prot · GD0914 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:14 Förhandlingarnaleddes av andre vice talmannen. 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2§ Svar på interpellation 1989/90:10 om ökade vårdresurserför åldersdementa har frågat mig hur storutbyggnad av dagvård och gruppboende för åldersdementa som behövs för atttäcka behovet fram , samt vilka åtgärder regeringen avser att vidtaför att säkerställa att en utbyggnad kommer till stånd. anslöt sig till de riktlinjer föräldreomsorgens fortsatta utveckling som regeringen lagt fram. Där lades storvikt vid att kommuner och landsting, som är de närmast ansvariga, förbättrarboendet och vården för människor med äldersdemens. Hit hör bl.a. att stödet till närstående måste bli bättre,t.ex. Hemvården och dagverksamheter är ett viktigt stöd förmänniskor med demens. Det behövs också flera olika boendeformer som kan getrygghet, gemenskap och en god omvårdnad. Gruppboende har här visat sig vara enändamålsenlig boendeform för många personer med åldersdemens. Mycket kan ocksågöras för att förbättra situationen för dem som vårdas på institution.Slutligen är det viktigt med en kvalificerad geriatrisk rehabilitering. Det är huvudmännen själva som måste bedöma vilka behov somföreligger lokalt och hur de bäst kan tillgodoses. En sådan lokal studie,uppräknad till riksnivå, visar ett behov om 12000-15000 bostäder för åldersdementa.En annan lokal studie innebär ett behov på riksnivå på ungefär dubbelt så mångabostäder. Mot bakgrund av dessa skilda bedömningar och med tanke på de olikalokala förutsättningarna kan jag inte nu redovisa någon säker bedömning avbehoven av dagvård och gruppboende fram . och kartlade år 1987gruppboendet i landet. Då fanns 64 gruppboendeenheter avsedda för åldersdementamed 1 protokoll 1989/90:14 Fram t.o.m. planerades ytterligare 185 enheter för ca 1500personer. En nu pågående uppföljning inom av bl.a. gruppboendettyder på att det fanns ca 220 gruppboendeenheter i landet. Detbetyder att utbyggnadstakten tycks vara högre än huvudmännen planerade för tvåår sedan. Åldredelegationens förslag, som i hög grad berör ansvaretför demensvar-den, är föremål för remissbehandling. När denna äravslutad kommer regeringen att kunna ta ställning till lämpliga åtgärder Jag ber att få tacka statsrådet för svaretpå min interpellation. Den hearing som socialutskottet anordnade i går om senildemens gav en entydig bild av att det finns mycket stora brister på det härområdet. Det behövs hjälp och stöd åt de anhöriga som gör heroiska insatser föratt stödja de senildementa. Det behövs avlösning och växelvård. Det behövs dagvård ochdagsjukvård för att senildementa skall kunna komma tillsammans och få träningoch hjälp med olika funktioner. Det behövs ett kraftigt utbyggt gruppboende,som för många senildementa är den mest adekvata vårdformen. Det behövs ocksåsjukhem som har möjlighet att ta hand om de senildementa som är kroppsligt settså skröpliga att de inte klarar att bo kvar hemma eller att bo i ett gruppboende.Det behövs en helt fungerande vårdkedja, och finns det brister ipraktiskt taget varje del av den vårdkedjan. säger i sitt svar att detta är en uppgiftsom ankommer på kommuner och landsting. Det är alldeles riktigt. Men därmed ärdet inte sagt att staten inte kan göra stora insatser för att skynda påutbyggnaden av dessa nödvändiga resurser. När det gäller de uppgifter somankommer på kommuner och landsting finns det många områden där staten inteblandar sig i ekonomiskt. Det finns andra viktiga områden där staten går inmed stimulanser för att få fram en nödvändig utveckling. Jag tänker t,ex, på barnomsorgen,, missbrukarvården, flyktingbiståndet och många andra områden. Om man tycker att ett område är tillräckligt eftersatt, omman tycker att bristerna är tillräckligt stora, om man tycker att det äroerhört viktigt att något sker snabbt, brukar vi lösa det så att staten går inmed stimulanser. Det är precis vad har föreslagit att vi skall göravad gäller de senildementa. Vi i menar att denna grupp är såallvarligt eftersatt, att dessa behov är så viktiga och att utbyggnadstakten ärså otillfredsställande, att det är nödvändigt för staten att gå in medstimulansbidrag för att få fram en snabb utbyggnad av bl,a, gruppboende. Vi harföreslagit att man skall fr.o.m. nu ge 300 milj. kr. för att få tillstånd denna accelererade utbyggnad. Tyvärr har vi i inte fått stöd avnågot parti för den prioriteringen. Tycker inte mot bakgrund av vad han självhar redovisat i svaret, att det ändå vore värt att överväga att göra statligainsatser för att få till stånd den nödvändiga utbyggnaden av olika slagsvårdresurser för senildementa? Man kan inte vara nöjd med att kommunerna och landstingför närvarande bygger ut gruppboendet med ungefär 500 platser . Detspelar inte så stor roll om behoven är 15 000 platser, som de är enligt enkalkyl som presenterar, eller om de är 30 000 enligt en annanav kalkyler, om man vet att det bara finns 1 500,platseri gruppboende. Den senare kalkylen är för övrigt den kalkyl somsocialstyrelsen i går ställde sig bakom i hearingen med socialutskottet. Det äruppenbart att det kommer att behövas en kraftansträngning långtutöver vad som planeras i kommuner och landsting för att vi skall kunna fåtill stånd den här utbyggnaden. Jag vill upprepa min fråga till : Vad kanregeringen göra? Vad kan vi tillsammans göra för att få fart på utvecklingen?Det går uppenbarligen inte spontant ute på fältet. Jag vet inte vad som är grunden för när han säger att utbyggnadstakten tycks vara högre än vad huvudmännenplanerade . Min matematik säger att kommunerna och landstingeninte har byggt ut mer än de planerade. Det spelar dock inte så stor roll,eftersom det inte är den centrala frågan. Det centrala är att såväl planeringen som utbyggnaden ärlångt ifrån tillräcklig. Den stora avgörande frågan är vad vi skall göra,, för att få fart på utvecklingen. Det gäller inte barautbyggnaden av gruppboendet, utan också den oerhört viktiga dagsjukvården ochhemtjänsten. Det gäller också insatser för att hjälpa de anhöriga som stöttaroch bistår sina senildementa närstående. (vpk); Det totala behovet av gruppboende i helalandet fram har uppskattats till mellan 25 000 och 30 000 platser.Av de platserna skulle ca 15 000 behövas för de s.k, senildementa. Statsrådet anförde i svaret till DanielTarschys att kommunerna ligger litet före när det gäller utbyggnaden. På tvåår har man således åstadkommit nästan 1 000 nya platser. Det låter mycket bra.Sanningen är dock att med den utbyggnadstakten skulle det ta 30 är innan vi hartäckt hela behovet. Om vi räknar med att de senildementa fär gå först i kön,tar det med den här utbyggnadstakten innan vi har tillgodosett behovet avgruppboende. Detta kan vi givetvis inte acceptera, eftersom situationen ärkrisartad. var de äldres skräck att bli lämnade på eninstitution , där de inte kan påverka sin egen situation. är de gamla oroade för att bli lämnade i det egnahemmet och inte ha någon möjlighet att få vård när den dagen kommer. Deras oroär befogad. Många gamla, främst de i storstadsområdena, tillbringar sina sistaår, visserligen i det egna hemmet, med att leva i misär. 1 somras arbetade jag som vårdbiträde i . Underde veckorna träffade jag äldre för vilka kvarboendet fungerade mycket bra, tackvare insatser. Jag träffade också andra, där det inte fungerade. Imitt område hade jag ansvar för en hel del senildementa som var lämnade ensammai sina lägenheter. Det var gamla människor som inte visste var de var någonstans.De hade ingen aning om att de bodde i det egna hemmet. De visste inte hellervem jag var. Jag fick tala om vem jag var när jag kom. De kunde intekomma ihåg om de hade ätit eller inte, och de klarade inte sina toalettbesöksjälva. Som politiker anser jag givetvis att det är omänskligt närhemtjänsten låser in de äldre när de går för dagen. Som vårdbiträde såg jagingen annan möjlighet än att låsa in dem, efter det att jag hade gömt knivaroch tändstickor och dragit ur stickproppen till spisen. Sedan kunde jag bara been stilla bön att inget hemskt skulle hända innan jag kom tillbaka nästamorgon. Så här ser det faktiskt ut inom delar av äldreomsorgen . Vi kan inte avfärda detta med att det i första hand är ettstorstadsproblem. Det är alldeles för många gamla människor som befinner sig iden här situationen. När det kommer förslag till förändringar måste vi granskaförslagen från utgångspunkten om de löser de problem som finns inomäldreomsorgen . De stora problemen gäller som bekant personalrekryteringenoch bristen på alternativa boendeformer. År det verkligen en organisationsförändring somäldreomsorgen nu bäst behöver? Vem bryr sig egentligen om vem som är huvudmanför äldreomsorgen? De äldre gör det inte i varje fall. De vill bara vara säkrapå att de får den vård som behövs när den dagen kommer, och sedan spelar detingen roll om den ges av kommunen eller . Åldreomsorgen behöver merresurser, inte en ny huvudman. Mot den bakgrunden tycker jag att samtliga partier börsätta sig ner och en gäng till räkna över hur stora skattesänkningar viegentligen kan unna oss . Resursfrågan skall sättas i detfrämsta rummet. Om vi skall kunna nå de mål vi har när det gäller en värdigäldreomsorg, måste vi inse att det kostar pengar. Pengarna måste tas någonstansifrån. Frågan är vem det är som skall betala. Avslutningsvis vill jag säga till attökade statsbidrag till äldreomsorgen och ett igångsättande avgruppboendebyggandet ligger helt i linje med vpk:s inställning. Att vi intekunde stödja reservation berodde på att vi själva hadekrav på statsbidrag, bl.a. till utbildning för personal och tillförkortad arbetsdag. Det handlade om miljarder. Vår ambition är att finansieravåra förslag, och det fanns inte utrymme för utbyggnadsbidrag för gruppboende,I den kommande budgeten kommer vi att sätta av ytterligare medel tilläldreomsorgen, bl,a, därför att vi inte går med på så stora skattesänkningarsom de övriga partierna gör. Den redovisning som har gjorts av oss tresom har varit uppe i talarstolen visar tydligt att vi i mångaavseenden är överens om vad som skall göras. Det behövs många olika insatserför de åldersdementa i det svenska samhället. Vi befinner oss ännu bara ibörjan när det gäller att bygga upp denna samlade ansträngning för att geåldersdementa en god vård. Vi måste arbeta på bred front med många olika saker. Det handlar om att kunna finna människorna, att bedrivauppsökande verksamhet. Det handlar om att ställa rätt diagnos och om att kunnage stöd i det egna hemmet. Stöd skall även ges till de anhöriga. Vi måste hadet antal boendealternativsom behövs och som ger kombinationen av bra boendeformer och god och tryggvård. Gruppbostäder, som vi alla har nämnt, spelar här en mycket stor roll. I det här sammanhanget uppstår naturligtvis den viktigafråga som redan har ställts. Vilka medel skall vi använda oss av för att nåmålet? och vill skjuta till ytterligare pengar föratt stimulera utbyggnaden av gruppboendet. Det är naturligtvis en väg. Jagvill då peka på hur det egentligen ser ut med det statliga stödet till byggandeav gruppbostäder. Staten skjuter till pengar på i huvudsak tre sätt - genomstatsbidrag till personalen, genom räntebidrag till byggandet och genom denstatliga andelen i KBT Räknar man samman dessa tre delar till en årskostnadför att driva gruppboendet hamnar man på ett statligt stöd på avsamhällets kostnader för gruppbostäder. Detta är naturligtvis byggt på vissaantaganden, som jag ändå menar är rimliga. Vi har också räknat ut att det tillskottsom föreslår skulle förändra den statliga subventioneringen på såsätt att ungefär sköts till. Det är vad det handlar om i dettafall. Jag kan absolut inte hålla med Margö när honmenar att det finns frågetecken beträffande den omorganisation av äldreomsorgensom nu är aktuell och att den skulle sakna betydelse för denna fråga.Huvuduppgiften är att bygga ut och utveckla boendealternativ. Jag har svårtatt se någon annan metod som i kraft skulle kunna mäta sig med detbetalningsansvar som vi nu diskuterar, där vi dock fortfarande har en deltekniska frågor kvar att lösa. Det betalningsansvaret skulle innebära enoerhört kraftig påverkan i riktning mot att kommunerna bygger utboendealternativen för att komma till rätta med de obalanser som finns inomhela detta vårdsystem, både i form av att människor som är medicinsktfärdigbehandlade finns kvar inom sjukvård och att människor finnskvar hemma alldeles för . Jag tror att det är den åtgärd som kan driva pådenna utveckling. När det gäller statens insatser i övrigt vill jag påminnaom att regeringen har lagt till 540 miljoner till statsbidraget tilläldreomsorgen och att det gäller . Inom den ramen finnsockså 200 miljoner för personalutvecklande åtgärder. Vi är alla överens om att gruppboendet behöver byggas ut.Det finns en kunskap och en mycket stark medvetenhet om det i den kommunalasektorn. Jag kan också gärna instämma i att utbyggnaden nu inte sker itillräckligt snabb takt. Det är bakgrunden till äldredelegationens förslag. Menjag tycker att vi kan uppmuntra kommunerna och landstingen, när denågon gång gör någonting som överträffar de förväntningar som en statligmyndighet har haft. Utbyggnadstakten är alltså snabbare än vad som har uttrycktsi planerna. Det är i sig positivt, även om utbyggnadstakten fortfarande äralldeles för låg. har föreslagit ett kraftfullt stimulansbidragför att få till stånd en utbyggnad av demensvården och gruppboendet. BengtLindqvist kan inte riktigt bestämma sig för om det är för stort eller förlitet. Det var för stort , när socialdemokraterna sade att det intefanns 1* protokoll 1989/90:14 är det tydligen för litet, eftersom säger attdet inte gör någon större skillnad om man lägger in detta extrastöd, att detbara blir ett marginellt tillskott. blandar ihop driftskostnader ochanläggningskostnader. Poängen med vårt förslag var att vi skulle stödjaanläggandet av nya gruppbostäder. Där finns en tröskel som det gäller attkomma över. Det stödet skulle vara mycket generöst. Det skulle minskakommunernas kostnader för att anlägga nya gruppbostäder mycket kraftigt. Vitror därför att det skulle ha en mycket stark stimulanseffekt. Det är därför vihar föreslagit ett stöd som är så pass högt som 300 milj, kr. Vi utgår från attdet skulle bli en ordentlig skjuts på utbyggnaden av gruppbostäder ute ilandet. Jag vill starkt betona att vi har föreslagit ett så pass högt stöddärför att vi menar att den nuvarande utbyggnadstakten är helt otillräcklig, Det är riktigt attdet finns räntebidrag. Men kommuner och landsting som vill bygga utgruppboendet stöter ofta på att de regler som har ställts upp för räntebidragenförhindrar utbyggnad av adekvat gruppboende. Reglerna är inte alls utformadeför den typ av gruppboende som senildementa behöver. Jag skulle vilja be BengtLindqvist att ta med sig hem tanken att dessa regler behöver justeras, så attutbyggnaden av gruppboende för senildementa stimuleras. Jag återkommer till det som har sagts om att utbyggnadenhar skett snabbare än vad huvudmännen planerade. I svar gesalla siffror. Där står att det fanns 64 enheter och att manplanerar ytterligare 185 enheter. Om man lägger ihop det blir det sammanlagt249 enheter. har det enligt inventeringar tillkommit 220 enheter. Det ärinte någon snabbare utbyggnad, som jag förstår det. får alltförklara vari denna acceleration skulle bestå. Huvudpoängen är ändå det jag antydde i mitt första inlägg;detta är väsentligen en fråga om prioriteringar. Den nuvarandeutbyggnadstakten på 500 platser är på tok för låg för att vi skalltillgodose det behov som finns. Skall det verkligen bli fart på utbyggnaden avgruppboende för senildementa krävs ett starkt engagemang från staten. Det ärdet jag efterlyser hos regeringen. MARGÖ (vpk); Vi är alla överens om vilka de storaproblemen i äldreomsorgen är. Det är personalförsörjningen och bristen påalternativa boendeformer. Frågan är då om äldreberedningens förslag kommer attlösa dessa problem eller åtminstone föra dem närmare en lösning. Om vi ser påde förslag som har lagts fram skulle det närmast varahuvudmannaskapsförändringen som skulle påverka personalen. Menhemtjänstpersonalen påverkas inte av en huvudmannaskapsförändring. Denpersonalen får precis samma arbetsgivare som . Frågan är då omhemtjänstpersonalens ställning automatiskt skulle förändras, förbättras pånågot sätt genom denna organisationsförändring. Jag är rädd för att det. omdet blir någon förändring, kan bli en förändring i negativ riktning. Enligtförslaget skall ju kommunen också få anställningsansvaret för medicinskpersonal. Jag ser risken som överhängande för att hemtjänstpersonalen då hamnari botten av hierarkin och inte kan hävda sinaintressen gentemot den medicinskt utbildade personalen. sägeratt betalningsansvaret skall vara piskan för att få fram ett ökat antalgruppboendeplatser. Vi kan ju hoppas att det är på det sättet. Men jag är intesäker på att det blir följden. Kommunerna väljer i trängda budgetlägen debilligaste alternativen. Gruppboendet är en utmärkt form, men det är intesärskilt billigt om det skall vara en bra vårdform. är detbilligaste alternativet att människor bor kvar i den egna bostaden med hjälp avhemtjänst och hemsjukvård. Vad är det som säger att kommunen inte väljer detbilligaste, när man har så oerhört många andra behov att tillgodose inombarnomsorgen och skolan och man måste bygga bostäder? Det billigaste är attsatsa på att människor bor kvar i sina hem med hjälp. Jag är övertygad om att det behövs särskildaanordningsbidrag frän staten för att kommunerna verkligen skall komma i gångmed att bygga ut gruppboendet. Där är jag överens med . Men jagär osäker på om vi kan bli överens när det gäller finansieringen av utökningenav statsbidraget. År villig att minska skattesänkningarna förhöginkomsttagarna för att vi skall få pengar att bygga ut äldreomsorgen? Jag tänker inte ägna mig mer åt sifferexersisnär det gäller kommunernas prestation. Jag vill påminna om att 220gruppboendeenheter är det mått som uppmätts och attplaneringsperioden är hela 1989. Därför tycks det som om utbyggnadstaktenskulle var högre. Det var så jag uttryckte det i svaret. Jag vill vidare säga till att jag ärmedveten om de inkonsekvenser som tycks finnas i lånebestämmelserna förräntebidragen. Inom pågår det emellertid nu en översyn avdessa regler. Det är framför allt tre områden som diskuteras i dettasammanhang, och jag vet att de var aktuella även vid utfrågningen i går. Detförsta gäller de gemensamma utrymmena och huruvida de kan räknas in iunderlaget eller inte. Det andra gäller samlokalisering av gruppbostäder föråldersdementa. Och det tredje gäller antalet människor som lämpligen skall bo iett gruppboende. Dessa frågor ses alltså över. Vidare fick i uppdrag att seöver och värdera gruppbostaden och dess betydelse som del i hela den s,k.vårdkedjan för åldersdementa. Det finns mycket att tala om i detta sammanhang,t.ex, när gruppboendet är den bästa formen av boende. Även kvantitativa mått ärintressanta i den mån man kan få fram dem. skall även studeraforskning och internationell erfarenhet av vården av åldersdementa för att manäven skall kunna få in denna dimension i bilden. Denna översyn av innehålletoch betydelsen av gruppbostäder som vårdform skall det lämnas rapport om iseptember . Till Margö vill jag säga följande om detförslag om reform inom äldreomsorgen som vi nu har ute på remiss. När detgäller personalförsörjningen är reformen bara delvis betydelsefull. Det måsteäven göras andra saker. Ofta har det talats om stödet till alla de människorsom arbetar inom äldreoinsorgssektorn. Det tror jag att kommuner och landstingi dag är mycketmedvetna om, och det sker också en hel del utvecklingsarbete. Det är emellertidinget tvivel om, att om kommunerna skall ha ansvaret för planering avboendealternativen, vilket det finns en stor majoritet för, är det viktigt medtanke på kvaliteten att kommunerna också förfogar över medicinskt kunnigpersonal. I detta sammanhang har naturligtvis äldredelegationens förslag ocksåbetydelse. Jag tror alltså att tillgången på sjuksköterskor inom demensvården ikommunerna kommer att utgöra en viktig trygghetsfaktor och ett viktigttillskott av kompetens. Detta bör också stimulera hela den framtidahemvårdsorganisationen med både social och medicinsk personal till kompetens-och kunskapsutveckling. Då gäller det att se till att de sociala behoven somvårdbiträdena i svarar för inte kommer i bakvattnet. Det får vigemensamt se till. Orsaken till glädje är attdet enligt hans beräkningssätt har tillkommit någothundratal fler platser inom gruppboendet än vad som var planerat. Orsaken tillmin sorg är att det ännu fattas gruppbostäder för minst 20 000 senildementa,att det enligt beräkning kommer att fattas platser för kanske28 000 senildementa , att dagsjukvården för praktiskt taget alla senildementaär otillräcklig, att fortfarande fungerar dåligt och att det flnnsför liten kapacitet på sjukhemmen när det gäller vård och omsorg om desenildementa. Det finns alltså enorma behov på detta område som inte ärtillfredsställda och som inte kan avfärdas med att det här är en uppgift somankommer på kommuner och landsting. Dessa uppgifter kräver att staten engagerarsig mer aktivt när det gäller att få fart på utbyggnaden av dessa heltnödvändiga resurser. Och det var syftet med den utfrågning som socialutskottetanordnade i går. Till Margö vill jag gärna säga att visjälvfallet måste finansiera de förslag som vi lägger fram. Folkpartietsförslag om att införa ett statligt stöd till anläggning av gruppbostäder försenildementa var fullt finansierat i alternativ. Ser man detta pålitet menar jag, Margö , att förutsättningen för att viskall kunna ge en god trygghet åt de gamla i är att vi har en starkekonomi. Då duger det inte med en kommunistisk ekonomi. Vi vet av erfarenhethur en kommunistisk ekonomi fungerar. Den ger ingen som helst trygghet åtgamla, sjuka och handikappade och andra behövande. Den leder bara till nöd ochelände. En stark marknadsekonomi, kombinerad med en stark välfärdsstat, kandäremot ge grunden för trygghet för både de senildementa och andra som behöverhjälp, vård och stöd i vårt samhälle. vice talmannen anmälde attMargö anhållit att till protokollet få antecknat att hon inte ägderätt till ytterligare inlägg. Överläggningen var härmed avslutad. 3§ Svar påinterpellation 1989/90:2 om behandlingen av utvisnings- Prot. 1989/90:14 ärenden rörande barn Statsrådet ; '"' P" '"''P"''- har frågat mig vad jag avser att göra för att "" komma tillrätta med vad han menar är "den grymhet som syns så tydligt i myndighetersagerande i behandlingen av ". syftar här pä den 13-årigepojken vars familj har utvisats till , medan pojken håller sig undanverkställighet av utvisningsbeslutet. har, med tanke på den framtida EG-anpassningen,även frågat mig om fri rörlighet för människor är något som bara skall förunnasdem som bor inom gränser? Utan att gå in på avgöranden av enskilda ärenden kan jagrent principiellt säga att myndigheterna givetvis måste följa utlänningslagensregelsystem. Jag är övertygad om att myndighetspersonerna bemöter utlänningarnapå ett humant och korrekt sätt och visar förståelse för deras ofta svårasituation. Den nya utlänningslagen har som huvudsyfte att förkortahandläggningstiderna för asylärenden. Den långa tidsutdräkten är särskiltpåfrestande för barnfamiljer där barnen i många fall hinner rota sig i detsvenska samhället. Inför ikraftträdandet av den nya lagen beslutade regeringenatt tillämpa en ny praxis i utvisningsärenden som berör barnfamiljer som harvistats i . Denna nya praxis tillämpas inte när avgörande skäl talaremot. Sådana skäl kan t.ex. vara brottslighet, säkerhetsskäl eller att det iövrigt inte framstår som rimligt att den berörda familjen får rätt att vistasi landet. Den kommer inte heller att tillämpas om sökanden själv i storutsträckning medverkar till tidsutdräkten. Den angivna praxisen avser endast ärenden där regeringeninte prövat av-lägsnandefrågan.