prot · GD09126 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:126 Förhandlingarnaleddes av förste vice talmannen. Förste vice talmannen meddelade attPaul Ciszuk (mp) återtagit sin plats i , varigenom UllaBouvins tjänstgöring som ersättare upphört. 2 § Justering av protokoll 3§ Svarpå interpellation 1989/90:168 om tjänsteplikt m.m. sanering efter kärnkraftsolyckor har- mot bakgrund avutredningens om kärnkraftsberedskapen betänkande (SOU 1989:86) Samhälletsåtgärder mot allvarliga olyckor - frågat mig om jag överväger att utökatjänsteplikten och förfogandelagen till det mångåriga saneringsarbetet efter enkärnkraftsolycka. Vidare har hon frågat om jag är beredd att undersöka om detfinns tillräckligt många frivilliga i för ett sådant saneringsarbete. Remissbehandlingen av betänkandet avslutades för någradagar sedan. Ärendet bereds nu vidare inom . Jag skall inteföregripa regeringens ställningstagande till utredningnens olika förslag. Vad jag dock kan säga är att om regeringen ansluter sigtill utredningens förslag om tjänsteplikten så krävs en lagändring. Det äralltså som skall besluta om den saken. Säkerheten vid de svenska kärnkraftverken förbättraskontinuerligt. Säkerhetsarbetet syftar till att förhindra en olycka ochbegränsa effekterna om en olycka ändå skulle inträffa. Jag kan inte finnanågra övertygande skäl för att undersöka vilket antal frivilliga som kan kommai fråga för en omfattande saneringsinsats. 2BIRGITTA (): Jag ber att få tacka försvarsminitern försvaret på min interpellation. Försvarsministern har på en punkt föregripit regeringensställningstagande till utredningens förslag, nämligen när det gäller förslagetatt undersöka om det finns frivilliga som skulle vara villiga att ställa uppvid en så stor saneringsinsats som skulle bli nödvändig om en storkärnkraftsolycka drabbar oss i vårt land eller i vår närhet. Här lämnarförsvarsministern ett klart besked: Det finns ingen anledning att undersökadetta. Däremot överväger försvarsministern fortfarande attrekommendera regeringen att lägga fram ett förslag till om att utökatjänsteplikten och förfogandelagen. Det innebär att man skulle tvinga människoratt avstå från sin egendom och att själva vara med och sanera med alla derisker det innebär i ett kraftigt radioaktivt smittat område. Är försvarsministern rädd att undersöka om det finnsmänniskor som skulle ställa upp frivilligt för en sådan insats? Om människorfick reda på vad detta skulle innebära och att det faktiskt skulle kunna drabbadem, skulle det kanske bli en stor protest i . Är det detta somförsvarsministern är rädd för? Om människor fick klart för sig att FNsinternationella atomenergiorgan i , lAEA, bedömer sannolikheten för att kärnkraftsolycka skall inträffa som en skulle de kanske undravarför inte agerar kraftfullt internationellt för att stoppa dennalivsfarliga energikälla. Tvärtom medverkar svenskar, svenska företag och lAEAsledning till att sprida kärnkraften över världen - en energikälla som intetäcker sina egna kostnader och som utgör det absolut största hotet mot ossunder fredstid. vid säger i studien vi lära av Tjernobyl? , att vi från myndigheternas sidautsätts för en medvetet utformad informationsteknik och policy som har som målatt distansera oss från verkningarna av en katastrof. Människors oro ansesalltså allvarligare än de problem som oron grundar sig på, nämligen att detföreligger stora risker som det finns all anledning att vara orolig för. i Tjernobyl var mycket värre än vad viförst fick reda på och värre än vad berättade från början. från reaktorn, i , blev ett område stort som hälsovådligt att bo i.Cancerfrekvensen ökar, barnadödligheten har tredubblats, det förekommerfosterskador och störtblödningar hos kvinnor. Det kommer många rapporter omde långsiktiga verkningarna av . Något som enligt min meninginte har uppmärksammats tillräckligt är att det allmänna immunförsvaret hos demänniskor som drabbats av strålning har blivit nedsatt. Barnen blir mycket oftasjuka, de får upprepade lunginflammationer osv. Kostnaderna är fullständigt enorma. talar man om . Det kan vara intressant att jämföra dessa kostnadermed den ersättning som man kan få enligt de konventioner som ännu inte ärratificerade, vilka ersätter skador vid enkärnkraftsolycka. I och vädjar myndigheterna till FN,FAO och WHO om hjälp. I har folkkampanjen mot kärnkraft och kärnvapenstartat insamlingen SOS Tjernobylför att samla in pengar från allmänheten för att bistå de människor som hardrabbats så fruktansvärt av Tjernobylkatastro-fen. Hurstor är risken att detta kan drabba oss? Försvarsministern säger att mankontinuerligt förbättrar säkerheten vid våra egna kärnkraftverk. Men ju äldre kärnkraftverken blir, desto större blir risken för tankbrott.När tankarna neutronbestrålas blir de spröda, och det finns enrisk att de kan brista okontrollerat. i har haftvissa problem med detta. I har man haft stora problem men detta. Manundersöker fortfarande problemet, och man ar osäker. Om någonting sådant skulleinträffa hjälper inga filteranläggningar. Ju äldre reaktorerna blir, destofarligare blir de. Mankan inte på ett enkelt sätt försvara sig mot terroristangrepp, det komutredningen fram till. Man säger i utredningen att vi nu måste se till att detfinns en kontinuerlig personalkontroll på kärnkraftverken. En terrorist haralltid någon vän inne i anläggningen för att kunna genomföra ett terroristangrepp.Man skall kontrollera de anställda, vilka de umgås med, derasförhållanden osv. Det är polisstaten som vi ser framför oss. Det ärfruktansvärt obehagligt. Jag anser att vi inte skall ha en sådan energikälla. Mendet finns också kärnkraftverk i vår närhet. I kärnkraftverket i Greifs-wald harösttyska och västtyska experter efter en grundlig undersökning kommit fram tillatt de fyra reaktorerna bör tas ur drift så fort som möjligt. Det går inte attförbättra säkerheten tillräckligt. De är livsfarliga. Dessa reaktorer liggerså nära att vi i skulle kunna drabbas, precis som Vitrysslanddrabbades efter . Kärnkraftär inte främst en fråga om energipolitik, utan en säkerhetspolitisk fråga, ochdärför i hög grad försvarsministerns område. Är försvarsministern rädd för attundersöka om människor är villiga att ta den risk det skulle innebära att städaefter en kärnkraftsolycka? Det är helt enkelt omöjligt att göra detta. Ärförsvarsministern rädd för att presentera detta för det svenska folket och seom det är villigt att ta en sådan risk? Kommer försvarsministern att behandladenna utredning i ett helhetsperspektiv och inte bara utgå från förutsättningenatt vi skall behålla denna energikälla? Anf.3 (): Jag skulle vilja komplettera med några frågor. När det gäller kärnkraftliksom annan teknik handlar det väldigt mycket om den mänskliga faktorn. Det ärmänniskans felaktiga handlande och felaktiga beslut som så ofta leder fram tillatt det inte riktigt går så som man har tänkt sig. Ävennär det gäller kärnkraften har det tyvärr visat sig att människor gör fel. Detkanske börjar i en del fall med att tekniken slår fel och inte fungerar som manhar tänkt sig. Sedan får människorna ett felaktigt beslutsunderlag och så kande alltså inte reda ut problemen. Sådan var bakgrunden till bl.a. olyckan iHarrisburg och . Närman talar om att den svenska kärnkraften är säker är den tyvärr aldrig säkrareän vad människan som sitter i kontrollrummet kan åstadkomma om det uppstårnågon kris. blir vi imorgontidningarna påminda om att det kan hända saker som 1989/90:126 21 maj1990 1989/90:126 21 maj1990 man faktiskt inte hartänkt sig. Det visar sig att kylsystemet inte har fungerat i ett av vårakärnkraftverk. Visserligen var aggregatet avställt, så det var barakylningen i bränsleelementen i en förvaringsbassängsom det gällde. Men, och detstod faktiskt i artikeln, det är samma pumpar som kyler själva reaktorn. Härhar vi alltså ett färskt exempel på att tekniken kan fallera. 1 det svenskafallet bedömde man att det inte var någon fara. I stället för att manuelltstarta kylpumparna föredrog man, som det heter i artikeln, att leta efterfelet. I det här fallet hade man temperaturen i kylbassängen under kontroll.Hade man haft litet mer otur kunde man ha haft fel på temperaturmätningen ochtemperaturen hade stigit litet snabbare. Men framför allt: i en reaktor går juallting oerhört mycket snabbare. Om man hade haft fel på temperaturmätningen idet här fallet, är jag rädd att ett sådant här beslut hade kunnat blikatastrofalt. Närvi nu talar om mänskliga felhandlingar gäller det också vad som händer vid enolycka. Hur reagerar ansvarig personal vid en olycka när eget liv uppenbart ärhotat? Enligt uppgifter från Tjernobyl, där det alldeles har varit folkpå besök, flydde en del av de högst ansvariga från katastrofplatsenoch lämnade kvar de andra. Det gör jii inte saken lättare. Då uppstår en annantyp av kedjereaktion - en mänsklig sådan, som gör att katastrofens omfattningkan bli mycket större än den möjligen skulle ha blivit annars. De svenskakärnkraftsverken påstås ju vara extra säkra genom inneslutningar osv., men ompersonalen grips av panik, och det kan man ju aldrig gardera sig emot, kanalltså katastrofen få större omfattning. Idet här sammanhanget när man talar så mycket om hur säker den svenskakärnkraften är, vill jag nämna att vi här i ju inte befinner oss sålångt ifrån Forsmark. Här i har det visat sig att räddningsplanernainte är fullständiga. Vi har fått reda på här genom en studie somnågra elever vid en miljövårdskurs har gjort, att räddningsplaner som skulle havarit klara inte är det. De har legat ofullbordade i en byrålåda på grund avatt den som skulle ha gjort dem färdiga har lämnat sin tjänst. Detfinns en alarmanordning som egentligen skall mäta radioaktiviteten, men tyvärrär larmet inte inkopplat för att det inte har blivit av. Det här är egentligenganska oerhörda uppgifter som jag lämnar, och jag hoppas att ni pressar mig denärmaste dagarna, så att jag får en anledning att ta fram dokumentationen. Jagkan hänvisa bl.a. till som hade ettsammanträde här i , där man mycket riktigt kritiserade atträddningsplanerna inte var fullständiga. Jag behöver själv skaffa mig kompletterandeupplysningar i denna fråga, men jag måste säga att jag inte är det minsta lugnöver att vi är i goda händer. Även mera långsiktigt har den mänskliga faktornklickat. Många har tyckt, kanske som statsrådet , att så farligtkan det väl inte vara. Statsrådet ser ingen anledning att osv. Jag ser allanledning i världen att ta dessa frågor med absolut största allvar, eftersomett fel får så oerhörda konsekvenser. Jag vill instämma i vad BirgittaHambraeus sade. Jag förstår egentligen inte hur man kan ta på sig ansvaret försådana risker. Även om risken är liten så måste man ju undra vad som händer omvi gör en felbedömning eller om kärnkraftspersonalen Hur länge får vi dras med konsekvenserna? Efteråt Prot.1989/90:126 kan man ju inte bara säga: "Ja, jag gjorde fel. Jag ber omursäkt." Det är för många liv inblandade och det är förlångt tidsperspektiv. lämnar inte en korrektbeskrivning av vad utredningen har kommit fram till. Det är nämligen på detviset, fru talman, att även i utredningen drev frågan omatt undersöka om det inte finns frivilliga för sanering. Hon fick inget gehördär, varken hos parlamentarikerna, ordföranden, de sakkunniga eller hosexperterna. Den här frågan har alltså bearbetats i utredningen. Jag tycker att det är en mycket djärv slutsats somBirgitta drar när hon kallar medlemmarna i utredningen för fega föratt de inte utreder detta. Hon har haft ett utmärkt tillfälle att argumenteraför sin uppfattning och till att få den frågan bedömd i utredningen, men honhar icke vunnit gehör. tog även upp tankbrottsfrågan. Den harockså varit föremål för diskussion i utredningen. Hela utredningen kom till enannan uppfattning än , varefter hon reserverade sig. 5 (): Det är alldeles riktigt att det var enminoritet i utredningen som lade fram dessa förslag, nämligen jag själv. Jaghade den uppfattningen att efter en remissbehandling kan även reservationer ochminoritetsuppfattningar få stöd, att regeringen inte helt bortser från vadremissinstanserna har att säga och att regeringen rent av kan tänka själv.Annars är det helt meningslöst att vara med i en utredning, om man inte delarmajoritetens uppfattning. Försvarsministern säger att jag anklagar utredningen föratt vara feg. Ingalunda, jag frågar om försvarsministern är rädd att göra denhär undersökningen. Är rädd att göra undersökningen? Det är nog svårt för oss att föreställa oss vad ensanering egentligen innebär. finns det ändå på jordklotet rikhaltigaerfarenheter av vad ett långsiktigt saneringsarbete innebär av fruktansvärdaomöjliga arbetssituationer. Jag vill gärna referera till en rapport till lAEAsom bär namnet lAEA-CN-48/256 från en internationell konferens den 28 september1987. Där talar man om de erfarenheter som man har. Man måste ha en decimetertjocka blyhöljen kring de apparater som människor skall vistas i när de skallgå in i området. Man får ha titthål och periskop. Dessa tunga apparater sjunkerned i jordmassorna och man får försöka forsla bort jordmassorna. Det är svårtatt hitta någontans att lägga dem. Man försöker att valla in, så att inte radioaktivitetenskall sprida sig till stora vattentäkter. Man försöker sandblästra gator ochhus. Man vet inte alls hur man skall göra med en kvadratmil efter kvadratmilnedsmittad skog. Radioaktiviteten stannar inte inom ett område utan flyttarsig, och man vet inte riktigt hur. Detta är fullständigt omöjligt. Men vivärjer oss. Vi distanserar oss från verkligheten. Det är alldeles uppenbartatt utredningen gjort detta. efter utredningen finns det mycket 1989/90:126 21 maj1990 tydliga bevis på detta.Människor har varit där, och det har rapporterats i massmedia. Jag hoppasverkligen att försvarsministern hann ta ställning till utredningen, tillremissvaren och också till det som har hänt efteråt, dvs. vad både lAEA ochSovjetunionen har rapporterat, väger samman allt detta och inser att vi intekan leva med en sådan risk - i varje fall inte utan att undersöka om svenskafolket är villigt att gå in och ta på sig det arbete som det innebär attsanera. 600000 människor arbetade i reaktorns omedelbara närhet. är det 15 000människor som gör det. För att sanera områden av storlek behövs detinte så mycket fantasi för att inse vad det skulle innebära. Anf.6 (): Jag vill ta upp beredskapsfrågorna i litet vidare bemärkelse.Beredskapslagen och utvidgningen av den handlar ju om det direkta räddnings-och röjningsarbetet. Förstkan jag ta upp en fråga i direkt anslutning till detta. Frågan har med åldernatt göra. Det har kommit fram ett förslag om att människor i fertil ålder skallskyddas, åtminstone så att det inte skall uppstå onödiga genetiska skador isamband med övnings- och röjningsarbete. Jag tror, fru talman, att efter handsom erfarenheterna från Tjernobyl föreligger,-som cynikerna kallar världensstörsta fältförsök när det gäller effekten av radioaktiv strålning, kommer detatt visa sig vara inte enbart blodbildsskador. Det kommer också att visa sigatt de som har arbetat med räddnings- och röjningsarbete har ådragit siggenetiska skador. Dethar alltså föreslagits i att åldern för beredskapsarbetarna skall höjastill , så att i första hand endast den äldre delen, den inte längrefertila delen, av befolkningen får dessa skador. Detta visar också litet grandvad saken gäller. Jag skulle vilja höra hur statsrådet ser på ett sådantförslag. Menvi har också beredskapen i vidare bemärkelse. Vad gör man med näraliggandeområden? Vad planeras t.ex. i ? Det kan vara intressant att veta attnågon plan för att utrymma inte finns. Det är så osannolikt att ensådan olycka inträffar att det inte behövs någon sådan plan, sägs det. Men detär inte ägnat att lugna. Det är väl osannolikt att ett krig skall inträffa. ISverige har det inte inträffat på . Men för det finns det åtminstoneutrymningsplaner. Kandet vara så, statsrådet, att den hemska sanningen är att man inte förstår hurStockholm skulle kunna utrymmas så snabbt som det skulle behövas, om det händenågot i Forsmark och vinden blåste söderut och det kanske dessutom, i allravärsta fall, var regn på väg? Då vore katastrofen ett faktum. Man har kanskeförstått att en sådan utrymning inte går att genomföra. Då sitter de som inteär så snabbfotade i fällan. Risken är ju att det inte är mot olycksplatsen manbeger sig för att sanera, utan att man flyr för livet tillsammans med sinaanhöriga för att försöka komma undan döden. Jagär orolig, och jag skulle gärna vilja ha svar från statsrådet på hur han ser pådetta med utrymningen av . Överläggningenvar härmed avslutad. 4§ Svar på invandrare interpellation 1989/90:165 om äldreomsorg för har frågat mig dels omhandläggningen av en planerad idéskrift avseende invandrare och äldreomsorg,dels om jag har några uppslag om hur man kan aktivera kommunerna i deras arbetemed att uppmärksamma de äldre invandrarnas behov av samhällets service ochvård. Att skapa god omsorg och vård för äldre och handikappadeär en av samhällets viktigaste uppgifter. I propositionen Äldreomsorgen inför90-talet har regeringen lyft fram behovet av särskilda insatser för äldreinvandrare med annan kulturell bakgrund och bristande kunskaper i svenska. Både kommuner och landsting har ett ansvar för att äldreinvandrares behov av service och vård tillgodoses. Frågan om äldre invandraressituation har också uppmärksammats av huvudmännen. Det är i första hand angelägetatt kartlägga behoven för olika invandrargrupper. Jag har fått veta att någralandsting börjat en sådan probleminventering i samverkan med kommunerna. Ettarbete med att utveckla metoder kring omsorgen om äldre invandrare pågår ocksåi några kommuner. Den av och Svenska kommunförbundetpåbörjade idéskriften kring praktiska råd och exempel för kommunernasplanering, har ännu inte slutförts. kommer emellertid i sin nyaorganisation att prioritera frågor som rör invandrares hälsa och socialavälfärd, vilket bl.a. innebär att idéskriften kommer att ges ut. Jag vill gärna meddela att jag i samråd medinvandrarministern beslutat att ta initiativ till ett idéseminariumkring frågan om de äldre invandrarna och äldreomsorgen och då bjuda införeträdare för invandraror-ganisationerna och representanter för de bådakommunförbunden och . 8 (): Jag vill först tacka statsrådet för svaret påmin interpellation som avslutades med tre frågor till det ansvariga statsrådet. De två första frågorna återstår tyvärr obesvarade. Jagförstår att det är Svårt att förklara trögheten hos den myndighet och andrainblandade aktörer som har att sammanställa den i propositionen omÄldreomsorgen inför 90-talet aviserade idéskriften som skulle innehålla bl.a.praktiska råd och exempel för kommunerna när det gäller planeringen aväldreomsorgen för invandrare. har gått sedan vi här i behandladedenna proposition. Jag hoppas innerligt att trögheten inte beror på brist påvilja och intresse. Jag tycker att det är tacknämligt att statsrådet återigeni sitt svar betonar att både kommuner och landsting har ett ansvar för attäldre invandrares behov av service och vård tillgodoses. Jag är medveten om attdet har pågått försöksverksamhet inom detta område somäldredelegationen höll på med det grundläggande utredningsarbetet och attnågra kommuner har befunnit sig i första ledet i utvecklingen på detta områdehelt spontant, kanske därför att det där har funnits aktiva politiker ochtjänste- män medgoda insikter i de snabbt växande behoven bland de äldre invandrarna ikommunen resp. . Jag uppskattar också beskedet att statsrådet i samråd medinvandrarministern beslutat att ta initiativ till ettidéseminarium om de äldre invandrarna och äldreomsorgen. Den tilltänktakretsen som skall inbjudas till detta seminarium borde kanske vidgas något medtanke på det utveckhngs-arbete som pågår i våra kommuner inom helaäldreomsorgen. Den berörda personalen inom äldreomsorgen sitter i ennyckelposition. Därför får, enligt min uppfattning, denna grupp inte glömmasbort när vi arbetar med denna, för de flesta relativt nya, fråga inomäldreomsorgen. Vi har framöver en grannlaga uppgift att tillgodoseäldreomsorgen med bra personal rent allmänt. Tillgången på tvåspråkig personalmed kulturkompetens tillgodoses inte med mindre än att vi lyfter fram detpositiva i arbetet med och för människor bland den invandrarungdom som i dagfår del av hemspråksundervisningen. Jag har också noterat att statsrådet i äldrepropositionenhar angett att det är hans uppfattning att huvudmännen för äldreomsorgen är välmedvetna om problemen och behovet av en effektiv personalpolitik. Med tanke påden rådande situationen och den stora betydelse som personaltillgången har för äldreomsorgenskvalitet finns det emellertid anledning för regeringen att nära följasituationen. Möjligheten att kommunicera obehindrat med vård- ochomsorgsgivaren är i allra högsta grad en kvalitetsfråga för alla människor.Samma sak gäller naturligtvis för våra invandrare som har ett annat modersmål.Därför vore det intressant att få litet tips om vad som kan komma ut av dettaspeciella uppdrag som har fått att dels redovisaoch utvärdera den dittillsvarande utvecklingen på personalområdet, dels göraen bedömning av den utveckling som kan förutses under de närmast följandeåren. Behovet av insatser på utbildningsområdet framhölls ipropositionen. Jag hoppas verkligen att allt som sker i detta avseende ledertill ökade insikter på alla nivåer och att vi får en arbetsorganisation inomäldreomsorgen där äldre invandrares behov av omsorg med personal som kankommunicera med dem tillgodoses på ett bra sätt. Jag menar att vi då gör alltför att tillgången stimuleras, så att tillgång och efterfrågan får möjlighetatt mötas. Våra åldrande invandrare begär inte några extraprivilegier. De har fullgjort sina skyldigheter och har rätt att krävatrygghet när krafterna sinar och de tidigare färdigheterna försvinner ellerförsvagas. 9 (): hade vi en lång invandrar- och flyktingpolitiskdebatt här i kammaren. Några konstaterade, där jag var med, att de vanligainvandrarfrågorna beklagligtvis drunknar i den stora flykting- ochinvandringspolitiska debatten. De flesta flyktingar och invandrare stannarändå kvar här i landet. En vacker dag behövs stöd för åldringarna. Jag kunde dåupplysa om att vi har en interpellationsdebatt med ochjag hälsade alla välkomna hit. är det måndag, och därför är det inte såmånga närvarande här. Jag hoppas dock att de läser protokollet. skulle man arrangera en konferens iRinkeby om äldre invandrare. Bland arrangörerna var, förutom socialdistriktet iRinkeby, . På grund av brist på intresse inställdes konferenseni fråga. Kommuner runt om i landet upplever tydligen inte att frågan på någotsätt är aktuell för dem. kan tjänstemännen i samma kommuner som harsvarat nej till deltagande i konferensen kontakta socialdistriktet i isyfte att sända sina invandraråldringar till det mysiga medinternationell atmosfär, torghandel m.m. Man talar ju utrikiskadär, har de sagt. Jag undrar om det inte är meningen att kommunen i frågaskall ta hand om sina egna invandrare. Jag vet svaret, men jag ställer ändåfrågan till statsrådet. I , en stadsdel i , har man gjort en enkätbland finska invandrare som har blivit pensionärer. 400 svarade, och de flestavill ha något slags service från kommunens sida. Det avgörande var givetvis attde inte klarar av svenska språket eller att de har tappat en del av svenskaspråket. Jag uppskattar också, liksom , att ettidéseminarium är på gång. Jag instämmer med att det vore bra omkommunens handläggande personal också skulle inbjudas, åtminstone några av dem.Jag tycker inte minst att några av aktionsgrupperna bland invandrarna, som bevakaroch försöker föra fram frågan om äldreomsorgen för invandrare, också skulleinbjudas. Jag kan inte kräva ett svar här av , men jag kan ändåställa frågan. Jag vill först uttrycka min uppskattning överatt denna fråga kommit upp i den här formen. Jag har fått en bild av en ganskalåg aktivitet på detta område under den allra .