prot · GD098 · 1989-12-31 00:00:00 — Gruppenpensionärer är inte en homogen grupp, som man ofta hön Det är dock 25 årsspännvidd mellan och , och ingen behandlar ju dem i åldersgruppen1-25 år eller 20-åringar och 45-åringar på samma sätt! Därför är gruppen ungapensionärer en resurs och en tillgång, som skulle kunna aktiveras med hjälp avde rätta stimulansåtgärderna. Regeringen borde över huvud taget på ett aktivtsätt medverka till att ta vara på de goda krafter som kan hjälpa oss att kommatill rätta med problemen inom vården. Det är en märklig allmänpolitisk debatt vi för, när såväl ministrarnasom socialdemokraterna i både social- och socialförsäkringsutskottet visar ettså totalt ointresse för vårdfrågorna. Och det är förvisso inte så att hälsantiger still. I själva verket är det problem på hela vårdområdet i vårt land.Jag tänker ta upp äldrevårdfrågorna. Äldrevårdeni är på väg mot en kris. Problemen hopar sig - en del av dem äroundvikliga. Fördet första ökar antalet äldre fram . Vi vet attvårdbehoven fördubblas för varje femårsperiod från ålden En 80-åringbehöver 16 gånger mer vård än en 60-åring. Fördet andra minskar antalet ungdomar mellan , som skulle ha gått utoch hjälpt till i vården, . Undersamma period ökar behovetav barnomsorg ganska rejält. Fördet tredje vet vi att av 80-åringarna är en tredjedel intagna på institution.Av dem finns en tredjedel på sjukhem. Fördet fjärde ökar medellivslängden. Det är någonting fullständigt nytt. Så längevi har haft folkbokföring här i landet har en 50-åring haft precis lika långförväntad livstid fram till . har50-åringens förväntade livslängd ökat med , och detta är någonting somtenderar att fortsätta. Fördet femte är äldre människor olika. De behöver olika lösningar, och vi gåralltid ut med en standardmodell. Detför mig över till raden av självförvållade problem på äldrevårdsområdet. Sverigeär ett litet land. I vårt land finns bara plats för en åsikt i taget. Sedan skulle alla vara på "hemmet",underförstått ålderdomshemmet. Sedan insåg man att detta inte var lösningen föralla. Då skulle alla i stället vårdas i den egna bostaden. Det är inte längesedan en tidigare socialminister sade att avinstitutionaliseringen icke fårhejdas. Man kan inte hitta variationer på lösningarna, om man ärsocialdemokrat. Man kan inte se behovet av flexibilitet. Detsjunde problemet är LEON-principen, som man har byggt upp hela den svenskaäldrevården efter; lägsta effektiva omhändertagandenivå. Smaka på alla orden!De låter alla lika illa, och de är lika olyckliga. Det innebär att de äldre såfort de blir en aning bättre eller sämre skall flyttas för att passa in i enannan lägsta effektiv omhändertagandenivå. Detär fullständigt förödande för äldre människor att flyttas runt i ett system.Om man inte har en fast tillvaro blir man förvirrad, och det blir allt flermänniskor i vårt samhälle som åker runt i detta system utan någonting annat äntandborsten och resväskan i det som skulle ha varit en meningsfull tillvaro. Detåttonde problemet är att vi har två huvudmän. Det innebär att man alltid kanflytta över problemen till någon annan. De äldre blir gärna "the dirty endof the stick", som man gärna lämnar till någon annan att ta hand om. Detär inte så konstigt - vårdpersonalen utbildas till att segra över lidande ochdöd. Och patienten som inte blir bra, som kanske luktar illa eller kissar påsig - vad vet jag? - är en utmaning mot självkänslan, mot förmågan att leva upptill den roll man förväntas spela. Det förstärker ytterligare "the dirtyend of the stick"-problematiken. Nästaproblem är att vi alltid vill styra och reglera. Åtskilliga gruppboen-den somkunde ha kommit till i detta land har man stoppat genom att ändra bostadslåneflnansieringsförordningenoch genom att ändra reglerna för hur bostäderna skulle se ut, hur många somskulle få bo där, var de skulle få vara. Så fick man lägga ned en rad angelägnagruppboenden som var på väg. Ettannat exempel på vårdregleringen: tystnadsplikten gäller inte enligt lag påprivata sjukhem. Den gäller bara för offentliga sjukhem. Det är en liten enkelsak som på ett utomordentligt allvarligt sätt skapar svårigheter 1989/90:8 12 oktober1989 1989/90:8 12 oktober1989 för dem som vill få framalternativ. Det finns nästan ingen valfrihet. I det här landet, däräldreomsorgen omsätter , finns tre enskildasjukhem, om man inte räknar konvalescenthemmen som inte är någon större resursi det här sammanhanget. Detta är den valfrihet som erbjuds de äldre. Ytterligareett problem tycker jag är begreppet "klinikfärdiga". Det är attbetrakta äldre människor som utskottsvara. Lösningar måste fram, och de skallerbjuda trygghet, valfrihet, integritet och medbestämmande. Äldre människorskall ha rätt till en meningsfull tillvaro, och de skall inte flyttas runt.Vården skall komma till dem, och den skall vara flexibel. Jagtror att man skall ha små enheter nära den miljö där de äldre har levt undersin aktiva tid, så att de har nära till vänner och bekanta. Jag tror att manmåste ha en huvudansvarig och många alternativ. Vårdcheckar är en möjlighet attge de äldre valfrihet när det gäller den vård de vill efterfråga. Vibehöver också avreglera och ta bort alla dessa fåniga regler som skaparsvårigheter för en flexibel äldrevård. Manbehöver ett nytt motto för äldrevården, något som kan ersätta LEON-principensom har varit så förödande. I säger man "Et ga-melt menneske skalha et hjem", en äldre människa skall ha ett hem. Den tesen ger egentligensvaret på alla frågor om hur man skall vårda äldre, även om det bara blir i etteget rum med egna möbler i långvården. Men i varje situation ger tesen "Enäldre människa skall ha ett hem" ett ordentligt svar på hur en bra ochhuman äldrevård skall utformas. (vpk);. När man anmäler sig till en allmänpolitisk debatt gör man givetvisdetta därför att man skall få ett tillfälle att debattera frågor som i vanligafall inte ryms på dagordningen och debattera dem på ett annat sätt än vadinterpellationsdebatter och frågestunder ger utrymme fön Minavsikt var att här få diskutera äldreomsorgen, de oerhörda problemensom finns på det området med personalförsörjningen, bristande resursertill och bristen på alternativt boende. Jag ville diskutera om deförslag till lösningar som föreligger verkligen för problemen närmare sinlösning. Menför att det skall vara meningsfullt att debattera måste man ju ha någon attdebattera med, och det finns det inte här , eftersom det inte .finns enenda representant för regeringspartiet här Därför herr talman, avstårjag från mitt inlägg i denna debatt. Har vi verkligenett socialt nätverk som fungerar? Vad vill vi i göra åt besvärliga människor? Redannär det gäller den ofödde har vi i diskussion om barnet skall födaseller ej. Om det väntade barnet inte är önskat, så har kvinnan rätt att göraabort, och det görs ofta. När det gäller generell abort har man ingen speciellanledning till aborten mer än att man inte vill ha barnet. Man går inte in ochundersöker om barnet som väntas är skadat och av den anledningen skall tasbort. 1987aborterades 34 707 , föddes 104 699 barn. Vi håller också på attfå en ny lag om kvinnan och fostret. Vi håller på att skaffa oss en nyinställning till livet. sågs fostret som en del av kvinnan, numeraanses fostret vara en egen individ. Vadgör man då med fostren? Jo, det finns många möjligheter att ta reda på hurfostret kommer att utvecklas, och det får man veta . Vem som skallfå födas bestämmer kvinnan ensam. Men det verkar som om samhället iindå villeha ett finger med i spelet, som om samhället ville tala om att den härmänniskan inte kommer att få ett värdigt liv. Tanken skrämmer mig. Vi kommeratt behandla den frågan i , och jag tycker att det skulle varaförfärligt om vi skulle börja se på fostren med frågan "Kommer du att blilönsam, lille vän?" i vår blick. Närman väl är född, hur blir det då? Vi har bekymmer med barnomsorgen, detvet alla. Vi har svårt att få någon som vill ta hand om barnet. Det är olönsamtför en mamma att vara hemma och ta hand om sitt barn. Vi vet att skatterna ärsådana att det är svårt att klara en familj på en inkomst. måste ju gå ivissa fall, och det gör det väl, men ofta måste både pappa och mamma arbeta.Det borde inte behöva vara så. Det borde finnas möjlighet för dem som vill varahemma hos sina barn att klara detta ekonomiskt. Hurgör vi med barn som är besvärliga? Ta t.ex. 'skrikbarn. Egentligen bordeföräldrar som har barn som är arbetsamma kunna få hjälp hemma, så attföräldrarna kunde få ta igen sig och få sova ut. I stället förekommer det behandlar barnen med lugnande medel när det egentligen är föräldrarna somskulle behöva det, eller rättare sagt skulle behöva få ledigt och sova ut. finns ingen farmor, mormor svärmor eller tant i släkten som kan rycka in, föralla arbetar ju. Detnya skattesystemet, som skall komma, verkar vara utformat så att det skall varalönsamt att arbeta mer än sin ordinarie arbetstid. Man vill uppmuntra sådantarbete. Vi kommer då att få ännu mindre tid för våra barn. Jag tycker att detär fel att barn inte skall få ha tillgång till sina föräldrar, inte så mycketsom de behöver eller att mamma och pappa inte skall ha tid med sina barn. Mankan inte ersätta tid med pengar Det är något fundamentalt fel. Barn har krav påsamvaro, gemenskap och samtal. Vad gör vi åt det? Barnkulturenvärderas inte särskilt högt i . TV har börjat fungera som någon form avbarnpassning. Det finns många barn som ser alldeles för mycket på våldsfilmerpå TV. Det skall de verkligen inte behöva göra och absolut inte ensamma. Nej,det saknas tid för barnen. Sedanhar vi skolbarnen. Hur mycket av vår tid och våra pengar ägnar vi verkligen åtskolbarnen? Titta på skollokalerna, på mögliga skolor på gamla 1989/90:8 12 oktober1989 13Riksdagens protokoll 1989/90:8 böcker påtrasiga böcker! Vad ger vi åt lärarna för att de skall ge en god miljö iskolan? Det förekommer att skollokaler är så dåliga att man tycker att debehöver rivas. Ett exempel är Norra latin här i , som i sistastund räddades av politikerna. skall skolan bevaras. Och vad händer? Dengamla eländiga skolan blev en konferenslokal, en flott konferenslokal.Plötsligt fanns det pengan Verkligt förnämliga konferenslokaler byggs överallti hela . När man ser hur mycket pengar som läggs ner på den formen avundervisning, tjänstledigheter uppehälle, resor till konferenslokalerna och materialettill dem och alla broschyrer man får och jämför med hur vi undervisar vårabarn, då blir jag betänksam! Och vad gör man för resten med skolbarn som har för mycketspring i benen? Det är ju fullständigt normalt att barn har spring i benen. Deborde ha någonstans att kunna rusa runt och springa och leka på ett normaltsätt. De borde kunna klättra i träd. De borde kunna springa i kring pågrusplaner och gräsmattor. Jag var en gång på barnmiljörådet ochhörde hur man diskuterade att ovanpå ett garage för bilar göra en lekplats. Mencementen var ju så hård, så vad skulle man göra? Jo, man kunde lägga någonsorts grönfärgad plastgummimassa ovanpå cementen för att ersätta gräset. Och såhade man konstgjorda klätterställningan Detta är ju en alldeles onaturiigmiljö! Barn skall ha plats, ljus och sol, gräsmattor och träd. Det är vad barnenbehöver inte konstgjorda saker! Och de här barnen då, som inte får göra av med sitt springi benen, som inte klarar av att sitta stilla, vad gör man med dem? Det lärförekomma att man medicinerar besvärliga barn, som inte kan sitta stilla, medRitalina. Jag tycker det förfärligt. Jag frågar; Är det verkligen sant? Vad gör man t.ex. med dem som är handikappade - dem somhar medfödda handikapp, dem som råkat ut för trafikolyckor och dem som har deosynliga handikappen, som inte märks? Det talas inte så mycket om det. Teknikensom kunde komma de handikappade till godo finns inte alltid, för då fattas detpengar! Vi måste ge de handikappade ett värdigt liv, och jaghoppas verkligen att handikapputredningen, som jag själv sitter i, kommer framtill vettiga resultat. Jag tycker det är fruktansvärt att handikapputredningenhar fått ett noll-direktiv. Jag kan inte begripa hur någon kan tro att manskall kunna förbättra de handikappades liv genom att ta från någrahandikappade och ge till andra handikappade. Nej, nolldirektiv är alldeles fel! Låt oss sedan tala om dem som inte klarar av stressen iarbetet, dem som klappar ihop och behöver psykiatrisk vård. Det finns intetillräckligt med sådan vård. Vi måste kräva rätten till drogfri vård. Ingenskall behöva ta neu-roleptika; som kan ge skador på hjärnan som inte gårtillbaka, om man inte vill. När vi till slut blir gamla och skall njuta av de pengarsom vi har slitit ihop, då är de kanske slut. Då får vi bekymmer med att fåomsorg eller vård! Nej, vart är vår välfärd på väg? MARTINOLSSON (c); "Att åldras är att växa" är detträffande namnet på en riksförening som bildats av bl,a. organisationerna.Röda korset och . Syftet är främst att få allaoss som ännu inte räknas till de äldre att inse att äldre duger till en heldel, men även att få äldre att inse att de har ett värde och att man över huvudtaget skall räkna med de äldre som en resurs i vårt samhälle. Det är viktigt, både för de äldre och för hela vårtsamhälle, att den nya riksföreningen, som för övrigt har somordförande, lyckas i sitt arbete. Arbetsmarknadssituationen och åldersstrukturen är sådanatt det är av största betydelse för vårt lands ekonomiska utveckling att piggapensionärer fortsätter att göra insatser i arbetslivet ett eller . Menutöver direkt fortsatta insatser i arbetslivet kan pensionärer verka för att påolika sätt vara till hjälp och stöd för andra äldre och därigenom bidra tillatt motverka ensamhet och trivselproblem hos många ensamma äldre. Genom att på olika sätt vara aktiv och verksam uppskjuts imånga fall en människas åldrande och därigenom den tidpunkt då vederbörandeblir i behov av olika former av vårdinsatser från samhället. Både för hela vårt samhälle och för de äldre själva är detalltså av stor betydelse att de äldre ses som en viktig resurs och att derasförutsättningar för olika typer av insatser tas till vara. I mycket är det enfråga om att ändra attityder för att öka de äldres möjligheter att delta iarbets- och samhällslivet. Men dessutom finns flera praktiska och formella hinder förde äldres deltagande i arbetslivet. Avtal och arbetsrättslig lagstiftningutgör härvid betydande hinder för en person att kvarstå helt eller delvis isitt arbete eller att få andra uppgifter, där vederbörandes erfarenheter ochkunnande kan tas till vara. Ett annat och i många fall avgörande hinder för enpensionär att åta sig arbetsuppgifter är pensions-, skatte- och bidragsregler. Både då det gäller avkastning på besparingar och då detgäller arbetsinkomster har pensionärerna - främst de med låga pensioner -drabbats av mycket hög beskattning i kombination med minskat kommunaltbostadstill-lägg. Detta har självfallet effektivt begränsat pensionärernasintresse för att skaffa sig inkomster utöver pensionen, liksom det minskatintresset för att genom besparingar försöka öka sin ekonomiska trygghet påäldre dagan Dess bättre har dessa problem nu börjat uppmärksammas. Meninnan jag i en interpellation till finansministern visade atten lågpensionärs marginaleffekt på ränta på besparingar kunde uppgå till över200% hade det varit förvånansvärt tyst här i om pensionärernasorimliga marginaleffekter trots att just marginalskatter för yrkesverksamma -främst dem med goda inkomster - varit ett ämne i den aktuellapolitiska debatten. Inte heller gav mig finansministern då vidare stort hoppom förbättringar i sitt svar på min interpellation. Vi kan nu konstatera att opinionen och insikten om dessafrågor ökat och att vissa förbättringar genomförts inom ramen för nuvarandeskattesystem. Men de lägre pensionärernas marginaleffekter är alltjämtbetydligt högre än övriga inkomsttagares. Marginalskatten på inkomst avanställning är nämligen för pensionärer med lägre pension, och har deinkomst av 1989/90:8 12 oktober1989 egen rörelse minskas äveneventuellt kommunalt bostadstillägg, varför den sammanlagda marginaleffektenkan uppgå till i närheten av . Anledningarnatill de höga marginaleffekterna för pensionärer är att deras grundtrygghet äruppbyggd genom fem olika inslag, nämligen folkpension, pensionstillskott, ATP,kommunalt bostadstillägg och särskilda skatteregler för pensionärer genom detextra avdraget. Inomcenterns riksdagsgrupp var vi några som i början av detta år satte oss ner ochundersökte vad som skulle kunna göras för att pensionärernas marginaleffekterskulle bli som övriga inkomsttagares som pensionärerna skullegaranteras en fullgod grundtrygghet. Ivår rapport om möjligheter i pensionssystemets utveckling, benämnd Förstärktgrundtrygghet, lade vi fram ett förslag om att ge alla - oberoende avinkomst under sitt yrkesverksamma liv - en ordentlig grundpension, som vidbeskattning enligt de vanliga skattereglerna skulle ge en nettoinkomst pånågot över nuvarande inkomst för dem med de lägsta pensionerna. Dennagrundpension skulle alltså ersätta nuvarande folkpension, pensionstillskott,särskilda skatteregler och i huvudsak det kommunala bostadstillägget. Fördelarna med vårtförslag är flera och betydande. Fördet första skulle marginalskatterna för pensionärer bli desamma som för övrigainkomsttagare och de nuvarande orimliga marginaleffekterna för främst dem medlägre pensioner upphöra. Fördet andra skulle den speciella straffbeskattningen av avkastningen avfolkpensionärers besparingar upphöra. Fördet tredje skulle byråkrati, krångel och kontroll av pensionärernas ekonomiskaförhållanden begränsas till ett minimum genom att de fem olika system som nutillsammans skall ge en grundtrygghet ersätts av en enda grundpension. Fördet fjärde skulle man om man lägger grundpensionen tillräckligt högt kunnaförbättra de lägsta pensionärernas ekonomiska standard. Utöverdenna grundpension skall enligt vårt förslag utgå inkomstrelaterad pension frånATP enligt nuvarande regler över grundpensionens nivå. Vi satte grundpensionenförslagsvis till . för att med nuvarande skatteregler ge delägsta pensionärerna några tusen mer i årsinkomst än vad som utgår för enensamstående pensionär som har folkpension, pensionstillskott och fullt KBToch som genom det extra avdraget inte behöver betala skatt. Till skillnad fråndagens system skulle vårt förslag innebära att dessa pensionärer kan öka sinainkomster genom eget arbete eller genom besparingar utan att drabbas av högremarginalskatt än övriga på denna inkomstnivå. Minkollega och jag, vilka tillsammans stod för rapporten, togupp våra förslag i en motion i anledning av kompletteringspropositionen. Tyvärr var det inget av de andra partierna som då stödde vårtförslag om att pensionsutredningen skulle uppmanas att analysera vårt förslag. Däreftersynes dock stödet för våra idéer dess bättre ha ökat. Pensionsutredningensordförande har i tidningsintervju betecknat vårt för- slag som mycketintressant, och representanter för pensionärerna har uttalat sig i motsvaranderiktning. Iremissyttrande över skatteutredningens förslag har t.ex. ,och tagit upp frågan om att enda sättet att undvikaspeciellt höga marginaleffekter för pensionärerna är att ge en högregrundpension i någon form. förslag finner vi tyvärr flera anmärkningsvärda specialreglerför pensionärernas beskattning. Jag skall inte gå in på dessa , utan endastkonstatera att det vore olyckligt om vi, när en stor och långsiktigskattereform genomförs, låser oss för att även i fortsättningen ha speciellaskatteregler för människor därför att de uppnått , så att de äldredärigenom drabbas av högre marginalskatter än dem som vi anser att alla andrabör ha. Skatteutredningarnas utgångspunkt var att stimulera till arbete ochsparande och måste enligt uppfattning gälla alla - ävenpensionärerna. 1989/90:8 12 oktober1989 BO (): Trots att jag har fått äran att överta professor att avsluta den allmänpolitiska debatten, skall skall jag inte användamin tid till att recensera debatten. Jag tänker heller inte ta upp kritiken ombristen på debattörer från mitt parti. Jag tänkte i stället använda de sistaskälvande minuterna av den allmänpolitiska debatten 1989 för att ta upp minmotion nr 236 av i socialförsäkringsutskottet. Den handlar om deneurosedynskadades ersättning och inkomstberäkning. Jag vill dels tala om huren neurosedynskada påverkar en hel familjs livssituation, dels ta upp detmotionen behandlar, nämligen att jag anser, att när man beräknar bostadsbidragför de neurosedynskadade, skall man inte ta med skadeståndet från sominkomst. Några ord tänkte jag också nämna om kampen och motgångarna för att fårimliga ekonomiska villkor för de neurosedynskadade. Låtmig börja med att beskriva bakgrunden till min motion. Till grund för beräkningav bostadsbidrag för de neurosedynskadade har bl.a. lagts ersättningen enligtförlikningsavtalet mellan AB och representanter för de neurosedynskadadeom viss årlig ersättning till de drabbade. Ersättning utgår för sveda ochvärk, som ett ideellt skadestånd. Genom lag om skattefrihet för ersättningtill neurosedynskadade, skall ersättningen från till neurosedynskadade vidtaxering till statlig och inkomstskatt icke utgöra skattepliktigersättning för mottagaren. Uttryckliga bestämmelser om hur ersättningen skallbedömas finns inte angivna, vare sig i lagen om hustrutillägg, lagen omkommunalt bostadstillägg till folkpension eller i kungörelsen med föreskrifterom tillämpningen av lagen. Inte heller har närmare anvisningar meddelats ifrågan. Jagmenar, att genom lagstiftarens, dvs. , förbiseende, har rättslägetblivit oklart. Det förefaller mig principiellt felaktigt att, vid beräkning avbostadstillägg, jämställa ett ideellt skadestånd för sveda och värk, medpension eller annan inkomst. Ett exempel på oklarheten som jag vet, är att detfinns åtminstone en försäkringsrätt i landet som bedömt att skadeståndet inteskall räknas som inkomst vid beräkning av bostadstillägget. När lagen om skattefrihet för ersättning tillneurosedynskadade tillkom var, enligt min mening, naturligtvis avsikten att såmycket som möjligt underlätta för de drabbade. Ersättningen bör, enligt minmening, inte heller tas med i inkomstberäkningen, där den negativt kan påverkaberäkningen av kommunalt bostadsbidrag. Låt mig kort berätta om ett konkret e.xempelpå vad jag sagt. föddes , gravt neurosedynskadad, och äralltså snart . Handikappet består i att hon saknar höftlederoch höftkulor, hon har inga ben och heller inga riktiga tummar. började diskussionen om ersättning till deskadade och/eller deras familjen beslöt att man skulle utge ettvårdbidrag om . per ån 1 Monas fall fick föräldrarna föra en längrematch med ett flertal kommuner innan de till slut fick sina pengar i enlighetmed riksdagsbeslutet. Efter många års kamp nåddes 1969 en förlikning, sominnebar att skulle betala en årlig ersättning till de skadade. Vid dentidpunkten berördes ca 100 barn. växte upp i sin familj och har alltså fått enuppfostran i mycket god anda. Annars var det vanligt att flertalet av dessabarn fick växa upp på institution eller i fosterhem. sade själv till mighäromdagen, att hon fått lära sig att man skall klara sig själv, utan hjälp,precis som alla andra. Bara ett litet exempel på vardagsproblem underuppväxttiden. När alla andra barn fick simundervisning betald avskolan/samhället, fick Monas föräldrar själva betala för hennes. En annan storsvårighet under hennes skoltid var att man försökte tvinga henne till attanvända benprotesen Det är, som ni kanske förstån mycket svårt när man saknarsåväl höftleder som höftku-lon Efter ett flertal resor till protesspecialisteri fick man till slut acceptera att måste sitta i rullstol föratt klara sig. började så studera påfolkhögskola. fick hon besked om att försäkringskassanifrågasatte om hon var så handikappad att hon behövde ersättning från samhället.Man drog in handikappersättningen, sjukbidraget, skattebefrielsen förbilskatten och bensinpengarna till hennes handikappbil.