prot · GD09139 · 1989-12-31 00:00:00 — PartUedardebattmed anledning av skattepolitiken och den ekonomiska politiken 4Riksdagens protokoll 1989/90:139 Partiledardebatt med anledning av skattepolitiken och denekonomiska poHtiken 24CLAES ROXBERGH (mp) replik: Till : Jag har försökt attuttrycka följande: Den ekonomiska politiken och skattepolitiken bestämmer såmycket av den övriga politiken att det inte finns så mycket kvar. Det betyderatt den ekonomiska politiken och skattepolitiken i huvudsak bestämmer vilkenmiljöpolitik som kan drivas och vilket resultat på miljöpolitikens område somkommer att uppnås. Det förhåller sig likadant med energiområdet, t.ex. energiskatter Jag tycker att det är bra att det har tagits initiativ,t.ex. Det är bra att säger attmiljöfrågan skall genomsyra alla områden. Men det finns ett problem, framförallt när det gäller energifrågan. Utvecklingen har totalt rusatifrån oss. Vi har fått en konstruktion av energiförsörjningen i det här landetsom är helt felaktig och den kommer att skapa stora problem framöver. Vi harinte utnyttjat de möjligheter vi har haft. Jag ser att bostadsministern hargått, men jag har ett exempel som visar hur galet det kan bli. Det finns i ett hus, i Järnbrott, som har byggtsom med hjälp av solvärmeteknik. När det gäller det här huset har man lyckats fåned energiförbrukningen till 87 kWh/år och m - ett genomsnittligt bostadshusdrar 190 kWh/år och m-. Man har alltså mer än halverat energiförbrukningen. Hurhar det gått till? Jo, förutom att man använt traditionella metoder, har manockså använt sig av solväimeteknik. Till vilken kostnad? Jo, en kostnad somligger /kWh, dvs. en kostnad som ligger långt under kostnaden föratt investera i nyproduktion - ändå handlar allting som vi diskuterar i det härlandet om nyproduktionen. 1 finns 300 000 lägenheter av den här typen somman skulle kunna överföra denna teknik på. Tekniken finns färdig och denfungerar. På det här viset skulle vi i stort sett spara den el som producerasfrån en halv kärnkraftsreaktor. Använder vi den här tekniken påmiljonprogrammet skulle sparef-fekten motsvara elproduktionen från tvåkärnkraftsreaktorer! Det här är bara ett exempel taget från ett litet, litetområde på att vi har tekniska förutsättningar, vi har tekniken och vi vet hurvi skall göra, men vi gör det inte. Varför blir det på det här viset? Det måstebli en ändring. Till sist:Glad sommar! Den som jämför svensk socialdemokrati medöststatskommunism kommer jag att bemöta i varje tänkbart sammanhang. Denrätten förbehåller jag mig. Det är en så orikfig och en så oerhörd anklagelseatt den kommer jag icke att låta stå oemotsagd. "Friskhet" kalladeCarl Bildt den debatten, för mig är den ganska unken. Den behöver vädras utvarhelst den finns. Det var sorgligt att ställde sig bakom den typenav debattinlägg, inte bara rätten att de skulle få framföras utan som jaguppfattade det i sak. Men jag får återkomma till den diskussionen i annatsammanhang. Uppmaningen "Stoppa !" säger mer ommentaliteten i folkparfiet. Behovet av liberalism är någonting annat. Jag villuppmana att läsa vad har sagt. Då tror jag att detblir lättare att föra en dialog. LarsWerner menade att vi socialdemokrater skulle samspela med vänsterpartietkommunisterna. Jag har sagt att vi gärna skall göra det, men då fårinte vpk vara på åskådarplats, utan då måste man vara inne på planen. Jagtänker inte spela upp bollen på läktaren. Vi socialdemokrater har vissabestämda mål för vårt spel, men vi vet att vi inte har egen majoritet. Vi ärdärför realister och vill söka ett samarbete i denna kammare för att kunnakomma fram till vettiga lösningar och ta ansvar för vårt land och vår demokrati.Det har varit osedvanligt svårt det här året. Det har varit påfrestande förmånga av oss. Jag tror dock att svenska folket håller oss räkning för att detändå har lyckats i viktiga frågor på den ekonomiska politikens område. Detgäller även skattepolitiken, energipolitiken och Europapolitiken, som harpräglat den här debatten. Detär min förhoppning att det sommaruppehåll som riksdagsledamöterna nuvälförtjänt får inte bara skall leda till vila utan även till kreativttänkande, som gör att när vi träffas här igen skall det finnasintellektuella förutsättningar och goda idéer så att vi kan möta de problemsom vi tillsammans kommer att ställas inför. Med detta önskar även jagriksdagsledamöterna en trevlig sommar 1989/90:139 12 juni1990 Denekonomiska poHtiken, m.m. Partiledardebattenvar härmed avslutad. Föredrogs men bordlades åter Skatteutskottetsbetänkanden /90:SkU30 och SkU31 6§Den ekonomiska politiken, m.m. Föredrogs finansutskottets betänkande 1989/90:FiU40De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och för budgetregleringen m.m.(prop. 1989/90:150 delvis och 1989/90:100 26 (): Den inledande partiledaromgången har inneburit en allmänpolitiskrundmålning, någon kanske skulle kalla den för en holmgång. Vi som företrädervåra partier i finansutskottet kan därmed fördjupa oss i aktuellaekonomisk-politiska frågeställningar. Jag ber också att särskilt få hälsafinansministern välkommen till kammaren. Senast när det var dags för finansdebatthade han ju annat att göra. Avtradition har den ekonomisk-politiska analysen i varit inriktad påreala förhållanden. Storheter som industriprodukfion, investeringar, varuexportoch sysselsättning har satts i centrum. Den finansiella sidan har däremotvarit försummad. När jag tog över som ekonomisktalesman för mitt parfi, bestämde jag mig för att försöka ge t.ex. kredit- Prot.1989/90:139 och valutapolitiken större utrymme. Till min glädje har jagkunnat konsta- tera att dessa frågor efter handhar tilldragit sig ökad uppmärksamhet. rum för den aktuella debatten står sådana spörsmål somriksbankens ställ- ' ning och förhållande tilldet Europeiska monetära systemet (EMS), po 11 en,m.m. frågor som vi moderater har fört ini den politiska debatten. detföljande att ägna en stor del av mitt anförande åt de finansiella spänningaroch risker som hotar . Men först skall jag säga några ord om det ekonomiska lägetoch utsikterna för framtiden. Stämningsläget just nu är visserligen bättre änvid tiden för regeringskrisen . Men lugnet är bedrägligt. Denkritiska punkt i den ekonomiska utvecklingen som regeringen talade om ifinansplanen har passerats utan att något har uträttats för att åstadkomma envändning till det bättre. väntas så här stå förden svagaste tillväxten i industriländerna, . Vårtgrundläggande problem är den alltför snabba kostnadsstegringen och denbedrövliga produktivitetsutvecklingen. Låt mig med anledning av statsministerns tidigare visadestolthet över den ringa öppna arbetslösheten säga att det med nuvarandetillväxttakt innebär att han gläds åt den dåliga produktivitetsökningen. Medden fröjden är det så beskaffat att den inte kan bli särskilt långvarig.Kostnadsutvecklingen medför att vi inte klarar att hålla uppe vårkonkurrenskraft, och det kommer också att slå mot sysselsättningen. underkände vi moderater förutsägelsen ifinansplanen att lönenivån skulle stiga med , och vi bedömdeen uppgång med som mera trolig. Tyvärr kan inte nu ens detta väntas räckatill. Som ett tecken härpå får man uppfatta att regeringen har justerat sinprognos . Som en förutsättning för detta anges då att pågåendeomförhandlingar inte leder till nya påslag och att löneglidningen blirmåttlig. Men att skriva in sådana allmänt formulerade villkor i en bedömning avde ekonomiska utsikterna är lika meningslöst som att knyta förväntningar tillett positivt utfall av experimentet med en riksmedlare. Som det nu ser ut fårlönestegringen antas överskrida 10 och kanske nå . bygger regeringen sina kalkyler på att lönenivånskall stiga med . Detta är inte bara orealistiskt, utan man måstebeteckna det som grovt vilseledande. En sådan utveckling strider mot allerfarenhet, enligt vilken den svenska modellen för lönebildning tycks varaförenad med ett slags golv årlig lönestegring. Det har t.o.m. LOanfört. Skatteomläggningen kommer inte att nämnvärt påverka lönekraven,eftersom de i och för sig välkomna marginalskattelättnaderna uppvägs av andraskattehöjningar Att planera för lönehöjningar på då priserna väntasstiga mer än dubbelt så mycket måste betecknas som självbedrägeri. Vi moderaterinstämmer i uttalandet i den reviderade nationalbudgeten som utarbetats inomfinansdepartementet, att en löneökning på framstår som trolig.Den kunde mycket väl ha väntats bli ännu större, om det inte hade varit för detras i näringslivets efterfrågan på arbetskraft som kan förutses. I kraft av regeringens ekonomiska politik förefallerSverige lyckas med 52 konststycket - jag skulle viljasäga den smått unika prestationen - att förena västvärldenssämsta tillväxt med den snabbaste inflationen. Trots ett mycket påpassligt byteav beräkningsmetod har prisstegringen t.o.m. april avlästs tillhela . vilket innebär en inflationstakt på på årsbasis.Konjunkturinstitutet sade sig i går räkna med att inflationen blir inemot 11 %framåt slutet av året. Det betyder att penningvärdesförsämringen går mer ändubbelt så snabbt som i våra viktiga konkurrentländer. Vi är snart uppe i tregånger den hastighet som förekommer där. Anmärkningsvärt i detta sammanhang, och något av ett nyttförhållande, är att producentpriserna som en följd av konjunkturnedgångenutvecklas påfallande långsamt. Den svenska överinflationen, jämfört med andraländer, är nästan helt politiskt betingad. Det är långt ifrån slut än.Konsumentprisindex för maj, som redovisas , väntas stiga mednära en procentenhet, bl.a. som följd av höjda tobaks- och dryckesskatter. Vistår även inför en höjning av momsen , som ytterligare kommeratt driva på den politiskt beslutade prisstegringen. Den viktigaste orsaken till den dåliga tillväxtenoch till den avvikande kostnads- och prisutvecklingen i är och förblirden förda högskattepolitiken. Här ligger tyngdpunkten i den moderata kritikenav skatteomläggningen. Värdet av sänkta marginalskatter förspills genom höjningarav andra skatter. Hithörande problem skall diskuteras mera utförligt . Det hör dock utan tvivel till dagens debatt att slå fastatt det från ekonomisk-politisk synpunkt är fullständigt obegripligt attmomsen också skall höjas innan den skall breddas. För det genomsnittligahushållet betyder det en skatteökning med nära , vilket inte kan undgåatt ge ytterligare näring åt kravet på lönekompensation. Det obegripligaligger i att åtgärden sätts in när konjunkturavmattningen redan är fulltmärkbar och när den privata konsumtionsökningen är mycket beskedlig. För regeringspartiet kan ställningstagandet betecknas somett tämligen naturligt utslag av en ideologiskt betingad förkärlek förhögskattepolitik. Men hur har kunnat ansluta sig till denna linje?Hur kan ni medverka till att ytterligare öka den överbeskattning som redanberäknas ge ett överskott i de offentligafinanserna? Hur kan ni höja momsen som ni pekar ut att denna skatt ärden som det är mest angeläget att sänka? Moderata samlingspartiet har krävt att ökadvikt skall läggas vid kampen mot inflationen. Vi borde väl alla vid det härlaget ha lärt oss att prisstegring inte motverkas med skattehöjningar Tvärtommåste den för landets konkurrenskraft förödande kostnadsutvecklingen hållas ischack genom att vi politiker skapar förutsättningar för bevarad och helstförbättrad köpkraft inom ramen för måttliga bruttoinkomstökningar. Jag tänkerdå inte på statlig inblandning i lönebildningen med hjälp av inkomstpolitik.Det är med hjälp av skattelättnader och avregleringar som vi kan nå ner tillvåra konkurrentländers inflationstakt. Utrymme för minskat skattetryck måsteåstadkommas genom besparingar på budgetens utgiftssida. I övrigt gäller det att behandla inflationen efter vad denär, nämligen ett monetärt fenomen. Det handlar om pengar.Stabiliseringspolitiken blir då en uppgift främst för penningpolitiken. Pådetta område har det redan skett Den ekonomiska politiken, m.m. Den ekonomiska politiken, m.m. enförskjutning bort från regleringar till ökad användning av marknadskonformainstrument, främst räntevapnet. Med de stora obalanser som råder i svenskekonomi måste vi tyvärr räkna med ett högt ränteläge även i fortsättningen. Till detta bidrar den oroväckande utvecklingen avbytesbalansen. Man kan säga att underskottet växer med ett par tiotal miljarderkronor i taget. blev det drygt 30 miljarder, förutses drygt50 miljarder och är prognosen Vår bedömningi januari att även de stora underskottssiffror som regeringen då redovisade varorealistiskt opfimistiska har verkligen besannats av utvecklingen. Växande bytesunderskott är som bekant detsamma som attsparandet försämras. Som jag nämnt, gäller inte detta den offentligasektorn. Men den överbeskattning som använts för att där skapa ettsparandeöverskott har drivit ned hushållssparandetunder noll. Den kraftigaste försvagningen sker dock just nu iföretagssparandet. Det bör då observeras att problemet inte främst återfinnspå den reala sidan. Visserligen minskar utrikeshandelns netto till följd avförlorade marknadsandelar både utomlands och här hemma, men handelsbalansenuppvisar ändå fortfarande överskott. Nej, det är den finansiella sidan som spökar. Framför alltväxer posten räntebetalningar till utlandet, vilket inte bara - och inte ens iförsta hand -är en konsekvens av ackumulerade bytesunderskott. Än merbesvärande är den bristande viljan att placera sparmedel och att investera iSverige. Vid sidan av den negativa bytesbalansen sker ett omfattande utflöde avkapital som betalning vid köp av aktier, fastigheter och företag utomlands. Ökat internationellt utbyte är naturligtvis en positivföljd av valutaregleringens avskaffande. Vad som gör situationen såbekymmersam är att det inte förekommer något flöde av placeringskapital frånutlandet hit till . Vi måste därför till bytesunderskottet lägga ett belopp påupp emot för att få fram underskottet i vad som kan kallasden underliggande balansen, engelskans "basic balance". För attkapitalbalansen skall gå ihop krävs det därmed en svensk nettoupplåningutomlands på ca - ett belopp som med aktuellatendenser är på stark tillväxt. Även om det numera är tillåtet att sälja obligationer fillvalutauflänningar, blir upplåningen med nödvändighet mest av kortfristig natur.Då skall vi minnas att stocken av redan upptagna kortfristiga s.k.valutakorglån överstiger . Ett snabbt stigandeupplåningsbehov ställer givetvis krav på en successivt växande räntemarginalmot omvärlden, så att vi kan locka till oss det kortfristiga, flyktiga kapitalsom söker snabbast och högsta möjliga förändring. drivs med andra ordallt längre in i en situation, som står i strid med den gyllene regeln för allbankverksamhet - att inte finansiera långsiktiga åtaganden med korta lån.Många som sysslar med finansiella frågor har fått lära sig den läxan på ettmycket obehagligt sätt. I den reviderade finansplanen förbigår regeringen medtystnad de växande finansiella obalanser som ligger inbyggda i den nuvarandeutvecklingen. Ingen ekonomisk-politisk strategi redovisad som trovärdig kanvisa hur den allttydligare målkonflikten mellan fast växelkurs och full sysselsättning skallkunna lösas. Än mindre presenteras några konkreta åtgärder. Tydligen har finansministern väntat på den utredning omkapitalavkastningens roll i bytesbalansen som skulle komma ochsom han förmodligen hoppats skulle definiera bort problemet åt honom. Men närnu utredningens betänkande sedan någon vecka föreligger, kan det konstaterasatt utredningen svarat för en mycket bra analys, som sträcker sig långt utöverdet statistiska finsnickeriet. Det framgår där att om utomlands återinvesteradevinstmedel räknas in i bytesbalansen, uppstår en lika stor minuspost ikapitalbalansen som måste finansieras. Det går alltså i princip jämnt ut.Dessutom kan det noteras att bytesunderskottet i trängre mening inte reducerasmed mycket mer än och att det under alla omständigheter ärden snabba ökningstakten som är så hotfull. Utredningen konstaterar att när nu de internafionellabetalningsströmmarna har avreglerats, har det också blivit lättare att hanteraunderskott i bytesbalansen. Men den vänder sig med rätta mot talet om attbytesunderskott är ofarliga, så länge de härrör från den enskilda sektorn.Tankegången är då att eftersom sådana underskott sammanhänger med frivilligupplåning utomlands, kan avkastningen på de gjorda investeringarna förväntasöverstiga räntekostnaderna. Men här, vilket utredningen påpekar, måste man också tahänsyn till den snedvridning som skattesystemet skapar. har extremtstora skattekilar vad gäller kapitalkostnader för investeringar Omläggningennästa år hjälper endast till mindre del upp situationen. Därmed får man räkna med att det kapitalutflöde som nupågår inte är en tillfällig portföljanpassning sedan man har släppt påkontrollen. Utredningen drar slutsatsen att avregleringen av valuta- ochkapitalmarknaderna för att inte verka destabiliserande kräver en harmoniseringtill omvärlden av bl.a. skattelagstiftningen - en ståndpunkt som jag förfäktatmånga gånger i denna kammare. Får jag fråga finansministern: regeringen att tafasta på utredningens rekommendationer att närmare studera vad skillnaderna iregelsystem mellan och omvärlden kan betyda och hur man skall kommatill rätta med dem? Denna just nu så påträngande fråga kan också, fru talman,i all enkelhet formuleras på följande sätt: Hur skall det åter kunna bliintressant för såväl svenskar som utlänningar att investera och verka i vårtland? Att det här inte rör sig om något skenproblem, som kan hänföras tillgiriga kapitalisters sam-hällsfientliga beteende, framgår därav att numera ävenlöntagarfonderna -de där samhällsnyttiga inrättningarna som inte skulle flyttasina pengar till - på alla sätt försöker komma åt att köpautländska aktier. Litet lättsinnigt kan man kanske kommentera detta med attom de ändå skall socialisera, så kan de gärna få sprida sin verksamhet på allvärldens företag, så att skadeverkningarna här hemma inte behöver bli så stora.Men bäst är naturligtvis att i enlighet med den borgerliga avvecklingsplanen avskaffalöntagarfonderna möjligt. Denharmonisering med omvärlden som kommer att krävas gäller till att Den ekonomiska poHtiken, m.m. Den ekonomiska politiken, m.m. börja medskattetrycket i allmänhet och kapitalbeskattningen i synnerhet. 1 dessa bådaavseenden ligger i internationell särklass. Att ta ut i källskattpå kapitalinkomster lär inget annat land försöka sig på. Likaledes blir detförödande för viljan att satsa i , om skatt skall tas ut påkapitalvinster, som till råga på allt endast kan vara ett uttryck för fortskridandeinflation. Skatteomläggningens båda konstruktörer redan börjat darra på manschetten och tala om att den kommandekapitalbeskattningen kanske blir alltför hård och kan behöva reduceras. Minfråga fill blir återigen: Vad skall det tjäna fill att kraftigthöja skatten, i detta fall på kapital, om man är medveten om att den i självaverket behöver sänkas? Och till vill jag rikta den fråga som jagtidigare plågat andra socialdemokrater och folkpartister med här i kammaren: Ärhan inte som finansminister orolig för att höjda kapitalskatter skallytterligare driva på det redan pågående utflödet av placeringskapital frånSverige? Vad planeras det för motåtgärder? Blir det t.ex. en ordentlig lindringav förmögenhets- och arvsskatterna, vilket i någon mån skulle kunna verkadämpande på vad som måste kallas en kapitalflykt? Vid sidan av en sanerad offentlig verksamhetoch sänkt skattetryck är avreglering något som verkligen behövs för att fåSveriges ekonomi på rätt kurs igen. I detta sammanhang är det naturligt attpeka på hindren för utlänningars förvärv och etablering av företag och fastegendom i . Den nuvarande situationen, där svenskar kan handla frittnere på konfinenten men utlänningar i princip är utestängda från vårt land, kaninte gärna bestå länge till. Men vi skall komma ihåg, och jag tror det ärviktigt att framhålla det, att den här olikheten i regelsystemet drabbar osssvenskar mer än omvärlden. Följden blir ju att vi säger nej fill utlänningarslångsiktiga placeringskapital och därmed blir hänvisade fill en mer lättflyktigkortfristig upplåning. Frågan är bara hur kravet på reciprocitet iförvärvslagstiftningen rimmar med industriminister tal om nationelltkapital och vikten av att slå vakt om riksklenoder som . Harmoniseringen av skatte- och förvärvslagstiftningensammanhänger naturligtvis i hög grad med våra relationer till EG.Finansministern har sällat sig till dem som menar att vi bör vänta tillefter uppnåendet av ett med att tala om vad som skall ske i fortsättningen.Varför det? Det naturliga är ju att man gör klart för sig var slutmålet ligger,även om man delar upp vägen dit i etapper Och framför allt: Genom att på dethär viset slå vakt om ovissheten beträffande formerna för medverkan idet europeiska integrationsarbetet avskräcker ytterligare frånframtidssatsningar i vårt land. En annan osäkerhetsfaktor som får samma effekt ärenergipolitiken. har visat vilka stora påfrestningarpå folkhushållet som en förtida avveckling av kärnkraften skulle föra med sig.Allan föregångare som finansminister bekände sig något oväntat tilltesen att svårigheterna inte var större än att de kunde bemästras. Egendomligtnog ingår inte finansministern i det de fyras gäng som skall svara för densocialdemokratiska kärnkraftskompromissen. Det kan därför finnas skäl att nufråga hur han ser på kärnkraftsavvecklingen. Kan det ha varit såatt tog så lätt på problemet, därför att han förutsåg att hansjälv inte skulle behöva hanteradet? Anser även att kärnkraften bör avvecklas först som sist? VadSverige ytterligare behöver göra för att hänga med i konkurrensen och utvecklavår välfärd är att bättre underhålla och bygga ut infrastrukturen. Dettabegrepp har mest kommit att stå för kommunikationsnät av olikaslag, och dessa är mycket viktiga. Det visar, om inte annat. Men det innefattar naturligtvis också sådant som utbildning ochhälsovård. Gemensamt för alla dessa områden är att det inte är ökade offentligaanslag som behövs utan strukturella förändringar, som medger eneffektivitetshöjande konkurrens. Institutionellareformåtgärder är också påkallade, om jag nu till slut skall återvänd till detpenningpolitiska området. Jag tänker framför allt på de redan nämnda frågornaom självständighet och EMS-an-knytning. Jag hade för någraveckor sedan ett intressant meningsutbyte med socialdemokraternas talesman ifinansutskottet, , angående de återkallade utredningsdirektivenom åtgärder för att stärka oberoende. har denoffentliga debatten tagit ordentlig fart. Bl.a. har riksbankschefen i enföreläsning vid , som förmodligen var planerad i tron attutredningen då skulle vara tillsatt, analyserat denna fråga och pekat påangelägna förändringar höll vice riksbankschefen, också iGöteborg, ett anförande, där han på ett betydligt mera positivt sätt äntidigare behandlade det europeiska valutasamarbetet och förhållandetill detta. Onekligen fick man intrycket att ett bifall till det sedan längeframförda moderata kravet ryckt åtskilligt närmare. Men finansministern harinte avhörts med saksynpunkter på dessa aktuella frågeställningar. Här ges nuchansen! Anser att det vore bra att ge en meroberoende ställning? Och finns egentligen möjligheten att avstå från enEMS-anknytning, när vi har sagt att vi eftersträvar så nära relationer till EGsom det någonsin är möjligt? Några neutralitetspolitiska hinder kan ju integärna föreligga för samarbete på det valutapolitiska området. Kanske har jag väl ofta under mitt anförande riktat konkreta frågortill finansministern. Men det beror på att denne sedan sitt tillträde harhållit en låg profil och nöjt sig med allmänna resonemang och undanglidandesvar. Krisfenomenen i ekonomi försvinner dock inte bara för att maninte låtsas om dem. Om inte kan ge klara och i sak positivabesked på de frågor jag ställt, går vi mot en ny förtroendekris för denekonomiska politiken.