prot · GD09105 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1989/90:105 Förhandlingarnaleddes till en början av förste vice talmannen. Förste vice talmannen meddelade att () avsagt sig uppdraget som ledamot i justitieutskottet. Kammarenbiföll denna framställning. 2§ Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Proposition 1989/90:144till bostadsutskottet 1989/90;K9-K15 tillkonstitutionsutskottet /90:So42 och So43 till socialutskottet1989/90:Jo33-Jo40 till jordbruksutskottet /90;Ju32-Ju34 tilljustitieutskottet /90;T50 till trafikutskottet /90:Fö33-Fö35 tillförsvarsutskottet /90;Ju35-Ju38 till justitieutskottet /90:So47 ochSo48 till socialutskottet /90;Fi51-Fi54 till finansutskottet1989/90:So44-So46 till socialutskottet /90:Fi55-Fi57 till finansutskottet 3§ Beslut rörande utskottsbetänkande som slutdebatterats Företogs till avgörande socialförsäkringsutskottets betänkande 1989/90:SfU15 (beträffandedebatten i defta ärende, se protokoll 104). 1Riksdagens protokoU 1989/90:105 1989/90:105 19 april1990 Riktlinjerför den ekonomiska politiken och för budgetregleringen m.m. Mom. 3 (obligatoriskarbetsgivarförsäkring) Utskottetshemställan bifölls med 241 röster mot 56 för reservation 1 av . Mom.4 (utredning m.m. om samordning mellan arbetsskadeförsäkringen ochsjukförsäkringen) Förstbiträddes reservation 3 av och med 37 röster mot18 för reservation 4 av . 249 ledamöter avstod från att rösta. Härefterbiträddes reservation 3 av och med 55 röster mot37 för reservation 2 av och . 212 ledamöter avstodfrån att rösta. Slutligenbifölls utskottets hemställan med 179 röster mot 55 för reservation 3 av KarinIsraelsson och . 70 ledamöter avstod från att rösta. HädarCars (fp) anmälde att i huvudvoteringen avsett att avstå från att rösta menmarkerats ha röstat ja. Mom.5 (omedelbar förlängning av samordningstiden) Utskottetshemställan bifölls med 210 röster mot 95 för reservation 5 av . Möm.7 (kvinnors arbetsskador) Utskottetshemställan bifölls med 265 röster mot 38 för reservation 6 av . 1 ledamot avstod från att rösta. Mom.8 (ersättning från AMF) Utskottetshemställan - som ställdes mot reservation 7 av m.fl. - biföllsmed acklamation. Mom.12 (företagshälsovården, yrkesinspektionen m.m.) Utskottetshemställan - som ställdes mot dels reservation 8 av och , dels reservation 9 av och , delsreservation 10 av Margö - bifölls med acklamation. Övriga moment Utskottets hemställan bifölls. 4§ Riktlinjer för den ekonomiska politiken och för budgetregleringen m.m. 1989/90:FiU20 Riktlinjer för den ekonomiskapolitiken och för budgetregleringen m.m. (prop. 1989/90:114 och 1989/90:100delvis). 1 (): Det är irite bara vädret som är konstigt denna vinter och vår I dagskall vi alltså hålla den finansdebatt som normalt sett av i början avmars. Den har blivit försenad till följd av alla turer kring regeringens avgångoch återkomst. Vi har sett en finansminister försvinna ut till höger och nunyligeri eri socialdemokratisk finansutskottsordförande ut till vänster. ..Denförre gick därför att han inte fick gehör i partiet för sin politik, den senaredärför aft hon inte ansåg sig kunna försvara partiets politik. Och dagensförsenade finansdebatt skall tydligen genomföras utan att finansministern allsär närvarande - som jag kan minnas. Förseningenhar dock inte betytt att vi i finansutskottet varit sysslolösa hittills i år.Arbetsmaterial har sannerligen inte saknats. Till grund för utskottetsbetänkande nr 20, som vi behandlar , ligger till att börja med finansplanenfråri . Den var som bekant ofullständig när den lades fram iavvaktan på utgången av Hagaöverläggningarna. Sedan dessa hade brutit sammanfick vi ett första krispaket, varav dock inte mycket blev kvar efterregeringskrisen. Krispaket nr 2, som innehöll höjda sprit- och tobaksskattersamt förlängt pris- och hyresstopp, skall behandlas här . Men därefter harregeringen också överlämnat den stora skattepropositionen och träffatytterligare en uppgörelse med , om den ekonomiskapolitiken, vilka möjligen kommer att stå i centrum för dagens debatt. Det harju över huvud taget varit kännetecknande för vårens ekonomiska debatt att detsenaste krispaketet inte har hunnit färdigbehandlas förrän det varit dags förnästa improvisation. Och om kommerkompletteringspropositionen med kanske nya överraskningar Underalla omständigheter kan det konstateras att med denna behandlingsgång har denutgiftsprövning som svarar för i budgetprocessen mest blivit ettskämt. skall vi alltså fastställa de riktlinjer som skulle varavägledande för det utskottsarbete som i stort sett är slutfört. Omden politiska situationen varit förvirrad, är det ekonomiska läget destoklarare, om än inte ljust. Ekonomer av facket är ovanligt samstämmiga.Utvecklingen bedöms bli fortsatt positiv i omvärlden, inte minst på deneuropeiska kontinenten, på vars östra sida land efter land kastar av sigsocialismens bojor och tar steget över till marknadsekonomi. Talet om att deskulle vilja pröva något slags tredje väg - en svensk socialdemokratisk modell- har dock tystnat. Säkert har det samband med att de aktuella utsikterna förSveriges ekonomi ter sig allt mörkare för varje ny prognos som lämnas. Vårtland är inne i en hemmagjord avmattning - för att tala klarspråk, i enordentlig kris - som tillväxt och välfärd utvecklas på ett gott sätti vår omvärld. Detgruridläggande problemet här hemma är fortfarande den alltför snabbakostnadsstegringen, och där har vi inte kommit ens ett snäpp närmare etttrendbrott nedåt, snarare tvärtom. Redan efter ett kvartal har konsumentprisernai år stigit med nästan lika mycket som . Inflationstakten påårsbasis är , vilket är mer än dubbelt så mycket som i viktigakonkurrentländer. Mycket tyder nu på att inflationssiffran kommeratt sluta på ett tvåsiffrigt procenttal. Löneavtalensinflationsklausul på har redan brutits igenom med rejäl Riktlinjerför den ekonomiska politiken och för budgetregleringen m.m. 1989/90:105 19 april1990 Riktlinjer för den ekonomiska politiken och för budgetregleringenm.m. Det förtjänarpåpekas att detta var den prishöjning, alltså , som det var tänkt attunderskrida sett över . Det var utgångspunkten för de avtal som harträffats. De fackliga organisationerna begär nu i omförhandlingar nyalönepåslag ovanpå de alltför stora kostnadshöjningar som redan förekommit. Detär inte undra på att underskottet i bytesbalansen växer månad för månad. Ibörjan av 1990 bedömdes det för året bli 38 miljarder - nu ligger prognosernapå över 50 miljarder. förutses ytterligare en stegring till över 70miljarder, vilket skulle motsvara av bruttonationalprodukten. Ochvad värre är, med aktuella tendenser är det svårt att se hur en vändning nedåtskulle kunna åstadkommas ens 1992. Vidsidan av detta bytesunderskott förekommer det också en utströmning avinvesteringskapital som betalning för köp av företag, fastigheter och aktierutomlands. Detta är i och för sig inget att klaga på. Ökat interriationelltutbyte är något vi alla drar nytta av. Men problemet är att det inte finns någotmotsvarande intresse bland utländska investerare för att placera i Sverige.Nettoeffekten av detta blir en flykt och en uttunnirig av företagande, av kapitaloch också av svensk arbetskraft. Bakomliggande orsak är det bistrainvesteringsklimatet, som i sin tur beror på framför allt högskattepolitikensamt oklarheten beträffande energiförsörjningen och förhållande tilldet europeiska integrationsarbetet. Denekonomiska kris som vi till skillnad från andra industriländer nu genomgår harinte kommit över oss som ett straff. Den beror självfallet på en felaktigekonomisk politik. Med utnyttjande av devalveringsfördel och god konjunkturutomlands har den socialdemokratiska regeringen - trots andra ländersomläggning av den ekonomiska politiken i marknadsliberal riktning - fortsattmed högskattepolitik och interventionism. Resultatet har blivit vad som enklastkan betecknas som överhettad stagnation. Skattekilar och andra utbudshinder hargjort att produktiviteten utvecklas osedvanligt svagt. Våra problem är såledesinte i första hand konjunkturella. De är strukturella. Och de kan direkthärledas ur den socialistiska ideologin, som ger företräde åt politiskaregleringar framför furigerande marknader. Finansplanen och finansminister - om nu någon minns dem - andadespå tröskeln uppgivenhet. Borta var allt självberöm omframgångarna med den tredje vägens politik. Handlingsförlamningen doldesnödtorftigt genom en hänvisning till stundande överläggningar medarbetsmarknadens parter på . Ändå har ju faktiskt medvetandet om att lönerinte bestäms av centrala partsföreträdare runt ett bord blivit alltmer utbrettunder senare år Löner sätts i stället genom många beslut på ett stort antalarbetsplatser runt om i vårt land, och ökningstakten avgörs av framför alltarbetsmarknadsläget och skattepolitiken. har ju sedermeratagit så djupt intryck av denna nyvunna insikt att den tror att en mycketbegränsad ökning av arbetslösheten skulle kunna föra ned lönestegringen till eninternationellt sett normal nivå, vilket jag nog vill beteckna som en övertro. runt var väl mest till för att vinna tid. Det åtgärdspaket somunder tiden värkte fram konstruerades och hanterades sedan så, att det iefterhand kan förefalla som om dess enda syfte var att framkalla en regeringskris, i varsskydd finansminister skulle kunna avgå utan att det alltför tydligtframgick att det skedde i protest mot den förda politiken. Detandra krispaketet, som var förstlingsverk och som tillhör detvi behandlar här , präglades av inre motsättningar Inflationen beskrevssom det centrala stabiliseringspolitiska problemet, och mot denna sjukaordinerades skattehöjningar som driver upp priserna. Det talades om behovet avefterfrågedämpning, men åtgärden blev ett pris- och hyresstopp som, om det nualls fick någon effekt, måste öka utrymmet för privat konsumtion. Och detprincipiella förord som gavs för utbudspolitik rimmade illa med förslagen omytterligare regleringar inom bl.a. byggsektorn. Hanteringenav prisstoppet är ett gott exempel på den villrådighet som präglar regeringensuppträdande. Prisstoppet sattes iri i ett läge när man var väl medveten om attpolitiskt beslutade prishöjningar var på väg fram i en takt som knappast någongång tidigare. Det kom sålunda att gälla då priserna bl.a. avsådana orsaker, dvs. fattade politiska beslut, steg med på en månad.Och som denna genanta siffra offentliggjordes förkunnade regeringenatt prisstoppet skulle upphävas. Överste priskontrollanten sade i en öppenhjärtigkommentar att det inte skulle göra någon skillnad. Trotsatt slutjusteringen av finansutskottets betänkande var, som jag tidigarenämnde, försenad, hade utskottets socialdemokrater ännu pådagen för det slutliga beslutet fullt sjå med att ändra i den framlagdatexten. Med hänvisning till pågående överläggningar med strök desålunda bort alla formuleringar om att skattereformen skulle fullföljas ochatt föräldraförsäkringen skulle förlängas, och vad det nu var Men tydligenföreställde man sig ändå inte att pris- och hyresstoppet kunde komma attavvecklas så snabbt som regeringen nu har beslutat om. Eftersomden som har undertecknat betänkandet, nämligen , redan harhunnit avvika, får jag vända mig till dagens talesman för socialdemokraterna iutskottet, , med frågan hur han nu tänker rekommendera sinapartikamrater atl rösta. Skall de stödja utskottets begäran om etttillkännagivande till regeringen beträffande pris- och hyres-stoppets fortsattatillämpning? Eller skall de bita huvudet av skam och stödja den borgerligareservationen nr 6, som avvisar tanken på en förlängning av det prisstopp somupphävdes för sedan? Det blir allt något att grubbla över! Somsagt, innan det andra krispaketet var färdigbehandlat, var det tredje på väg.Den uppgörelse mellan socialdemokraterna och som sedan träffadeshar betecknats som en första omläggning av den ekonomisk politiska kursen. Manbör dock göra klart för sig att det mest rör sig om omprövningar ochåtertagande av tidigare förslag om skattehöjningar och andra utbudshämmandeåtgärderi den meningen går flera förändringar i rätt riktning. Men detförhållandet att man avstår från ytterligare försämringar hjäl-' per intemycket när det är förbättringar av ekonomins funktionssätt som behövs. Sompolitisk kompromissprodukt är uppgörelsen dessutom märklig på det sättet attdet på samtliga punkter utom en endast krävdes att socialdemokraterna skulleövervinna motståndet inom sina egna led. Så snart man förmått Riktlinjerför den ekonomiska politiken och för budgetregleringen m.m. 1989/90:105 19 april1990 Riktlinjerför den ekonomiska politiken och för budgetregleringen m.m. sig till dennasjälvövervinnelse var man i alla dessa avseenden garanterad en majoritet iriksdagen, som bl.a. vi moderater gärna hade medverkat till. Den återståendepunkten - det enda undantaget - gäller höjningen av momsen till , och denär som ekonomisk-politisk åtgärd till råga på allt helt fel. Den får ingenstrukturell effekt, i alla händelser inte i positiv riktning. I stället rördet sig om ett konjunkturpolitiskt ingrepp, som en enig opposition ansåg skullekomma alltför sent . kommer momshöjningen attpåskynda och fördjupa den avmattning som redan är i full gång. Problemeti svensk ekonomi är som bekant inte att den privata konsumtionen växer försnabbt, utan att produktionen växer för långsamt. Att då ytterligare höjaskattetrycket förvärrar bara problemen. Riksmedlarens ansträngningar att hållatillbaka kraven på omförhandlingar och extra lönehöjningar framstår som ettmeningslöst jippo, när regeringen och nu ger pris-lönespiralenytterligare näring. Attsocialdemokraterna ville garnera anrättningen av svikna vallöften med enideologiskt mer välsmakande skattehöjning förvånar mig inte. Men jag måstefråga hur uppfattning på denna enda punkt därregeringen i förväg behövde försäkra sig om stöd kan förenas med följandeformulering ur partiets förslag till allmänna riktlinjer för den ekonomiskapolitiken som kommer till uttryck i reservation nr 2 till dagens betänkande:"Skattehöjningar är skadliga och bör därför inte tillgripas. Utskottetdelar uppfattningen i partimotion alt skattetrycket måstesänkas." -Dessa meningar skrevs alltså som partiet i annat sammanhang beslötatt göra tvärtom. Är det bara ett uttryck för sedvanlig kluvenhet? Eller berordet på att svängarna i den ekonomiska politiken nu har blivit så snabba att deansvariga - inte bara regeringen utan numera även - inte självahänger med? Enföljd av den föreslagna momshöjningen är att de medborgare som får det sämreunder de år skatteomläggningen genomförs blir änriu fler. Att vissa grupperöver huvud taget skall behöva få det sämre är naturligtvis en följd av attskatteomläggningens konstruktörer envisas med att den efterlängtademarginalskattesänkningen till fullo skall uppvägas genom att andra skatterhöjs. Om man enbart ser till den indirekta beskattningen, betyderextrahöjningen av momsen att genomslaget beträffande turistmoms, byggmoms m.m.blir ännu kraftigare än planerat samt att kostnaderna för boende och resor m.m.stiger ännu mer än vad som var tänkt. Vi får raka motsatsen till denharmonisering av skattesatsen som utvecklingen mot ett gränslöst kräver Detblir tillfälle att senare återkomma till skatteomläggningen, men när vi nugenom finansministerns frånvaro har båda skattmästarna - både ochErik - här i kammaren, kan jag inte underlåta att upprepa denekonomisk-politiskt motiverade fråga jag i och för sig ställt flera gångertidigare: Hur tror ni att sparandet och kapitalbildningen i landet skall kunnastimuleras av att ni höjer skatten på kapital med ? Årni inte rädda att den redan pågående utströmningen av kapital skall fortsätta, närskattevillkoren för sparande och investeringar så påtagligt avviker frånförhållandena utomlands? Utredningsförslagetom kapitalbeskattning baserades ju på förutsättningen att inflationen skullevara och att räntan skulle ligga på . Resultatet skulle då bli enpositiv real avkastning efter skatt, visserligen på , men i alla fall.Men i detta sammanhang klargjordes också att om inflationen skulle vara ochräntan , blev kapitalavkastningen efter skatt och i fasta priser negativ. Nuär inflationen och räntan , och liknande förhållanden kanantas råda även . Men kapitalbeskattningen bygger på nominellaprinciper, där man fullt ut beskattar inflationsvinster som vid ett realtbetraktelsesätt kanske t.o.m. utgör förluster Hur skall ni hantera denna situation?Skall räntan drivas ytterligare i höjden, så att en högre realränta trots alltklarar avkastningskravet? Men med räntor på och kanske högre, hur blirdet då med investeringsviljan i landet? Dethär är frågor som ni inte kommer att kunna undgå att ta ställning till. Om niflyr undan, ja då fortsätter även kapitalet att fly. Den ekonomiska politik som vi moderater förordar uppvisar inte sammadramatiska omkastningar som regeringens ställningstaganden. De riktlinjer somrekommenderas i våra reservationer, riktlinjer för den allmänna ekonomiskapolitiken och budgetpolitiken, är desamma som redovisades i vår storapartimotion . Den gav i sin tur uttryck för samma uppläggning som vipläderat för i motioner och reservationer under snart sagt hela 1980-talet.Finanspolitiken behöver stramas åt, men det skall ske genom minskningar påbudgetens utgiftssida. Skattetrycket skall inte höjas utan sänkas. Framför alltskall vi inte straffbeskatta sparande och nyföretagande. Utöverutgiftsminskningar och skattesänkningar krävs det avregleringar som förbättrarolika marknaders sätt att fungera. Tillgångar och verksamheter som lika braeller bättre kan skötas i enskild regi skall föras över till privata händer.Inte minst viktigt är det att dra konsekvenserna av misslyckandena med statligföretagsverksamhet och bryta upp de offentliga tjänstemo-nopolen inombarnomsorg, utbildning och vård för att därmed öppna för konkurrens och frihetatt välja mellan olika alternativ. Tilldessa tre hörnstenar i den moderata ekonomiska politiken - utgiftsminskningar,skattesänkning, avreglering - som jag tidigare talat för här ikammaren, vill jag foga ett fjärde krav som gör sig alltmer gällande. Vimåste satsa på infrastrukturen , då kostnaderna förtransfereringssystem och andra välfärdsanordningar har svämmat över allabräddar, har sådana i ett avancerat samhälle nödvändiga inslag som bl.a. väl fungerandekommunikationsnät kommit att bli allvarligt eftersatta. Vid sidan avtraditionella moderata satsningar som gäller förstärkning av försvar ochrättsväsen innehåller årets budgetalternativ från vårt håll också medelspåslagtill bl.a. vägar och järnvägar Så här dagen innari regeringspartiet äntligenskall komma till skott beträffande , kan det finnas skäl att erinraom att även på denna punkt, alltså när det gäller frågan om en bro överÖresund, gäller förutsättningen att om bara socialdemokraterna 1989/90:105 19 april1990 Riktlinjerför den ekonomiska politiken och för budgetregleringen m.m. 1989/90:105 19 april1990 Riktlinjerför den ekonomiska politiken och för budgetregleringen m.m. kan övervinna sitt egetmotstånd, finns det en klar majoritet i denna kammare för ett sådant högstpåtagligt närmande till . Kanregeringen sedan samla sig till en omprövning av energipolitiken som tryggarnäringslivets elförsörjning, har ytterligare ett viktigt steg tagits mot attSverige börjar avancera från jumboplatsen i industriländernas tillväxtliga.Jag kan i och för sig förstå att det kostar på efter alla utfästelser omkärnkraftens snabba avveckling som har lämnats. , om det nu kan vara någontröst, marknadskrafterna kommer även här att vara till god hjälp. I ett Europadär marknadsekonomin får allt större genomslag och där gräns-hindren rivs ner,blir det nödvändigt att även vi svenskar anpassar oss. Marknaden kommer atttvinga oss till det. Då duger det inte att ytterligare skärpa industrivärldensredan hårdaste skattetryck. Då duger det inte att höja en momssats, som redanligger i topp, med . Då duger det inte attytterligare öka politikernas inblandning i det ekonomiska livet, i människornasvardag, när tendensen i stället går mot ökad frihet för företag och enskildarunt omkring oss. Det är denna sistnämnda poHtik vi moderater står för, och denkommer, fru talman, till uttryck i de reservationer som vi avgivit tillfinansutskottets betänkande nr 20 och till vilka jag härmed yrkar bifall. Anf.2 (): betänkande nr 20 som vi skall diskutera utgår,som nämnde, från finansplanen och från proposition 114. Bådadessa dokument är helt överspelade. Regeringens och socialdemokraternaskrumbukter i den ekonomiska politiken är sådaria atl det tydligen har varitsvårt att få någon ansvarig person att föra majoritetens talan. Vi får välvara tacksamma över att statsrådet är i kammaren, men det naturliga ärändå att finansministern deltar i finansdebatt. Jag delar LarsTobissons kritik på den punkten. Denekonomiska politiken har denna vår genomgått ovanligt många kringelkrokar. Förstkom finansplanen som enligt författaren själv - dåvarande finansministerKjell-Olof eller kanske dåvarande statssekreteraren -varofullständig. Det huvudsakliga budskapet i finansplanen var att Sverigesekonomi stod inför en "kritisk punkt" och att finanspolitiken bordevara stramare. Förslag skulle emellertid inte läggas fram förrän senare, efterdet att arbetsmarknadens parter hade träffats på . Sedankom då överläggningarna på . Resultatet blev det väntade, nämligeningenting. Såbestämde sig regeringen för att läget var så kritiskt att en hel mängdstoppförslag lades fram. Prisstopp, hyresstopp, utdelningsstopp, lönestopp,strejkstopp och kommunalt skattestopp skulle prompt genomföras, annars skulleregeringen avgå. Riksdagensade nej till stopp-paketet, och regeringen avgick. Till den ekonomiska krisenlades en politisk kris vars främsta effekt blev att räntorna rusade i höjdenoch landet blev utan finansminister Såsmåningom, efter diverse turer som har diskuterats i annat sammanhang, återkomi stort sett samma regering med undantag för finansministern, som nu heter AllanLarsson. Regeringens huvudnummer i denna sammanställning blev den s.k.stålmannen, vars uppgift var att snabbt få fram nya löneavtal och1991. Ett pressmeddelande med en ny pohtik presenterades, och småningom komproposition 114 med samma innehåll. Då hade plötsligt krisläget i ekonominblåst bort. Föräldraförsäkringenskulle byggas ut trots att inga pengar fanns. Semestern skulle förlängas trotsbristen på arbetskraft. Finanspolitikeri skulle stramas åt genom att manvältrade över en massa extra kostnader på företagen. Att förvärra kostnadslägetmotsvarande flera procentenheters höjda arbetsgivaravgifter ansågs på någotförunderligt och ganska förvirrat sätt bidra till den miriskade kostnadskriseni ekonomin. Detfanns kloka ord i proposition 114 om att "reformer genomförs bara i denmån de utan skattehöjningar kan finansieras inom ramen för en fortsatt stramfinanspolitik". Trots dessa kloka ord innebar de konkreta förslagen bådeskattehöjningar och ofinansierade reformer Kvar från tidigare fanns också ensärskild investeringsskatt i Stockholms- och Göteborgsområdena samt förslag ompris- och hyresstopp. Det enda vettiga i detta dokument var fullföljandet avskattereformen och kommunalt skattestopp . Denna krokiga väg bildar bakgrund till finansutskottets betänkande nr 20.Som alla vet har socialdemokraterna fortsatt sin krokiga väg även därefter. Påkvällen som betänkandet blev klart godkändes krisuppgörelsen medfolkpartiet. Detta innebär i klartext att de socialdemokratiska förslagen ibetänkandet innehåller en del synpunkter som de socialdemokratiska ledamöternanu måste överge. Jagkan t.ex. konstatera att det i riktlinjerna för budgetpolitiken - majoritetensriktlinjer - står att arbetsgivarna skall få kompensation bara för en mindredel av de ökade kostnaderna för arbetsgivarperioden. Socialdemokraterna kaninte rimligen yrka bifall till detta, eftersom det strider mot det nyakrispaketet som de kommit övereris om med . Jag vill gärna fråga hurRolaud avser att hantera detta. Påen annan punkt - som också tog upp - kräver majoriteten attpris- och hyresstoppet skall fortsätta att gälla.