prot · GD097 · 1989-12-31 00:00:00 — Tack för de , även om jag har så mycket att säga att jagkanske inte klarar att föra fram det . MariaLeissner frågar mig hur jag tror att de asylsökande har kommit till Sverige.Jag skulle kunna ställa precis samma fråga. Vad gör är ju attsätta likhetstecken mellan att inte ha visum och att vara dokumentlös. Låt migfråga: Hurtror att personer som är helt dokumentlösa har tagitsig t.ex. från till - utan pass, utan visum, utan biljett - över huvudtaget utan någon ID-handling? Kan resa på det viset tvärs övervärlden? Detär ju detta som är kruxet i detta sammanhang. Vi begär pass, falskt eller inte,visum, falskt eller inte, en ID-handling som talar om vem du är och en färdbiljettsom talar om vilken resväg du har haft. Vi tillämpar ju faktisktförstaasyllandsprincipen, som talade om. Jagvet inte för vilken gång i ordningen som jag har försökt förklara detta förMaria kan leda en häst till vatten, men inte tvinga den attdricka. Jag lämnar detta ämne. Jag är glad för att också tog uppen annan fråga, som kan leda mig in på ett område där jag har fått frågor frånandra i den stora debattomgången. Det gäller bl.a. hur vi skall uppmuntrakommunerna att ta emot fler hur vi skall kunna få igenom en arbetslinje iflyktingmottagandet och hur vi skall kunna förbättra undervisningen i svenskaför invandrare. Jagkan nämna att vi har den förhoppningen att på bord kunnalägga ett förslag till nytt statsbidragssystem för kommunerna. Dettastatsbidragssystem skall ta sikte på arbetslinjen och skall inte som i dagskicka fel signaler till både kommunerna och flyktingarna genom den hårdakopplingen till socialbidragskostnaderna. Detta statsbidrag skall också gestörre utrymme för kommunerna att använda sin fantasi, inte minst när detgäller att tillvarata den enskilde flyktingens möjligheter, vilket GullanLindblad efterlyste. Idetta ligger också, , frågan om att ge kommunerna det totalahuvudmannaskapet för svenska för invandrare. Vi hoppas alltså att istatsbidraget kunna baka in svenska för invandrare. För detta måste vi också haett samlat huvudmannaskap, vilket kan vara önskvärt av flera anledningar Ettsådant huvudmannaskap utesluter dock naturligtvis inte att studieförbunden ochandra intressenter kan vara engagerade i detta sammanhang och utföra tjänsterför kommunerna. Dettavar svar på ett par av frågorna. Låt mig i detta sammanhang också nämnaytterligare en proposition som vi arbetar med och som likaledes skall läggasfram . Den berör den fråga som tog upp och somgäller opinionen. Det känns fint att få sluta där började -ett anförande som jag för övrigt lyssnade till med stort intresse. HansGöran började med att påpeka att vi faktiskt har en bastant opinion iSverige till stöd för invandringen. Det är ytterligare något som jag vill taupp mot bakgrund av det som har hänt sedan vi senast diskuterade dessa frågorVi har haft en lång och het sommar i , med många massmediala rapporterom skärmytslingar mellan invandrare och svenskar, med mer eller mindrerasistiska inslag. Men icke desto mindre har vi, tycker jag, kunnat fåbekräftat att om man kan få människor att tala med varandra, kan de ocksåförstå varandra. Det är en viktig del i opinionsbildningen. Vihar nu att ta ställning till alla de förslag som kommissionen mot främlingsfientlighetoch rasism har lagt fram, och vi kan därigenom förhoppningsvis komma ett stegvidare i opinionsbildningen. Ett lämpligt sätt att avsluta en sådan här debattkan vara att enas om att det, trots att vi har motstridiga uppfattningar omhur en generös invandrar- och flyktingpolitik prak- tiskt skall utformas, ändåi denna kammare finns en bred opinion för en ge- Prot. 1989/90:7 nerösflykting- och invandrarpolitik. Vi har varit förskonade från sådant som 11oktober 1989 vi tyvärr kunnat se i många av våra grannländer, inte minst i vårtnärmaste grannland under en lång och het sommar och även under en valrörelse. Vihar också varit förskonade från att se politiska parfier som med någon somhelst framgång har kunnat driva ett budskap med rasistiska inslag. Det tyckerjag är ett bra betyg åt svensk invandrar- och flyktingpolitik och även åtenigheten i den svenska , trots att det en och annan gång finns storameningsmotsättningar om hur denna generösa flyktingpolitik skall utformas. MARIALEISSNER (fp) replik; Jag noterar att invandrarministern inte heller nu svarar på min fråga,som till relativt stor del handlade om kravet på visum för flyktingar Det ärsom om man låtsades att det inte fanns något krav på att flyktingar skallbehöva visum innan de får kliva ombord på flygbolagens plan för att komma tillSverige. Det är som om man låtsades att det inte fanns något krav på visum förde nya flyktinggrupper som har uppstått genom diverse politiskaoroligheter i flera östeuropeiska länder Mendet är klart att det inte går att svara på frågan på vilket legalt sätt enasylsökande kan komma till gräns. Han kan i majoriteten av fallen intekomma hit på ett legalt sätt, eftersom han inte kan skaffa sig ett legalt visumoch måste ha ett legalt visum för att komma hit. Det finns inget svar, och jagmisstänker att jag inte heller kommer att få något svar Vadsom är intressant att fundera över är hur man beter sig när det blåser litetsnålare om invandrings- och flyktingpolitiken. Jag är rädd för att det kommeratt blåsa litet snålare . Regeringen har tidigare haft en tendensatt huka sig när det blåser om vår flyktingpolitik. Vadhar regeringen för nya planer under dessa förhållanden? Blir det viseringstvångför ytterligare länder och nya regler för att se till att asylsökande inte i såstora mängder kommer fram till gräns? Att fortsätta på den inslagnavägen är ett svek mot de flyktingar som behöver en . Det är dessutom ettsätt att sända klara signaler till de främlingsfientliga krafter som tyvärrfinns om att flyktingar är skumma och ljusskygga och inte har här att göra. Detbeteendet skulle inte öka toleransen i och har inte heller gjort det. Jagskulle önska att jag slapp att stå här och kritisera regeringenför att använda viseringspolitiken som ett instrument för att försöka förhindraflyktingar från att nå fram. Det är inte ett nöje - det skall jag uppriktigtmedge - men jag kan helt enkelt bara inte acceptera att viseringspolitikenanvänds som ett instrument för att mota bort flyktingar Jaghoppas att vi kommer att ha en konstruktiv debatt om den andra delen avflyktingpolitiken - det låter så. Jag tackar för invandrarministerns löfte omstora förbättringar . Jagskulle också vilja passa på att fråga om det kommer något förslag när detgäller etnisk diskriminering i arbetslivet. Det är en nödvändig kompletteringav vår invandrarpolitik. 1989/90:7 BERITHERIKSSON (vpk) replik; Det finns en viseringsbestämmelse om anhöriga till flyk- tingar i vårt land, ochinvandrarverkets praxis står i uppenbar strid med gällande rätt, som innebäratt försöksvisum skall beviljas om det inte framstår som sannolikt eller isärskilt behjärtansvärda fall uppenbart att den verkliga avsikten är en annanän den uppgivna. antog genom proposition 1983/84; 144 dessa principerför besöksvisering och bekräftade deras fortsatta giltighet genom beslut i juni1988. Statssekreterareni , , sade i en intervju i den 27september 1989 att regeringen i två skrivelser om flyktingpolitiken 1988 och1989 hade redogjort inför för hur praxis tillämpas, att riksdagengodkänt skrivelserna och att dessa har samma status som den av riksdagenantagna propositionen. Dettaär, herr talman, en tills nu okänd princip i lagstiftningssammanhang, dvs. attregeringen genom en skrivelse till med redovisning av bl.a. densvenska invandrarpolitikens tillämpning skulle kunna ändra ett av riksdagenfattat beslut. Jagfick inte något svar på denna fråga när jag ställde den förra gången, ochdärför ställer jag den igen; Vad ämnar invandrarminister göra åtdetta missförhållande? 6§ Ajoumering för middagsuppehåll Kammaren beslöt att ajourneraförhandlingarna till för middagsuppehåll. Förhandlingarna återupptogs under ledningav tredje vice talmannen. 8§ Allmänpolitisk debatt (forts) JANJENNEHAG (vpk); Utan överdrift kan vi säga att vi har fått ett nytt säkerhetspo-htisktläge i . De gamla mönstren håller inte, den under mycket stabilaöst-väst-konstellationen håller på att förändras, och förändringarna gårsnabbt. Jag tror att vi alla är överens om att förändringarna är positiva ochatt de minskar risken för militära konflikter i vår del av världen. Motsattatendenser finns förvisso på andra håll. massiva upprust ning är ett exempel. strävan efter att även militärt markera sin ställ ning som stormakt, som den näst folkrikaste staten på jorden, kommer kanske att innebära en negativ utveckling i . ställning som industriell och ekonomisk ledare i östra har 124 också en militär motsvarighet - militärakapacitet ökar. landen har vi småmöjligheter att påverka. Jag tycker att vi åtminstone inte Prot. 1989/90:7skall sälja vapen till , men jag har inga illusioner om att detskulle minska takten i upprustning. Låtmig återgå till . rustar ner Varför man gör det kan vi haolika uppfattningar om, men faktum kvarstår: militären i kommer attfå mindre pengar att röra sig med. Doktrinen om militär jämvikt,terrorbalansen, kommer att ersättas av principen om tillräcklighet. Hurreagerar på dessa signaler? Vore det inte logiskt, herr försvarsminister,om vi klart uttryckte att detta är positivt, att vi på alla sätt vill stödjaoch främja denna utveckling och också att vi skall minska vår militära budget?Detta skulle vara en aktiv fredspolitik med effekt. Låt mig citera några raderfrån om sambandet mellan nedrustning och utveckling: "Säkerhethar inte bara militära utan också politiska, sociala, humanitära, ekologiskaoch mänskliga rättighetsaspekter. Förbättrad säkerhet kan å ena sidan skapavillkor som gynnar nedrustning och å andra sidan erbjuda den miljö och dentillförsikt som krävs för ett framgångsrikt utvecklingssamarbete. Nedrustningskulle bidra till säkerhet både direkt och indirekt. En nedrustningsprocesssom skapar oförminskad säkerhet på allt lägre rustningsnivåer skulle kunnamedge att ytterligare resurser avsattes för att möta ickemilitära utmaningarmot säkerheten och därmed resultera i förstärkt total säkerhet." Dettaär truismer Som så i FN-deklarationer rör det sig här omfrukten av det som vi skulle kunna kalla den minsta gemensamma nämnaren, detsom alla förnuftiga människor rimligtvis måste instämma i. Men det liggerytterligare någonting i detta. Det handlar inte bara om att markera med ord,utan också om att förstå att dessa ord kräver någon form av handling, någonform av signal som uppfattas av omvärlden på ett entydigt sätt. Svenskkrigsmaterielindustri befinner sig på en hög utvecklingsnivå. Svenskkrigsmaterielindustri marknadsför sig också skickligt. Jaghade förmånen att vara med på försvarsutskottets resa till i somras.1 var man uppenbarligen mycket imponerad av kapacitet vadgäller att bygga ubåtar Man var också något förvånad - imponerad är kanskeinte rätta ordet, åtminstone inte med avseende på alla - över med vilkenskicklighet marknadsför sitt kunnande. IAustralien skulle det hållas en försvarsindustrimässa. frånmiljöpartiet nämnde förresten detta under partiledardebatten förra veckan.Sverige beklädde första platsen på denna försvarsindustrimässa när det gällerantalet produkter och ytan i utställningshallen. Så är naturligtvis inte falletutan att det finns en anledning: det finns en förväntan om framtida vinster pådet här området. Svenskindustri behöver utvecklingsprojekt. Så länge som en betydande del avutvecklingsarbetet sker i form av utvecklande av försvarsmateriel, har vi ocksåkvar en av de mest tillbakahållande krafterna i nedrustningsarbetet. Bådeför nedrustningen och för svensk industri behövs civila utvecklings projekt. är naturligtvis det mest spektakulära exemplet inom 125 1989/90:7 11 oktober1989 detta område.JAS-projektet innehåller allt av tekniska utmaningar och krav på industriellkapacitet, möjligheter att testa förmåga och att plöja ner kapital ochkunnande på ett sätt som inte har någon som helst motsvarighet på det civilaområdet. När, herr försvarsminister, får vi förslag på massiva utvecklingsinsatserpå det civila området av samma dignitet som ? JAS-projektetkommer att följa med som en ständig punkt i försvars- och industridebattenunder , alldeles oberoende av när och hur och om planet lyfterigen, alldeles oberoende av när det kommer ut på förband. Det finns så starkakrafter i rörelse för detta projekt att jag tror att planet lyfter igen, hurmycket jag än önskar projektets avbrytande. Jag kommer därför vid varjetillfälle att föra fram detta som min och partiets åsikt, nämhgen att dettaprojekt är kvalificerat vansinne. Det är resursslöseri att satsa på dettaprojekt i ett samhälle som förvisso icke är färdigbyggt. Jag tror, som sagt,att krafterna bakom projektet är för starka för att projektet skall kunnaavbrytas, men jag kommer att fortsätta att hävda att vi bör avbryta det hela. Satsningenskulle kunna ha civila motsvarigheter Det finns tekniska utmaningar det finnsett behov av industrikapacitet, och detta skulle kunna komma svenska folkettill nytta på ett helt annat sätt. Detta, herr försvarsminister, tycker jagvore en försvarspolitisk insats i enlighet med nedrustnings-och fredslinjen.Hur avbryter vi projektet? Hur överför vi resurser till det civila området? Vi har sett en samhällsutveckling därspecialisering och stordrift varit ledstjärnor, först inom industrivärlden ochhandeln, sedan inom jordbruk och offentlig förvaltning, och med någon sortsautomatik även inom offentlig vård och service. Även krigsmaktens fredstidautbildningsorganisation har blivit specialiserad, inte bara på vapenslag utaninom armén även på olika truppslag: infanteri-, pansar-, luftvärns-, signal-,artilleri-, träng- och ingenjörsregementen. Därtill finns särskildjägarutbildning, stridsskolor, skjutskolor och officershögskolor. Föratt använda den militära utbildningen är man sedan i krigsorganisationenorganiserad på ett helt annat sätt - i brigader och andra enheter som måsteintegrera nästan alla dessa specialutbildningar Av ekonomiska och praktiskaskäl, kan man, som vi sett, inte ordna tillräckligt med repövningar för attsamöva dessa brigader Överbefälhavaren har framhållit problemet och föreslår iFU88 att man skall låta krigsorganisationen slå igenom även i den fredstidautbildningsorganisationen, genom att ge brigadcheferna utbildningsansvar ochintegrera mera av utbildningen. Egendomligt nog fullföljs inte mycket av dessakloka tankar när de konkreta förslagen kommer om nedläggning av regementen. Specialregementenoch skolor bibehålls eller flyttas litet, medan brigad-producerande regementensom I 11, I 3, 1 17, I 16 och I 14, där integrerad utbildning skulle kunna ske,blir aktuella för en nedläggning. majoritet ansluter sigtill denna linje, även om några regementen sparas som en effekt av att mantackar nej till två och en halv månads grund- utbildning.För del har vi i en reservation föreslagit en fredstidaorganisation, där man i stället sparar kostnader genom att lägga ned specialregementen(SOU 1989:46). Specialisering, och därmed utveckling av specialkompetens,är nödvändig och bra, om man säkert vet vilka specialiteter som kommer att varaavgörande vid ett framtida krigstillfälle. Vet vi det ? Det framstår som alltmer klart att den militärpolitiskasituationen i vår omvärld är i stark förändring. Även om vi tvivlar på styrkani den nedrustning som har inletts på sovjetiskt håll, borde vi kunna se attden gamla blockkonstellationen Warszawapakten-NATO är i upplösning. Vad kommeri stället? Hur påverkas den militära hotbilden för del? arbetar med de säkerhetspolitiskabedömningarna. Ett delbetänkande skall vara klart redan till årsskiftet.Sällan har väl någon kommitté haft en svårare uppgift. Kan vi hoppas på att destyrande i de stora makterna insett att man i stället för att hota varandramåste satsa resurserna på det verkliga hotet - en ekologisk katastrof, orsakadav utsläpp av koldioxid, sura oxider freoner tungmetaller radioaktivitet osv.och därmed föra över pengar från de militära rustningarna till ekologisktsamhällsbygge? Även om så inte sker kommer den s.k. militära hotbilden i våromvärld säkerligen att starkt förändras. Upplösningen inom blocken kommer attminska möjligheterna att samla stor militär potential, exempelvis för enNormandieinvasion. kan dock konfliktriskerna öka dels genom att olikadivergerande intressen släpps lösa, dels genom att det blir hårdare konkurrensom frisk luft, rent vatten och odlingsbar mark. Det enda som förefaller säkertär att framtidens hotbild kommer att vara en annan än den som i stort sett harvarit giltig . I detta läge förefaller det rimligt att ge vårtförsvar en utformning, som på något sätt nöjaktigt kan svara upp mot allatänkbara hotbilder Skall vi då fortsätta på vägen mot en alltmer koncentreradoch specialiserad krigsmakt som slutar i en yrkesarmé? Vore det inte klokareatt i första hand behålla organisation och allmänna utbildningsresurser för denmilitära sidan och i stället satsa på säkrare kort i totalförsvaret? Desäkraste korten finns enligt vår mening på den civila sidan, kort som håller påatt falla under bordet i dagens politiska spel. Vi kommer i varje krigssituation att ha trumf på hand, omvi har säkerhet i vår försörjning med mat, vatten och värme, om vi har skydd,om vi har sjukvård. Även om våra fredstida tillgångar nu är mycket goda, hardet blivit allt osäkrare i ett krigs- och krisläge. På grund avstorskaligheten, el-beroen-det och datoriseringen kan vi mycket snabbt bli heltbortspelade av fientliga sabotageförband eller ekonomisk utpressning av en maktsom sitter på någon nyckelvara - datormakt - eller kanske enelektromagnetisk puls från en kärnvapendetonation. I vad gäller den militära sidan har vi större anpassningsförmågaom vi prioriterar organisation och utbildning före materiel som JAS,stridsvagnar och radarjaktrobotar - materiel där varje enhet är mycket dyrbaroch som därför lämpar sig dåligt för ett stort land med en liten befolkning.Låt oss inte luras med i en föråldrad vapenteknisk kapplöpning, utan låt oss istället använda de relativa fördelar som vi har i folklig försvarsvilja,folklig utbildningsnivå 1989/90:7 ochskyddande terräng till att hålla en decentraliserad armé med goda hand- Il eldvapen och pansarvärnsvapen.Ammunition med god pansarbrytande effekt finns faktiskt även till de vanligaautomatkarbinerna liksom till granatkastare, och nya granatgevär kan tas fram. Dendecentraliserade armén har de bästa möjligheterna att vara först på den platsdär en fientlig invasion kan inträffa. Om vi inte finns på plats utan kommermed våra brigader behövs det absolut pansar, då behövstungt artilleri och attackflyg i form av en samlad styrka, som är minst femgånger så stor som den fientliga invasionsstyrkan. krigsmaktsmodell som vi förespråkar blir lokalförsvarsförbanden viktiga. Omen fiende ändå lyckas ta ett brohuvud, skall vi inte primärt försöka slå honomutan i stället svälta ut honom med hjälp av ubåtar och jägar-trupper, som påett effektivt sätt skär av hans försörjning och styrkeuppbygg-nad. Till dettabehövs även lättrörligt luftvärn som bör innehålla jaktflyg. räckeri framåt, och Drakenförband kan behållas. JAS-systemet riskerar attbli en gökunge, som kastar ut andra väsentiiga delar av vårt försvar, men ändåbli en lika sårbar flygare som göken. Detkanske viktigaste argumentet mot att ytterligare specialisera ochkoncentrera krigsmakten är dock att det driver oss mot en yrkesarmé, vilket ärfarligt från demokratisk synpunkt. Det är i klarspråk förvisso så redan i dagatt det är svårt att finna meningsfulla uppgifter för alla kompetenta värnpliktigainom krigsmakten, medan behovet av ungdomligt engagemang är stort inom civiltförsvar och vård av människor, natur och miljö. Det är behov som talar för enallmän samhällstjänst för både män och kvinnor, där vapentjänst skulle vara enbland flera tjänstgöringsformer som alla hade det gemensamma syftet att värnavårt samhälles fortbestånd och möjligheter att utvecklas i fredliga former. Sammanfattningsvismenar vi att starka skäl talar för att vi bör koncentrera våra försvarsansträngningarpå den bevisbara miljöhotbilden och vänta med att specialisera, men samtidigtbehålla en beredskap med tanke på att en militär hotbild kan visa sig iframtiden. Då passar det bättre med landskapsregementen än med pansarbrigaderoch JAS-plan. Indragning av specialregementen och samtidig utveckling avtruppslagscentmm kommer att leda till bättre samövade krigsförband ochbibehållen beredskap samt inbesparing av åtta-nio kasernetablissement. ARNEANDERSSON i (); Det är måhända inte vanligt att efter det attförsvarsministern har lagt en proposition på bord densamma i någonmån bhr debatterad i kammaren. När detta ändock äger rum gör jag den glädjandeiakttagelsen att försvarsministern är här och beredd att ta ett litet nappatagom propositionen. Propositionnr 9, betitlad Arméns utveckling och totalförsvarets planeringssystem m.m.,borde i varje fall i vad gäller arméns utveckhng bh ett ärende förkonsumentombudsmannen. Vilseledande varudeklaration är som bekant inte tillåteni vårt land. är så till vida vilseledande. Det torde ha varit medbetydande ansträngning som man har lyckats finna skäl 128 att benämna proposifionenett steg i arméns utveckling. Utveckling genom Prot. 1989/90:7 krympning är tydligen parollen för dagen i försvarsdepartementet. Ompropositionen kan man givetvis ha olika mening i vad avser arméorga-nisationen.Man kan tycka om propositionen, och man kan tycka illa om den. Man kanemellertid absolut inte säga att de förslag som läggs fram kommer vid rätttidpunkt. Rimligt vore att en så omfattande och viktig förändring av vårfredsorganisation hade stöd i en bakomliggande säkerhetspolitisk analys. Nuhar de förslag som lagts fram presenterats med helt andra förtecken, nämligenekonomiska. Detta anser inte vi vara fillfredsställande. Det är mot dennabakgrund som menar att ett delbetänkande inte borde ha kommit påriksdagens bord, utan ett betänkande borde ha lämnats till i sambandmed försvarskommitténs slutbetänkande. För att undgå kritik hade vi moderaternaturligtvis varit beredda att acceptera de kostnader som orsakas avnedläggningen av förband. Jag skall återkomma till kostnadsaspekten. Detenda skäl som försvarsministern har angivit är att "kostymen är förstor". Jag frågar: För stor i förhållande till vad? Det har härvidlag inteskett någon säkerhetspolitisk avvägning, och ingen har heller gjort gällandeatt kostymen inte skulle ha passat från säkerhetspolitiska utgångspunkter I förhållandetill en, utan djupare överväganden, tillyxad ekonomi är det ett känt faktum attöverensstämmelsen mellan mål och medel är högst otillfredsställande.Försvarsministern, kan det inte rent av ha varit så att det var fel på denekonomiska ramen? Då är den åtgärd som föreslås inte den rätta. FU88,som i hög grad varit underlag för kommittén och troHgen också förförsvarsministerns propositionsskrivning, var en konsekvensbeskrivning och inteett förslag från överbefälhavaren. Detta har ÖB vid många tillfällen på-,pekat. Följaktligen ter det sig obegripligt och, om det tillåts, t.o.m. litetfegt av försvarsministern då han nu i propositionen åberopar ;s uttalandefrån FU88 och säger att han "utmynnar dessutom i kraftfull argumentationför tidiga statsmaktsbeslut avseende flertalet redovisade förslag till organisationsförändringar" kammaren och inför försvarsministern påminna om vad ÖB framfört i FU88, somvar en kvarleva års försvarsbeslut, är närmast en överflödsgärning.Där gavs ÖB i uppdrag att inom oförändrad ekonomisk ram klargöra för såvälregering som riksdag vilken arméorganisation som rymdes inom den ekonomiskaramen. Ingen hade väl i sin vildaste fantasi tänkt sig att dennakonsekvensbeskrivning skulle göras till ett förslag från regeringen.