prot · GD09137 · 1989-12-31 00:00:00 — Men när jag ser hur dessa ekonomerhanterar verkligheten och hur de ser på sin uppgift förstår jag att de inteanser det vara någon nödvändig förutsättning att man försöker förstå och sättasig in i verkligheten för att man skall kunna uttrycka sig och ha åsikter omdet mesta. Sammanfattningsvis vill jag säga att många kritiker harvalt den enklaste vägen, nämligen att stå vid sidan av och kritisera. Det ärinte något som bara gäller jordbrukspolitiken. Det är faktiskt en allmäntendens i vårt samhälle och som är mycket hotfull. I sin förlängning leder dentill passivitet och hopplöshet och till att människor inte utnyttjar demöjligheter som den politiska demokratin egentligen ger oss alla, nämligen attvara med att konstruktivt försöka utveckla verkligheten. Man kan också ställa frågan om det i detta läge hade varitmöjligt att utforma ett jordbrukspolitiskt beslut som alla hade varit nöjdamed, eller om det hade varit möjligt att komma fram till ett beslut som hadegynnat någon av de starka intressen som är företrädda här. Mitt svar är nej.Det här jordbrukspolitiska beslutet måste med nödvändighet vara en kompromissmellan många olika intressen. Därför får vi nog leva med att alla blirmissnöjda. Och vi får utgå från att det faktiskt också betyder att alla blevnöjda i någon omfattning. Beslutet är enligt min mening en bra grund att arbetavidare med. Andra debattörer har mer i detalj redogjort för beslutetoch de förändringar som har skett som utskottet har arbetat medpropositionen. Jag skall därför inte i detalj gå in på dessa frågor. Jag skalli stället ta upp några viktiga områden. Vi hade från sida velat ha en helt annaninriktning på den här omställningsperioden. Vi känner en oro för jordbruket,särskilt i skogs-och mellanbygder. Vi hade, som jag tidigare nämnde, velat haen högre landskapsvårdande ersättning och en satsning på ett ekologisktlantbruk, det som vi kallar alternativ odling. Men vi har valt att biträdadenna kompromiss, och vi har valt att till dessa frågor förhålla oss på ettsådant sätt att vi kommer att gå vidare och ta upp dem i det fortsatta arbetet. 2 protokoll 1989/90:137 Jag vill särskilt framhålla något som vi tycker är mycketpositivt, nämligen det arbete som har gjorts när det gäller biobränslen.Jordbruksutskottet markerar tydligt i sitt betänkande biobränslenas betydelse.Och självfallet måste detta betänkande få effekter för det kommandeenergipolitiska beslutet. Vi har från sida länge hävdat att vinu har en unik möjlighet att avveckla kärnkraften och bevara jordbruket. Om vii inte tar den chansen kan vi riskera att hamna i det motsatta läget,dvs. att vi avvecklar jordbruket men bevarar kärnkraften. Vi frånvänsterpartiet menar att detta förslag som jordbruksutskottet nu har lagt frami sitt betänkande är ett steg i rätt riktning. Men jag vill också framhålla attdet mycket snart måste konkretiseras. Och vi deltar gärna i dessa diskussionerVi har väntat på de diskussioner som har utlovats mellanriksdagens parfier om den energipolitiska framtiden. Men, såvitt jag vet, hardessa tyvärr ännu inte förverkligats. Ett annat område som jag tycker att det är viktigt att taupp är konsumentpolitiken. Jag sade tidigare att det fanns självpåtagnakonsumentföreträdare, och tyvärr har konsumenterna själva lyst med sinfrånvaro i denna debatt. Det beror på att vi inte har någon konsumentrörelsevärd namnet i vårt land. I ett betänkande om livsmedelspolitiken borde naturligtvisde konsumentpolitiska aspekterna ha lyfts fram. Det kan nästan tyckas som enironi att det i ett beslut som handlar om ekonomiska belopp i storleksordningen13,avsätts 2 milj .kr för att sfimulera olika insatser närdet gäller konsumentrörelser, nämligen genom bifall till en motion frånvänsterpartiet. Men jag tror att man skall se detta som ett mycket viktigtsymbolbeslut. Oavsett hur mycket pengar som hade valt att satsa pååtgärder för att stimulera en konsumentrörelse så är en aktiv konsumentrörelseingenting som kan kommenderas fram genom ett beslut i denna församling. Det ärnågonting som måste växa fram utanför , ute i samhället. Men genomdetta beslut om de 2 miljonerna markerar ändå att man anser attkonsumenternas egna aktiva arbete i denna process är av oerhört stor betydelse.Vi skall i alla fall göra vad vi kan utanför dennaförsamling, utanför parlamentet, för att försöka bidra till att en sådan konsumentrörelsevärd namnet växer fram. Jag vill i detta sammanhang också säga att jag tycker attdet konsumentintresse som regeringen så gärna markerar skorrar litet falsktnär regeringen inte alls är intresserad av att ta bort momsen på mat.Argumentet är ofta att om man nu tog bort momsen på mat skulle de ekonomiskaeffekterna ätas upp. Livsmedelskedjorna skulle ta ut dessa pengar iprisökningar, och de skulle ändå inte komma konsumenterna till godo. Men precissamma argument kan man i så fall använda mot avregleringen över huvud taget,nämligen att de tänkta konsumenteffekterna inte kommer konsumenterna till godoutan kommer att försvinna på vägen, särskilt som inte åtgärderna när det gällerde senare leden i livsmedelsproduktionen är särskilt framlyfta i förslaget tillny jordbrukspolitik. Vi anser att det måste ske en mycket kraftigareprisövervakning från samhällets sida. Naturligtvis vore det bra om momsen på mat togs bort ochatt detta kopplades till en aktiv konsumentrörelse som skulle se till attdessa pengar inte skulleätas upp av livsmedelskedjorna. Detta är ett oerhört angeläget konsumentkrav.Det kan inte hjälpas att jag grips av misstanken att regeringens omtanke omkonsumenternas ekonomi inte är så stor som den är om statens ekonomi.Regeringen ägnar sig hellre åt att inge människor falska förhoppningar genomatt säga att den nya jordbrukspolitiken med något slags automatik skulle ledatill en sänkning av matpriserna. Det tror jag är ett mycket stort misstag. Påsikt kan denna jordbrukspolitik leda till en dämpning av prishöjningarna. Mendessutom, vilket är viktigare, kan den nya jordbrukspolitiken leda till attsignalerna på ett tydligare sätt går från konsumenterna till producenterna. hittillsvarande jordbrukspolitiken har producenterna framför alltförhållit sig till prisregleringssystemets signaler och inte tillkonsumenternas. Konsumentfrågorna handlar inte enbart om priser på mat.Konsumentfrågorna handlar också om kvalitet. Kvalitetsfrågorna är också mycketviktiga iden internationella diskussionen. Vi har från sidalänge tagit upp och hävdat att krav på importerade livsmedel måstevara lika stora som på de inhemskt producerade livsmedlen. Tyvärr går det inteatt få en majoritet i utskottet att ställa sig bakom en sådan, egentligensjälvklar, politik. Vi menar att det i det internationella perspektivet bordevara de svenska företrädarnas uppgift att föra fram miljökrav, etiska krav ochandra kvalitetskrav och att se till att de på ett helt annat sätt lyfts fram iden internationella diskussionen om handel med jordbruksprodukter mellan olikaländer. har det varit en sammankomst i då dessafrågor diskuterades. Från sida närvarade såväl jordbruksministern somutrikeshandelsministern. Av de rapporter som man har kunnat få fram om dettamöte framgår det inte om de svenska företrädaren med ett enda ord har berörtdessa viktiga aspekter Jag vill gärna fråga jordbruksministern, som senareskall delta i debatten, varför är så passivt när det gäller att lyftafram dessa för konsumenterna så avgörande frågor. Det tycks som om den internationella diskussionen när detgäller livsmedelsprodukterna präglas av en övertro på marknadsmekanismen.Diskussionen handlar i stort sett uteslutande om behovet av att öka handelnoch att få bort handelssnedvridande effekter samt att stimulera konkurrensen.Naturligtvis är den diskussionen begriplig. Särskilt i skenet av vad somhänder i är det lätt att förstå att det nu finns en allmän hyllningtill marknadsmekanismerna som det allena saliggörande. Jag tycker ändå att deti det läget känns angeläget att framhålla att det inte är så att vi har tvåekonomiska modeller, en som handlar om planekonomi och som är dålig, en somhandlar om marknadsekonomi och som är bra. Sanningen är den att det finns tvåekonomiska modeller, varav ingen fungerar i verkligheten. Vi har tidigareuttryckt det så här, och jag tycker att det är ganska träffande beskrivning:Vad vi har haft när det gäller jordbrukspolitiken är en kapitalistisk planhushållning,men vad vi behöver är en socialistisk marknadsekonomi. Det är uppenbart att alla aspekter på jordbrukets påverkanpå miljön, beredskapsfrågor och regionala politiska synpunkter inte kantillgodoses av den kapitalistiska marknadsekonomin. Det förutsätter ett starktengagemang från samhällets sida om vi skall kunna lyckas med de föresatser somdet råder en stor enighet om, att vi skall ha ett jordbruk i hela landet, attvi skall fåbort den negativa miljöpåverkan, att vi skall ha en god beredskap inte barainför militära hot utan även inför andra krissituationer. Jag tycker därför att det är en mycket spännande situationsom vi befinner oss i när det gäller att försöka utforma en politik som förenardet goda hos marknadsekonomin med det goda hos ett starkt samhällsengagemang.Man måste dock fråga sig: Är de åtgärder tillräckliga som föreslås i den nyajordbrukspolitiken? Jag har sagt att vi tycker att det skulle ha behövtsen större ekonomisk tyngd på den landskapsvårdande ersättningen. Den skulleockså ha behövt vara mer generell och riktats sig till vallodling och djurhållningpå ett tydligare sätt. Vi är starkt oroade för vad som kan hända med jordbruketi skogs- och mellanbygder utanför stödområdet men också inom stödområdet. Vitycker därför att är oerhört viktigt att den nya jordbrukspolitiken följs upppå ett systematiskt sätt från sida. Vi tycker att det är beklagligtatt det inte finns en majoritet i jordbruksutskottet och förmodligen inteheller i för en sådan systematisk uppföljning på olika nivåer. Vitror inte att man skall betrakta det jordbrukspoUtiska beslutet somavslutningen på en lång process, som började med 30-talets kohandel. Vi troratt man måste se det som en inledning till en helt ny process, som kräver ettstarkt engagemang. Vi tycker från sida att denna uppföljning ärviktig. Eftersom vi tyvärr inte får gehör i för en sådan insatsskulle jag ändå vilja inbjuda alla dem som vill vara med och se till att vivärnar om det svenska jordbruket att bilda en fristående grupp, somser det som sin uppgift att värdera vad som händer ur konsumentaspekt, urjordbruksaspekt och ur miljöaspekt. Vi bör se till att vi i den gruppen fårrepresentanter för det konventionella jordbruket, den alternativa odlingen,konsumenterna och miljörörelsen. Om osäkerheten i den nya jordbrukspolitiken är så stor,varför skall vi då över huvud taget ge oss in i en svår process där vi inte kanförutse resultaten? Jo, vi måste det. Trots all oenighet finns det en sak somalla parter är rörande eniga om, nämligen att den jordbrukspolitik som vi nuhar inte alls fungerar. Den leder till höga priser för konsumenter och lågainkomster för jordbrukare. Den har gett oss negativa miljöeffekter, och denhar trots upprepade beslut i denna församling inte inneburit att vi har kunnatbevara jordbruket i hela landet på det sätt som vi hade velat. Dessutom står viinför en ny tid. Det industrisamhälle som vi lever i befinner sig i kris, detvet vi. Alltför mycket av vår produktion och konsumtion baserar sig på slöserimed jordens resurser. Vi föröder de ändliga resurserna och skapar miljöproblemi alla led och slutligen också när vi hanterar resterna som avfall. Om mänskligheten och jorden skall ha en framtid måste vi,inte återvända, men på nytt skapa ett samhälle som baseras på de areellanäringarna, ett biosamhälle där jordbruk och skogsbruk inte bara producerarvåra livsmedel utan också i väldigt hög grad råvaror som vi behöver förenergiproduktion och också i mycket högre grad än råvaror som vi behöverför industriproduktion. Det finns många varor, bl.a. plaster, som kan producerasmed jordbruket som bas i stället för med mineraloljor som bas. Den jordbrukspolitiksom vi har haft svarar på inget sätt mot de nya behov som vi står inför Därförär det helt nödvändigt att vi utformar en ny jordbrukspolitik sominbegriper jordbruket i den mycket vidare mening som jag har försökt Prot.1989/90:137 antyda här. Egentligenär det oerhörda möjligheter som ligger framför oss. Det är en \ gemensamuppgift för oss alla, politiska partier, företrädare för näringen och " ' allaandra, att se till att gjuta framtidstro och hopp i en näring som så länge harvarit satt på undantag. Avslutningsvis, fru talman, vill jag säga att vi frånvänsterpartiets sida inte valde den enkla vägen att stå vid sidan av detjordbrukspolitiska beslutet och kritisera, trots att vi på många punkter intefick gehör för våra synpunkter. Vi valde att biträda den kompromiss som den nyajordbrukspolitiken utgör därför att vi tyckte att vi fick gehör på väsentligapunkter. Vi vill genom att sluta upp kring beslutet markera att vi känner ettstort ansvar för det svenska jordbruket , att vi efter bästa förmågavill fortsätta att på ett konstruktivt sätt bidra till den ytterligareutveckling av jordbruket och jordbrukspolitiken som är nödvändig. Jag vill, fru talman, yrka bifall till reservationerna 3och 6 och till reservationer. I övrigt yrkar jag bifall tillutskottets hemställan. Allra sist vill jag säga att även om vi ibland kännermaktlöshet inför utvecklingen, känner att verkligheten är opåverkbar, är detmycket viktigt att komma ihåg att de problem som vi står inför när det gällerjordbrukspolitik inte är orsakade av någon sorts obändiga naturkrafter. Det ärfaktiskt vi människor som själva har åstadkommit dem. Det är naturligtvis ettdåligt betyg åt oss, men det betyder också att det faktiskt är vi själva somkan ändra situationen. Vi skall strax ta det första steget på den förändringensväg som inte bara skall föra oss till en bättre livsmedelsproduktion utan ocksåtill det nya ekologiskt anpassade biosamhället. Säkert lurar många fallgroparpå den vägen, men efter denna långa tid av svåra diskussioner och vånda kännsdet trots allt bra att vi nu äntligen är på väg. 6 (): Det är dags för en ny jordbrukspolitik. Dengamla politiken har spelat ut sin roll. Den gamla jordbrukspolitiken har sinarötter politik och motiverades av sociala skäl. är det inte såmycket socialpolitik när vi talar om jordbrukspolitik. talar vi också omandra frågor, bl.a. miljöpolitik. Men tyvärr inverkar inte det i så värst höggrad på de jordbrukspolitiska besluten. Det beror på att levde del av befolkningen på landsbygden. Det gjorde jordbrukspolitiken väldigtmycket till socialpolitik. Den fattiga jordbruksbefolkningen stämde dåligtöverens med Per folkhemsplaner. Spannmålspriset rasade dessutompå grund av konkurrens från amerikansk spannmål. Politikerna ville göra någonting.Man sade att man ville förbättra landsbygdsbefolkningens levnadsvillkor. Maninförde en avsättningsgaranti och tvång för kvarnarna att använda inhemskspannmål. har en jordbruksutredning per årtionde genomförts.Under 1980-talet kom det dessutom en rapport från en livsmedelspolitisk arbetsgrupp.Men ofta har det varit samma slags problem som har diskuterats un- der dessadecennier - dock har nya jordbrukspolitiska mål lagts till . Ofta har man tagit upp problemet med de överskott sombl.a. avsättningsgarantin skapar Avsättningsgarantin innebär att bönderna fårsälja allt som de producerar, oavsett hur det ser ut på marknaden. När det gäller 1940-talets jordbruksutredning var manorolig för att bönderna skulle komma att utnyttja de högavärldsmarknadspriserna. Det rådde ju brist på mat efter kriget. Men redan 1952sjönk världsmarknadspriserna, som då kom att ligga under de svenska priserna.Och så har det varit . Det är klart att det inom vilken näring som helst skulleuppstå överskott, om producenterna visste att de fick sälja allt som deproducerade. Tänk er att skulle säga exempelvis till : Detspelar ingen roll om ni inte kan sälja era bilar. Ni skall få en garanti sominnebär att allt som ni producerar skall kunna säljas. Då skulle det nogknappast bli så mycket av nytänkande och förändringar inom . Men jordbrukspolitiken har också sina rötter i tiden före1930-talet. drabbades ju av nödår, och det är faktisktinte så länge sedan. Då var det naturligt att inrikta både forskning ochpolitik på så stora skördar som möjligt. Det här kvantitetstänkandet harpräglat såväl politiken som forskningen , och det är ganska märkligtmed tanke på att problemen är så annorlunda . Bortsett från den bristfälliga marknadsanpassningenorsakade jordbrukspolitiken också andra problem. Efter 1940-talet börjadeanvändningen av kemiska bekämpningsmedel och av handelsgödsel att kraftigt öka.Anima-lieproduktionen koncentrerades mer och mer. Växtföljderna blev sämre. Detvar faktiskt som man på allvar började diskutera jordbruketsmiljöproblem. Politikerna i den utredning som arbetade under det decenniet -dvs. 1970-talets utredning - undrade om det möjligen kunde finnas ett sambandmellan den mängd kemikalier som man ville använda och omfattningen av denåkerareal som skulle komma att behövas . Ett miljömål uppsattes, även om det tog lite tid, år 1985.Men politiken förändrades egentligen inte. På samma sätt förhåller det sig nu1990, dvs. Det beslut som riksdagsmajoriteten förmodligen fattarkommer egentligen inte att innebära några förändringar på miljöområdet. dominerades den jordbrukspolitiskadebatten dels av överskottsproduktionen - och denna urholkar jordbruketslönsamhet och är dessutom samhällsekonomiskt helt förkastlig-, dels av demiljöproblem som diskuterats Detta ledde till en diskusion omatt jordbrukspolitiken behövde reformeras. tog regeringeninitiativ till tillsättandet av en livsmedelspolitisk arbetsgrupp. Motivet varatt den dåvarande politiken baserad på prisstopp var ett mycket trubbigtinstrument när det gällde att förverkliga de jordbrukspolitiska målen. En nyjordbrukspolitik skulle formas. Jordbrukspolitiken skulle inte längre varabaserad på ett prisregleringssystem. Enligt direktiven skulle nya och selektivamedel arbetas fram för att man skulle kunna uppnå en högre grad avmåluppfyllelse i jordbrukspolitiken t.ex. beträffande beredskap,regionalpolitik och miljö. Men vad ärdet egentligen som har hänt? som samtliga partier utommiljöpartiet står bakom att måluppfyllelsen på de här olika områdenakommer att bli bättre? Jag har några frågor tillriksdagsmajoriteten: Innebärdet nya förslaget till livsmedelspolitik bättre förutsättningar när det gälleratt uppnå miljömålet? Kommermåluppfyllelsen på viktiga områden över huvud taget att bli så mycket bättre? Kommerbrukningsmetoderna i de intensiva jordbruksbygderna att bli mera ekologisktanpassade? Kommer risken för attdricksvattnet förgiftas av nitrater att minska? Kommer övergödningen avhavet att minska? Kommerde många hotade arter som är beroende av odlingslandskapet att ges störremöjligheter att överleva? Kommer sårbarhetenbeträffande livsmedelsförsörjningen att minska? Iföreliggande förslag sägs det att belastningen på miljön kommer att minska,eftersom ett kraftigt sänkt pris på spannmål, som ju blir följden avavregleringen, kommer att göra att det blir mindre lönsamt att gödsla ochbespruta. Teoretiskt är det givetvis så - det är sant. Men priset på spannmålär trots allt inte så styrande när det gäller användningen av insatsvaror somman kanske skulle kunna tro. Det är bättre att höja priset på kväve om man villge bönderna ett incitament att minska kvävegödslingen. Det skulle alltså varabetydligt effektivare. Omriksdagen fattar beslut enligt utskottsmajoritetens förslag, blir följdensannolikt ett prisras som i sin tur leder till att jordbruksmark läggs ned,framför allt i skogs- och mellanbygder. kommer att läggas ned i just debygder där det bedrivs ett för miljön skonsamt jordbruk. I de intensivaslättbygderna - dvs. just de bygder som orsakar miljöproblemen - kommerjordbruket att fortsätta att tillämpa i stort sett samma metoder som . SvenEric Lorentzon nämnde i sitt anförande att vi kommer att få en hel delskogsplantering, även i skogs- och mellanbygder. Det stämmer bra. Visserligenär det positivt att utskottsmajoriteten inte kommer att säga ja till speciellaanläggningsstöd när det gäller barrskog. Det är alltså en klar förbättring.Men jordbrukarna får ju ett stort omställningsstöd, som kan användas även förplantering av barrskog. På den punkten har helt rätt. Detfinns inte några villkor här - dvs. att anläggningsstöd över huvud taget ochomställningsstöd inte skulle få lämnas till skogsbygderna. Dessa stöd kommerfakfiskt att gälla över hela landet. Eftersom förutsättningarna för jordbruketär sämst just i skogsbygderna, är det inte så konstigt - ja, det är t.o.m.högst naturligt - att det är just den marken som i första hand kommer attläggas ned. Menjordbruket orsakar naturligtvis inte bara miljöproblem, utan jordbruket skaparockså posifiva miljövärden. De flesta utrotningshotade kärlväxter i ärberoende av odlingslandskapet. Ett av syftena med den nya jordbrukspolitikenvar att naturvården skulle bli bättre. I förslaget till ny jordbrukspolitikanslås därför 250 milj.kr till landskapsvård. hardessutom plussat på NOLA-ersättningen med 30 1989/90:137 9juni 1990 milj.kr.Det är bra att vi äntligen kan vara eniga om att jordbruket måste få betaltinte bara för matproduktionen utan också för andra viktiga tjänster. Men om vi skall bedöma helheten i fråga om den nyajordbrukspolitiken kan vi inte bara se till enskilda höjda anslag. Naturvårdenmotverkas av att en stor del av den jordbruksmark som tas ur driftär just den mark som har den största betydelsen för naturvården. I detperspektivet är det småpengar som vi talar om när det gäller de 250 miljonerna.Naturvårdsverket påpekar i sitt remissvar att det krävs minst 500 milj.kr. Ochdå har man på inte haft särskilt hög målsättning, utan man harsagt att de 500 miljonerna bara skulle räcka till de allra värdefullasteområdena. Vad kommer det då att innebära? Jo, när det gäller attminska jordbrukets negativa miljöproblem kommer det inte att hända särskiltmycket. Visserligen kommer säkert förbrukningen av handelsgödsel och kemiskabekämpningsmedel att minska. Men användningen av dessa medel kommer inte attminska särskilt mycket i fråga om de hektar som även fortsättningsvis kommeratt brukas just därför att det är de som kommer att klara omställningen. När det gäller naturvården kommer trots allt många viktigaodlingsmarker att försvinna. Hotet mot de utrotningshotade arterna blir såledesi själva verket större. Där är det egentligen ingen större skillnad mellanregeringens och utskottsmajoritetens förslag. I det avseendet ärutskottsmajoriteten inte mycket bättre. De extra 30 miljonerna tillNOLA-ersättningen är naturligtvis inte mycket i det sammanhanget. Det märkliga är att utskottsmajoriteten inte har haftmodet att släppa tanken på att det viktigaste inte är att skördarna skall varaså stora som möjligt. Man sitter kvar i 1800-talstänkandet. Det är glädjandeatt samtliga partier har släppt 30-talstänkandet och ärregleringsivrare, men 1800-talstänkandet har tydligen rotat sig mycket djupare.Fortfarande gäller det att producera så mycket som möjligt per hektar - något somvar naturligt i då man kunde råka ut för svält på vintrarna men som inteär naturligt . Jag skulle också vilja säga litet grand om det här medeffektivitet. var inne på det och sade attjordbruksnäringen måste få utnyttja sina resurser och att man därför inte kantänka sig ett mer extensivt jordbruk. Det beror givetvis på vad man menar medett extensivt jordbruk. Som jag ser det måste jordbruksnäringen, precis somalla andra näringar och hela samhället, anpassas till naturens ramar, och inomnaturens ramar skall resurserna naturligtvis utnyttjas så effektivt sommöjligt.