prot · GD0963 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:63 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . Talmannen meddelade att ansökan omledighet på grund av sjukdom inkommit från () för tiden den 12februari-den 11 mars. Kammaren biföll denna framställning. Talmannen anmälde att () skulle tjänstgöra som ersättare för , 3 § Allmänpolitisk debatt (forts, från prot. rusar med hög fart in i enkostnadskris. Det kan inte tillåtas. Regeringen lägger därför framförslag till åtgärder som skall bryta pris- och kostnadsstegringen. Vi föreslårett pris-, löne-, skatte- och utbetalningsstopp med omedelbar verkan. Detunderbyggs med förslag om en finanspolitisk åtstramning och förändradespelregler på arbetsmarknaden. Det vi föreslår är otvivelaktigt en kärv politik. Deninnebär dessutom betydelsefulla avsteg från den svenska modellen med frialöneförhandlingar. Men den är nödvändig. Den senaste tidens utveckling pålöneområdet, med stora kostnadsstegringar och hot om omfattande konflikter harframtvingat åtgärderna. Alternativet är att låta pris- och kostnadsstegringarnarulla på, och det kommer obönhörligen att medföra en arbetslöshetskris. Densocialdemokratiska regeringen har gjort klart var den står, den tar 1 protokoll 1989/90:63 Den griper därför in nu för att med kraft förhindra ett annars kommandesönderfall. Bakgrunden till dagens förslag är den alltför snabba pris-och kostnadsstegringen och den alltför svaga ekonomiska tillväxten. Underflera år har inflationen i legat över omvärldens nivå. Vi vet alla attdetta i längden inte går att förena med samhällsekonomisk balans, fullsysselsättning och social trygghet. Vi vet också alla att det, inte bara i längden utan redanhär och , är omöjligt att ta ut löneökningar på nårproduktionen, det enda som kan ge reala standardökningar, bara ökar med 1 %.Det ger inflation, reallönesänkningar, försämrad konkurrenskraft och efter handarbetslöshet. Det ger också en orättvis fördelning av resurserna.Inflationen slår hårdast i hushållskassan för låginkomsttagarna. Arbetslöshetendrabbar först de svagaste grupperna på arbetsmarknaden. Det är därför viktigt,både för rättvisan och för tryggheten, att bryta inflationen. Men där går utvecklingen nu åt fel håll. Lönestegringarna1989 blev störn än vad vi räknade med så sent som i finansplanen i januari.Handelsbalanser försämrades påtagligt mot slutet av . Det finnstecken på att exportpriserna börjar vika, och har också oljepriserna gåttupp. Sammantaget innebär det att bytesbalansen ser ut attförsämras ännu kraftigare än vad vi räknade med i finansplanen. Utlandsskuldenkommer att öka än mer. Detta innebär att det nu är ännu viktigare att vi medgemensamma ansträngningar bringar ned inflationen. Men i det läget verkar detsom om pris-och löneskruven tar ny fart. En bankkonflikt pågår omfattandestrejkvarsel ligger på det kommunala området, riktade mot daghem och sjukhus.De krav som ställs ligger i storleksordningen . Om inte denna karusellstoppas, kan den leda till ren anarki på lönemarknaden. Den socialdemokratiska regeringen har hoppats att detskulle vara möjligt att åstadkomma det nödvändiga trendbrottet i fråga ompriser och löner genom en förhandlingsuppgörelse mellan arbetsmarknadens parterVi har därför velat samtala med parterna på arbetsmarknaden. Vi hareftersträvat att skapa förutsättningar för en bred förhandlingsuppgörelse, ochvi har gjort ett ärligt och reellt försök att nå fram till en sådan. Regeringen ställde sedan tre frågortill parterna. Vi frågade om löntagarna var villiga att avstå från kompensationför årets momshöjningar mot bakgrund av att inkomstskatten sänks, omparterna snabbt kunde komma fram till centrala avtal och om de var villigaatt överväga vissa förändringar av förhandlingsordningen. De svar vi erhöll i går visar att det tyvärr inteföreligger några förutsättningar att teckna avtal i en centraluppgörelse med låga nominella löneökningar, detta trots att skattereformennästa år ger en påtaglig ökning av hushållens disponibla inkomster. Däremot fick vi ett starkt stöd för uppfattningen att detekonomiska läget är så allvarligt att alternativa lösningar måste tas fram.Arbetsmarknadsparterna instämde också i att det är nödvändigt att vidta vissaförändringar i fråga om spelreglerna på arbetsmarknaden. Vilka lösningar står då till förfogande? Den svenskaekonomins grundproblem är kombinationen av svag produktivitetstillväxt ochöverhettning. Den ekonomiska politiken måste därför arbeta längs två linjer: åena sidan förbättra ekonomins funktionssätt och höja produktiviteten, å andrasidan dämpa överhettningen och kyla av ekonomin. Gör vi inte det kommer detaldrig att bli möjligt att dämpa lönekostnadsstegringarna. Parterna kan inte påegen hand hålla tillbaka kostnadsstegringen i en situation med brist påarbetskraft. Det är viktigt att attackera systemfelen i den svenskaekonomin. Ett sådant arbete pågår också. Jag vill i detta sammanhang påminnaom skattereformen, kommande förslag om avreglering av jordbruket ochförnyelsen av den offentliga sektorn. Men det tar tid innan effekterna avsådana åtgärder kommer, och vi kan inte dröja med att ta itu med de akutaproblemen. Uppgiften år att få ett snabbt slut på den rådande oredanpå arbetsmarknaden, att nu bryta pris- och kostnadsstegringen innansituationen blivit ohållbar. Vi har bittra erfarenheter av vadsom kan hända då ett överhettat läge driver upp priser och löner i en sådantakt att konkurrenskraften föröds. Det orsakade en kris som det tog attreparera. Det är nödvändigt att förhindra att den historien upprepar sig. Vivill inte att också 90-talet skall bli en lång och svår väg tillbaka från enkostnadskris. Det är motden bakgrunden regeringen föreslår följande; Ett lönestopp införs för hela arbetsmarknaden och1991. Ingen kompensation kommer att ges för höjningar av indirekta skatter Fredspliktinförs som lönestoppet gäller Alla strejker för högre lön och allaandra konflikter kommer att vara olagliga. Skadestånd för brott mot fredspliktenkommer att utgå med Pris- och hyresstopp införs. Det betyder att de priser somgällde i går inte får höjas. Undantag görs enbart för sådana prishöjningar somberor på importprisökningar och förändringar av indirekta skatter Ett stopp införs för höjning av aktieutdelningar. Detgäller börsnoterade företag som inte får höja utdelningar till aktieägarnaunder 1990 och 1991. Ett kommunalt skattestopp införs . Lönestoppet ikombination med inkomstskattesänkningen förutsätter att kommunernainte höjer sina skatter. Regeringen är medveten om att dessa åtgärder inte stämmermed den svenska tradition som ger parterna en frihet under ansvar för lönebildningen.Men åtgärderna skall ses som tillfälliga ingrepp för att nu sätta stopp för enutveckling som annars skulle riskera att bli okontrollerbar och leda tillsociala konvulsioner. Det faktum att sänkta inkomstskatter leder till påtagligtökad köpkraft gör det också möjligt att nu kraftigt bromsa denominella lönestegringarna och ändå klara reallönerna. Ingrepp som pris- ochlönestopp är dock inte tillräckliga. För att sådana tillfälliga åtgärder skalllyckas bidra till att kyla ned inflationsförväntningarna måste de också byggasunder med en stramare finanspolitik. Dessutom krävs andra åtgärder för attdämpa inflationstrycket på och öka tillväxten. Regeringen anserdärför att följande åtgärder bör vidtas. För det första bör förändringar ske i sjukförsäkringen.Arbetsgivarna får överta ansvaret för att betala ut sjukersättning förde två första veckornas frånvaro. Det bör kunna ge stimulans till enförbättring av arbetsmiljön och en minskning av sjukfrånvaron. Vi slutar attsubventionera arbetsgivare som har dålig arbetsmiljö och många arbetsskadade.Dessutom löser det problemet med att vissa får överkompensation när de ärsjukfrånvarande. Arbetsgivarna kommer endast delvis att kompenseras för deökade kostnaderna genom att sjukförsäkringsavgiften sänks med en procentenhet.Därigenom medför förslaget också en flnanspolitisk åtstramning som kanuppskattas till . För det andra krävs ytterligare åtgärder för att minskaöverhettningen på byggsektorn. Investeringsavgiften i de mest överhettadeområdena höjs och förlängs. Ramarna för begränsning av annat byggande än avbostäder skärps. Som ett resultat av överläggningarna med arbetsmarknadensparter kommer regeringen för det tredje att låta utreda åtgärder som stramarupp reglerna för framtida löneförhandlingar. För det fjärde kommer regeringen att lägga framförslag rörande forskningspolitik, näringspolitik och regionalpolitik, bl, a.i syfte att öka arbetskraftsutbudet, förbättra infrastrukturen och ökaproduktiviteten. Därigenom stimuleras den ekonomiska tillväxten. Regeringenöverväger också den statliga utgiftspolitikens inriktning, liksom andraåtgärder som upprätthåller finanspolitikens stramhet och bidrar till bättrebalans på arbetsmarknaden. Vårt land står otvivelaktigt inför svåraekonomiska och politiska utmaningar. Det har uttryckts så att vi nu har att taden sista chansen för att rädda det vi i högtidliga sammanhang brukar kalla densvenska modellen - att genom samförstånd kombinera å ena sidan tekniskutveckling och ekonomisk tillväxt och å andra sidan full sysselsättning ochsocial välfärd. Inflationen och galopperande kostnadsstegringar hotar att slåsönder den svenska modellen. Jag tillhör inte dem som vill lägga hela skulden på defackliga organisationerna. Det är naturligtvis omöjligt att hålla tillbakainflationsspiralen när det är brist på arbetskraft. Därför måste politikeninriktas på att båda förändra spelreglerna på arbetsmarknaden och kyla ned denöverhettade ekonomin. Görs inte det kommer inflationen snart att skapa ökadarbetslöshet, och lönekostnaderna i kommuner och landsting kommer att tvingafram sociala nedskärningar. I förlängningen av dagens situation kan vi dessutom se enkris för hela det svenska välfärdssamhället. Likheten rned läget iStorbritannien - det som kallades missnöjets vinter - är slående.Det var då vilda strejker och kaos på arbetsmarknaden framkallade en så starkpolitisk motreak-tion att de konservativa fördes till makten och kunde inledaattacken mot fackföreningarna och börja nedmonteringen av välfärdsstaten. Villvi undvika att gå samma väg krävs ansvar och beslutsamma ingripanden - inte efteråtnär det är , utan . 2LARSTOBISSON (m): Mycket skall man höra innan öronen trillarav. Politiskt fastställda löner. I då folk kastar av sig socialismenstvångströja och tävlar om att vara först med att förverkliga den friamarknadsekonomins principer, då går den i motsatt riktning.Det är verkligen att vara ur takt med tiden! Finansministerns besked här är häpnadsväckande ävenmot bakgrund av det uttalande som statsminister gjorde så sentsom för sedan i . Så här lät det; "Det blir inget pris-och lönestopp. Det har prövats förr och inte visat sig ha effekt. Det som påpapperet kan verka så bra fungerar inte." Så mycket mer behöver egentligen inte sägas. Vadstatsministern här gav uttryck åt är vad såväl vetenskaplig expertis sompraktisk erfarenhet har lärt oss. Förklaringen till dagens utspel skulle då kunna vara attregeringen i alla fall vill ge intryck av handlingskraft. Men det strider i såfall mot ett annat citat, ett inlägg av införNationalekonomiska föreningen : "Prisstopp lurar vid dethär laget väldigt få." Så är det ju. Om det hade varit så enkelt som att det gickatt förbjuda prishöjningar genom lagstiftning, skulle det naturligtvis hagjorts för långe sedan. Då skulle inte inflationen behöva vara något problem. Finansministerns ingripande blir litet extra vanmäktigtgenom att det i så hög grad riktar sig emot regeringens egna åtgärder. Ifinansplanen, som presenterades för , gjordes det ju ettstort nummer av att inflationen egentligen inte är så farlig, eftersom dentill stor del beror på höjda skatter måste det bli ett stort antal dispenser för de avregeringen beslutade prishöjningarna. Det betyder byråkrati och kineseri. Jag var för resten för sedan på studiebesök hosSPK, Där meddelade man stolt att verkets uppgift nu var att främja konkurrensoch att prisövervakningsapparaten var avvecklad. Var får man, herrfinansminister, på dagens överhettade arbetsmarknad tag på alla de prispolisersom nu behövs? När utdelningsstopp tidigare prövades i vårt land, varaktiebörsen avskärmad från omvärlden genom valutaregleringen. kan ettsådant stopp lätt kringgås genom att svenskar köper utländska aktier.Kjell-Olof har väl ändå inte kommit på något sätt att hindra DeutscheBank från att höja sin utdelning? Utlänningars flykt från den svenskaaktiebörsen lär bli ytterligare förstärkt. Hur rimmar detta ingrepp med detmotiv som anförts för den nya företagsbeskattningen, nämligen att företagensvinster inte skall låsas in utan delas ut för att komma till bättre användningpå andra håll i näringslivet? Jämfört med prisstopp har ingrepp mot den frialönebildningen varit sällsynta i vårt land. Att sätta förhandlings- ochavtalsrätten ur spel på det sätt som föreslås är ett utomordentligtallvariigt steg. Det är ett grovt brott mot principen om fasta spelregler.Vidare betyder det att man lyfter av arbetsmarknadens parter deras ansvar.Konflikter för framtiden förebyggs inte. Det inbjuder tvärtom till storalöneyrkanden, och snabbt och brett in- sattastridsåtgärder, för att man skall få ett så gott utgångsläge som möjligt införnästa tvångslag. Även på detta område är det pikant nog så att regeringen irealiteten inskrider mot sina egna misstag. Det är i hög grad det statligalöneavtalet , med dess stora påslag för poliser, lågstadielärarem.fl., som ligger bakom oron bland de kommunalanställda och som ligger bakom deprivat-anställdas beslutsamhet att utnyttja inflationsklausulen. Fantastisktnog lät statens förhandlare en sådan klausul inflyta i de statliga avtalen,trots att dessa slöts efter skatteuppgörelsen, alltså när dennas konsekvenserför inflationstakten var uppenbara. Så till vida påminner hela uppläggningenom tvångslagen 1971, som mest motiverades med risken för den lockout motof-flcerarna som regeringens företrädare själva hade varslat! Frågorna är många. Hur skall man kunna styra löneglidningen?Hur skall man kunna förhindra att arbetsgivare - kanske genom att konstruera omtjänster - ändå ger stora lönehöjningar till medarbetare som man vill behålla?Skall vi begåvas med lönepoliser också, finansministern? Hela denna Haga-politik med kaffedrickande och allt harvarit missriktad. Den bygger på tanken att centrala fackliga företrädare kankontrollera lönebildningen. Det kan de inte alls. Givetvis skulle Kommunalsordförande ha velat vara sina partikamrater i regeringen tilllags genom att hålla igen på lönesidan, men det klarar hon inte. Då börjarnämligen hennes medlemmar strejka vilt och demonstrera i protest mot detcentrala facket. Löner bestäms i samspelet mellan utbud och efterfrågan påen tämligen fri marknad. 1 ett läge med överefterfrågan påarbetskraft kommer det som någon avstår ändå fram som löneglidning. Så blir detockså efter ett eventuellt lönestopp. Den stora frågan är nu om de grupper somkänner sig förfördelade kommer att hålla sig lugna eller om de fortsätter attdemonstrera sitt missnöje genom olovliga stridsåtgärder. Det finns inga enkla och snabba lösningar påden kris som förvärras i rask takt. Sanningen är att vi går en mycketbesvärlig tid till mötes. En felaktig ekonomisk politik under en följd av årkommer att ge allvarliga ekonomiska problem under en följd av år Men det äringet skäl att bara ge sig på symtomen på det onda, att ytterligare skjuta pånödvändiga kursförändringar. Ju längre de dröjer desto större blir svårigheterna. Grundläggande i det moderata alternativet är attskattetrycket skall minskas. Därmed blir det möjligt att sänka de högamarginalskatterna utan att människor skall behöva finna att de får betala ännumer i höjda skatter på sina arbetsresor, på sitt boende, på sitt sparande. Detär naturligtvis dessa skattehöjningar som driver på kostnadsstegringen. Attårets marginalskattelättnader inte förmår dämpa löneutvecklingen beror på tvåsaker. Dels beslöts de alldeles för sent - , när vi moderater hadelagt fram motsvarande förslag -, dels innebar de som sagt inte någonsänkning utan bara en omfördelning av skatten. Men behövs det då inte någon åtstramning? Jo, men denskall inte riktas mot den privata konsumtionen, som t.o.m. ökar långsammare änden dåliga totala tillväxten. I stället skall de avse den offentligaverksamheten, bud- Det ger också utrymme att genomföra sådana utbudsfrämjandereformer som bl.a. förbättrar tillgången på arbetskraft. Finansministern är tydligen här på väg att acceptera detmoderata förslaget om en arbetsgivarperiod i sjukförsäkringen. Menfinansieringen ordnas på ett sätt som innebär skattehöjning. Och jag hördeingenting om att sådana utbudshämmande förslag som införande av en sjättesemestervecka och förlängning av föräldraförsäkringen skulle inställas. står inför ödesdigra beslut. Det ärutmanande att regeringen har dröjt över utsatt tid med att redovisaförslag för och sedan, såvitt jag förstår, kräver snabbehandling pånågon dag, när man väl kommer till skott. På Haga-partyna kunde man vänta iveckotal. Parlamentet är bara en expeditionsaffär. Vi kommer inte att gå med på att behandla så viktigafrågor på sådant sätt. Vad det gäller är om i av utbreddliberalisering och avreglering skall ta ännu fler steg på högskattepolitikensväg, om det ekonomiska livet skall utsättas för ännu hårdare politisk styrning.Regeringen är beredd att offra för den liberala demokratin så väsentligaviirden som den fria prisbildningen och arbetsmarknadens frihet, och det förnågot som både statsministern och finansministern har erkänt vara tomma slagrätt ut i luften. ägnar sig socialdemokraterna åt det de lovat undvika,att administera en sönderfallande ekonomi genom ett kommandosystem av det slagsom visat sig inte fungera i öst. Det är vi moderater som visar vägen. Vi vill stärkamarknadsekonomin, sänka skattetrycket och avreglcra. så att medborgarna fårstörre möjligheter att sjäva betämma över sin tillvaro. Detta är inte någontredje väg. Detta är inte ens alternativet till något annat. Det är den endavänen. Prot.1989/90:63 , AnL 3 (); "Regeringen styr riket. Den är ansvariginför ," Så heter det i 6S regeringsformen. har det varit uppenbart att dennuvarande regeringen inte styr riket. Om inte förr så stod det klart närfinansplanen offentliggjordes . Det visade sig att de besked omden ekonomiska politiken som hade bort återfinnas där inte fanns. Regeringens uppläggning var i stället, tycks det. attförst dels överlägga med parterna på arbetsmarknaden, dels nogsamt granskaoppositionens motioner för att sedan försöka skrapa ihop till en egenekonomisk politik. Vi har en regering som i stället för att leda och liggaförst ligger sist och sladdar. Regeringen har därmed öppet demonstrerat att man inte harnågon egen uppfattning om vad som behöver göras för att långsiktigt räta uppsvensk ekonomi. Därför står man där man nu står; upptryckt mot väggen har maninget annat att ta till än panikåtgärder "Tvärstopp" kan sättas som rubrik på detregeringen nu föreslår. Allt som slutar på stopp har man plockat fram urmalpåsarna. Det skall väl verka handlingskraftigt och modigt. I själva verketär det ett svidande underbetyg på egna prestationer- eller snarare brist påtidigare prestationer. Den regering som så underlåtit att styra riket kommer nutill oss i för att få stöd. Den borde komma till för attbe om ursäkt för att man sågrovt har försummat att göra det man är satt att göra. I stället blir dessaåtgärder nu aktuella. Hur skallman nu se på det här panikpaketet? , regeringspartiets partisekreterare, sade i enuppmärksammad TT-intervju att om inte regeringen fickde svar den ville ha på , skulle det bli nyval. Vi har talat om nyval, sadeToresson, för att inskärpa allvaret. vet vi att parterna inte gick med på det regeringenville, nämligen återgång till centrala samordnade förhandlingar Logiken kräverdå egentligen att det nu blir nyval. Men det är nog en för snabbt dragen slutsats. Toressonville ju bara skrämma parterna på arbetsmarknaden, och statsministerns mummel isamma ämne var nog bara till för att få opponenter i det egna partiet merfogliga. Det senare kanske fungerar, men hur man kunde tro att SAF,, PTK och andra storheter på arbetsmarknaden skulle låta sigskrämmas av nyval är obegripligt. En regering som har försatt parterna i detnuvarande hopplösa läget kan väl inte vara någonting att slå vakt om. Uppenbarligen var syftet med Haga-samtalen att försökaskjuta över ansvaret för det uppkomna läget på andra. Att understryka lägetsallvar i de samtalen var naturligtvis riktigt. Men hade det inte, herrfinansminister, varit bättre att med eftertryck stryka under lägets allvargenom att komma till de samtalen med en egen ekonomisk politik för hur manskulle komma till rätta med inflationen och bytesbalansunderskottet? Jag troratt det hade imponerat mer på parterna än hot om nyval. ställde man istället bara några frågor som man egentligen redan visste svaret på. driver mot kris i ekonomin.Inflationen brakar i väg, den är dubbelt så hög som i våra konkurrentländerBytesbalansunderskottet stiger i rasande takt. Strejker och lockouter avlöservarandra. Bara gick nära förlorade av sådanaskäl. Det hade varit regeringens uppgift att styra undanen sådan utveckling. Insikten om problemen verkar ha funnits i regeringen.Mei; några har varit fullt upptagna med att träta om vilken kurs man borde taut, och andra verkar ha varit helt paralyserade av socialdemokratiska partietsdåliga opinionssiffror Skutan har fått driva på. Och till slut återstår dåförstås ingen annan utväg än att gira i panik. Sä kommer regeringen till och begär att vi ioppositionen - som bonat och bett, tjatat och grälat, föreslagit och voterat omåtgärder som skulle ha gjort att vi undvikit den här situationen - skall räddaen regering i sjönöd. Det är mycket begärt. Några inslag i det här paketet finns redan i folkpartietsoch i andra oppositionspartiers motioner För del gäller detarbetsgivarperiod i sjukförsäkringen och stopp för kommunalskatteökningar. Deförslagen stöder vi naturligtvis. Men vi gör det verkligen inte för att räddaen fallfärdig regeringen utan för att rädda skattebetalarna undan högre skatteroch för att räta upp svensk ekonomi. Det är svårt att exakt ange när svensk ekonomi börjadedriva mot sin kris. Men en klar vändning till det sämre kom definitivt ivalrörelsen . det året hade finansministern levt rövare här ikammaren med oppositionspartier som understått sig att lägga förslag som intevar finansierade till sista korvöret, I valrörelsen gjorde finansministern helt om. Plötsligtfanns det utrymme för att ge löften om ofinansierade reformer. Något sådantutrymme fanns naturligtvis inte. Men regeringen ville självfallet inte gebesked om så obehagliga saker som finansieringen i en pågående valrörelse. Detgällde makten, och då fick omsorgen om nationens ekonomi flyga och fara. Sedanhar regeringen måst slingra sig som en mask för att i fråga efter fråga krypaur lättsinniga vallöften eller direkta förvanskningar av sanningen. Så kommer en ny hundraåttiograderssväng. Efter att hatalat vitt och brett om att avreglera och marknadsorientera reglerar man nu tvåhittills helt oreglerade marknader, priserna på varumarknaden och lönerna påarbetsmarknaden. När skrotar sina planekonomier gör tvärtom- bygger upp nya byråkratikomplex. Det pris- och lönestopp som man nu föreslårkommer att kräva en jättelik byråkrati - nyttan kommer man att få leta efter,skadorna kommer att hänga kvar . Särskilt principvidriga anser jag att tvångslagarna påarbetsmarknaden är Jag skall återkomma till den frågan i senare inlägg. De här förslagen till regleringar måste egentligen varahelt emot vad gillar. Det är faktiskt så att jag tycker litet synd omhonom. Men mest synd tycker jag naturligtvis om alla de människor som harinvaggats i föreställningen att vi är på väg ut ur krisen - det är mångamänniskor med låga inkomster.