prot · GD0921 · 1989-12-31 00:00:00 — Andra människor kan inte påstå all del är för få medlemmar som nyttjardenna möjlighet. Del är bara ett bevis, , på atl del är myckel fåmänniskor i de svenska fackföreningarna som över huvud taget känner behov,kanske av ideologiska skäl, alt reservera sig. Detär helt klart atl inte är något atl skämmas över. har en starktfolkrörelselradilionell uppbyggnad. Följaktligen är del kanske också del bolagsom är bäst på all skräddarsy en försäkring som passar fackföreningsrörelsensmänniskor och LO-folket. Däremot vill jag inte ha sagt atl man inte låter andraförsäkringsbolag lägga in anbud på de försäkringar som skall upphandlas. Jagtror knappast atl jag, som påslår, sade all jag tyckte altdebatten var onödig. Del jag sade var atl ingenting nytt förekommer imotionerna, ingenting nytt i reservationen. Vi debatterar samma frågor här ikammaren nu som man debatterade 1984,1986 och 1987, Jag tror ändå atl det vorefel atl säga alt debatten inte är nyttig, men det finns få nyheter. Den endanyheten är försäkringsinspektionens skrivelse och kanske också det preliminäraställningstagandet från regeringen om all den här försäkringsformen ärgodtagbar. TillKjell vill jag säga att jag tror all han griper sina uppgifter urluften. Jag tror inte alt på något sätt kan belägga sina påståendenom atl de här försäkringarna är sämre och dyrare, Försäkringsdomslo-len hartvärtom kommit fram till att de onekligen givit försäkringskonsumen-len ettbättre pris. TillLars vill jag bara säga alt fackföreningsrörelsen är en demokratiskorganisation, som definitivt inte loppslyr medlemmarna. Medlemmarna är med idiskussionen, men naturligtvis fungerar de demokratiska spelreglerna även där,så all det är ett mindre antal människor som fattar del slutgiltigabeslutet. Detslår också helt klart alt de kollekliva sakförsäkringarna i det här fallet änså länge har försäkringsinspektionens välsignelse. Del definitiva beslutetkommer att fattas först då regeringen gör sitt slutliga ställningstagande. talar om en bättre balans på försäkringsmarknaden. Densom läser betänkandet ser vad som har hänt , nämligen all ett bolaghar ökat sin andel av försäkringsmarknaden enormt, all ett bolag legal stilla -det är , och tolkningen är att del beror pådubbelförsäkringarna - och alt övriga bolags andel av marknaden har minskal.Del system som vi nu har medför en snedvridning av hela marknaden på del härområdet. Del sägs att del här hardiskuterats förut. Jag tror atl jag började milt an- förande med att säga det,men jag sade också att det faktiskt är ganska genant att vi tvingasföra den här debatten. Mendebatter i kammare visar sig faktiskt ibland löna sig. Ni hartvingats backa från systemet med de obligatoriska sakförsäkringarna. År det dåinte nu dags att backa ett litet stycke till och erkänna att den typ avförsäkringar som vi här diskuterat skall vara baseradepå individuell anslutning? Är det inte dags att nu ta mer hänsyn till denenskilde fackmedlemmen i stället för att först och främst känna solidaritet medde starka fackliga organisationerna och ? ISAHALVARSSON (fp): Idéer och åsikter minskar inte i aktualitet bara för att de blir gamlaoch kända. Jag kan lova att vi återkommer med våra argument även - dekommer att bära också då. Våra argument - som gäller den enskildes rätt attsjälv bestämma - är eviga. KJELLERICSSON (c): säger att jag inte har något belägg för att de härförsäkringarna blir sämre och dyrare. Men i och med att det oftast är ettbolag, nämligen , som bUr aktuellt vid upphandUngen sätter mankonkurrensen ur spel. kan det innebära att det blir mycket sämre medförsäkringar. För den enskilde blir det både sämre och dyrare när man inte harmöjlighet att välja bolag, därför att konkurrensen har satts ur spel. Närdet gäller reservationsrätten vill jag säga att det inte är lätt för denenskilde att reservera sig. Många upplever det som krångligt att göra det. Detsyns inte minst på alla dubbelförsäkringar. Att många är dubbelförsäkradeberor mycket på att man inte förstår sig på reservationsrätten eller inte villutnyttja den därför att man tycker att det är krångligt. LARSNORBERG (mp): svarade inte på min fråga. Han räknade upp alla fördelarsom man kunde vinna genom de kollektiva sakförsäkringarna, men han talade inteom vilka stora nackdelar det skulle innebära om man begärde att varje medlemsom vill delta i den kollektiva försäkringen med sin namnteckning skallbekräfta detta. Jag tycker fortfarande atl det är ett renlighetskrav att såskall ske. skönmålar nog också en smulafackföreningarnas situation. Det verkar som om han föreställde sig att enmycket stor procentandel av medlemmarna samlas och ivrigt diskuterar hur deskall ha det med sin kollektiva sakförsäkring. På fackföreningsmötena är detnog sällan så. Det är väldigt ofta ett fåtal medlemmar som fattar besluten. Såär det inom många grenar av svenskt föreningsliv, och fackföreningarna är dessvärre kanske inget undantag därvidlag. Jag vill kontra med att säga: Egentligenvittnar det inlägg som gjorde om ganska stor okunnighet omfackföreningsrörelsen. Idén om kollektiva sakförsäkringar har säkert 11Riksdagens protokoll 1989/90:21 Prot.1989/90:21 8 noveinber 1989 inte föllsi loppen av fackföreningsrörelsen - den har via motioner framförts tillfackföreningarnas kongresser, och därifrån har kraven sedan förts vidare. Manhar sagt atl det här är ett område som fackföreningen bör jobba med. Man jobbarmed arbetslöshetsförsäkring, och man jobbar med ohka typer av andrakonsumentfrågor, just för att stärka medlemmen i fackföreningen.Fackföreningsrörelsen är till för medlemmarna. Den är inte till för någontingannat. Det är en sak som jag måste hålla med om,nämligen det han sade om dubbelförsäkringarna. Också försäkringsinspektionenhar givit uttryck för all del är viktigt att man informerar, även omreservationsrätten. Jag skall medge att försäkringsinspektionen har givit enfingervisning om alt man bör bättra sig i det avseendet. Men i belänkandet slår det klart och tydligt att här intebehövs någon lagstiftning. Utskottets majoritet understryker all denobligatoriska anslutning som tillämpats inte längretillämpas. har till uppgift alt bevaka det. Vad som är märkligt är all alla fyra reservanterna - somslår för avreglering och för alt man skall ha minimal lagstiftning - härförordar lagstifining mot fackföreningsrörelsen. Det tyder faktiskt på ennegativ syn på just fackföreningsrörelsen. Del är den man vill slå till mot. För det första: VIkräver denna lagstiftning för atl värna denenskildes räll. Vi anser den enskilde fackmedlemmens intressen viktigare änorganisationens. För det andra; Jag har i min hand det tal som . Jag kan ur del citera en passus som klart visar att idén till denna typav försäkringar faktiskt kom uppifrån. Det räcker med en mening: "Det ärendast utifrån ett starkt som vi kan gå vidare och diskuterautvecklingen av olika försäkringar," Jag kan tillägga alt , som är ordförande i ,tillika är ordförande i , Från sida är vi inte emot fackföreningar.Vi riktar inte detta förslag mot fackföreningsrörelsen, utan framlägger detför individen, Från är viinte heller emot fackföreningar, men vi kräver denna lagstiftning som ett skyddför individen. LARSNORBERG (mp): Jag vet inte med vilken rätt min kunskap om fackföreningar. Jag inser givetvis att den här typen avfrågor myckel väl kan vara behandlade på kongresser och liknande. Som de flestamänniskor i det här landet är jag själv naturligtvis medlem av en fackförening.Men jag har fortfarande inte fått fram några bra argument för varför ett personligtaccepterande av de erbjudanden som facket har förhandlat fram med - förövrigt gäller detta inte bara facket, utan del kan röra sig om bålföreningareller andra kollektiv som förhandlar fram den här typen av kollektivaförsäkringar - plötsligt skulle förlora så mycket i värde om man säger att detär rimligt att var och en som vill delta i försäkringen bekräftar detta med sinnamnteckning. 1989/90:21 8november 1989 Jag vill helt kort säga att om vi skulle lagstifta, skulle fackrörelsensarbetsområde ordentligt begränsas. Vi kan absolut icke ställa oss bakom ensådan begränsning. LarsNorberg envisas med att dra fram den rätt som han hävdar. Man har ju prövatdetta i olika instanser. Vi har fått försäkringsinspektionens godkännande altformen är gångbar. Följaktligen finns det inte någon orsak att gå ifrån den härtypen av försäkringar. Man skall aldrig föra in mera krångel i fackföreningarnaän vad som är nödvändigt för att över huvud tagel kunna falla beslut. Vividhåller att de demokratiska spelreglerna skall vara vägledande inomfackföreningarna, men, vi skall absolut inte begränsa fackföreningsrörelsensuppgift att skydda sina medlemmar. KARINFALKMER (m): Det sista som nämnde är just det som vi moderater harlagt extra tyngd vid, nämligen socialdemokraternas angelägnaste prioriteringatt inte begränsa fackföreningarnas uppgifter. Vi moderater anser all det ärden enskilde medlemmens intressen som i detta sammanhang måste gå före. LEIFMARKLUND (s): ger uttryck just för den krassa moderata synen påfackföreningsrörelsen. Här vill man lagstifta för fackföreningsrörelsensbegränsning för att skydda den enskilde individen. Vi socialdemokrater arbetartvärtom. Om vi är många är vi starka, och för att lösa många knepiga frågor idet här samhället erbjuder fackföreningsrörelsen den enskilde individen hjälp, KARINFALKMER (m): Det här börjar likna rena skolexemplet på skillnaden mellansocialdemokratisk och moderat politik. Socialdemokraterna har enkollekli-vistisk syn på medborgarna. Vi ser individen som viktigast. Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslut skulle fattas ) 1989/90:21 8november 1989 Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande1989/90: AU7 PersonalpoUtik. I detta betänkande behandlas 14 motioner från förra rörandeolika frågor inom den.statliga personalpolitiken. Till belänkandet harmoderata samlingspartiet fogat 4 reservationer. Denförsta reservationen handlar om den allmänna inriktningen av den statligapersonalpolitiken. Vi uttalar där att staten i sin egenskap av arbetsgivaremåste se till att anställnings- och löneformerna är sådana att tillgången påkompetent personal tryggas. Ytterligare ansträngningar måste göras för attstatliga anställningar skall bU attraktiva. Det räcker inte med att kunnakonkurrera lönemässigt. Staten måste också utveckla sin roll som arbetsgivareoch arbetsledare så att personalen kan erbjudas arbets- och utvecklingsmöjlighetersom är jämförbara med förhållandena i framgångsrika privata företag. Detta ärsärskilt viktigt med tanke på att konkurrensen om personal just nu hårdnarmycket starkt. Inte minst inom det statliga området ser vi att konkurrensen ompersonal nu är en helt annan än den var bara . andra reservationen, nr 8, tas frågan om nattraktamenlen upp. Det ärviktigt att staten som arbetsgivare håller nere kostnaderna för personalensövernattningar genom att i kommande avtal utforma regler för bl.a.nattrak-tamentena på ett sätt som stimulerar till sådanaövernattningsalternativ som medför lägre kostnader Ett sätt att minskaövernattningskostnaderna är att justera naitraktamentet på . med hänsyntill penningvärdeförsämringen. När vi vet att det ofta kostar 1000 kr.-l200 kr. för ett övernattningsrum i finns det starka skäl för att vigör allt för att komma ifrån den här uppåtgående spiralen. Dentredje reservationen, nr 10, handlar om bilersättning i de fyra nordh-gastelänen. Där uttalar vi att den extra bilersättningen i de fyra nordligaste länenär alltför låg med hänsyn till dels de faktorer den har till uppgift attkompensera, dels den allmänna prisutvecklingen. Det förhåller sig nämligen såatt denna extra ersättning har legat på samma nivå , vilketinnebär alt den har förlorat i betydelse. Vi anser att man bör slå vakt ombetydelsen av den extra bilersättningen. Denfjärde och sista reservationen, nr 11, tar upp frågan om bilersättning förmedresande. Den ersättning för samåkning som betalas , perkilometer och passagerare, är alldeles för låg för att den skall fylla någonsom helst funktion. Vi menar att ersättningen bör höjas till en sådan nivå attdel blir intressant att samåka och att erbjuda plats i bilen, vilket det nuvarandesystemet inte inbjuder till. Härmed yrkar jag bifall till de fyra reservationer som är fogade tilldetta betänkande och som ledamöter av moderata samlingspartiet slår bakom. CHARLOTTEBRANTING (fp); Mänga offentliganställda känner sig i dagorättvist behandlade i den debatt som försiggår om den offentiiga sektorn. Vii anser visserligen att det finns allvarliga problem och att storaförändringar är nödvändiga. Men det verkliga hotet mot de offenlliganställdastrygghet och tillfredsställelse i arbetet kommer inte från oss ulan från demsom blundar för problemen och motarbetar varje förändring. Den offentliga sektorns verksamhet är betydelsefull, ochvi vill göra den ännu bättre. Alt intressera sig för dess problem är inte, somdel ofta framställs i debatten, alt nedvärdera del arbete som deoffentliganställda utför. Just därför all de offentliganställda har så viktigauppgifter vill vi bättre ta till vara deras engagemang och kompelens. Delförekommer en omfattande misshushållning med mänskliga resurser i denoffentliga sektorn. Därför måste stal och kommun bli bättre arbetsgivare. Den offentliga sektorn har fått allt svårare att rekryteraoch behålla personal. De problem som tidigare gällde några få specialiseradeyrkesutövare har blivit mer generella. Del har kommit många larmrapporter omdetta under 1980-lalet, - Daghem och vårdavdelningar stängspå grund av personalbrist, - Domare,officerare, skallejurisier och tekniker hoppar av till mer lönsamma arbeten inäringslivet. Var åttonde lågsladielärare har lämnat yrket i förlid , - avsocialsekreterarna uppgav i en undersökning atl de ofta upplever sitt arbetesom psykiskt pressande. Sjukskrivningsfrekvensen är hög, liksompersonalomsättningen. - EnIMU-undersökning som presenterades visade alt andelenförvärvsarbetande som helst skulle vilja arbeta i den offentliga sektorn sjönkfrån . Av dem som arbetade i privat tjänst1987 föredrog alt vara kvar i denna sektor medan av deoffentliganställda föredrog den offentliga sektorn. Det finns också undersökningar somvisar atl de offentligt anställda ofta har en mer negaliv bedömning änprivatanställda t.ex. vad gäller befogenheter atl planera sitt dagliga arbete,atl någon i ledningen lägger märke till eller gör något extra för de anställdanär de gör en extra insats eller ett bättre jobb än vanligt, atl man får lönefter det som presteras och alt det finns goda möjligheter att avancera ochgöra karriär. Mycket talar för alt stora delar av den offentligasektorn, inte minst inom del sociala området, har eftersatt personalutbildningoch kompetensutveckling. har lika många anställda som den svenskahemtjänsten. Men satsar fem gånger så mycket inom delta område somhemtjänsten. Vi i avvisar ett syslem där plånboken avgör omman skall få en god eller dålig social service. Vi vill i stället utvecklavälfärden genom all uppsöka och undanröja den ofärd som alltjämt finns kvar ochgenom atl öka valfriheten vad gäller vård, omsorg och utbildning. Den offentliga personalpolitiken är faktiskt mycketkonservaliv och stel. Felet ligger inte enbart hos arbetsgivarna ulan beroräven på fackliga krav. Antal tjänsteår och formella meriter har ofta betytt merän kompelens och 1989/90:21 8november 1989 Möjligheternaatt ta egna initiativ och all få personlig utdelning för kreativa idéer äralltför begränsade. Lönesättningen är för stel och lönenivåerna försammanpressade. Deoffenlliganställdas kreativa insatser blir särskilt vikliga då kraven påkvalitet och kundanpassning växer, som den offentliga sektorn intekan fortsätta att öka sin andel av resurserna. Genom all låta de anställda fåutlopp för sitt skapande blir det förmodligen också lättare alt rekrytera ochbehålla kvalificerad personal. Kreativtarbete utförs i regel individuellt eller i små grupper. Därför är ofta småenheter med stort eget ansvar den mest lämpliga organisationsformen.Kreativitet förutsätter också möjlighet till oplanerade och okonventionellakontakter - att formella gränser och traditionella revir kan överskridas.Ledningen måste uppmuntra experiment. Misstag måste tolereras, Brachefer är nödvändiga för att få en verksamhet att fungera och utvecklas.Daghem, skolor och sjukhem med identiska förutsättningar kan vara olika somnatt och dag beroende på cheferna. En chef måste våga vara ledare, ta ansvar,fatta obehagliga beslut, säga sin åsikt. Det förutsätter atl man har kunskaperoch egenskaper som gör atl man vinner respekt och ger inspiration. Attutsätta den offentliga sektorn för konkurrens är enligt många socialdemokraterett hot mot de offenlliganställdas sysselsättning och trygghet. Delta påslåendeinnebär dels en underskattning av den offentiiga sektorns konkurrensförmåga,dels en felaktig uppfattning av konkurrensens betydelse på arbetsmarknaden.Enskilda alternativ ger de offentliganställda en mer varieradarbetsmarknad. Fler arbetsgivare kommer att konkurrera om arbetskraften ochdessutom ökar möjligheterna för dem som vill starta ett eget företag. Dettainnebär givetvis inte att enskilda alternativ alltid är bättre än offentliga.Däremot kan man utgå ifrån att en offentlig producent blir bättre om denutsätts för konkurrens. Även konkurrens mellan ohka offentliga producenter kanha en sådan effekt. Det vore intressant atl höra om håller medom detta, Ibetänkandet skriver utskottsmajoriteten att mycket av vad som sägs ifolkpartiets motion, som jag här delvis har relaterat, är helt i linje med utskottetsuppfattning. Och visst kan man se vissa ljuspunkter. Bl.a. är det ju uppenbartatt man ser olika på enskild verksamhet inom regeringen och detsocialdemokratiska partiet. Tyvärr tillhör ju inte de företrädareför socialdemokraterna som har tänkt om i synen på de enskilda alternativen -om del nu inte är så att har ändrat uppfattning sedan vidiskuterade detta . I så fall vore det intressant ochglädjande att få reda på den saken. Men vi litar alltså inte riktigt på socialdemokraternai de här frågorna, , vad kommer det all bli av den översyn som utskottsmajoritetenhänvisar till? Det skulle vara bra om vi här kunde få någon informationom vad denna egentligen syftar till. Vihar faktiskt inte särskilt goda erfarenheter av regeringens förnyelsearbete pådet här området. "Den stora propositionen om den offentliga sektornsförnyelse", som skulle ha kommit före valet , blev i stället en tämli- Del är alltså hög tid att något radikalt sker! Tillsist bara några ord om de reservationer som vi har gemensamt med moderaternaoch . Föratl börja med nattraktamenlena är del viktigt atl lar ställning ochinte överlåter delta till någon utredning. Utredningar kan ju som bekant bliöverkörda. Nuvarande regler om , ersättning är helt otidsenliga ochbidrar sannerligen inte till att stärka prismedvetenhelen hos de anställda.Ersättningen måste höjas , och detta bör ge regeringen tillkänna. Ocksåangående bilersättningen för medresande hänvisar majoriteten till en utredning.Men om det verkligen är så alt socialdemokraterna anser att ersättningen skallhöjas så måste del vara bättre om vi beslöt del här i . Det vore välrimligt, eller hur, ? Kunde vi få ett besked på den punkten i dagså vore det bra. Jag yrkar bifall tillsamtliga reservationer som står bakom. 1989/90:21 8november 1989 Förnyelsen av den offentliga sektorn var en huvudfråga närfinansministern presenterade årets finansplan och statsbudget . Ensärskild proposition utlovades, men kom inte, . Bakgrundentill insikten om behovet av en förnyelse är uppenbar för de flesta. Denoffentliga sektorns funktion, dess förmåga att ge tjänster som i volym ochkvalitet står i proportion till kostnaderna, är under debatt. Dess rollifrågasätts på många områden. Man kan i vissa fall tala om en legitimitetskris. Oavsettinställning till statens roll och hur stort område av samhället som skallomfattas av denna, är vi rimligen överens om att staten som arbetsgivare börvara föregångare på de flesta områden. Medden förändrade situation som råder på svensk arbetsmarknad kommer del denärmaste åren atl bli en knivskarp konkurrens om arbetskraften. Del finns enuppenbar risk att staten och hela den offentliga verksamheten kan komma attbli ett B-lag i denna tävlan. som de stora exportföretagen har enhistoriskt sett hög lönsamhet och därmed lönebelal-ningsförmåga, har sedan långtid de allra flesta statliga områden varit utsatta för finansministernsosthyvel, som bl.a. icke har medgivit en effektiv rekrytering eller utbildningför de offentliganställda. Jag tycker del finns anledning att i det härsammanhanget påpeka just detta förhållande. Delskall sägas alt det nu sker en positiv utveckling på personalpolitikensområde. De flesta ser var problemen finns, men ändå återstår mycket att göra.Just kan man se en brist på samordnad arbetsgivarfunktion inomden offentliga sektorn, och den är enligt min mening på väg alt leda oss in ien ny 70-talskris beroende på de snabba och höga löne-koslnadsslegringar somman kan tro följer av den pågående avtalsrörelsen. Visst behövs det på mångaområden - jag skall återkomma till det - ett relativt sett förbättratlöneläge. Men att i ett enda steg ta igen alh för alla kan leda till förnationen olyckliga konsekvenser. Det vore intressant att få en kommentar tilldetta från utskottels socialdemokratiska talesman. 1989/90:21 8november 1989 den socialdemokratiskaregeringen all göra något innan olyckan är skedd? Del är så frågan måsteformuleras. Staten har onekligen ett stort ansvar för delta i sinarbetsgivarroll. Man måste ta på sig en samordnande funktion. Ettproblem i den statliga verksamheten hör samman med lönelägel inom rättsväsendeli vid mening. Staten måste kunna rekrytera men också behålla och utvecklakompetent personal. Just på detta område är del en riskabelobalans. Medan, som jag sade, del privata näringslivet kan betala ochbetalar myckel höga löner samt kan erbjuda karriärmöjligheter ligger lönernavid exempelvis skattemyndigheterna ute i landet på en myckel låg nivå. Detinnebär, menar jag, en fara för rättssäkerheten . All ständigt behövaskola in ny personal kostar pengar och ger inte den kunskapsuppbyggnad inomförvaltningarna som är så viktig. Staten skall självklart helst ha de bästajuristerna. Detta är dessutom ett statligt kärnområde där vi inte kan vänta påinsatser myckel längre. Del vore också intressant alt få en kommentar tilldenna situation, som jag menar är så typisk , Ifolkpartiets motion påtalas vikten av s,k, osynliga kontrakt mellan arbetsgivareoch arbetstagare. Jag delar i stor utsträckning de åsikter som förs fram imotionen. Det handlar inte bara om löner för att göra en arbetsplats attraktiv.Känslan av atl ingå i ett uppskattat arbetsteam är också mycket betydelsefull.En alltför ensidig kritik mot all offentlig verksamhet skadar känslan av betyder någonting. Denna ensidiga kritik kommer ibland från mycket väletableradepartier i riksdag. Jag tycker det är litet onödigt och skapar lättmindervärdeskänslor hos arbetstagarna. Alt skapa en "företagskultur"ingår i många offentliga förvaltningars förnyelsearbete. Det ärpositivt, men mycket återstår att göra innan man har uppnått acceptablapositioner. Flexiblare löner och belöningssystem ingår också i denna process.Extra insatser bör märkas i lönesältning och i form av behållna medel på resp.arbetsplatser. Den som har gjort extra insatser och lyckats förbilligaverksamheten samt kunnat ge bättre service åt medborgarna måste få behålla endel av den vinst som förvaltningen i fråga har uppnått. Del var någrasynpunkter på den allmänna inriktningen av personalpolitiken. Såtill våra reservationer i betänkandet. Jag börjar med all yrka bifall tillreservation 4, som gäller värnpliktstjänstgöring som meritvärde. föreslåri den reservationen att regeringen bör återkomma till med förslag somtillgodoser principen om lika meritvärde för värnpliktstjänstgöring. Reservationernaom traktamenten är verkligen värda ett bifall.