prot · GD0944 · 1989-12-31 00:00:00 — Vi väntar alla på vad äldredelegationensarbete kommer att innebära för framtiden, men i avvaktan på detta får vi arbetavidare. tar vi alltså ställning till socialutskottets betänkanden 12 och13. Först vill jag yrka bifall till reservation 1, som handlarom information om demenssjukdomar Här finns brister som måste åtgärdas. Våraanhöriga och övriga hjälpkrafter måste få möjlighet att dels varavälinformerade själva, dels informera allmänheten, så att vi alla fårförståelse för demenssjukdomarna. Speciellt vill jag trycka på Alzheimerssjukdom och den påverkan som den sjukdomen har inte bara på den sjuke självutan också på anhörigas och andra närståendes liv. Det glädjer mig att fem av sex partier - i alla fallmajoriteten - har tagit ställning för en snar ökning av resurserna tillforskning om demenssjukdomarnas orsak och behandling. Där det är möjligt skallrehabilitering eller fördröjning av sjukdomens utveckling genomföras. En avmöjligheterna är gruppboende för dementa. Därför yrkar de grönabifall till reservation 6, som innebär stimulansbidrag till denna boendeform. Av samma orsak yrkar vi bifall till reservation 8, somgäller primärkommunernas ansvar för den tidigare nämnda boendeformen. På övrigapunkter i hemställan yrkar jag bifall till utskottets förslag. Beträffande betänkandet SoU13 vill jag tala om någrareservationer, och jag börjar med reservation 4. de gröna anseratt äldre och handikappade, om de vill, skall få bestämma över vem som skallvara deras personliga assistent. Det stärker vederbörandes självkänsla ochoberoende. Åldre och handikappade skall själva få bestämma över sitteget liv och inte i onödan bli passiviserade, så långt det över huvud taget ärmöjligt. Av samma anledning vill att anhöriga i störreutsträckning skall kunna anställas som vårdare och hjälp och få betalt fördetta. Vad beträffar reservation 15 vill jag säga att jag haruppfattningen att omsorgslagens personkrets bör utvidgas, och jag ämnar somledamot av handikapputredningen arbeta för detta inom utredningen. I reservation 5 yrkas att institutionsplatserna minskartill förmån för gruppboende, men de får absolut inte avvecklas snabbare ängruppboendet hinner ordnas. Det får inte bli brist på boende eller hemvårdtotalt sett. Beträffande handikapputredningens nolldirektiv vill jagsäga att jag vid varje sammanträde i handikapputredningen har anmärkt på dessadirektiv. Till min glädje får jag nu uppleva att , och vpk,som har motionerat i frågan, och även och vi i driver igenomi att nolldirektiven för handikapputredningen hävs. Jag förutsätteratt detta resulterar i ändrade direktiv för utredningen. Jag har just fått höra av Synskadades Riksförbundatt t.ex. kortandet av gråstarrsköerna inneburit att kontroll av ögonbottnarhos diabetiker har fått stå tillbaka. Jag tycker att det är otillständigt attta från en grupp handikappade för att ge till en annan grupp handikappade. Såkan det inte få lov att gå till. Härmed yrkar jag bifall till reservationerna 4, 5, 7, 9,12 och 21. Många andra förslag hade jag velat yrka bifall till, menmiljöpartiets budgetplanering räcker inte till fler utgifter på den socialasidan just . Slutligen yrkar jag bifall till resterande moment iutskottets hemställan. 2 protokoll 1989/90:44 Vissa frågor rörande dementa m.fl. Vissa frågor rörande dementa m.fl. AINAWESTIN (s): Som socialdemokrat och ledamot isocialutskottet tar jag faktiskt åt mig äran och berömmet från vpkisrepresentant . Det är trevligt att också få beröm. Vårdnaden av de dementa är ett område inom äldreomsorgensom har blivit eftersatt. En av orsakerna är kanske att det har saknatskunskap om gruppen åldersdementa, och som en följd därav har det varit svårtatt finna lösningar på de många problem som har uppstått. förefaller ändå den här gruppenäldre ha uppmärksammats mer och mer Försök med dagverksamhet och särskildaboendeformer, anpassade till dementas behov, har visat sig vara framgångsrika.Dessa positiva resultat har också inneburit ett ökat intresse för demensvårdenoch en tro på att mycket faktiskt går att förbättra. Detta framgick också klartvid den offentliga utfrågning som socialutskottet hade om demensfrågor och somrelaterats i tidigare inlägg. Det finns också ett utförligt referat i utskottetsbetänkande. Utskottsutfrågningen gav oss en inblick i och kunskap omde olika formerna av demenssjukdomar och sjukdomsbildernas olika stadier De inbjudnadeltagarna gav inte bara sin syn på de brister som finns utan beskrevockså det omfattande utvecklingsarbete som pågår och på vilket sätt man kanlösa problemen. Det visar sig att demenssjukdomar kan börja . Det ärinte alls ovanligt med sådana sjukdomar , t.o.m. i40-årsåldern. Då är det, som framkom vid utfrågningen, viktigt att det finnsutredningsresurser och också möjlighet till tidig diagnostik, därför att detfinns demensorsaker som kan behandlas framgångsrikt. Det finns också depressionstillstånd ochförvirringstillstånd hos äldre som kan behandlas, och om dessa tillstånd inteutreds på rätt sätt kan de förväxlas med demens. Det framhölls också att det ärviktigt med diagnostik och utredning för att de som arbetar inom sjukvårdenskall kunna ge vård, information och stöd till patienter och anhöriga. Information om demenssjukdomar tas upp i enfolkpartimotion som behandlas i socialutskottets betänkande 12, och vi ficknyss höra att den stöds av . Kravet i motionen är attsocialstyrelsen skall ges i uppdrag att i samarbete med anhörigorganisationernautforma en informationskampanj om demenssjukdomar, riktad till allmänheten.Utskottsmajoriteten anser liksom motionärerna att det är angeläget att ökakunskapen om och förståelsen för demenssjukdomar Men det är också viktigt attframhålla nödvändigheten av information på flera olika områden och på olikanivåer. I fråga om information till anhöriga gäller det kanske mera att gekänslomässigt stöd och hjälp för att slippa de svåra skuldkänslorna. Personalen inom äldreomsorgen och sjukvården som vårdardemenssjuka måste också få fortlöpande information. Här bedrivs ett väldigtfint arbete av rättigheter och Alzheimerföreningen.Det framkom vid utskottsutfrågningen. Också massmedia, även om de tar upp dempå sitt speciella sätt, har mer och mer uppmärksammat demensfrå-gorna. Därföravstyrker utskottsmajoriteten kravet på en särskild informations- Socialstyrelsenhar dessutom redan ett ansvar för att information ges. Såtill behovet av forskning om demens. I detta betänkande behandlas enfolkpartimotion med krav på ökad forskning om demenssjukdomarnas orsaker ochmöjligheterna till rehabilitering. Detta har föranlett en majoritet i utskottetatt ge regeringen till känna att forskningen om demens kräver ökade resurseroch att detta skall beaktas vid utformningen av nästa årsforskningsproposition. Här har då socialdemokraterna reserverat sig. Det råder knappast några delade meningar om angelägenheten av ökadforskning kring demenssjukdomarna. Det har utskottet vid flera tillfällentidigare understrukit. Vad är det då som skiljer oss åt? Jagtycker att det finns anledning att erinra om att fattat beslut omtreåriga planeringsperioder för forskningen och forskarutbildningen. Därmed kanman säga att i princip bör avstå från att mellanbehandlingarna av dessa forskningspropositioner göra bedömningar överprioriteringar av olika forskningsbehov. En majoritet går således emot denna principnär det gäller just forskningen om demenssjukdomarna. Socialdemokraternai utskottet anser att inte, även om forskningen på detta område ärviktig, skall göra sådana prioriteringar Ett annat skäl för att avståär att en ny forskningsproposition är nära förestående och kommer attföreläggas . Detär inte så att det inte bedrivs forskning. Forskningen kring ålderssjukdomarnahar fått en ökad uppmärksamhet, utan initiativ från . Det framgickinte minst vid utskottsutfrågningen, där olika genomförda och pågående projektredovisades. I avsnittet Vård och behandling av dementa vill jag först något beröraden moderata reservationen, i vilken man framför att det är nödvändigt attvarje län har tillgång till en särskild ansvarig utredningsavdelning medresurser inom röntgen och neurofysiologiområdet. Jag vill då först betona attdet är viktigt och angeläget att de demenssjuka får genomgå en kvalificeradutredning. Det framgick av utskottsutfrågningen, och det har jag också tagitupp inledningsvis. Men vi menar från utskottets sida att det måste vara enuppgift för hälso- och sjukvårdshuvudmännen att själva organisera en sådanutredningsverksamhet. Det bör inte lägga sig i. Detidigare talarna har talat mycket om gruppboendet, och det finns ocksåmotionsyrkanden som tar upp just den formen av boende för åldersdementa, ochäven för handikappade, vilket behandlas i betänkande nr 13. Utskottet har vidflera tillfällen understrukit att gruppboende är en lämplig boendeform fördementa. Det underströks också vid utskottsutfrågningen. Mankan när det gäller vården av den här gruppen tala om vård i tre steg.Huvudmålsättningen bör vara vård i hemmet för majoriteten av de demenssjuka.Första steget är att vården knyts till dagverksamhet. Steget därefter skulleinnebära en förflyttning till gruppboende och steg 3 en eventuell förflyttningtill sjukhem. Men det viktiga i det här sammanhanget är att man minimerarantalet förflyttningar De får bli en, högst två. Närdet gäller behovet av platser i gruppboende för åldersdementa fram till år 2000finns det olika uppskattningar Men oavsett det kan man konstatera att behovetav platser kommer att vara betydligt större än den planerade 1989/90:44 12december 1990 Vissafrågor röratide dementa m.fl. 1989/90:44 12december 1990 Vissafrågor rörande dementa m.fl. Det är motden bakgrunden som man skall se det faktum att utskottet särskilt betonarnödvändigheten av att prioritera utbyggnaden av denna form av vård och boende.Det vill vi ge regeringen till känna. Ett enigt utskott står bakom detta krav,och det tycker jag är positivt, därför att det är så ytterst angeläget att fåtill stånd lösningar. Närdet sedan gäller statliga bidrag till gruppboende för att stimulera utbyggnadenskiljer sig uppfattningarna kanske något åt. Efter de inlägg som hållitsförstår jag att man tänker förena sig om att rösta för den reservation sommoderaterna, och har skrivit. I den lämnar man ingauppgifter om hur mycket pengar som behövs - man bara säger att staten under ettutvecklingsskede bör ekonomiskt stödja den nödvändiga utbyggnaden. Preciserarsig gör man däremot i folkpartimotionen, som har fått stöd av vpk. Visserligenhar utskottet uttalat att det är nödvändigt att prioritera utbyggnaden avgruppboendet. Men i ett skede då vi står inför ett kommande beslut om ändrathuvudmannaskap för äldreomsorgen - och i det sammanhanget kommer det också attbli ändrade statsbidragsregler - anser utskottet inte att man bör gå in och gestimulansbidrag. Jag menar också att den signal som utskottet i stor enighetger om en prioritering av gruppboendet måste vara en signal också tillregeringen i det avseendet. Sånågra ord om den gemensamma borgerliga reservationen om dagverksamhet. Denutmynnar i att alla dementa skall kunna erbjudas plats i dagvård inom entioårsperiod. Jag delar helt den uppfattning som framförts här att manmåste ha stor flexibilitet när det gäller vården av de dementa. Det måstefinnas olika former av verksamheter Detråder i utskottet inga delade meningar om att just dagvården behöver byggas ut.Den är ett viktigt komplement till vård hemma av de dementa. Det har utskottetvid flera tillfällen tidigare uttalat. Nuvill man att det här skall ske . Det viktiga är ju inte preciserar vilket antal år det skall ta. Det viktiga är att det verkligensker något, och det vill jag påstå att det gör . Olika försök med bl.a.dagvård pågår över hela landet, och då är det viktigt att man stimulerar sådanaförsök. Det är en viktig uppgift för kommuner och landsting, och jag ärövertygad om att de också tar sitt ansvar i det avseendet. Såtill socialutskottets betänkande nr 13, som gäller vissa frågor rörande äldreoch handikappade. Utskottet har här haft att behandla ett fyrtiotal yrkanden imotioner från den allmänna motionstiden. Det är 21 reservationer fogade till betänkandet. Flertaletav dessa motioner har utskottet behandlat vid tidigare tiUfällen. frågor om valfrihet och självbestämmande inom äldreomsorgen ochhandikappomsorgen, nedläggning av institutioner, äldres och sjukas möjligheteratt flytta till annan kommun eller annat landsting, anhörigvårdarnas situationoch behovet av insatser på det personalpolitiska området. På dessa områden harutskottet inte funnit skäl till ändrad inställning. Jagskall avstå från att kommentera motioner och reservationer som kan hänförastill de här områdena. Jag skall i stället kommentera dem som det finnsnågonting nytt i eller där det föreligger några förändringar Men jag kan inte låta bli attredan här nämna de personalpolitiska frågorna, eftersom Margö togupp just dem. Detär ju ändå så, Margö , att utskottet har ägnat stor uppmärksamhetåt de personalpolitiska frågorna, och det finns mycket starka skrivningar iolika utskottsbetänkanden om dem. 1 den reservation som vpk och harskrivit på kommer det inte fram någonting nytt i och för sig. Det är bara ettunderstrykande av vad utskottet har sagt och av vad som framgår avmotionerna. Det nya är att ni vill ge regeringen detta till känna. Jag harsvårt att tro att regeringen inte redan skulle vara klart medveten om depersonalpolitiska svårigheterna, de behov som finns och den inriktning som ärönskvärd på det området. Förett år sedan behandlade och diskuterade vi en mycket omfattande proposition omäldreomsorgen inför 1990-talet. I den propositionen tog just depersonalpolitiska frågorna mycket stort utrymme. Idet här betänkandet tas också huvudmannaskapsfrågan upp - det nämnde sitt inledningsanförande. Åldredelegationens förslag om ett ändrathuvudmannaskap bereds i . Man har haft enremissomgång, och vi väntar oss en proposition . Därförtycker vi inte att det finns någon anledning att nu ta upphuvudmannaskapsfrågan och binda sig för någonting. Närdet gäller samordningen mellan landsting och kommuner vet jag att det på mångahåll förekommer en bra samverkan på detta område. Inte heller i det avseendethar vi någon avvikande uppfattning. Vi har sagt att det oavsett hurhuvudmannaskapsfrågan löses är av mycket stor betydelse att en samordningkommer till stånd. Ifrågan om anhörigvården vill jag ta upp en miljöpartireservation som AnitaStenberg har yrkat bifall till. I reservationen kräver att behovetav anhörigvården skall prövas enligt samma principer som behovet av hemtjänst.Jag har litet svårt att förstå behovet av det tillkännagivande som miljöpartietLvill ha. Detta är ju precis vad som sker . För att en anhörig skall fåanställas måste det finnas ett behov av bistånd hos vårdnads-tagaren, och detär sedan upp till den ansvarige huvudmannen att avgöra hur biståndet skall ges,i form av hemtjänst eller hemsjukvård eller genom anställning av en anhörigvårdare. En rad motioner berör de handikappades situation. Jag vill först säganågot om kravet från om en utvidgning av personkretsen iomsorgslagen. Detta är en fråga som starkt har engagerat utskottet, och iutskottets betänkande 1987/88:20 anförde vi att det var riktigt att frågan omomsorgslagens personkrets behandlades i handikapputredningen. Men vi underströkockså att frågan måste lösas och att utredningsarbetet skulle bedrivasså att ett delförslag beträffande personkretsen snabbt kunde lämnas. Fråganbehandlas således av handikapputredningen, och där anser man att den är avsådan betydelse att den bör samordnas med övriga huvudfrågor i utredningensslutbetänkande. Vi vill inte på något vis ifrågasätta den bedömningen frånutredningens sida, utan menar att vi får avvakta handikapputredningensbetänkande, som beräknas komma före utgången av 1989/90:44 12december 1990 Vissafrågor rörande dementa m.fl. Vissa frågor rörande dementa m.fl. Det finns också en rad andra områden där utskottet anseratt handikapputredningens resultat måste avvaktas. , herr talman, vill jag kommentera densocialdemokratiska reservationen om handikapputredningens nolldirektiv. Den ärföranledd av motioner från , och vpk med krav på att 1988års handikapputredning och andra utredningar inom handikappområdet skallundantas från de s.k. nolldirektiven. och har anslutitsig till det kravet. Av utskottsbetänkandet framgår att gäller församtliga kommittéer och särskilda utredare vissa generella direktiv som innebäratt förslag från kommittén inte får öka de offentliga utgifterna eller minskastatsinkomsterna. Men det är faktiskt så, , att sådanagenerella direktiv har gällt ända , alltså med början redan under deborgerliga regeringsåren. Jag har framför mig ett brev som bekräftar detta. Brevet är ställt till samtliga statssekreterare, dateratden och undertecknat av dåvarande statssekreteraren ibudgetdepartementet . Han hänvisar där till direktiv utfärdadeden där man ålade samtliga kommittéer och särskilda utredarebl.a. att noga överväga hur eventuella kostnadskrävande förslag skulle kunnafinansieras genom omprövning av pågående verksamhet och omfördelning avbefintliga resurser inom de områden kommitténs förslag avsåg. , kom också nya direktiv till kommittéernamed krav av den innebörd som jag nu har refererat. Sedan kom direktiv, där det också framhölls attkonkreta förslag till rationaliseringar eller omprövningar som innebärbesparingar inom utredningens område eller näraliggande områden måstefinansieras. Förslagen skulle således kunna genomföras med oförändrade ellerminskade resurser Det är möjligt att det i de olika direktiven finnsskrivningar som skiljer sig något i det här avseendet, men det är ändå de factoså att nolldirektiv har funnits ända sedan de borgerliga regeringsåren. Det ärkanske så att man har en uppfattning i regeringsställning och en annan iopposition. De utredningar som arbetade fick alltsåtilläggsdirektiv. Det gällde t.ex. omsorgskommittén, som tillsattes 1977. Åvenom nu dessa s.k. nolldirektiv gäller även för utredningar på handikappområdet,innebär detta i sig inte ett reformstopp på handikappområdet. Det är ju ändå regeringoch riksdag som lägger fram förslag och fattar beslut. Flera stathgautredningar på handikappområdet har trots de s.k. nolldirektiven resulterat iavsevärda förbättringar för de handikappade. Vi är från socialdemokraternas sida inte beredda att ställaoss bakom utskottsmajoritetens krav i detta avseende. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall tillreservation 2 vid socialutskottets betänkande 12 och till reservation 16 vidbetänkande 13, avslag på övriga reservationer och i övrigt bifall tillsocialutskottets hemställan i betänkandena nr 12 och 13. MARGÖINGVARDSSON (vpk) replik: Först några ord om nolldirektiven. AinaWestin säger till borgarna att det är möjligt att man har en uppfattning omnolldirektiven i regeringsställningoch en annan när man är i opposition. Ja, , det verkar vara så. Omjag inte minns fel kritiserade socialdemokraterna tillsammans med oss i vpknolldirektiven under borgarnas regeringstid. Då var socialdemokraterna iopposition. är det tvärtom: nu försvarar socialdemokraterna nolldirektivenmedan borgarna har gjort avbön och inser att de hade fel den gång när deinförde nolldirektiv. gör sig också skyldig till andra logiskakullerbyttor i sitt anförande. Hon tar upp vår reservation 14, som gäller ettförslag om tillkännagivande på det personalpolitiska området.Tillkännagivandet gagnar inte till något, tycker . Hon menar att detinte för frågan framåt. Men när det gäller gruppboende för dementa anser AinaWestin att ett tillkännagivande om det stora behovet skulle lösa problemen. Från vpk:s sida tror vi på tillkännagivanden som en förstaåtgärd. Men om de inte hjälper, får man ta till andra metoder, och det är detsom vi har gjort när det gäller förslaget om statsbidrag till det särskildagruppboendet. vet precis som alla andra att det finns ettbehov av någonstans mellan 15 000 och 30000 platser inom gruppboendet. Vi vetockså att det med nuvarande utbyggnadstakt kommer att ta uppåt innan manhar tillgodosett detta behov. Under sådana förhållanden måste vi göra något föratt få fart på byggandet. Det har sagts att det skulle komma en särskildproposition med förslag om att man i lag skulle fastställa kommunernas ansvarför det särskilda boendet. Den propositionen kom aldrig. säger vi inte skall göra någonting förrän vi har klarat frågan om det ändradehuvudmannaskapet. Jag tycker inte att det är skäl att vänta. Det finns delademeningar om huvudmannaskapet i stort, men när det gäller det särskilda ansvaretför kommunerna att ordna det särskilda boendet tror jag att vi har sammauppfattning rakt igenom partierna. Därför behövs det ett statsbidrag till dennaverksamhet för att det skall bli något av gruppbostäderna. Vissa frågor rörande dementa m.fl. () replik: Också jag kan börja med att kommenteranolldirektiven. Det som är mest intressant i sammanhanget är ju inte hur längede har gällt utan hur de står sig i nuvarande läge och mot bakgrund avsituationen för olika handikappgrupper. Det råder väl tämligen stor enighetinom handikappområdet om att politiken på det här området har stagnerat ochatt det nu finns all anledning att ge de berörda utredningarna andra direktivän de som grundar sig på de s.k. nolldirektiven. Vad sedan gäller personalpolitiken är det riktigt, AinaWestin, att vi om och om igen har sagt från utskottets sida att detta är ettviktigt fält, att man måste försöka hitta nya infallsvinklar när det gäller attuppmuntra personalen inom vårdområdet osv. Men något som vi från centerpartietinte fått gehör för är att det behövs ett övergripande program. Det är mycketangeläget att får ett klart grepp om hur situationen ser ut, hurutbildningskapaciteten skall planeras, om det finns lagstiftningsfrågor sombehöver åtgärdas osv. Det är därför i högsta grad angeläget med etttillkännagivande om angelägenheten av att det utarbetas ett program på området. AinaWestin var också inne på huvudmannaskapsfrågan. Vi är från center- 1989/90:44 12december 1990 Vissafrågor rörande dementa m.fl. partiet klart medvetna omatt denna fråga förbereds inom regeringen. Vi är också ganska klara över ivilken riktning arbetet går Eftersom vi är oroade för att förslaget när detframläggs kommer att ha en sådan utformning att problemen med utbyggnaden aväldreomsorgen ytterligare försvåras, vill vi redan nu höja ett varnande fingerOm vi hade med oss fier partier bakom denna synpunkt, skulle vi ha kunnatbespara regeringen onödigt besvär DANIELTARSCHYS (fp) replik: tycks ha den uppfattningen att kommunerna, landstingen ochregeringen är så lyhörda för synpunkter att de även utantillkännagivanden reagerar känsligt på det som vi säger erfarenhet ärsnarast den motsatta: inte ens med ett tillkännagivande till regeringen får vide reaktioner som vi önskar Det finns därför all anledning för attsäga ifrån när den konstaterar att det finns stora brister Detfinns ingen chans i världen att kommunernas utbyggnadsplaner, som de nu ser ut,skall kunna leda till att behovet av gruppbostäder täcks. Vi vet att det i högst 2 000 platser, men att det skulle behövas en mångfaldig satsning.Följaktligen är det en mycket klok politik, , att föreslå ettriktat stimulansbidrag i syfte att få fart på denna oerhört viktiga utbyggnad. Sedanär det beträffande nolldirektiven alldeles riktigt att det förekom sådana ävenunder de borgerliga regeringarnas tid. Men det förekom också ett selektivt brukav nolldirektiven. När de borgerliga regeringarna hade att hantera frågor avsärskilt stor vikt åberopade man inte sina nolldirektiv. Jaghar här framför mig direktiven till den parlamentariska äldreberedningen, somtillkallades 1981. Den beredningen hade att behandla ungefär de frågor som vihär diskuterar, nämligen de äldres och de handikappade äldres villkor försågs inte med nolldirektiv. Det är följaktligen med en visskonsekvens, Margö , som vi nu säger att det är oklokt mednolldirektiv i en utredning som gäller de handikappades villkor