prot · GD0926 · 1989-12-31 00:00:00 — Dessutom handlar del naturligtvis om människors trygghet i samhället -atl de som inte kan värna sig med sina egna kroppskrafter också skall kunnakänna sig trygga på galor och torg. Del gäller våra äldre, det gäller kvinnor,det gäller barn och ungdomar. Våldet är ingen ungdomsfråga. Del är vuxna - och nästanalltid män - som utför de flesta allvarliga våldsbrotten i vårt samhälle.Nästan fyra av tio våldsoffer är kvinnor. Ungdomsbrotlen har enligt statistikeninte ökat i antal . Men barnen lär av vuxnas handlingsmönster,och barnen är hänvisade till den vardagsverklighet som vi vuxna skapar. Därförmåste vi tala om vuxnas och ungas våld i ett sammanhang. Därför måste alltvåld, från vem del än kommer och mot vem del än riktas, alltid fördömas. Mot den här bakgrunden har jag i en interpellation tillstatsministern föreslagit en riksomfattande kampanj med statligt stöd motvåldet. Del är ett gammall cenlerförslag. Jag välkomnar atl denna debatt harkommit till stånd, även om interpellationen formellt inte behandlas här. Detkrävs gemensamt engagemang och ansvar från många, och inånga vill delta, inteminst oroliga föräldrar. Del visar den senaste lidens debatt, upprop och aktivitetersom människor nu tar initiativ till. Min interpellation är en uppföljning avcenterns riksdagsmotioner på området. Jag skall nämna något av innehållet i deprogram för brottsbekämpning som under hela 80-lalet har lagt fram. Polisbrislen är akut, vilket är resultatet av ennedrustning av poliskåren under den socialdemokratiska regeringstiden. Centernhar krävt en utökad polisutbildning och ökade satsningar påpersonalbefräm-jande åtgärder för atl behålla redan utbildade poliser.Polisernas arbetsmiljö är svår. Den kräver ett aktivt stöd från samhällets sida.Detta kan vi se inte minst i där många poliser slutar sittarbete för att de inte orkar längre. Hade regeringen i lid ställt sig bakomcenterkraven hade vi haft totalt 600 fler färdigutbildade poliser. Därmed hadevi också fått fler kvarters- och områdespoliser som arbetar framför alltbrottsförebyggande. På det sättet hade vi fått tryggare närmiljöer och fåttfler brott utredda. Självfallet är det positivt när poliser nu skall frigörasför polisarbete och befrias från administration. har krävt samhällets omedelbara reaktion på brott.Lagföring och straff löser inte de grundläggande problemen bakom brott, menpåföljden är nödvändig för atl markera samhällets reaktion. Och det får intevara tillgången på fängelseplatser som avgör vilka straff som utmäts. Delborde vara självklart. Jourdomslolar måste inrättas, så att den skyldige myckelsnabbt kan ställas inför rätta. Det är särskilt viktigt för ungalagöverträdare alt brottet följs av en omedelbar reaktion. Den störstaotjänsten vi kan göra våra ungdomar är atl inte reagera på brott. Debatt om åtgärder mot våldet Debatt om åtgärder mot våldet För unga lagöverträdare har dessutom länge krävtpåföljden samhällstjänst - hederligt arbete som vägvisare bort fränkriminaliteten. har regeringen anslutit sig till förslaget men bara föråldersgruppen . Vi i ser ingen logik bakom denspärren. Påföljden samhällstjänst är, som vi ser del, särskilt välmotiveradför unga lagöverträdare. har också föreslagit förbättrat stöd tillvåldsoffren, bl,a, bättre juridiskt stöd. har vidare föreslagitknivförbud på allmän plats. Tyvärr har varit ganska ensam om dettahittills. har även föreslagit förhandsgranskning och andra åtgärdermot videovåldel. Tyvärr finns del i delta sammanhang illavarslande tecken påatl regeringen väljer en annan väg. Vidare har krävt utökadrapporteringsskyldighet till unga lagöverträdares föräldrar. har ävenkrävt ökat stöd till jourverksam-hel för brottsoffer, för kvinnor och män.Statistiken talar sitt lydliga språk: är åtta av tio våldsverkareberusade. Kampen mot missbruk av alkohol - och mot narkotikabruket - måstedärför intensifieras. Våld måsie bekämpas, men vi mäsle också ge det godasamhället och de goda exemplen, det personliga ansvaret och engagemanget enchans. Därför behövs en fi)lklig kampanj mot väldet. Under en ä två generationer har samhället förändrats i enrasande takt. Materiellt sett har vi blivit rikare - utbildning, omsorg,sjukvård och myckel annat har byggts ul. Men vårt välfärdsbygge har ocksåavigsidor. varnade tidigt för all storskaligheten har nackdelar. Närmänniskor tvingas fiytta slits gemenskap och fungerande sociala nätverk sönder.Vid storutbyggnad av bostadsområden blir de gemensamma angelägenheterna oftafä. Det sociala nätverket blir glest, isoleringen, anonymiteten en fara. Deltahar drabbat särskilt häri våra storstadsregioner. Priset för storskaligheten får alla vara med om altbetala. Men värst drabbas barnen, och allra värst storstadens barn, Irapporten skriver BRÄ;soch företrädare om dessa problem. Jag skallinte nu citera ur denna rapport, men där kan man läsa många tänkvärda saker. Del är som alt växa upp i ett tomrum, har statensungdomsråd träffande sammanfattat många ungas livssituation. Det är ovärdigtett välfärdsland, säger vi i . Vår politik syftar till all skapalevande, lokala närmiljöer med en mångfald av verksamheter, lokala beslut ochlokalt ansvar och därmed förutsättningar för kontakt och gemenskap. Kultur-och fritidsverksamhet, skola och kommunikationer är avgörande förutsättningar.Arbete, bosläder, service och frilid måste tillsammans forma närmiljöer medöverblick för individen. När vi kritiserar storskaligheten borde vi kunna göra detulan alt bli anklagade för all vara storsladsfiender. Del räcker med all läsaden statistik som finns över brotten för atl se var brotlsulvecklingen ärsnabbast och mest omfattande. En riksomfattande kampanj mot våldet växer framjust , ledd av anhöriga till brottsoffer, av tonåringar i Non FightingGeneration och andra ungdomsorganisationer, av vuxna i Hem och Skola, avlärar-, polis- och soci-alarbelargrupper. studieförbund,nykterhetsorganisalioner och kyrkor. Men den rörelsen skulle bli så myckelkraftfullare och så mycket starkare genom samordning och genom statligt stöd.Därför vill jag fråga justitieministern omregeringen är beredd att la ett initiativ för alt stödja en riksomfattandefolkkanipanj mot våldet i vårt samhälle. Här behövs alla goda krafter i verkligtgenuin mening. Tillsammans kan vi sätta de gränser som visar alt vi bryr ossom. MARGÖ (vpk); Reaktionerna på den senaste tidens brutalavåldsbrott är med rätta kraftiga i massmedia, folkopinionen och bland osspolitiker. Spontana aktioner har genomförts, och kraven på oss politiker attstoppa våldet hårdnar. Det är bra, det inger hopp. Vi får aldrig vänja oss vidvåldet så atl vi förtiger det. Våld är avskyvärt oavsett av vem eller hur deltillämpas. Våldet i samhället är ingen ny företeelse. Debatten omvåldet är inte heller ny, den upprepas återkommande, vanligen efter ettspeciellt mönster. Del s.k. ungdomsvåldel sätts i förgrunden. De somförespråkar hårdare straff och fler poliser använder statistiken för alt visaall våldet har ökat. Om man däremot är övertygad om alt slraffskärpningar inteminskar brottsligheten och all väldet inte i första hand är ett polisiärtproblem, blir man försiktigare med tolkningen av tillgänglig statistik. Det vore nog bra om vi kunde enas om alt inte ägna lid ålall diskutera huruvida brottsligheten har ökat eller inte utan alt vi i ställetkunde enas om att inte acceptera den nuvarande våldsnivån i samhället. Dagens debatt är föranledd av den senaste lidens händelseroch den bild av våldet som massmedia ger. Det är massmedias bild som i huvudsakformar folkopinionen och därmed de krav som riktas till oss politiker. Vi måstedärför granska om massmedia ger en riklig bild av verkligheten. Oavsett vilkeninställning vi har till statistik, sä är i alla fall statistik den objektivastebild som vi kan fä av brotlsulvecklingen, är kriminalstatistiker vid statistiskacentralbyrån. Han visar i Välfärdsbulletin nr 3 i är resultatet av deofferundersökningar som görs . Antalet ungdomar mellan somuppgivit all de blivit utsatta för våld eller hot ärkonstant. Endast rädslan för våld har ökat under 80-lalel.Lagföringsslalisliken för samma lidsperiod och åldersgrupp med avseende påvåldsbrott är också stabil, 1978 lagfördes 5,4 %f och 1988 5.5 %r. Andelenungdomar bland samtliga för våldsbrott lagförda personer har minskat underlidsperioden. Däremot har vuxenvåldel ökat. De slutsatser som av statistiken är atl om del finns ett ökat våldsproblem i skalldet tillskrivas de vuxna. Däremot har gatuvåldet ökat i och i , ochdel har även blivit brutalare. sparkar man också den som redan ligger.Hälften av gatuvåldet utspelas i köerna till vissa nöjeselablissemang. Om vinu skall ha en ärlig granskning av våldet - och del har vi ju bestämt atl viskall ha - så måste vi också fundera över om det finns något samband mellan dels.k. krogvåldet och del faktum atl en stor del av ordningsvakterna ärhämtade från de s.k. kampsporterna. De är specialister på hur man sparkar. Del är också klan belagt att alkohol har en mycket storbetydelse för våldsbrotlsligheten. Vi kan inte borlse från atl om vi förde enpolitik som innebar en kraftig minskning av alkoholkonsumtionen i allmänhet,skulle det ge effekter på våldet. Men vi vet att restriktioner somdrab- Debatt om åtgärder mot våldet Prot,1989/90:26 Debatt om åtgärder mot våldet bar ossalla ännu inte har stöd vare sig bland politiker eller i det som kallasfolkopinionen. Det är något lättare atl vinna gehör för riktade åtgärder motutvalda grupper, mot ungdomarna och missbrukarna. Dä kan vi med gott samvetefortsätta vårt kontrollerade, socialt accepterade drickande. Även om alkoholen, precis som våldet, inte i första handär ett ungdomsproblem k£in del ändå finnas skäl atl vi i första hand riktar inoss mot ungdomsgruppen. Men då skall utgångspunkten vara all vi väljer ulungdomarna av omsorg om framliden, inte därför atl de på något sätt skullevara mera våldsbenägna och alkoholberoende än vi vuxna. Våldet får heller aldrig ses som ett polisiärt problem iförsta hand. Men för den skull underskattar vi inte polisens roll. Fler poliserpå gatorna bidrar förmodligen till en minskning av den rädsla som många i dagkänner. Vi måste ta människors rädsla på allvar. Även rädsla kan vara grogrundför våld. Det kan leda till att människor beväpnar sig med knivar och andratillbyggen, inte för atl gå ut och utöva våld utan för alt freda sig om deskulle bli angripna. Det behövs fler kvarterspoliser. Vi tycker alt det ärönskvärt att man bemödar sig om atl rekrytera fler kvinnor och invandrare förden uppgiften. För alt det skall bli möjligt måste vi nog se till atl detjänster som är vakaiila inom polisen blir besatta. Om vi skall klara detgäller samma regler som för övrigt på arbetsmarknaden; Till attraktiva jobb ärdel lätt alt få folk. Ett jobbs attraktivitet bestäms utifrån lön,vidareutbildningsmöjligheter och arbetsförhållanden. Om vi vill få bort ungdomarna från gatorna, räcker detinte med fler poliser och höjd ålder för alkoholservering på restauranger,utan då måste vi också se till atl del finns möjligheter för ungdomar atl haroligt och uppleva spännande saker pä fritiden. Men den förda politiken hargått i rakt motsatt riktning under 80-lalel. Glöm inte det våld somvuxensamhällel riktar mot barn och ungdomar genom atl spara in pengar påfritidsgårdar och skola. Exemplen är otaliga. Men jag skall här nöja mig medett exempel, I här i närheten av Slockholm har man sparat på atl stänga fritidsgården där. Vad är resultatet? Jo, nu fårsocialarbetare åka in till och hämta hem 13- och 14-åringar från"plattan". Ansvaret för att kommunerna inte har pengar tillfritidsgårdar och bra ungdomsmiljöer - särskilt svårt är del här i Slockholm -vilar på regeringen och de borgerliga partierna, som i fullt samförstånd harfört en politik som utarmat kommunernas ekonomi. Ändrar ni inte den politiken,kommer vi alt få betala dyrt . Den största risken för kvinnor finns inte påStockholms gator. Det är fortfarande så, alt den största risken lar en kvinnanär hon flyttar ihop med en man. Våld i hemmet tillhör nämligen de vanligastevåldsbrotten. Det är män som misshandlar sina kvinnor och barn. När vi talar omvåldsbrottsligheten är det inte könsneulrall. utan det är då män som vi talarom. När det gäller en tredjedel av de mord och dråp som sker handlardet om att en kvinna blir ihjälslagen av sin man. Men ändå harkvinnomisshandeln i hemmet aldrig gett upphov till lika känslosamma reaktionersom gatuvåldet. Jag vill därför fråga om löftena om kraftlag motvåldet också gäller kvinnomisshandeln. KENTLUNDGREN (mp); Samhällsbyggandel måste ske med eftertankeoch med omsorg om människan och hennes livsmiljö. När det gällersamhällsbyggandet måste hänsyn också las till människan som social varelse vadgäller hennes psykiska reaktioner, normer och etiska värderingar. Detta gälleräven hennes behov av trygghet och tillit till överheten och de föredömen somdenna förväntas representera. Om medborgaren känner atl lagar och regler inte främst ärtill för honom, ulan upplever del som svårt all hävda sig mot fack ocharbetsgivare, mot skattemyndigheten, mot försäkringsbolaget, i den sjukvård somskall bistå honom osv., blir givelvis reaktionen betingad av revanschbegär. Misslyckas dessutom våra normgivande förtroendevalda,näringslivslop-parna och andra idoler med att övertyga om sin moral, etik ochgoda vandel, bryts de goda krafterna hos människan successivt ned och ersättsav förakt och likgiltighet för medmänniskornas väl och myndigheternas krav. Kort sagt; Samhällsmänniskan blir en reflex, eller enspegelbild, av de förebilder hon har i form av sin överhet och andraglorifierade idoler. När jag frågade justitieministernom hon var villig all diskutera lillsältandel av en bred parlamentariker- ochexperlutredning för alt försöka ta ett helhetsgrepp om rättsstaten, fick jagreda pä all detta inte behövdes eftersom allt var bra i , Nästföljandevecka for vår jus-liiieininisler omkring som en skållad råtta i spalterna ochhade allt sjå i världen atl förklara varför allting blivit så fel, trots atlman gjort allting rätt. Jag tycker definitivt inte alt vi har byggt vårt samhälleräll. Del är av den anledningen som jag vill ha en utredning. Medmänskligomtanke och kärleksfull omsorg om människan och hennes framlida livsmiljö harinte utgjort en grund när vårt samhälle byggdes upp. Man har i stället utgått från kortsiktiga maktmål för atlfå sitta kvar vid de politiska köttgrytorna,' De flitigast använda verktygenför atl konservera makten har varit; * solidaritet - men mot vem och motvad? * full sysselsättning ochbidragskarusell - vilket skapat ett "beroende till den goda staten"och dess välvilja - samt sist men inte minst * "de ekonomiskatillväxlparametrarna", som gynnar staten och näringsli vels maktförslärkning och vars avsikt är all hålla medborgarna nere i ett narkotiskt konsumlionsrus av inbillad lycka. Tillväxt sker dock alllid på någonsbekostnad, och ekonomiska kris och utslagningen av storamänniskogrupper i i-länderna är de synliga resultaten just . Sedan den moraliska och standarden för samhälleligtumgänge, som religionen förr gav oss, avskaffades och ersattes avtillväxlreligionens filosofi har medborgarna successivt tappat sina normer isamhället. Det kunde dock ha gått vägen om makthavarna och derasaffärer hade legal på en hög moralisk nivå. Men när så inte var fallet blevnormlösheten som en epidemisk pestsmitta med lång inkubalionslid. Debatt om åtgärder mot våldet Debatt om åtgärder mot våldet mängdoförutsedda sjukdomsfall - i det här sammanhanget vandalisering och våld. Tillväxtens propaganda om atl "arbetet är livetshögsta lycka" har också inneburit att vi inte längre har lid och ork altta hand om varandra. För alt motverka delta stoppar vi in våra barn påinstitution så tidigt som möjligt- under de trendiga begreppen"jämställdhet och utveckling". Vi gör sammalunda med vara äldre förall slippa ha dåligt samvete för alt vi inte har tid att besöka dem. lyssna pådem och lära av deras visdom och djupa livserfarenheter. Men trots dessa lidsfrigörande åtgärder hinner vi intevara lyckliga. Vi kan inte hålla ihop våra äktenskap längre. Och vi får alltmindre lid att la del av våra växande barns utveckling, eftersom denna livsstilexempelvis kräver omskolning då och då och trendiga kurser samt alt vi sportar,ser och , tvättar och underhåller bilen osv. Men varför blir vi sedan så förvånade över våldet,alkoholkonsumtionen och drogernas utbredning i samhället? Och varför förvånasvi över antalet självmord? Är det inte ganska naturligt alt rotlösa människorkänner sig otrygga och rädda? Del gör ju många av oss äldre också. Visste viinte alt rädsla hos en ung människa ofta leder till aggressivitet ochsjälvhävdelsebehov? Om normer saknas, spärrar inte upprättas och godaförebilder inte finns för unga människor - och meningslösheten dessutom kännstotal - är del då inte naturligt all "de goda maneren" ersätts av"en explosiv protest i form av vandalisering och våld"? Förevisar vi dessutom stridsteknikerna via videofilmereller låter Aktuellts kameror ta närbilder av sargade krigsoffer, mördade domare,statsmän eller svarta i , tycker i vart fall inte jag alt det ärunderligt att man numera slår under bältet, sparkar en liggande medmänniska,eller under fyllans och drogernas aggressioner vill pröva om del nyaknogjärnels inbyggda kniv duger någonting till. Vad som förvånar mig är all vi är förvånade, för dettaborde vi ha kunnat förutse myckel . Eller är inte våra samhällsvetare,beteendeforskare och psykologer lika dukliga som naturvetarna? Förstår de intemänniskan och hennes beteende? Eller harvi som politiker, lärare, föräldrar och föredömen inte lyssnat? När avarter blir till akuta problem i samhället upptäckermassmedia plötsligt ett fäll all vegetera i, och debatten kommer då i gång påallvar. Delta är bra - om den hålls balanserad! Tyvärr dyker del oftast upp extremisliska krav frångammaltestamentlig tid - dvs, öga för öga och land för tand - och del är dessasom hörs mest, I en del fall hörs också krav på hårdare tag för atlskydda de svaga grupperna i samhället, och här handlar del om rädsla hos denenskilde. Här måste samhället reagera snabbi. Besöksförbudslagen kan bli ettexempel på en sådan reaktion. För alt vi skall kunna råda bot på våld, kriminalitet ochmissbruk krävs en väl planerad ombyggnad av samhället. Det krävs också etttidsperspektiv, som innehåller både kortsiktiga förbättringar av del rådandelägel samt lång- siktigforskning, mänskligt synsätt, målformulering, politisk enighet och myckel hårtarbete, Atl investera i människor måste få kosta pengar, och dessasatsningar är klart lönsammare än vad en EG-salsning någonsin kan bli. Grunden i denna process måste vara all alla människor harlika värde och lika stor rätt till ett tryggt och utvecklande liv - såledesbåde offret och gärningsmannen. Målområdena som måste diskuteras blir därför: - brottsoffrens ställning, kompensation ochrehabilitering, - stopp förnyetablering i brott hos de unga, - rehabiliteringav redan etablerade brottslingar samt - skydd mot"obehandlingsbara individer", ulan atl straffen förlängs. Denna sista punkt har aldrigdiskuterats på allvar, men den är en bister verklighet som inte får sopas undermattan. Frågan lyder: Har vi rätt alt släppa ut en narkoiikagrossisi, eller enpresumtiv mördare, i samhället igen efter avtjänat straff om vi inte harbehandlat honom? För alt bromsa upp våldet i det korta perspektivet behövervi ökade resurser till den sociala omsorgen och den kommunala fritiden samttill hela den rältsvårdande apparaten, eftersom dessa utgör de enda verktyg vihar tillgång till just . Dessa resursökningar måste dock användas tillalt söka nya samverkandeformer. såsom etablering av kvarterspoliser över helalandet, eftersom alkohol och droger finns, eller troligen kommer allfinnas, inom varje kommun och kriminaliteten därmed installeras och etableras. Försökenmed samhällstjänst är en välkommen åtgärd. Dessutom behövs utveckling av kvinno- ochbrollsofferjourerna samt en förbättring av reglerna för kompensation tilloffren. Vi behöver stödja norinbearbetande organisationer av typVåga värna varandra, som - utöver projekt som syftar till att ökacivilkuraget, sä att exempelvis folk vågar vittna i domstol - vill bygga uppgrannsamverkan för atl människorna skall skydda, hjälpa och ta hand omvarandra. Samtliga riksdagspartier har styrelserepresenlation i dennaorganisation. I del något längre perspektivet handlar del omomorganisation av samhällets resurser samt nätverksbyggande mellan myndigheterpå lika och olika nivåer för alt nå ökad flexibilitet och smidighet. Men dethandlar också om att öka möjligheterna för okonventionella lösningar, som kanskräddarsys för den enskilde individens behov, ulan att hans framtid för denskull till varje pris kriniinalstäinplas. Vi måste också införa sextiininarsdag för all skapaförutsättningar för gemenskap och heintrygghet samt stimulera den informella"bry-oss-om-va-randra-sekiorn" på olika sätt. Mycken kunskap finns i samhället redan, såsomKrainiverksamhelen, som verkat i och som, via plattorganisation och okonventionellt samarbete över de normalt sett så låstagränserna mellan olika myndigheter och nivåer, lyckats mycket bra. Med tanke på denna verksamhets framgång med ungdomar frånca och nedåt - har fått fast arbete. har gått till annanverksamhet och utgör ett s.k, sämre utfall - är det mig en gåta attdenna Debatt om åtgärder mot våldet 1989/90:26 15november 1989 Debattom åtgärder mot våldet metod inte har ynglal avsig ute i landet. Men det är väl "de inpinkade reviren, skildabudgetkonton och byråkratiska fängelser" som lagt hinder i vägen.Detta måste i så fall ändras . Pålång sikt handlar det om samverkan i familjen, släkten, kvarteret ochkommundelsnämnderna tillsammans med kvarlerspohsen, skolans folk, fritidsledarna,socialomsorgen, etc. Det handlar också om att skapa normer och inpränta egetansvarstagande från barnsben via familjen, skolan, sam-hällsplikten och genomhela livet. Dennaprocess skall stimuleras av samhället genom uppvärdering av demänniskorelaterade arbetsuppgifterna, såsom vård, utbildning och utveckling,samt genom att vi ser mera på mänskliga kvalifikationer vid lillsältandel avvåra förli'oendevalda förebilder. Det handlar om en mentaloch andlig utveckling av hela mänskligheten. Att bekämpa våldet i samhället har varit en angelägen uppgift förregeringen under lång lid. När det gäller den allmänna inriktningen av arbetetmot våldet har regeringen redovisat sin syn i en särskild skrivelse tillriksdagen. De målsättningar och riktlinjer som redovisades då är fortfarandevägledande för regeringens arbete. Jag skall inte här upprepa allt somframfördes i den skrivelsen, men jag vill ändå peka på några grundläggandepunkter. Omvi skall kunna stävja våldet är det nödvändigt att vi inser atttyngdpunkten i det kriminalpolitiska arbetet måste ligga på förebyggande insatser.Vad som är avgörande för människors attityder och handlingar är den konkreta verklighetsom omger dem. Del handlar, enkelt uttryckt, om under vilka förhållanden barnoch ungdomar växer upp, om föräldraansvar, om moral och värderingar, ompåverkan och förebilder, om övergrepp och utsatthet. Vi måste därförprioritera det lokala brottsförebyggande arbetet och det samarbete som därfinns mellan olika myndigheter, organisationer och enskilda människor. Menmänniskor måste också ha förtroende för rättsväsendel, för dess vilja ochförmåga atl hanlera brottsligheten. Rättsväsendets åtgärder måste präglas avfasthet och konsekvens som det är nödvändigt all vi upprätthållerkraven på rättssäkerhet. Vi måste ha snabba rättsliga förfaranden, reaktionersorn för allmänheten framstår som begripliga och rättvisa, som vibeaktar den dömdes behov av stöd, vård och fostran. Av avgörande betydelse ärockså att brottsoffren får bättre stöd och hjälp. Detär efter dessa riktlinjer som regeringen har arbetat , och jagvågar också påstå att arbetet har skett med kraft och målmedvetenhet.