prot · GD0940 · 1989-12-31 00:00:00 — Även om finansbolagen sade att antalet kreditköp var påväg nedåt får vi fortfarande höra - inte minst från - att det ärett underskott i hushållssparandet och att det därför finns samhällsekonomiskamotiv för att ha en möjlighet att göra sådana här ingripanden. När jag talade om att konsumenternautnyttjade andra och för dem dyrare former av krediter, tänkte jag bl.a. på deolika former av privatleasing som har omnämnt och som, enligt minuppfattning, är någonting som man inte bör förespråka, utan snarare se fillatt undvika i största möjliga utsträckning. Leasing är en form som är lämpligför företag, inte för privatpersoner Jag tycker att privatpersoner i stället skall ha möjlighetatt göra ett avbetalningsköp. Avbetalningsköp har, i jämförelse med andraformer av krediter, fördelen att vara avpassat till varans värde och ävennågot så när till varans brukningslängd. Därför är det en positiv form. Vad gäller överföring av olikakrediter till banker och liknande, skrev man i finansbolagens yttrande tilloss: Om bankernas utlåning till privatpersoner medräknas, blir följden istället att av kreditinstitutens samlade utlåning tillprivatpersoner avser avbetalningsköp och kontokrediter. Det är alltså enförsvinnande liten del av alla de skulder som hushållen han Jag tycker därföratt man, då dessa skulder utgör en sådan liten del, borde kunna låta dennakreditlagstiftning försvinna. Den stör marknadsbilden mer än den hjälpen Dettror jag att även håller med om. ROLANDSUNDGREN (s): Det är möjligt att kreditlagstiftningen störmarknadsbilden. Det gör ofta regleringan Men man får alltid väga mellan det somär mest och minst ont. Den totala friheten kan leda till ett ganska omänskligtsamhälle. Genom de kontakter vi har med människor ute påarbetsplatserna, med människor i de fackliga organisationerna, upplever vi attdetta har varit ett viktigt stöd för många. De skulle annars lätt hamna i enskuldfälla. kontokortenutgör en mycket liten del av krediterna, är det en revolverande kredit, som mangenom köp ständigt kan förnya. Det är just där det kan vara viktigt att fåvarningssignalerna ganska snabbt. Det får man ordentligt med en 60-procentsdelsom skall betalas in månaden efter Det finns alltså en del fördelan Regeringen följer utvecklingen. Lagen innebär ett smidigtsätt att kunna ingripa på när behov finns. Därför tycker vi att regeringenskall ha den möjligheten också. Det allmännas ansvar enligt skadeståndslagen Helt kort vill jag vända mig till RolandSundgren, som håller med om att den nuvarande lagstiftningen störmarknadsbilden. Därför tycker jag att det är märkligt att intedrar de rätta slutsatserna av det. Sedan säger han också att regleringen har varit till hjälpför somliga. Jag tror knappast det, . Jag tror snarare att denstjälpt i stället. Många konsumenter har tvingats till andra former avkrediter, som har varit mindre lämpliga för dem, vilket både ochjag har visat i våra tidigare inlägg. Jag menar att alla regleringar störmarknadsbilden. Det är ganska självklart att det blir så. Men marknaden har enväldig förmåga att hitta på andra lösningar och det blir lätt lösningar som ärsämre för konsumenterna. Så har det blivit i det här fallet. Men vi har denuppfattningen, genom kontakter med konsumentvägledare och fackligakonsumentombud, att detta har varit viktigt för de konsumenter som har svårtatt klara av sina ekonomiska åtaganden. Jag tycker att regleringen får störamarknadsbilden hur mycket som helst, om man på det sättet kan bidra till attstödja människor och kanske även hjälpa till att klara upp deras ekonomiskasituation. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattasden ) 25 § Det allmännas ansvar enligt skadeståndslagen Föredrogs lagutskottets betänkande1989/90:LU10 Det allmännas ansvar enligt skadeståndslagen (prop. 1989/90:42). ALLANEKSTRÖM (m); Vem skall bära de ekonomiska konsekvensernaav att det allmänna begår fel eller handlar oriktigt och därigenom tillfogar enenskild medborgare skada? Bör skadan bäras av den som oförskyllt drabbas ellerbör de ekonomiska konsekvenserna solidariskt spridas ut på oss alla? De frågornaborde angå alla och envar 1989/90:40 6december 1990 Detallmännas ansvar enligt skadeståndslagen är rättsläget närmast det, att staten undgår att behöva göra rätt för sig.Det är endast vid förhållandevis grova övertramp som den enskilde kan fågottgörelse för liden skada, något som följer av den s.k. standardregeln i 3kap. 3 § skadeståndslagen, vilken regel i sin tur utgör ett Ullägg fill denhelt grundläggande culparegeln. Är den skadelidande i sådant fall näringsidkareär det rent av skäligt att inte utge full ersättning, vilket följer avskälighetsre-geln i 3 kap. 5 § samma lag. Dennästan otillständigt begränsade ersättningsrätt som sålunda föreligger är -vilket är av betydelse här - knuten till det förhållandet att staten utövarmakt och myndighet. Skadan skall sålunda med lagens ord ha vållats vidmyndighetsutövning. Skulledet oriktiga handlandet falla utanför det snäva begreppet myndighetsutövning -och det gör en stor del av den offentliga verksamheten - står det allmännainget som helst ansvar Den enskilde medborgaren får med andra ord stå sitt egetkast, om han litar på och inrättar sig efter en uppgift om t.ex. innehållet igällande rätt som lämnats honom av någon myndighet och som befinns varafelaktig. Besked lämnas på mottagarens risk, det är den obehagliga sanningen. Detallmänna kan slutligen uppträda - förutom i sina beskrivna roller -som vanlig näringsidkare. Härmed åsyftas den statliga affärsverksamheten iform av monopolföretagen , järnvägen och posten. Även inom dettarättsområde övervältrar staten så gott det går det ekonomiska ansvaret på densom lidit skada. Dagensordning är orättfärdig. Kollekfivet, allmänintresset, får inte gynnas på denenskildes bekostnad. Socialdemokraterna har , ej oväntat, försvaratnuvarande ordning. tålmodigt motionerande i ämnet av oss borgerliga ilagutskottet lämnade regeringen - då det stod klart att socialdemokraternalöpte risk att lida nederlag i - i uppdrag åt justitierådet BertilBengtsson att göra en begränsad översyn av skadeståndslagens regler om statensoch kommunernas skadeståndsansvar (jfr 1988 s. 610) iuppenbart syfte att söka neutralisera den alltmer besvärande kritiken motgällande ordning. Resultatet redovisades i betänkandet Ds 1989:12. Förslagetinnebar till en början att begränsningsreglerna i 3 kap. 3-5 §§skadeståndslagen skulle upphävas. Det gällde alltså standardregeln, passivitetsregelnoch skälighetsregeln. Det centrala i förslaget tog dock sikte på begreppet"vid myndighetsutövning" eller sålunda på lagens tillämpningsområde.I de överväganden som gjordes här var det s.k. Trifoliumfallet av särskiltintresse - Nytt juridiskt arkiv 1987 s. 535. Eu klart oriktigt och missvisandepressmeddelande av om bilvaxer hade orsakat betydande skadaför företaget som tillverkade ett sådant slag av lackskyddsmedel.Högsta domstolen ansåg, med röstsiffrorna 3 mot 2, att pressmeddelandet intehade så nära samband med verkets maktbefogenheter att de felaktiga påståendenavar gjorda "vid myndighetsutövning". I detta avseende innebarförslaget att ordet "vid" framför begreppet myndighetsutövningskulle utbytas mot "i samband med". Bytet av preposition hade till syfteatt vidga lagens tillämpningsområde. Trifoliumfallet skulle därmed ha rymtsdärunder Vid den presentation av justitierådet Bengtssonsbetänkande som justitieministern gjorde i kammaren - det var beskrev hon förslaget i denna del på följande sätt: "I promemorianföreslås också en annan viktig ändring. gäller ansvaret för feleller försummelser vid myndighetsutövning bara sådana fel eller försummelsersom företrädare för myndigheter begår när de utför uppgifter som står i ettnära sammanhang med myndighetsutövning. Är felet eller försummelsen hänförligtill någon åtgärd som inte står i nära sammanhang med myndighetsutövningomfattas felet eller försummelsen inte av ansvaret. föreslås en utvidgningav ansvaret så att det skall omfatta alla fel eller försummelser som harsamband med myndighetsutövning. Härigenom ökas möjligheterna för den skadelidandeatt få ersättning för skadan. Ändringen innebär bl.a. att även sådan servicesom mera allmän rådgivning och upplysningsverksamhet som ligger inom ramen förmyndighetens uppgifter i regel kommer att omfattas av skadeståndsansvaret." I propositionen - som är dagtecknad den 19oktober 1989 -framläggs emellertid inte förslaget om utvidgning avtillämpningsområdet, alltså "i samband med" i stället för"vid". Med hänsyn till den vikt som regeringen själv sålunda fästvid denna reform ligger det nära till hands att beskriva propositionen som"att det bidde en tumme". Som skäl mot att förbättra den enskildes rättsskydd påsätt betänkandet förordade åberopas i propositionen bl.a. det från någraremissorgans sida framförda argumentet att ett vidgat skadeståndsansvar skullehämma uppfyllandet av den serviceskyldighet som förvaltningslagen ålägger deoffentliganställda och därmed leda till att myndigheterna avstår från att geanvisningar i olika avseenden eller i vart fall blir mer försiktiga.Innebörden måse vara att det är vanskligt att ge besked, råd och upplysningar,om det är myndigheten och inte längre den enskilde som ekonomiskt måste svaraför dessas riktighet! Ståndpunkten är egentligen fantastisk. Självfallet tillstyrks den förbättring av den enskildesrättsskydd som propositionen innebär Somframgått är propositionen emellertid uppenbart otillräcklig. För det första tar betänkandet och därmed ej hellerpropositionen inte ställning till själva kärnfrågan, nämligen huruvida ansvarsgrundenfortfarande skall vara culpa - alltså slarv eller slapphet - eller huruvidadet är möjligt att slopa culpabegränsningen helt och hållet. Skadan känns smärtsam hos den skadelidande, oavsett om den skadegörande handlingen kantillskrivas vårdslöshet hos någon funktionär eller ej. På bedömningen inverkarytterst inställningen till den inledningsvis ställda frågan, nämligen huruvidaen enskild tillfogad skada bör bäras av den som oförskyllt drabbats eller om deekonomiska konsekvenserna solidariskt bör spridas ut på oss alla. För det andra är frågan om annan offentlig verksamhet änmyndighetsutövning skall undantagas från lagen eller ej. Det i betänkandetlanserade uttrycket "i samband med" berör i någon mån denna fråga.Även en sådan begränsning, som ju bibehåller kriteriet"myndighetsutövning" utgör emellertid en alldeles för snäv ram föransvarigheten. Det finns nämligen offenflig Det allmännas ansvar enligt skadeståndslagen 1989/90:40 6december 1990 Detalltnännas ansvar enligt skadeståndslagen verksamhet som inte harkaraktär av myndighetsutövning men som likväl har stor och ekonomiskt kännbarbetydelse för allmäheten, t.ex. inom sjukvårdens, utbildningens ochkommunikationsväsendets områden. Detkan ha sitt intresse att erinra om att grundlagsregeln i 1 kap. 9 § regeringsformenuttalar att den fundamentala likhets- och objektivitetsregeln gäller i lika månför alla som fullgör uppgifter inom rättskipning och offentlig förvaltning. Pådenna punkt sägs i betänkandet på s. 30 att slopande av begränsningen"vid myndighetsutövning" måste betraktas som ett alltför vittgåendesteg, i vart fall i detta sammanhang. Frågan är likväl alltför viktig för enskadelidande enskild för att avfärdas på sätt som skett. Ansvarsområdet skallutvidgas - spörsmålet är hur mycket. Fördet tredje saknas anledning att låta den statliga affärsverksamheten -genombibehållandet av dess med monopolställningen förenade privilegier-bedrivasunder gynnsammare former än som gäller för jämförbara näringsidkare. Propositionenvidlådes sålunda av väsentliga brister i vad avser den enskildes rättsskyddgentemot det allmänna. Attpropositionen är otillräcklig har vi borgerliga ledamöter av lagutskottet tillsist fått även socialdemokraterna att inse. Utskottet har sålunda enats om attav regeringen beställa en parlamentarisk kommitté i syfte att förbättra denenskildes ställning. har direktiven för utredningen publicerats;de är dagtecknade Av dessa framgår - ej överraskande - attutredningen är förbjuden att göra en förutsättningslös analys av den rättsligarelationen mellan den enskilde och det allmänna. Huvuduppgiften är - och nuåterger jag ur direktiven - begränsad till skador som uppkommer för enskilda isamband med myndighetsutövning. För oss borgerliga är det däremot naturligtatt utredningen skall vara förutsättningslös i egentlig mening och alltså inteha bundna direktiv. Utredningen bör således ha befogenhet att ta ställning tilloch därmed bota de brister som vidlåder propositionen. I reservation 2 påtalarvi detta. Utredningsresultatetkommer inte att föreligga förrän tidigast Den enskilde bör emellertidinte behöva vänta så länge för att få del av antagna förbättringar Denna tankeligger bakom reservation 1 som min kollega kommer attutveckla närmare i sitt anförande. Med hänvisning även till vad kommer att an-' föra i vårtöverläggningsämne yrkar jag bifall till de båda reservationerna i ärendet,bakom vilka också stan Dagens debatt utgör ett nytt kapitel i följetongen om myndigheternasskadeståndsansvar vid felaktig myndighetsutövning. Gällande skadeståndslag stadgar ansvar för myndighetsfel i vissafall, men med många begränsningsregler som kraftigt urholkar den enskildesrätt till skadestånd. Kortfattat uttryckt: gällande skadeståndsrätt är heltotillfredsställande. Massivkritik har från alla håll och allt häftigare riktats motförhållandena. Under hela hardet förelegat envist motstånd från soeialdemo- kommunisterna kom i den situationen i envågmästarställning. Från att ha stått på den socialdemokratiska sidan ändradekommunisterna, genom en motion , ståndpunkt i frågan. Därigenomändrades majoritetsförhållandena i lagutskottet och i . I det lägetkovände socialdemokraterna. beslöt att en parlamentarisk utredning skulletillsättas med uppgift att föreslå förbättringar av gällande skadeståndssystem.Ingen i den här kammaren röstade emot. Utredningen skall nu påbörja sitt arbete. De direktiven kunde med fördel haformulerats annorlunda, framför allt kunde de ha innehållit en starkarebetoning av att utredningen skulle ske förutsättningslöst för att ligga helt ilinje med det enhälliga utskottsbetänkandet. För övrigt borde utredningen ävenha omfattat ansvar vid affärsmässig verksamhet. De här delarna hade i och för sig varit värda en mässa häri kammaren, men jag hänvisar i denna del till vad har sagttidigare och till vad kommer att säga . För att sedan övergå till den aktuellapropositionen, så är situationen följande. Den nämnda beslutade utredningen skall göra en översyn avregelsystemet. Förhoppningsvis skall vi få en ny lag. Tidigast kan vi räknamed att denna lag kan träda i kraft , alltså om gott och välfyra år Konsekvensen av detta är uppenbar; det är nödvändigt meden delreform. Regeringens proposition innebär också just detta, även omregeringen i grund och botten hade hoppats att den proposition man nu läggerfram skulle ha blivit slutresultatet. Regeringens förslag är uppenbarligen helt otillräckligt,även som delreform. Det följer inte ens justitierådet på en viktig punkt, nämligen beträffande frågan ommyndighetsverksamheten. I denna del tycker jag att har gjort enföredömlig analys, och jag kan bara hänvisa till den. För egen del vill jag tillägga att den här delreformeninte ens fyller den självklara funktion som den borde ha, nämligen att undvikaskadeståndsrättsliga justitiemord. Med detta menar jag framför allt sådana avmodell bilhandlaren från . Visserligen är det så att propositionen slopar vissabegränsningsregler, nämligen den s.k. standardregeln, företagsregeln ochpassivitetsregeln -men detta får ringa effekt, av framför allt två skäl. Fördet första har de här begränsningsreglerna använts utomordentligt sällan, ochför det andra är det så listigt uppbyggt, om man noga granskar proposition ochbakomliggande utredning, att de här begränsningarna återuppstår, fast i annanskepnad nämligen inom ramen för när domstolarna skall bedöma om en tjänstemanhar gjort sig skyldig till vårdslöshet eller inte, resp. när domstolen skall bedömaom den skadelidande har varit medvållande eller inte. Dessutom bibehålls,såväl i proposition som i bakomliggande utredning, den avgörande begränsningsregeln,nämligen den s.k. culpa-regeln. Den betyder på svenska att en medborgare somoförskyllt - jag understryker och betonar ordet oförskyllt - drabbats av skadagenom konstaterat felaktig myndighetsutövning Det allmännas ansvar enligt skadeståndslagen 9 protokoll 1989/90:40 Det alltnännas ansvar enligt skadeståndslagen inte fårnågot skadestånd, om inte tjänstemannen varit vårdslös. Resultatet blirdetsamma, även i den situationen att den enskilde skadelidande medborgareninte själv har gjort minsta fel. Inte heller då utgår något som helstskadestånd. Slutsatsen av en sådan delreform är självklar och bordevara uppenbar för alla: förslaget utgör närmast en skenreform. Nyamyndighetsoffer kommer att drabbas, myndighetsoffer som i de här avseendena ärväl jämförbara med ett begrepp som vi känner oss litet mer vana vid, nämligenbrottsoffer Den svenska staten kommer inte ens i fortsättningen att varaförskonad från skadeståndsrättsliga skandaler, som vi borde betacka oss för En bättre lösning av de här problemen finnsinom räckhåll. Det gäller att införa en skadeståndsrättslig"säkerhetsventil", efter en modell som står att återfinna ibrottsskadelagen. Resultatet blir då följande. Skadestånd kan utgå tillmyndighetsoffer utöver enligt huvudregeln även enligt en specialregel,nämligen om den skadelidandes ersättningsbehov med hänsyn till dennesekonomiska villkor och övriga omständigheter är särskilt angeläget. Detriksbekanta typexemplet är, som jag redan har nämnt, bilhandlaren . Det var företagaren som förlorade hela sitt företag på grund av felaktigmyndighetsutövning och som fick O kn i skadeståndsersättning. Med den härföreslagna säkerhetsventilen skulle vi undvika att få sådanamyndighetsoffer och vi skulle förhoppningsvis också slippa att i ytterligarefall hamna inför . inställning är följande. Säkerhetsventilen,som jag nu har talat om, stödjes av , , ochmiljöpartiet. Socialdemokraterna motsätter sig - förstås - denna ventil, mentyvärr även vpk. Vpk har en nyckelroll i det här avseendet.Dess inställning är svårförståelig. Jag vill understryka att det verkligen ärvpk:s förtjänst att utredningen kom till stånd för att förbättra den rättsligaställningen för myn-dighetsoffen Och struntar man i övergångsproblemen,alltså alla nya myndighetsoffer ,1991, 1992 och 1993 - ända tills vifår en ny lag och en bättre sådan. Detta är ett klart ologisktställningstagande. Ytterst handlar det om myndigheternas maktutövning mot deenskilda medborgarna, formulerat ungefär som storebror mot lillebron Flera riksdagsledamöter inom vpk har ofta och envist här idenna kammare kämpat för de utsatta. Jag kan nämna , och bland flera andra. I fortsättningen kanske helapartiet är berett att göra detta. Vi har ju kunnat avlyssna senare tiders nyasignaler om att partiet är på väg mot en ny politisk inriktning. Det bästa sättet att bevisa att det här inte bara är enläpparnas bekännelse, utan en sinnesförändring är att bifallamyndighetsventilen, inte för min eller för något annat partis skull utan förmyndighetsoffrens skull. Ändå gör man alldeles tvärtom. Jag kan bara finna enenda förklaring till det. Det är ett olycksfall i arbetet som lätt kan händaoss alla, men som faktiskt också går lätt att rätta till. Jag vädjar direkt ochrakt ut till vpk: Fullfölj partiets linje från det att ni sade ja till enutredning om ett bättre system på skade- Lämna dem inte i sticket i avvaktan på bättre tider som kankomma ! Tänk noga igenom saken! Avslutningsvis yrkarjag bifall till reservation 1, som stöds av , , centerpartietoch samt förhoppningsvis här i kammaren även av vpk. MARTINOLSSON (c): För oss i är det självklart att den som drabbas avförluster och skador skall ha rätt till skälig ersättning. Det skall gälla ilika hög grad om samhället orsakat skadan som om privat näringsverksamhet ärskadeståndsskyldig. Tyvärr är det i många fall svårare att få ersättning närsamhället har orsakat skadan. Vi ser det som en mycket viktig del av konsumentpolitikenoch rättstryggheten att begränsningarna i möjligheterna att få ersättning frånsamhället jämfört med möjligheterna att få det från annan verksamhet avvecklas.I syfte att uppnå detta har vi under en följd av år motionerat om en utredningav dels skadeståndsansvaret för det allmänna i myndighetsutövning, dels statensskadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet. Vadgäller det allmännas skadeståndsansvar vid myndighetsutövning kan vi tyvärrkonstatera att det har blivit allt vanligare att enskilda själva fått bära del av de förluster eller skador som de åsamkats på grund av felaktigmyndighetsutövning. Dess bättre har de återkommande motionerna från de treborgerliga partierna lett till att regeringen lät göra en viss översynav reglerna. Detta initiativ från regeringen togs trots att socialdemokraternaoch vpk i fram t.o.m. hade avstyrkt våra motionskrav.Den proposition som vi nu behandlar är ett resultat av den gjorda översynen. Jagskall inte kommentera propositionen, eftersom tidigare talare redan har gjortdet. De båda föregående talarna, och , har isina anföranden redovisat hur vi i den samlade oppositionen med undantag avvpk dels tillstyrker propositionens begränsade reformförslag, dels begär attdirektiven skall vidgas för den parlamentariska utredning som håller på atttillsättas för att se över det allmännas skadeståndsansvar vidmyndighetsutövning. Vi vill att det skall ses över i ett vidare perspektiv änvad förslagen i propositionen innebär Jag skall därför inte ta upp den delen avvåra reservationer till debatt, utan begränsa mig till att tala om statensskadeståndsskyldighet i affärsmässig verksamhet. Förstatens affärsmässiga verksamhet finns olika regler som begränsar skadeståndsskyldigheten,s.k. Den affärsverksamhet som avses är främst den sombedrivs av postverket, och SJ. De förluster och skador som människorkan drabbas av är många. I motioner har, exempelvis vad gäller posten, nämntsde förluster som människor kan drabbas av på grund av försenade, förstördaeller förkomna postförsändelser Vad gäller har som exempel nämntshur den rörelseidkare som har fallit bort ur katalogen drabbas. I fråga om SJ,som skall transportera oss med tåg, vet vi att det genom förseningar ochinställda tåg kan uppstå problem för många enskilda. Vi anser - och det har visagt - att det är klart otillfredsställande 1989/90:40 6december 1990 Detallmännas ansvar enligt skadeståndslagen 1989/90:40 6december 1990 Detall/nännas ati-svar enligt skadeståndslagen att det för staten somavtalspart skall finnas undantag från rättsgrundsatser som eljest gäller i vårtsamhälle. Vi hävdar principen om allas likhet inför lagen. Det gäller här bådedem som drabbas och dem som orsakar skadorna. Alla medborgare bör ha rättighetatt få samma möjligheter ersättning oberoende av om de drabbas genomsamhällelig verksamhet eller privat verksamhet. Vi anser att det skall ställassamma krav på statlig verksamhet som på motsvarande privat verksamhet. Det äralltså inte fallet . Mouveringarnaför att avslå våra motioner är anmärkningsvärda. Det sägs exempelvis att enskärpning av statens skadeståndsansvar skulle vara förenad med storasvårigheter och kunna leda betydande kostnadsökningar. för allmänheten iform av högre portoavgifter och dyrare järnvägsresor. Jag vill betona att denmotiveringen är anmärkningsvärd, eftersom egentligen alla åtgärder somvidtagits för att på olika sätt skydda konsumenterna kan medföra högre priser.Men dessa beslut inom konsumentpohtiken har vi oftast fattat i stor enighet.Jag kan inte erinra mig att vi någonsin har tvekat att ge konsumenternaerforderlig trygghet, trots att vi måste ha varit medvetna om att en del avreformerna kan ha verkat något höjande på priserna för produkterna ellertjänsterna.