prot · GD0936 · 1989-12-31 00:00:00 — Vi ifolkpartiet kan inte bortse från atl en friköpsrätt som sker mot ägarens vilja- i delta fall jordägaren - innebär elt starkt ingrepp i den enskildes äganderätt,en tillämpning som vi på intet sätt kan acceptera. Detär också på sin plats atl erinra om , som anslutitsig lill, och frågorna om mänskliga fri- och rättigheter. Där finns föreskrivetatl fysisk och juridisk persons rätt till egendom skall lämnas oinskränkt. Enexpropriation i enskilt fall, vilket skulle bli fallet i ommajoritelsförslaget vinner bifall och det kommer en lag om detta, kommer atlstå i strid med konventionen. År det ett önskemål från socialdemokraterna ochulskollsmajorileten att vi skall bryta med ? Folkpartietanser att personlig äganderätt är en viktig förutsättning i ett demokratisktsamhälle, inle minst i ett samhälle vars ekonomiska system är marknadsekonomin.Förfoganderätten över den personhga egendomen är en central tes i vårtsamhälle. Ulveckling och tillväxt i samhället är beroende av det viktigaincitament som äganderätten utgör. Det är inle någon tillfällighet att alla dedemokratier historien känner också har varit marknadsekonomier med ensjälvklar rätt till personligt ägande. Öststatssocialismen visar påavskräckande exempel, där äganderätten inte varit det fundamentala församhällssystemet. Äganderättenhar också hitintills haft en stark ställning i vårt land. Detta förhållandevill vi i fortsätta atl värna om. Hur definieras dåäganderätten? Jagvill citera professor , som har gett sin analys som jag villinstämma i: "Termerna äganderätt, ägare och egendom bildar i logisk meningen familj, framträder på det sättet alt den som sägs vara ägare, det måvara en eller flera personer, fysiska eller juridiska, alltid är ägare till enviss egendom, nödvändigt tillhör en viss eller vissa ägare, och att den relation,som därvid består mellan ägaren eller ägarna och den sak som är hans ellerderas egendom, just är vad vi kallar hans eller deras äganderätt." Delfinns enligt folkpartiels mening starka skäl för atl stärka äganderättensställning i grundlagen för atl inte minst förhindra politiska nykonstruktionersom exempelvis del förslag som vi nu diskuterar Jaghar önskat, fru talman, atl i mitt anförande lägga stor vikt vid den principiellainställningen till äganderätten, eftersom motionärernas förslag om enfriköpsrätt innebär en icke obetydlig inskränkning i den enskildes äganderätt,ett förhållande som vi från avvisar. Tasförsta stegel genom att bryta upp principen om äganderätten inom detta områdeblir steg två lätt att ta och gå vidare, t.ex. inom bostadsområdet. SkaU, föratl la elt exempel, hyresgästerna överta bostadsfastigheten i egenskap avboende under flera generationer? Vad anser socialdemokraterna om denprincipen? Lagutskottethar - det framgår av handlingarna - under en lång beredningsperiod behandlatmotionerna i detta ärende, som inte enbart tar upp frågan om friköpsrätt utanäven andra viktiga åtgärder för skydd av jordbruksarrendalorers investeringar,vilket också är en nog så viktig fråga. Där ställer ett enat utskott upp för enförnyad uiredning. Del föreligger en folk-partimolion av Bengl ,där del bl.a. föreslås en översyn av reglerna för besittningsskyddet, ochtillsammans med m-motionen föreslås vidare en utredning om ändringar iarrendelagstiftningen. Jag återkommer senare i mitt anförande medställningstagande till dessa två motioner. Fleraav de remissinstanser som yttrade sig över friköpsutredningen har gått emotförslaget om friköp. Det gäller då - som har sagts här -exempelvisdomstolarna och . har sagt alt enlagstiftning kan få den konsekvensen atl man från jordägarhåll dels sökeråterta arrenderätten, dels söker nya former för upplåtelse. Dock framhöll manatt arrendeinstitutet behövs också , och man ville värna om della. Frånannal håll, från i län - dvs. majoriteten -och frånfyra arrendatorsföreningar i , däribland , har man tillstyrkt när del gäller en lagstiftning omfriköps-rän. Viden hearing som lagutskottet hade i samband med behandlingen av detta ärendeframkom bl.a. från domänverket atl man har bjudit ut ett antal arrendegårdar,dock utan resultat. Det fanns ingen köpare. Kammarkollegiet, som representerarsvenska kyrkan, redovisade atl det fanns en plan för friköp av arrenden. Minslutsats är alt det finns planer för atl på frivillig väg sälja ul arrenden. tvistefråga som denna finns det självfallet två parter. Den part som undermånga år har arbetat för en lagstiftning är de arrendatorer som har brukatjorden i flera generationer. Deras önskemål är naturligtvis betingade av bådefamiljära och sociala skäl. Jag vill också starkt understryka atl jag hyserstor förståelse för denna grupp av människor, men även för de arrendatorer somej kan hänföras lill gruppen historiska arrendeägare. Ånyo vill jag upprepa alldet dock har funnits möjligheter som jag tidigare redovisat, till friköp. Jaginser alt del handlar om människor som själva - hu eller i tidigare släktled -har brukat sina arrendegårdar att de anser sig kunna göraanspråk på arrendet. Det är förståeligt och mänskligt att de strävar efler altfå till stånd den trygghet för framtiden som ett ägande hitintills alltid harinneburit i svensk rättspraxis. Menatt tvångsvis skaffa sig äganderätt blir i realiteten ellexpropriations-liknande förfarande som strider mot nuvarande lagar.Expropriation har hitintills varit förbehållen för atl tillgodose delallmännas - dvs. samhällets -krav. I expropriationslagen finns del noga angivetnär så kan ske. Del kan avse l.ex. tätbebyggelse, samfärdsel, ochavlopp, framdragande av kraftledningar osv. Men denna fråga handlar ju om ettprivalrältsligt förhållande mellan enskilda parter. Del handlar om ett förvärvav en enskild från en annan enskild. Omvi tittar i backspegeln kan vi konstatera att arrendatorernas släUning i detsvenska samhället har stärkts åtskilligt, inle minst efter jordabalkens tillkomst1972. 1989/90:36 30november 1990 1989/90:36 30november 1990 Förköpsrätl har ocksåinförts. Jagmenar atl den här ulvecklingen måste ske inom arrendeinstitutets ram. Det måsteockså bli frivilliga överenskommelser, där man ser parterna som jämbördigaföreträdare, som i andra avtalssammanhang. Sammanfattningsvis,fru talman, är del beklagligt atl utskollel inte har kunnat enas om deväsentliga utvecklingsfrågor inom arrendeinstitutets ram som har framställts iden av mig tidigare nämnda folkpartimotionen 1987/88;L505 av Bengl HardingOlson och i moderatmolionen 1988/89:L504. Denenda nu gemensamma uppslutningen från utskottets sida gäller förslaget om enutredning om skydd för investeringar i arrendestället. Det är nödvändigt ochmyckel bra, men del är beklagligt atl övriga partier i utskottet inle hartillstyrkt molionsförslagen om besittningsskydd, arrendators vårdnadsskyldigheloch arrendeavtalels längd - frågor som har tagits upp i den nämndafolkpartimolionen. Av moderatmotionen framgår att man vill atl en uiredningskall se över arrendelagstiftningen. Jaganser alt en väl fungerande arrendemarknad kan bidra till arrendegårdarnasulveckling och ett lönsamt brukande. Den avreglering av svenskt jordbruk som vinu står inför motiverar all svensk arrendelagstiftning bör vara så utformad atlmarknadskrafterna kan få ell större spelrum. Arren-deinslilulionen har enmycket stor betydelse för svenskl jordbruk, vilket är angelägel att framhålla . Eltbeslut om en översyn av arrendelagstiftningen totalt sett fråndessa.ut-gångspunkter borde ha varit ett naturligt steg för lagutskollet. Jag yrkar bifall tillnämnda motioner och därmed också lill reservation 3. Närdet gäller den avgörande principiella frågan om förköpsrätl för historiskaarrenden yrkar vi i avslag. Vi avvisar kategoriskt kravet påIvångslagsliflning, Delsocialdemokratiska majoritelsförslaget om ett tillkännagivande lill regeringenom atl en lag skall tillkomma i syfte atl förändra enskilt ägande vilar påoriktig grund och innebär en Ivångslagsliflning som hell strider mot svenskrättstradition och svensk rättsuppfattning. Förslaget är dessutom mycketopreciserat, utom vad gäller atl lagstiftningen skall avse både jordbruks- ochbostadsarrenden. Hur många arrenden avses? Vad avses med bostadsarrenden? Hur blir delmed konsekvenserna på fastighetsmarknaden? Hur skall kravet på ell enkell men,som del slår i utskollsskrivningen, från rättssäkerhetssynpunkttillfredsställande inlösenförfarande som garanterar båda parters åsikter omskälig ersättning tillgodoses? Ja, var finns denna goda cigarr? OchEuropakonventionen - skall vi bryta ut den från det avtal som vi har slutit?Frågetecknen är alltså fler än klargörandena. Meddet anförda, fru talman, yrkar jag bifall lill den gemensamma reservationen nr1 från , och centerpartisten , lillreservation nr 3 samt i övrigt till utskottets hemställan i detta betänkande. Genom lagstifining har arrendatorernas ställning gentemot jordägarnasuccessivt stärkts. har stått bakom denna ulveckling och har i flerafall varit pådrivande. Exempel på markanta förstärkningar av arrendatorernasställning är bl.a. införandet av besittningsskydd och av förköpsrätl förarrendatorn om fastigheten bjuds ul lill försäljning. Del successivastärkandet av arrendatorernas ställning har skett för att dels öka arrendatorernastrygghet, dels få en rimlig balans mellan jordägares och arrendatornsrättigheter och möjligheter atl hävda sin rättigheter, dels för att göra ensådan avvägning atl förutsättningarna för en fungerande arrendemarknad inlebegränsas. Ävenom delade meningar kanske synes prägla del belänkande från lagutskottet som vinu behandlar vill jag först peka på vad vi är helt ense om. Vi är nämligen heltense om all - trots atl inga motionskrav föreligger här -begära atl frågan omskydd för arrendatorernas investeringar på arrendestället prövas och lederlill förslag om förstärkningar. Vi erinrar om att lagutskottet redan 1984uttalade sig för en utredning om detta. Men lantbrukssly-relsens översyn avfrågan har ännu inle lett lill lagstiftning. Dessutom har representanter försåväl arrendatorerna som jordägarna och LRF vid de hea-rings som vi har haft iutskottet framfört synpunkten atl det finns behov av regler som skyddararrendatorns investeringar och att man från båda hållen är beredd atl medverkalill en sådan reglering. Till skillnad från eventuell friköpsrätt förinnehavare av så kallade historiska arrenden - det är den mest uppmärksammadefrågan i betänkandel - skulle elt ökat skydd för arrendatorns investeringarkomma alla arrendatorer till godo och inle endast en viss grupp av dessa. Innanjag går in på frågan om friköpsrätt vill jag framhålla atl vi inom centernmotsätter oss de krav som framställs i reservation 3 av , eftersomsträvandena i denna reservation och i de motioner som reservationen bygger pånärmast är all försvaga arrendatorernas ställning. framgår av altflertalet remissinstanser, främst de som företräder arrendatorerna, haravstyrkt de motioner som reservationen bygger på. Fråganom räll lill tvångsmässigt friköp av vad som kan anses vara historiskaarrenden har tilldragit sig stort inlresse inte bara bland demsom direkl skulle beröras ulan även i övrigt. Anledningen till detta är atl vii vårt land av tradition endast har haft rätt att tvångsmässigt ta i anspråkmark för samhällets behov genom expropriation. Däremot finns inte rätten atlexpropriera för enskilda ändamål. Införandet av friköpsrätt skulle därför varanågot hell nytt och främmande för vårt lands tradition med respekt föräganderätten. Föratt få klarhet i om det fanns tillräckligt speciella skäl för införande av enfriköpsrätt och om del var möjligt att få ett från rättssäkerhetssynpunkttillfredsställande inlösensförfarande, stödde vi från sida 1983 kravetpå alt en uiredning skulle tillsättas för alt pröva frågan. Ibetänkandet från friköpsutredningen, framlagt 1986, anges skäl både för ochemot införande av en friköpsräll. Argument för en friköpsrätt var bl.a. attförhållandel mellan jordägare och arrendatorer inle alllid är tillfredsställandeoch atl den känslomässiga bindningen till arrendestället kan vara 1989/90:36 30november 1990 mycket stark när sammasläkt har brukat och förbättrat arrendestället under flera generationer. Det påpekadesäven att ägande innebär större trygghet än elt arrende och atl bådearrendeersällning och invesleringsfrågor ibland vållar problem. Skälenemot överväger dock klart. Utredningen har anfört ett tiotal starka skäl, ochjag vill nämna några inför dagens riksdagsbeslut. Utredningenkonstaterar atl arrendators rättsställning är stark genom det direktabesittningsskyddet, som liknar det som hyresgäster har. Friköpsrätten skulleinnebära ett exproprialionsliknande förvärv av enskild från annan enskild. Utredningenkonstaterar alt expropriation endast är - och bör vara - tillåten för detallmänna. Del skulle dessutom vara svårt alt avgränsa den krets av arrendatorersom skulle anses vara innehavare av historiska arrenden. En lag skulleoundvikligen få ell drag av godtycklighet och förutsätta ett större mått avskälighetsbedömning än som är önskvärt. Utredningen konstaterar också atl eneventuell lag skulle stå i strid med hittillsvarande inriktning avlagstiftningsarbetet på arrendeområdet, som har syftat lill att stärkaarrendatorernas ställning inom ramen för arrendeinstitutet och inte genom entvångsvis friköpsrätt. Det skulle därför fordras starka skäl för att frångådenna princip. Utredningenhade även funnit all det var elt bland arrendatorerna mycket begränsat intresseför införande av en friköpsrätt, framför allt genom att redan planer påinförande av en friköpsrätt skulle skapa oro på arrendemarknaden och atlstämningen mellan jordägare och arrendatorer riskerade att bli infekterad. Utredningenhade låtit två berörda riksorganisationer yttra sig under utredningsarbetet,nämligen dels LRF, som organiserar både arrendatorer, självägande aktivajordbrukare och markägare med utarrenderad mark, dels , . Båda dessa organisationer avstyrkte redandå planerna på en friköpsrätt. Motbakgrund av vad som framkommit under utredningsarbetet rekommenderade centernsriksdagsgrupp 1986 vår representant i utredningen atlavstyrka förslaget om friköpsrätt och i stället föreslå att arrendatorernasskydd för gjorda investeringar på arrendestället skulle stärkas. Med två röstermot en avstyrkte utredningen förslaget om införande av friköpsrätt. Vidden bedömning som nu skall göra är det väsenthgt att ta del både avde fakta som framkommit i utredningen och av remissinstansernas synpunkter.Samtliga remissinstanser utom fyra lokala arrendatorsföreningar i södraSverige samt majoriteten i i län motsatte siginförande av en friköpslag. Bland alla dem som motsatte sig en friköpslag viUjag nämna domstolar, , domänverket, kammarkollegiet, somföreträder i markfrågor, och lanlbruksstyrelsen men även LRFoch jordbruksarrendalorers förbund. Det blev alhså en mycket klarmajoritet både från remissinstanser som ser frågan ur rättslig synpunkt, ochfrån remissinstanser som närmast har att se frågan från jordbrukets ochlandsbygdens synpunkter. Det är uppenbart att stödet för en friköpslag då varmyckel begränsat. Trots att utredningenframlades och remissbehandlingen för länge sedan avslutats,har regeringen varken lagt fram något förslag eller meddelat alt den inte avseratl låta förslagen leda till något regeringsförslag. Del vanliga förhållandet iriksdagen är ju atl i vart fall majoriteten brukar avvisa motioner som berörett område som har utretts och remissbehandlats, med motiveringen - som vikänner igen - "att inte bör föregripa regeringensställningslagande". Mennu har situationen alltså blivit den motsatta. Regeringen förhåller sig passivoch synes ha avvaktat atl skulle uttala sig för eller emot elt avbåde ulredningsmajoriteten och remissinstanserna avstyrkt förslagom friköpsräll. Underriksdagsbehandlingen har vi dels haft hearings, dels på andra sätt försöktsälta oss in i frågan. Jag har tillsammans med min partikamrat flera arrendatorer tillhörande för alt få enbild av lägel. Vi fann många anmärkningsvärda och otillfredsställandeförhållanden. Förståelsen för atl många arrendatorer som lever under sådanaförhållanden har drivit kravet på friköpsrätt ökade självfallet när vi log delav dessa förhållanden. Jag räknar dock med alt det skall kunna bli en avsevärdförbättring, om skyddet för arrendatorernas investeringar ökas, som utskottetenhälligt begär. Hur behjärtansvärt det än kan vara med de krav som harframställts och atl jag förslår den situation som många har levt i, hoppas jagall det inom ramen för utvidgningen av nuvarande arrendators-lagstiflning skallkunna bli ett syslem där även dessa arrendalorers ställning stärks på elltillfredsställande säll. Dettahar lett till att jag tillsammans med mina medreservanter har funnit att destarka skäl som både utredningen och remissinstanserna har framfört mot en lagom tvångsmässigt förvärv av arrendeställen, klart visar att en sådan'lag intebör införas. Både av rättsliga skäl och av de olika praktiska skäl som harframkommit bör del stå hell klart alt arrendatorernas ställning i vårt landskall skyddas genom arrendelagstiftningen, som vi hoppas snart skallkompletteras med skydd för arrendatorernas investeringar. Genom detta hoppas vialt alla arrendatorer, oberoende av om de betraktas som historiska eller inte,skall få en starkare ställning. på majoritetens motivering för att nu begära ett förslag om friköpsräll,finner vi alt majoriteten är synnerligen osäker om hur lagen skall utformasoch anser att det , trots utredningen, inte föreligger underlag för hur denslutliga regleringen bör utformas. Majoriteten kan inte heller ange vilkaarrenden som skall anses vara historiska. Närdet gäller ägarkalegorier som skulle tvingas sälja har det mest talats omfideikommissen eller fidigare fideikommiss, men undanlag kan i så faU integöras för flertalet av andra typer av jordägare, t.ex. och dessarrendeställen. Även om det finns enskilda församlingar eller pastorat som gärnaskulle avyttra arrendeställen på frivillig väg har kammarkollegiet, somföreträder kyrkan, under remissbehandlingen klart sagt nej till en rätt förarrendatorer alt tvångsvis friköpa kyrkans arrendegårdar. har alllid slagit vakt om landsbygdens och jordbruksbefolkningensintressen. Vi har i olika sammanhang framfört krav på att domänverket ochsvenska kyrkan skall vara positiva till att genom markförsäljningar bidra tilluppbyggande av enskilda jordbruk. Vi har alltid i våra re- 1989/90:36 30november 1989 formkravrespekterat äganderätten, och detta måste vara vägledande även i dagensriksdagsbeslut. Själv har jag i när det gällt bådejordförvärvslagen och fastighelsbildningslagen krävt större hänsynslagandelill de mindre och minsta jordbrukarnas intressen och skydd för deras ägande. Om begär en lag om friköpsrätt går maninle bara emot en uiredning, som har försökt klargöra frågeställningarna, ochen nästan enhällig remissopinion, ulan även emot en överväldigande majoritetav dem som friköpsrätten skulle vara till för, nämligen arrendatorerna. Jagvill nämna atl jordbruksarrendalorers förbund i en särskild skrivelselill lagutskottet har betonat sill avståndstagande från lagstiftningen ochredovisat atl man har gjorl en enkät bland sina medlemmar som utvisat atl 85 %av medlemmarna tagit avstånd från införande av en sådan lagstiftning. Del skulle vara synnerligen anmärkningsvärt omriksdagen trots arrendatorernas motstånd skulle begära en lag om tvångsvisfriköps-rän. Med dettavill jag yrka bifall lill reservationen 1. OWEANDREASSON (s); Del betänkande, LU6 från lagutskottet, som nubehandlas tar upp frågor som berör olika saker på arrendeområdet. Här las bl.a. upp frågan om friköpsrätt vid historiskaarrenden samt bostadsarrenden. Här berörs också arrendatorns vårdnads- ochunderhållsskyldighet liksom jordägares självinträde. Invesleringsfrågornasbetydelse för jordbruksarrendalorerna las också upp i della belänkande. Frågan om friköpsrätten vid historiska arrenden är denfråga som under en följd av år har intresserat och engagerat mångariksdagsledamöter från olika partier i deras molionsskrivande. Även riksdagensfrågeinslilut har flitigt använts för all få svar på frågan; När får vi enlagstiftning om friköpsrätt för arrendatorer när del gäller historiskagårdsarrenden och bostadsarrenden? Med begreppet historiska arrenden avses i huvudsakarrenden lydande under staten, kyrkan, fideikomiss, akademier och stiftelser. När del gäller de arrenderade jordbruken i har manuppskattat alt kommer atl beröras av en lagstifining. I de allraflesia fall har jorden brukals av arrendatorer under en lång följd av år. Delkan påvisas all dessa markområden, som är utarrenderade, varitföremål för arrendering inte bara under hela 1900-lalet ulan även under1800-talel - ja, även så långl tillbaka i liden som på 1700-lalel. Myckel hisloriskl skulle kunna las fram i frågor om friköpvid historiska arrenden. Låt mig bara peka på några årtal. 1789 var årtalet närbönderna i detta land blev ägare lill fast egendom. Då kunde innehavare avkronohemman köpa dessa och bli självägande liksom skattebönder. Frälsebönder och andra legolagare ställdes utanförjordreformen. väcktes en motion i riksdag om atl frälsebönderskulle få friköpa sina gårdar. Frälseägarna lyckades få de lagstiftande altavstyra del framlagda förslaget. Jag villpåminna om jordkommissionen som arbetade under åren 1918- 1923 ochdär man bl.a. framförde önskemål om friköp av arrendejordbruk och mark lillbosläder. Liksom tidigare misslyckades man med all fä gehör för tanken atl gefrälsebönderna ell positivt besked om elt friköp. Även , liksom under förstadelen av 1980-talel, har frågan om friköp av historiska arrenden varit föremålför utredning. Den senaste utredningen avlämnade sill belänkande 1986. Jordbruks- och bosladsarrendatorer har tålmodigt arbetat igenerationer för att få friköpa sina arrendegårdar och arrendebostäder, därarrendet faller under s.k. historiska arrenden. Värdet av all den mark som i generationer tillhört dessaarrendegårdar har av arrendatorerna arbetats upp och därmed också givils detvärde jordbruksarrendet representerar i dagslägel. För de flesta av dessa brukare av arrendegårdarna upplevsdet som tungt och orättfärdigt all på den plats där man vuxit upp och i dagbrukar jorden -och ser en ny generation växa upp - inte kunna äga del manbrukar. Del borde inte vara förvånande för någon atl man då eftersträvar ochaktivt arbetar för all uppnå den trygghet för sig själv och sin familj som ettägande av jordbruksfastigheten innebär. För merparten är del naturligt med en friköpsrätt, isynnerhet som man är klar över alt de som skulle ha brukat jorden är passivabrukare och inle har visat något intresse för marken under generationer. De krav som från dessa arrendalorers sida under decennierrests på en friköpsräll begränsar sig lill de s.k. hisloriskl betingadeägaresilualionerna och kan därför inle betraktas som något generellt ingrepp ifysiska personers äganderätt. Vad det i själva verket handlar om är alleliminera de kanske sista resterna av ell feodalt system och beredaarrendebrukare en möjlighet alt förvärva lagfart pä den jord som de själva igenerationer röjt, brukat, bebyggt och bebott och som de i mänga fall lillväsentlig del äger. Det är mänga som anser atl friköpsräll vid historiskaarrenden är en viktig befolkningsrälislig fråga för familjejordbrukare ochandra i bygder som hållits i osjälvständighet under meningslösa ochutmönstrade beskattningsförhållanden eller klassindelningar från gångnaårhundraden. Förutom jordbruksarrenden bör alltså även bostadsarrendenbli föremål för friköp. Det finns inga avgörande skäl som talar mot en sådanlösning. Även inom kategorin bosladsarrendatorer är förhållandenastundtals sådana all det finns anledning all lagfästa en räll lill friköp. Vikan alla läsa om hur vissa feodala kvarlevor finns, bl,a, i ,