prot · GD0934 · 1989-12-31 00:00:00 — För jumer brottsligt belastad en person hunnit bli, desto svårare bUr det att återföravederbörande till ett laglydigt liv. Den här insikten har också präglatregeringeris arbete . Lagstiftningen har ändrats så att handläggningenav mål mot unga lagöverträdare blivit snabbare. Reaktionerna har stramats upp.Allt i syfte att ge den unge ett klart och tydligt budskap. Och med anledning avde farhågor som kommit till uttryck i fråga rörande vilkaomedelbara åtgärder som vidtas när en person misslänks för brottkan jag nämna som exempel att och -vilket kanske är detviktigaste av allt - föräldrarna underrättas. Enförutsättning för att systemet skall fungera är att det finns smidiga och godasamarbetsformer mellan socialtjänst, polis och åklagare. Det är bakgrundenlill den försöksverksamhet som bedrivs på flera orter i landet med snabbareuiredning av ungdomsmål. Målsättningen är bl.a. att få tiU stånd etteffektivare samarbete mellan poUs och socialtjänst. Den nya lagstiftningen ochförsöksverksamheten utvärderas av BRÅ. Det arbetet skall vara slutfört undervåren 1990. Menäven den sociala lagstiftningen kan behöva stramas upp. Här vill jag hänvisatill den proposition om vård i vissa fall av barn och ungdomar som ligger påriksdagens bord och som innebär att samhället får möjlighet att ingripa på etttidigare stadium än . Dethär är viktiga frågor. Och arbetet med att se över regelsystemet ochtillämpningen av det måste fortsätta. Jag kan nämna att frågor om ungdomsbrottslighetför närvarande behandlas i en arbetsgrupp inom . Jag villockså nämna den kommission med uppgift att motverka våldsbrott som regeringennyligen beslutat om. Jag ber att få lacka för svaret. I min fråga tar jag fasta på deproblem som rån och stölder i våra butiker utgör. Inom handeln känner man sigvanmäktig. Köpmännen misströstar och upplever sig som svikna av samhället.Samhällets sanktioner motsvarar inte tillnärmelsevis den skada som uppslår bådeför handeln och för konsumenterna. har t.ex. en butik utsatts för 27butiksrån. Försäkringsbolagen vägrar i praktiken att ställa upp med försäkringarSjälvrisken uppgår nämligen till . Vem betalar då skadorna? Tilsyvende og sidst blir det konsumenten som totalt får betala ett högre pris påvarorna. Idet fall som jag exemplifierade med i min fråga stormade ett fyrtiotal ungdomarin i en butik och plockade för sig av nya kläder, en stöldtaktik som i dagtyvärr är alltför vanlig. Tack vare innehavarens rådighet att i alla fall låsain ungdomarna i butiken och kalla på polis kunde deras namn antecknas. Men,statsrådet, vad händer sedan? Bara tre av ungdomarna var straffmyn- En var endast tolvår. Samhället måste direkt visa sitt avståndstagande från denna sortskriminalitet. Det är fortfarande förbjudet att stjäla i . Del ropasalltför mycket på lagar och regler. Sådana finns faktiskt, rrien tillämpas intesärskilt väl. Minfråga till justitieministern är: Varför tog inte polisen i detta fall ung-,domarna direkt till polisstationen? Jag vill höra statsrådets uppfattning omdetta, eller generellt om polisens möjligheter alt omhänderta ungdomar som såsällan tillämpas. Har polisen tillräckUgt med resurser? Det lånasfriskt från landsorten folk till polistjänster i . Hur villstatsrådet vidare öka samarbetet mellan och polisen? Det framgårav svaret alt statsrådet vill det, men hur skall detta ske? 1989/90:34 28november 1989 tar upp en del allmän kritik, som jag har litet svårt attnärmare gå in på, eftersom den är så oprecis. Å andra sidan tar upp mycket konkreta enskilda ärenden, som jag inte heller, avprincipiella skäl, kan gå in på, men också på grund av att jag inte känner tillde närmare omständigheterna. Jagtror att det är litet fariigl alt föra ett principiellt resonemang utifrån ettenskilt fall, när den information som man har huvudsakligen kommer frånmassmedier. Det är alltför vanligt att de uppgifter som lämnas i massmedier vidnärmare granskning visar sig vara helt felaktiga. Iett fall där ungdomar begår brott och de inte är straffmyndiga - som i ett avde konkreta fall som hänvisade till - är givetvis polisensmöjligheter att vidta straffåtgärder och atl.koppla in rättsmaskineriet mycketbegränsade. Är ungdomarna inte straffmyndiga, är det reglerna i socialtjänstlagensom är tillämpliga. Jagkan inte dela uppfattningen all polismyndigheten inte på ell tillfredsställandesätt skulle använda det regelsystem som finns. Jag har det största förtroendeför såväl polisens som åklagarnas arbete i det här avseendet. Närdet gäller frågan om ökat samarbete mellan polismyndigheten och socialtjänstenhar jag i mitt svar redan pekat på den försöksverksamhet som bedrivs på fleraorter i landet och som går ul på alt verksamheten inom polismyndigheten och socialtjänstenskall bedrivas snabbare när del gäller ungdomars kriminella verksamhel. Det ärgivelvis inle bara på de orter där försöksverksamheten bedrivs som det nufinns ett gott samarbete mellan polis och socialtjänst. Del finns på fleraandra ställen ett väl utbyggt samarbele. Dessvärre, det finns också kommuner där detta samarbete inte finns och där del ärmyckel svårt för myndigheterna alt agera snabbt och effektivt beträffandeungdomar. Men det kommer att bli bättre när vi har fått erfarenhet avförsöksverksamheten och kan överföra den till alla kommuner. ULLAORRING (fp): Jag har utgått ifrån den kunskap som vi i har samlat inomen rättspolilisk grupp. Jag har exemplifierat den osäkerhet som råder ule isamhället med de två fall som jag har nämnt. Jag anser fortfarande att det ärmycket viktigt att allmänheten får den uppfattningen att regeringen 1989/9.0:34 bedriver detta arbete i rätt riktning och att de berörda myndigheterna kan 28november 1989 samarbeta. [ I Det är svårt för myndigheterna, säger statsrådet. Ja, det ärsjälvklart att P 1 8 ff,3f, ig,. svårt att tillsätta socialsekreterartjänsterna. många håll ute i landetall man i de värsta brottsdistrikten, där man har en stor ungdomskriminalitet,har svårt att anställa socialsekreterare. Ocksåjag har förtroende för polisen, men i det här fallet förstår jag inte varförpolisen inte använder sig av de möjligheter som man har att omhändertaungdomar och ta dem till polisstationen. Om vi menar allvar med att ungdomarnasnabbt skall få se att samhället menar allvar, måste man också vidta praktiskaåtgärder. Jag utgår ifrån att poliser sköter sitt arbete. Har polisen intevidtagit en viss åtgärd i ett visst läge har man säkerligen haft skäl för det.Del måste vara min utgångspunkt, och det borde, anser jag, vara också UllaOrrings utgångspunkt. Iövrigt hoppas jag all allmänheten har fått ett förtroende för regeringens sättalt driva arbetet när det gäller alt förebygga ungdomsbrotlsUgheten genom deolika aktiviteter som jag har redovisat här och vid tidigare tiU-fällen. Närdel gäller frågan om svårigheten alt tillsätta socialsekreterare är jag intenärmare informerad och kan därför inte heller kommentera det. ULLAORRING (fp); Jag har också stort förtroende för poUsen, men om polisen saknarresurser, tjänster, kan man ju inte agera. Finns det inte heller tjänster inomsocialvården fungerar inte samspelet. Jagtycker atl statsrådet och jag skulle kunna vara överens om ett oavvis-Ugl kravpå snabba insatser. Kan vi också vara överens om att tonåringar som begåttbrott snabbt måste få konsekvenserna av sitt handlande klara för sig? Det är,tycker jag, de principer som skall råda för att minska ungdomskrimi-nalitelen.Trots de arbetsgrupper som regeringen har tillsatt efterlyser jag klarasignaler, så att allmänheten kan känna sig trygg och så att butiksägarna ifortsättningen inte skall behöva bedriva sin handel inom galler, som de förnärvarande får göra. Överläggningenvar härmed avslutad. 33§ Svar på fråga 1989/90:231 om försäkringstagarens ställning vid tvister mellanförsäkringsbolag UllaTilländer har frågat mig vilka initiativ regeringen är be redd att ta för alt enskilda inte skall lida ekonomisk skada vid tvister mellan försäkringsbolag. Frågan har försetts med exemplet att en familj har fått sitt 68 hus skadat vid schaklningsarbeten som utförts av enanlitad grävmaskinist och atlhusägarens resp. grävmaskinistens försäkringsbolag inte har kunnat enas om vemsom är ersättningsskyldig. 1 det givna exemplet måste först med ledning avförsäkringsavtalets villkor avgöras, om husägarens försäkring omfattar denaktuella skadan. Om så är fallet, måste bolaget hantera skaderegleringen enligtde krav som konsu-menlförsäkringslagen släller upp, och della gäller oavsett omnågon annan försäkring skulle kunna ersätta samma skada. Enligt konsumentförsäkringslagen måste ellförsäkringsbolag, sedan det fått underrättelse om ett försäkringsfall, ulanuppskov vidta de åtgärder som behövs för atl skadan skall kunna regleras. Skaderegleringenskall sedan ske skyndsamt, och försäkringsersättningen skall i regel betalas utsenast efter det atl den ersältningsberälligade har anmältförsäkringsfallel och lagl fram den utredning som med hänsyn lillomständigheterna kan begäras av honom. Elt försäkringsbolag är skyldigt allgöra en utbetalning a conto när del är oslridigl att ersättning skall utges mendet exakta beloppet är föremål för tvist. Om skadan däremot inte skulle omfattas av husägarens egenförsäkring, får denne i stället vända sig mol grävmaskinislen medersättningskravet. Om grävmaskinisien har en ansvarsförsäkring kan han i sinlur vända sig mol sitt försäkringsbolag med anspråk på ersättning för vad hankan vara skyldig all utge till husägaren som skadestånd, Konsumentförsäkringslagens regler tvingar såledeskonsumentens försäkringsbolag att skyndsamt handlägga frågan omskadereglering. Mot den bakgrunden finner jag inle skäl all ta något sådanlinitiativ som efterlyser. 1989/90:34 28 november1989 ULLATILLÄNDER (c); Jag vill lacka juslilieminislern för svaretpå min fråga. Trots vad som sägs i svaret har de som har bedömt del fall somligger bakom min fråga - en representant för ochgeneraldirektören vid försäkringsinspektionen - tyckt att det som har hänt ärotroligt och alt någonting borde göras. Försäkringsbolagen tar ju in myckel pengar - svenskarnaförsäkrar sig på alla sätt och man gör del i tron atl man har en trygghet idel, och så kan man ändå hamna i en juridisk knipa mellan två försäkringsbolag! Del här fallet gäller en familj som kommit i kläm. Den harpå elt godtyckligt sätt blivit utlämnad till en juridisk och intellektuellträta mellan två bolag. Man kan säga alt samhället delegerar åt försäkringsbolagenatl skapa fonder av trygghet åt den enskilde. Del måste man från samhälletssida se som ell förtroendeuppdrag, som en frihel under ansvar, I allmänhetlever försäkringsbolagen upp till det ansvaret, men del finns - trots vadstatsrådet säger i svaret - tydligen uppenbara brister. När en familj får sitt hus förstört och tvåförsäkringsbolag tvistar om hur stor del av ansvaret som är den enes och denandres är det förödande för den familjen. Det borde helt enkelt inle kunnaförekomma. Jag vill ändå fråga justitieministern: intestatsrådet atl det finns behov av en regel som säger all tvist iförsäkringssammanhang som går ul över 6 protokoll 1989/90:34 Rätte/se: S. 77 rad 10: utgår Rad14 tillkommer; regera. Rad 21 tillkommer: för sig ---- att gå. Prot,1989/90:34 en enskildinle får uppkomma och all sådana händelser som varit orsak lill min fråga inleskall behöva inträffa? Det finns en del oklarheter i den fråga somUlla Tilländer har tagit upp. Jag försökte reda ut dem litet grand i mitt svar, I det här fallet handlar det uppenbarligen, såsom det härhar framställts, om en person som å ena sidan har en egen försäkring och som äandra sidan har drabbats av en skada, som någon annan har orsakat och dar delalltså föreligger ett skadeståndsansvar. Anser en försäkringstagare alt han harrätt alt få ut ersättning från sitt försäkringsbolag, skall han givelvis ocksåkräva sådan ersättning. Går försäkringsbolaget av något skäl - t,ex, med invändningenatt skadan inle omfattas av villkoren - inle med på det kravet, måsteförsäkringstagaren få frågan prövad, i första hand av ,vilket är del enklaste, och i sista hand av domstol. I del fall som här återgiviis av är delinte fråga om två försäkringsbolag som har en tvist med varandra, utan det ärfråga om en enskild person som har en tvist antingen med sitt försäkringsbolageller med en grävmaskinist. Det är ändå oslridigl all två försäkringsbolaghär är inblandade. Från samhällets synpunkt är del bra alt försäkringsbolagenerbjuder en ekonomisk trygghet, som medborgarna förvisso får betala för. Så hari del här fallet också skett. Att en tvist inte får gå ut över den enskilde såsom här har skett, borde vara ett grundvillkor, som försäkringsbolagengemensamt borde underkasta sig för förmånen att få verka på den förmånligasvenska marknaden, så att en sådan situation inle inträffar alt den enskilde -i del här fallet en barnfamilj - kommer i kläm. Jag tror allUllaTillander bortser från atl det här inle föreligger en tvist mellan tvåförsäkringsbolag, ulan det föreligger eventuellt två tvister som den enskildeär inblandad i; i första hand i förhållande till sitt försäkringsbolag när detgäller hemförsäkringens omfattning, i andra hand i förhållande lill elt förelagsom har utfört ell vissl arbete. Om man hamnar i tvist med någon av sinaavtalsparlner har man ohjälpligt en tvist som man måste hantera på rättsligväg. Jag kan inte se att den kan lösas via någon särskild lagstiftning. Det sombehöver lösas via lagstiftningen - nämligen atl försäkringsbolagen handläggerskaderegleringen pä vissl sätt - är reglerat i konsumentförsäkringslagen. Sedanär del en annan sak hur försäkringsbolagen följer de regler vi har. ULLATILLÄNDER (c); I vilket fall som helst är situationen litetmärklig; De inblandade parterna har anlitat var sitt försäkringsbolag, och detbrukar trots allt vara så all försäkringsbolag släller upp i tvister. Vidare fårde här bolagen operera på den i vanliga fall myckel trygga svenskaförsäkringsmarknaden, och de får sälja sina produkter - försäkringar av olikaslag- inom en generöst tilltagen ram, lål vara all det är reglerat, somstatsrådet säger. Borde det då inle finnas en bestämmelse sä beskaffad allförsäkringstagaren, som i detta fall blir lidande beträffande sin bostad,hålls skadeslös om det uppslår tvist - hur tvisten nu än uppslår - mellanbolagen om försäkringsåtagandena? Del måste man kunna undvika. Låt mig bara understryka alt det inle ärförsäkringsbolagen som har lill uppgift all slita tvister i vårt samhälle - delär en uppgift för de rältsvårdande myndigheterna, domstolarna, De personer som har intervjuals. jag nämndetidigare atldet var en representant för konsumenternas försäkringsbyrå ochgeneraldirektören för försäkringsinspektionen, har faktiskt uttalat sinförvåning över det som har inträffat. De har sagt att den här händelsen verkarotrolig och att någol borde göras. Det skulle kanske vara en inskränkning imarknadskrafternas spelrum, men om man vidtog en åtgärd skulle del åtminstonefrämja den sociala motiveringen för alt försäkringsbolagen får hanlera den härverksamheten. Överläggningen var härmed avslutad. 34 § Svar på fråga 1989/90:240 om omhändertagande av våldsbrottslingar har frågat mig om jag ärberedd alt se över reglerna och praxis vad gäller direkt frisläppande avgärningsmän efter våldshandlingar. Frågan hänvisar till två aktuella händelser som jagnaturligtvis inte kan kommentera. Däremot vill jag passa pä tillfället att kortredovisa bakgrunden till de nuvarande reglerna om anhållande och häktning,vilka frågan närmast tar sikte på. Dessa regler sågs senast över av 1983 årshäklningsutredning. Den översynen ledde till ganska omfattande ändringar avhäkiningsreglerna som trädde i kraft , Vid tillkomsten av de nya reglerna, som antogs under bredenighet i , markerades atl anhållande och häktning måste användas itillräcklig utsträckning för all motverka återfall i brott. Dåvarandejustitieministern betonade i propositionen all en skärpt hållning är särskiltangelägen vid åter-fallsbrottslighet som riktar sig mol eller medför fara förannans liv, hälsa eller egendom eller som på annal sätt kränker annanspersonliga integritet. Det är en svår balansgång att utforma reglerna om destraffprocessuella frihelsberövandena. De skall tillgodose både den misstänktesinlresse av au inte i onödan vara berövad friheten och intresset av skvdd förden enskilde Prot,1989/90:34 medborgaren och samhället. Jaganser att de nuvarande reglerna innefattar 28november 1989 en riktig avvägning av dessa motstående intressen. [ gan med stor kompelens på området,nämligen polisen, åklagarna och dom- var pafrågor stolarna. Den ulviirdering av 1988års reform, som genomförts av bl.a.domstolsverket, tyder inle heller på atl intentionerna bakom reformen inteskulle ha slagit igenom ute på fältet, Först vill jag lacka för svaret därjustitieministern redogör för gällande lagstiftning. Av denna framgår vilka kriterier som skall uppfyllas föranhållande och häktning. Det framgår också att det finns uttrymme förtolkningar av reglerna särskilt när det gäller de risker som kan föreligga somskäl att släppa resp, anhålla och häkta en våldsbrottsling. Det är på dessapunkter jag undrat över rättspraxis och statistik. Sedan jag ställde min fråga, har jag fått ytterligareexempel på hur personer som begått våldsbrott släppts direkt efter brottetutan att anhållas eller häktas. Visserligen har polis ellerjourhavande åklagare bedömt att det inte finns risker som gör det aktuellt medanhållanden eller häktningar. Offren däremot är ofta oroade över fortsattaövergrepp och hot. Många frisläppanden kan knappast sägas stämma överens meddet allmänna rättsmedvetandet. Men viskall inte diskutera enskilda fall utan enbart principer. En sak vet vi medsäkerhet, nämligen atl lagarna tolkas väldigt olika, vilket kan bero på enmängd faktorer. Några som nämnts för mig är arbetsbelastning och personlighet- det finns s,k. liberala resp, mer restriktiva bedömare. Erfarenheter spelarsjälvfallet in: tidsbrist kan vara en faktor som påverkar bedömningen liksomom det rör sig om storstad eller landsbygd. Hur är det med antalet tillgängligahäktesplatser? Allmänt talas del om atl det är brist på resurser sompåverkar bedömningarna hos såväl polisen som åklagare, § 12-heni ochsocialtjänst m.m. Hur bedöms rättssäkerheten när så många faktorer påverkarbedömningen? Att det har gått inflation i våldsbrott har såväl polisersom åklagare uttalat för mig. Allmänt påtalas att toleransnivån för våldsbrotthar höjts . Särskilt märkbart skall delta vara i storstäder, t.ex,Slockholm. Kan justitieministern med säkerhet säga att detta är felaktigapåståenden? Frågan är om man med ett bättre underlag i rättspraxisskulle kunna enas om vissa bedömningar av lagarna i högre utsträckning än vadsom sker . Vi har ett underlag som gör det möjligt atlförsöka fä en överblick över hur de nya häktningsreglerna har fungerat iverkligheten. Som jag nämnde har gjorl en utvärdering. Den visarall antalet häktningar efter reformen har ökat . Den troligaste orsakenlill den kraftiga ökningen är de kortare tidsfrister som infördes.Detta är dock antagligen inte hela förklaringen. Efler reformen bifaller 72 domstolarnanämligen häktningsyrkanden i större utsträckning . Bifallsprocentenhar totalt sett ökat frän , Jag delar bedömning atl del är väldigtmänga olika faktorer som inverkar på om en person skall bli anhållen ochhäktad. Men det ligger i sakens natur att det är en mängd olika faktorer somman måste ta hänsyn till. Något jag däremot inte håller med om är att del är sådanaförhållanden som antalet häktningsplalser eller resurser av andra slag somskulle avgöra huruvida häktning kommer i fråga eller inte. Det vore att utgåfrån alt åklagare och domstolar inle tillämpar lagstiftningen på det sätt somär avsett. Även i ett annat avseende delar jag , nämligen att offren ofta gör en annan bedömning av behovet av atten person blir häktad än den bedömning som polis och åklagare gör, .Med det ärinte sagt vem som har rätt eller fel. Något jag tror är viktigt är att vi fortsätterutbildningssatsningen beträffande de rättsliga instanserna, sä att deraskunskaper om våldsbrotten, särskilt kvinnomisshandel, är goda. Offrens ochrättsinstansernas bedömning får inte alltför mycket avvika från varandra. INGBRITTIRHAMMAR (c); Det är alldeles riktigt att det har gjorts enutvärdering av reform. De siffror som anför har jagockså studerat. Såvill jag förstår är det inte en utvärdering av hur lagarnaanvänds frän fall lill fall och de skillnader som föreligger, vilket harpåtalats för mig. Vågar justitieministern här säga att del är felaktigheter ipåståendena särskilt om storstäderna? Det har för mig påtalats atldel är väldigt stor skillnad i toleransnivå mellan och landsorten. Visst kan resursbrister påverka dessa frågor! Jag blevsjälv förvånad när jag hörde att en bedömningsgrund var tillgången påhäktningsplatser. Jag blir inle så förvånad när människor säger alt det intefinns tillräckligt anlal § 12-hem, för jag vet ju att det är på det viset. Minfråga är därför: Vilka resurstillskott planeras? Jag vill först erinra omall när del gäller frågan om att få en likartad praxis över landet och allöverpröva de bedömningar som första instans gör har vi högre instanser i vårtdomstolsväsende. Det är de som skall garantera atl vi får en rättsutvecklingsom är likartad över hela landet. När det gäller § 12-hemmen vill jag erinra om att denlagstiftning som i de fallen blir tillämplig, nämligen sociallagsliflningen,har en hell annan utgångspunkt än vad häktningsreglerna har. Del handlar ombedömningar av behovet av all omhänderta den unge, vilket är helt avgörande närman överväger all omhänderta och placera någon i elt § 12-hem, Nar det gäller § 12-hemmen vill jag dessutom erinra om denproposition som finns om förändrade statsbidrag till dessa hem. Prot,1989/90:34 INGBRITTIRHAMMAR (c); När del gäller praxis kan del finnas ettintresse även för regeringen all undersöka om det finns skäl att förtydligalagar. För alt kunna göra den bedömningen skulle del enligt mitt sätt atl sebehövas statistik över hur lagarna tillämpas. Jag är förvånad över alt justitieministern inte är merintresserad av att vela om dessa skillnader som påtalats för mig och mångaandra verkligen föreligger. Jag vet också att det är helt andra lagar som gällerbeträffande unga lagöverträdare.Utifrån vår uppfattning har vi sagt alt det ärextra vikligl all snabbi vidta åtgärder när unga människor begår brott,särskilt våldsbrott. Därför har vi föreslagit atl man skall inrättajourdomslolar, som snabbt skulle kunna reagera då unga människor begår brott.De reaktionerna skulle bl,a, kunna utmynna i alt man fann det lämpligt altplacera barnen i ell § 12-hem, Jag vet atl del har föreslagits ytterligare resurser, menjag vet också all det inte räcker. Vi har föreslagit statligt huvudmannaskapt,ex. Överläggningenvar härmed avslutad. 35 § Svar på fråga 1989/90:244 om det nordiska miljömärket har frågat den nordiskasamarbelsministern av vilken anledning del nordiska miljömärket har anlagils avNordiska ministerrådet ulan någon kontakt med . Frågan haröverlämnats lill mig. Svaret är alt symbolen har tillkommit i samarbete mellanNordiska ministerrådets och sekretariat. vill kanske då veta varför något formelltminislerrådsför-slag inte har lagts fram för . Tidsaspekten har varit avgörande. Konsumentminislrarnagjorde bedömningen alt en tidsuldräkl skulle betydligt ha minskalmöjligheterna alt etablera en gemensam nordisk miljömärkning. Användningen av miljöargument i förelagens marknadsföringökar . Allt fler förelag har infört eller är beredda atl införaegna miljö-märkningssyslem, kan bli mer förvirrande än vägledande förkonsumenterna. Del är sålunda ell konsumentintresse atl snabbt få i gång ellsyslem. Till bilden hör också atl beslut om en motsvarande miljömärkning fattadesi . När del gäller utformningen av miljömärkningssymbolen ärdel ingen tillfällighet alt den ligger nära den gemensamma symbolen förnordiskt samarbele.