prot · GD0948 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:48 Jag hälsar er, de tre vice talmännen, kammarsekreteraren ochriksdagens personal välkomna tillbaka till det fortsatta riksdagsarbetet underdetta . Talmannen meddelade att () ochBerith (vpk) samt () den 19december 1989 återtagit sina platser i , varigenom tjänstgöringen somersättare upphört för , och . 3§ Överlämnande av kommittéberättelsen Jag ber att tiU få överlämna kommittéberättelse. Justitieministern avlämnade regeringens skrivelse1989/90:103 med redogörelse för verksamheten inom de kommittéer som hadetillsatts efter beslut av regeringen. 4§ Överlämnande av budgetpropositionen Jag ber att få överlämna regeringens budgetförslag för budgetåret1990/91. Finansministern avlämnade regeringens proposition1989/90:100 med förslag till statsbudget för /91. Statens budget är den fråga som lägger ner mestarbete på . För /91 inleds nu detta arbete genom detbudgetförslag som regeringen alldeles har överlämnat till . I årstartar vi arbetet med en nyhet. Finansministern kommer här i kammaren attlämna information om budgeten. Därefter får oppositionens företrädare kommatill tals. Ordet går först till finansminister . Därefterföljer , , , och , överlämnar den socialdemokratiskaregeringen sitt åttonde budgetförslag till sedan regeringsskiftet1982, När vi framlade vårt första förslag, , visadebytesbalansen ett underskott som motsvarade avbruttonationalprodukten. Arbetslösheten var på väg upp, liksom inflationen.Budgetunderskottet beräknades bli . Ekonomerna i SNSkonjunkturråd skulle tala om att vi var på väg in i en"skuldfälla". där valet stod mellan "massarbetslöshet" och"hyperinflation". Prognoserna från oppositionen var om möjligt, ännudystrare. Det blev varken hyperinflation eller massarbetslöshet iSverige . Det blev en knagglig och med törnen beströdd väg urkrisen - men, märk väl, det var en väg ur krisen. Vi står i en långt starkare position än 1982.Industrin har återhämtat sig, vinsterna har gått upp, investeringarna harskjutit fart, budgetunderskottet är borta - och allt detta har kunnat äga rumutan någon social nedrustning, utan nedskuren offentlig service, och utan ökadarbetslöshet. Tvärtom har vi i kunnat öka sysselsättningen och minskaarbetslösheten. Ur dessa synpunkter har vi anledning att vara ganska nöjdamed det decennium som går ur tiden. Vi har framgångsrikt bekämpat det somskapar de största klyftorna och de svåraste sociala problemen - arbetslösheten.Men vi måste också självkritiskt inse att det ändå på vissa områden uppståttökade klyftor . Inte därför att de fattiga skulle ha blivitfattigare - för det hårde inte blivit-och inte heller för att det saknatsreformer-för sådana har genomförts. Och inte heller i första hand för attlöneskillnaderna har ökat - för det har, trots allt, rört sig om mycket småförändringar Utan därför att de som ägt kapital och värdesäkrade tillgångar harkunnat öka sin standard jämfört med vanliga löntagare. Det är i sin tur ettresultat av fyra faktorer: o Det budgetunderskott som uppstodunder 70-talet försköt sparandet till privata händer och gynnade dem som redanhade mycket. o Den höga inflationen urholkadereallönerna och medförde en enorm omfördelning till dem som hadeinflationssäkrade realtillgångar, t.ex.aktier eller fastigheter o Det skattesystem vi nu håller påatt reformera har ganska konsekvent gynnat kapitalinkomster jämfört med vanligalöneinkomster Skatteplanering har urholkat skattemoralen. o Stelbenta regelsystem ochinbyggda automatiska kostnadsökningar i den offentliga sektorn har slukat enallt större del av våra skattepengar och därmed förhindrat andra nödvändigaförbättringar av den offentliga verksamheten. Den ekonomiskaåterhämtningen har skapat möjligheten att få till stånd enutveckling som fler människor upplever som rättvis. Men då krävs att vi kommertill rätta med de ekonomiska problem som står framför oss. Det nyabudgetförslaget identifierar dem som tre: o Inflationen är för hög.Lönekostnaderna stiger mycket snabbare än i konkurrentländerna. Det urholkarkonkurrenskraften, och kommer -om utvecklingen inte med det snaraste bryts- atthota sysselsättningen. o Tillväxten är för svag. Denräcker inte till för att alla viktiga krav som ställs på produktionen - ökadereallöner, investeringar i miljö och energi, utbyggd barnomsorg och sjukvård,m.m. - skall kunna tillgodoses. o Sparandet är för lågt. Detbetyder att de resurser som sätts åt sidan för tillväxt och framtida konsumtionär för små. Det betyder också att underskottet i de utrikes affärerna återigenhar börjat växa. Innebörden är att vi i förbrukar mer än vi producerar Ån är inte i kris. Men omden nuvarande utvecklingen fortgår -med för snabb inflation och försämradeutrikesaffärer - är risken stor för att den leder till en ekonomisk kris avungefär samma slag som 70-talets. För att vända utvecklingen måste den ekonomiska politikenvara stram, som den inriktas på att öka effektiviteten i användningenav landets ekonomiska resurser Det första målet är att bryta pris- ochkostnadsstegringarna. Det är det som har väglett regeringens arbete med dennya budgeten. presenteras en balanserad budget.Utgiftsutveck-Ungen präglas av stor återhållsamhet. Trots den kärvainriktningen har det, genom omprioriteringar, ekonomisk tillväxt och rationaliseringarvarit möjligt att göra nya insatser på några områden: o Föräldraförsäkringen byggs uttill 15 månader som en etapp i arbetet för att nå fram till 18 månadersledighet. Antalet platser på förskollärarutbildningen ökar, för att underlättautbyggnaden av barnomsorgen. o Kulturanslagen ökar Det gällerkultur för barn och ungdom; stöd till museer, symfoniorkestrar ochmusikteatrar; och det gäller kulturverksamheten i folkrörelser ochamatörorganisationer. o U-hjälpen ökar med 1,3 miljarderkronor Ett särskilt bistånd på ges till länder i Östeuropaför att stödja utvecklingen mot demokrati och marknadsekonomi. o Socialförsäkringarna skallreformeras. Passivt stöd till människor utanför arbetslivet skall ersättas medinsatser för att slussa människor tilbaka till ett aktivt liv. Arbetslivsfondenskall bidra till insatser för förbättrade arbetsmiljöer och en mer effektivrehabilitering. o Många människor är oroliga förökad otrygghet och ett mer brutalt våld. Därför ökas antalet aspiranter vidpolishögskolan. Åven om budgeten är i balans och finanspolitiken inteleder till någon påspädning av totalefterfrågan i den svenska ekonomin, kommervåra produktionsresurser att fortsätta att vara hårt ansträngda.Överhettningen på arbetsmarknaden har inte minskat nämnvärt. Särskilt den högapris- och löneökningstakten gör att en ytterligare åtstramning av denekonomiska politiken är motiverad. Det gäller i synnerhet när vi nu kan avläsaresultatet av lönerörelsen . Det råder ingen tvekan om att lönebildningen i vårt landhåller på att spåra ur beviljade sig svenska folket genomsnittiigalöneökningar på , som produktionen ökademed . Det mesta tyder på att gapet mellan lönestegring och produktivitetsökningkommer att vara stort även 1990. har de stora kostnadsökningarna inte slagit motproduktion och sysselsättning tack vare den fortsatt starkautlandskonjunkturen. Men andel av världshandeln har krympt, och vimåste nu utgå från att den ogynnsamma kostnadsutvecklingen - om den inte bryts- ganska snabbt kommer att försämra förutsättningarna för produktion ochsysselsättning. Därför är det nu som kostnadstrenden måste brytas. En möjlighetatt göra det uppstår i och med att sänkta inkomstskatter ger löntagarna ökadköpkraft. Genom skattereformen 1990 och 1991 kommer priserna påolika tjänster att stiga till följd av breddad moms. Det är en del avfinansieringen av den sänkta skatten på arbetsinkomster Regeringen utgår frånatt arbetsmarknadens parter inte kommer att medverka till ytterligarehöjningar av lönerna till följd av de prishöjningarna. Att lönevägen kompenseraför skattehöjningar som finansierar andra skattesänkningar är inte vägen attbryta inflationen. Regeringen avvisar arbetslöshet som medel att få ned pris-och löneökningarna. Den nuvarande trenden mot alltmer urholkad konkurrenskraftoch stigande underskott i bytesbalansen kan emellertid inte längre accepteras.Vi har kommit till en kritisk punkt i den ekonomiska utvecklingen. Den närmastetiden kommer att bli avgörande för möjligheten att få ned inflationen utan attgå den i andra länder vanliga vägen över hög arbetslöshet. Regeringen inbjuder arbetsmarknadens parter tiUöverläggningar om lönerna . Syftet är att skyndsamt nå framtill centrala avtal, som bryter den alltför höga lönestegringstakten. Sedan överläggningarna med arbetsmarknadens parteravslutats, kommer regeringen att ta ställning till i vilken utsträckning denekonomiska politiken ytterligare måste skärpas. Omfattningen och inriktningenav åtgärderna blir beroende av utgången av överläggningarna medarbetsmarknadens parter. Regeringen uttalade i regeringsförklaringen attuppgiften att föra en ansvarsfull ekonomisk politik överordnas övriga politiskakrav. Reformer kommer bara att kunna genomföras om de, utan skattehöjningar,kan finansieras inom ramen för en fortsatt stram finanspolitik. Uppfylls intedet villkoret, kommer reformerna att uppskjutas eller omprövas. Det här är en kärv politik. Men den är nödvändig.Alternativet är att låta pris- och kostnadsstegringarna rulla på - vilketobönhörligen kommer att medföra kris på arbetsmarknaden. Regeringen är fast besluten att inte låta detta hända. Vårutgångspunkt är att det också skall finnas en framgångsväg sombygger på både förnuft och solidaritet. 6 (); Med denna 1990-talets första finansplan ochbudgetproposition läggs den s.k. tredje vägens ekonomiska politik i graven. omnämndes den fortfarande pliktskyldigt.I år är den utraderad ur finansplanen, och den finns . Skälen ärlätta att se. För det första fortsätter eller t.o.m. förvärras den svenskakostnadskrisen. Kostnaderna stiger väsentligt snabbare i än i deflesta andra länder Lönekostnaderna rusar i väg närmast okontrollerat samtidigtsom nya skattehöjningar spär på inflationen ytterligare. Vi kommer - till betydande del på grund avskattehöjningarna i skatteomläggningen - att få prisstegringar på under1990 och 1991. Det äter in i allas våra ekonomier, och det försämrar vårgemensamma konkurrenskraft mot omvärlden. fortsätter att tappamarknadsandelar för sin export. För det andra växer nu underskottet gentemot omvärldenlavinartat. trodde regeringen att underskottet skullebli ca Det var en illavarslande siffra, tyckte man då. 1dag tvingas man redovisa att underskottet blev dubbelt så stort, dvs. Ån värre blir det om man blickar framåt. 1 finansplanentalas om att underskotten kommer att stiga till ca 1990och ca 1991. Det är rena chocksiffrorna. De är avsevärt sämre än de somregeringen redovisade för så sent som för . De gäller under mycket optimistiska antaganden. Fortsätterkostnadsutvecklingen på det sätt den gjort hitintills blir utvecklingen en brabit sämre. Då kommer vi snart att dyka ner i det"arbetslöshetens stålbad" som finansministern talade om. Attvi nu är på väg in i denna situation är en följd av den politik som bedrivits.Den har inneburit att skatterna höjts. sedan mitten av 1980-talethar skattetrycket stigit till nya rekordhöjder 1989 steg det en bra bit. 1990 kommer det enligt finansplanen att stiga ytterligareen bit till den nya rekordnivån . Detta är tvärtom i förhållande till vadman sade i samband med skatteuppgörelsen. Då talades om en viss sänkning 1990.Nu blir det i stället en höjning. ser vi hur utgifterna ökar snabbt. Vi verkar vara sjukaste land. Detgäller kommunerna, som dessutom börjar höja sina skatter i snabb takt. Detta borde leda till åtgärder Det borde leda till attregeringen äntligen gjorde någonting åt sjukförsäkringssystemet. Det är svårtatt tänka sig en bättre tidpunkt för det än när man sänker marginalskatterna.Och det borde leda till att regeringen satte ett skattetak för kommunerna,vilket är nödvändigt för att förhindra att marginalskattesänkningen äts uppunderifrån. Men intet av detta sker. Det är över huvud taget intemycket som sker i denna finansplan och budgetproposition. Så gott som allt som aviseras är ett nytt kafferep medarbetsmarknadens parter i den fromma förhoppningen att detta just denna gångskall kunna ge det resultat det inte har gett hitintills. Därefter skallåtstramningar göras som regeringen inte vill eller inte kan ge besked om. Det är i sanning en svag finansplan och en svagbudgetproposition som regeringen lägger fram. Den ekonomiska politiken lyser i stort sett med sinfrånvaro. I brist på en sådan är det penningpolitiken med dess mycket högaräntor som får ta smällarna. Därmed förvärras de långsiktiga problemen.Budgetpolitiken är det inte lätt att säga någonting alls om.Budgetpropositionen är ihåligare än på mycket länge genom att så mycket baraskjuts . Det är inte möjligt att avgöra om budgetpolitikenför 1990/91 kommer att vara stram eller slapp. Det får framtiden utvisa. Jag tror att det vi behöver inte är kommissioner ochkafferep, utan det är beslut och besked i viktiga frågor. Men det verkar maninte klara av. Det syns mycket tydligt på två områden som är aktuella i dessadagar Det ena ärbarnomsorgskrisen. Socialdemokraterna har envist och länge sagt nej tUl ochmotarbetat så gott som alla alternativ, och därmed har krisen förvärrats. I valrörelsen lovade socialdemokraterna att alla somville skulle få dagisplats . säger statsministern visserligen att detta löfte intevar ett löfte utan bara ett mål, medan partisekreteraren säger att det inte varett mål utan ett löfte, och den nytiUträdda socialministern säger att hon tillskillnad från såväl statsministern som partisekreteraren inte ser någonskillnad på mål och löfte, utan det är bådadera. Det visarbara att politiken på detta område håller på att bryta samman. Barnomsorgskrisen kommer med all sannolikhet att varavärre 1991 än vad den är , och så kommer det att förbli så länge intepolitiken läggs Det andra området där vi ser handlingsförlamningen ärenergipolitiken. 1 går gjordes en regeringsombildning, som innebar attBirgitta fråntogs regeringsansvaret för energipolitiken. Det varnödvändigt, och det var från våra politiska utgångspunkter välkommet. Men det räcker självfallet inte. Politiken måste läggasom. Det är helt enkelt fel att tala om en förtida avveckling av kärnkraften.Vi kommer att behöva utnyttja de kärnkraftverk vi har så länge de är säkra föratt klara både jobben och miljön . Ju förr vi får besked om det, desto bättre. Dagensförvirring bara skadar . Utvecklingen har inneburit attSverige har halkat efter andra länder 1989 låg vi sist när det gälldetillväxt. 1990 kommer vi nu att få bibehålla denna föga hedrande bottenplats. Finansplanen och budgetpropositionen innebär att alltskall fortsätta som vanhgt. Skattetrycket skall höjas. Kostnadskrisen kommer avallt att döma att förvärras. Underskotten gentemot omvärlden kommer att öka isnabb takt.Krisen för den offentliga sektorn förvärras. fortsätter att halka Prot. 1989/90:48 efter i förhållande till andra länder Det är illa för att vi har en så svag regering, enså svag finansplan och en så svag budgetpolitik. 7 (); Det hade varit bra för svensk ekonomi om regeringen i daghade lagt fram ett budgetförslag och en finansplan som vi hade kunnat applådera.Jag vill inte förneka att det finns positiva inslag i budgetförslaget -skattereformenär naturligtvis det allra viktigaste - men tyvärr tvingas jag i min kommentarmest framföra kritiska synpunkter Det finns stora problem i svensk ekonomi, sägerregeringen, och utvecklingen har kommit till en kritisk punkt. Det där medden kritiska punkten har vi hört förr framhålls det i finansplanen försäkerhets skull två gånger! Finansministern nämnde det också i sitt anförandealldeles . Allt detta får väl ses som ett uttryck för att finansministernnu verkligen vill understryka att läget är mycket kritiskt. Inte minst mot den bakgrunden är det budgetförslag somframläggs alltför svagt. Regeringen säger i finansplanen att det behövs"omprövningar av tidigare gjorda utgiftsåtaganden" - men föreslåringa åtgärder Statsministerns statsmannamässiga budskap i höstensregeringsförklaring om att uppgiften att föra en ansvarsfull ekonomisk politikskulle överordnas övriga politiska krav och att reformer skulle uppskjutaseller omprövas om de inte kunde finansieras inom ramen för en fortsatt stramfinanspolitik ekar tomt. Inte ens att skjuta på reformer har regeringenorkat med. Regeringenföreslår längre semester trots att det är brist på arbetskraft. Regeringen föreslår utbyggd föräldraförsäkring trots förutser försvagade offentliga finanser 1991. Den främsta orsaken till att vår ekonomi har nått enkritisk punkt är, som finansministern också framhöll, pris- ochlönekostnadsutvecklingen. Priser och löner har ökatsnabbare i än i våra konkurrentländer Resultatet har blivit attsvenska företag har tappat - och fortsätter att tappa - marknadsandelar Om vi vill minska pris- och löneökningstakten måstefinanspolitiken bli stramare. Finansministern sade att "en ytterligareåtstramning av den ekonomiska politiken är motiverad". Men inttan regeringenbestämmer sig för i vilken utsträckning den ekonomiska politiken skall skärpasskall man inbjuda arbetsmarknadens parter till nya kafferep i . Man tar sig för pannan! Har regeringen ingenting lärt avalla tidigare erfarenheter? Detta är och förblir fel väg. Det är naturligtvis mycket rimligt att regeringen för endialog med arbetsmarknadens parter om den ekonomiska utvecklingen. Men att pådetta sätt i praktiken överlåta den ekonomiska politiken till dem är enoförsvarlig dumhet som kommer att straffa sig. Jag har aldrig förstått vad det är för fel på den gamlasvenska modellen; att regeringen tar ansvar för den ekonomiska politiken,skattepolitiken och socialpolitiken,medan arbetsmarknadens parter förhandlar om löner och andra anställningsvUlkor. Det är inte LO:s, TCO;s, SAF;s eller andraarbetsmarknadsparters uppgift att bedöma om det behövs en stram budget ellerinte, det är regeringens. När regeringen inte orkar ta det ansvaret är det baraytterligare ett utslag av handlingsförlamning. Regeringen överskattar ständigt möjligheterna att användaplanekonomiska metoder för att styra löneutvecklingen. Erfarenheterna borde halärt dem att överenskommelser med arbetsmarknadens parter om att begränsalöneökningarna inte säger ett dugg om hur stor den faktiska löneökningen blirHela föreställningen blir bara ett spel för gallerierna. Möjligen hoppasregeringen att på det sättet kunna ha någon att skylla på när det sedan går åtskogen. Men ansvaret för den svaga finanspolitiken och desseffekter på inflation och räntor är regeringens och ingen annans. Det är bristpå politisk handlingskraft som genomsyrar denna budget. Ingenregeringsombildning i världen, med inre kabinett, nya arbetsgrupper och flersammanträden, kan dölja det. Det är inget fel på den gamla svenska modellen,men den kräver en självständig och handlingskraftig regering. Det behövs en stramare finanspolitik, säger regeringen ochfinansministern. Men eftersom det höga svenska skattetrycket skapar problemoch det är väsentligt att skatteuttaget begränsas, måste den stramafinanspohtiken, med regeringens egna ord, "komma till ståndgenom åtgärder på utgiftssidan". De åtgärderna lyser med sin frånvaro idet här budgetförslaget. I stället för att dra den, efter höstens stramaregeringsförklaring, enda logiska slutsatsen att skjuta på reformer, lovarregeringen att de skall genomföras enligt planerna. Men framhållerman att det kan bli aktuellt att efter samtalen med parterna återkomma medandra förslag till åtstramningsåtgärder Som så ofta förr rullar regeringen de besvärliga frågornaframför sig. Man lovar att återkomma med än det ena, än det andra. Effekten blir att regeringen hamnar i ständigt nyapaniksituationer och -trots de egna varningarna - föreslår nya skattehöjningarJag vill erinra om att man också i fjolårets finansplan tog avstånd frånmöjligheten att strama åt med hjälp av skattehöjningar, men det hindrade interegeringen från att föreslå en rad skattehöjningar Låt mig också säga några ord omsjälva budgetförslaget. När presenterade den nya regeringen i gårpå en presskonferens sade han att nu skulle miljön genomsyra all politik.Birgitta skall därför springa som en skållad råtta mellan olikaarbetsgrupper Det kommer att kräva så mycket energi att hon får släppa självaenergipolitiken. Men budgeten genomsyras sannerligen inte av någon offensiv imiljöfrågorna. som det yttersta ansvaret för våra orörda älvaröverlämnas till LO föreslår regeringen som vanligt alltför små resurser tillskyddet av värdefull natur och till åtgärder mot luftförorening ochförsurning. Och vad är det egentligen för fördelningspolitiskavärderingar som styr socialdemokraterna? Först stoppar man möjligheterna förmänniskor på flykt undan förtryck och förföljelse att få politisk asyl iSverige. Sedan lägger man fram en budget där biståndet till skallbetalas av fattiga mottagare av svenskt bistånd till och där detglömda är lika bortglömt som . För de handikappade och deras familjer är budgetförslageten ny besvikelse i raden av många. Exempelvis sker inte heller denna gångnågon förbättring av vårdbidraget till föräldrar med barn med handikapp. Och den förnyelse av den sociala tjänstesektorn - dvs.vård, omsorg och utbildning - som många väntar på lyser fortfarande med sinfrånvaro. Vi måste få mer för pengarna säger regeringen, men vågar inte påallvar pröva den metod som i alla andra sammanhang har visat sig överlägsen närdet gäller att verkligen få mer för slantarna, nämligen ökad konkurrens ochvalfrihet. Socialdemokraternas låsning i den frågan lederoundvikligen till det slags svekdebatter som man nu håller på att få när detgäller dagisutbyggnaden. Redan har regeringen i smyg skjutit fram den tidpunktdå målet om full behovstäckning skall vara uppnått. beslutade att de som vill skall kunna fåplats i barnomsorgen "fro.m ". 1 budgetpropositionen sägs nu att målet skall nås senastvid "utgången" av 1991. Knappast någon tror att regeringen kommer attleva upp till det löftet heller Socialdemokraterna håller genom sitt halsstarriga motståndmot enskilda initiativ och alternativ på att skapa ett misstroende mot densociala tjänstesektorn som pä sikt utgör ett hot mot hela välfärdsstaten.Budgetförslaget -och skiftet på socialministerposten - inger inte heller dennagång något hopp. För att sammanfatta, herr talman, är det en svag budgetregeringen lägger fram. kommer vi från sida attredovisa vårt alternativ. Riktlinjerna för detta blir en stramare budget medomprioriteringar som ger större utrymme för i första hand miljön och det glömdaSverige. 8 (): Miljöpolitiken skall genomsyra all annanpolitisk verksamhet, har vi fått höra . Men har detinte varit så. Låt mig därför till att börja med uppehålla mig vid det somsaknas i den här budgeten. En del socialdemokratiska refränger är särskilt envisa.Den här har stått sig : "Nej, det är inte möjligt att uttrycka miljövärdena iekonomiska termer Den räknekonsten ska vi inte ödsla tid på." Då spreds nyheten attockså socialdemokraterna, i varje fall de vid långtidsutredningssekretariatet,väckts till insikt om att den samlade produktionen -bruttonationalprodukten, eller BNP som vi brukar säga - måste tillföras miljö-och naturresursvärden. "Den räknekonsten ska vi inte ödsla tid på",hette det förr Det var det socialdemokratiska statsrådets kommentar till1960-talets centermotioner om nationalproduktens kostnadssida i form av miljö-och naturresursförstöring. Centermotionen 1966 kritiserade t.ex. det faktum att" nationalpro duktens ökning alltmer möjliggöres på bekostnad av naturförstöringar, till vilka hänsyn inte tages i nationalprodukten." Motionen bar lunds namn. Krav ställdes på ett välfärdsmått med miljö- och naturresursvär den. Centerkravet återkom år fick detstöd från fler partier 1989 var det bara genom samverkan med somsocialdemokraterna kunde hejda ett nytt sätt att räkna landets tillgångarEnligt långtidsutredarna tänker man nu om.