och icke tidsbestämda straff. Jag kaninte kommentera den frågan. Så till frågan om hur jag reagerar på sådana olyckor somrymningar är. Jag reagerar naturligtvis personligen utomordentligt starkt. Detär min mycket bestämda uppfattning att som tillsynsmyndighetmåste agera kraftfullt när sådana saker inträffar. Jag vill ändå poängtera: Trots det utomordentligtallvarliga fall som redovisats här och trots det allvar som ligger i attsådana här saker inträffar så är det bara'av samtliga intagnasom avvikit och inte kommit tillbaka då de skulle ha kommittillbaka. Tack och lov, får man väl säga, så förekommer detta i stort settrelativt sällan. Jag ser mycket allvarligt på de fall som förekommer. 48 ():