prot · GD09130 · 1989-12-31 00:00:00 — Som jag sade i ett svar tillRagnhild Pohanka kommer det kanske att bli nödvändigt att senare ompröva dennaschablonregel, därför att den annars kan få orättvisa följder T mitt tidigare svar redogjorde jag också föromständigheter som kan leda till att ettårsregeln inte tillämpas. Det kän vidare finnas situationer då barn berörs men enschabloniserad barnpraxis över huvud taget inte kommer till tillämpning. Détrör sig om fall då permanent uppehållstillstånd meddelats, men fråga uppkommitom ett återkallande på grund av omständigheter som framkommit efter det att permanentuppehållstillstånd meddelats. Barnens situation och behov bedöms givetvis även i dessafall, men ej på ett schabloniserat sätt. 165 (): Jag ber att få tacka för svaret; som jagtycker är dels glädjande, dels förbryllande. Jag har tagit del av protokolletfrån den frågedebatt som invandrarministern refererade till. Jag rriåste sägaattjag faktiskt uppfattade beskedet från den debatten som det motsatta. Jagtror inte att jag är ensam om den uppfattningen. Det har också refererats imassmedier som att man nu har ändrat den praxis som innebär att barnfamiljersom vistats här får stanna. Därför tycker jag att det mycketglädjande att invandrarministern nu klargör att så inte är fallet. Jag tycker att beskedet är förbryllande, eftersom dennapraxis inte har till-lämpats i det ärende som jag hade som grund för min fråga.Jag vet att vi inte skall diskutera enskilda ärenden i denna sal utan generellariktlinjer Arbetet med detta enskilda ärende får då fortsätta i annatsammanhang. Jag skulle ändå vilja påpeka att vi har sett exempel på ganska skrämmande aktioner av invandrarfientligkaraktär; trakasserier mot människor som ser "icke svenska" ut,slagord av rasistisk karaktär och nedbrända flyktingbaracker Det sägs helatiden från myndighetshåll och från politiskt håll att detta är enskildaaktioner, inte exempel på ökad in-vandrarfientlighet i vårt samhälle. Men jagundrar just hur många sådana här enskilda aktioner det skall till innan viinser att det faktiskt just är ökad invandrarfientlighet som det handlar om.Jag tycker att vi kan och måste göra någonting åt det. Jag tycker attregeringens skärpta attityd gentemot flyktingar gör att regeringen fär ta på sigen del av ansvaret för denna utveckling. Jag tycker att regeringen genom sinskärpning av flyktingpolitiken har legitimerat en mera negativ inställning tillflyktingarna. Men jag anser naturligtvis också att vi har ett gemensamt ansvarför att göra solidariteten levande och gränslös. Jag måste säga att jag självkänner mig delaktig i en kollektiv skam över det som en del av oss har gjortsig skyldiga till mot flyktingar . 5 protokoll 1989/90:130 1989/90:130 29 maj1990 Underdetta anförande övertog talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Låt mig instämma i känsla av skam och i hennesavståndstagande från det som har hänt . Men jag har tyvärrutomordentligt svårt att koppla ihop detta med tillämpningen av barnpraxis, somfrågan gäller Barnpraxisen, som vi fortfarande tillämpar, är i själva verketuttryck för just den ambition som regeringen har haft, att fä nerväntetiderna. Det har varit ett mycket viktigt debattämne, inte minst i dendiskussion som förts . Det var ett uttryck för att vi tyckteatt vi nu hade fått ner väntetiderna så pass att vi kunde räkna med att barnfamiljer,om ingenting särskilt talade däremot, skulle få stanna om de inte hade fått ettslutgiltigt besked Det gäller fortfarande, och den ambititionenkommer att ligga kvar Vi kommer dessutom att förhoppningsvis fåner väntetiderna i alla asylärenden väsentligt Imitt svar till har jag beskrivit det faktum att det ihöst, när det har gått efter den storatillströmningen, kan bli tillfällendär, av två barnfamiljer som kom och som har ungefär lika starkaasylskäl, den ena hinner bli behandlad och få sitt slutgiltiga besked efter 11månader medan den andra kanske inte får sitt besked förrän Detkommer att bli utomordentligt svårt att få verklig rättvisa, om vi stenhårtskall hålla på schablonregeln . Men ambitionen är fortfarande högstett års väntetid för barnfamiljer Anf.167 (); Jag har sagt att jag är mycket glad över invandrarministernsklargörande, som ju innebär att regeringen inte har ändrat praxis när detgäller barnfamiljer Men jag vill också upprepa vad jag sade tidigare. När mannu i praktiken ser att det ändå är så att barnfamiljer -jag kommer frånSödertälje som är en kommun med ganska omfattande både flyktingmottagning ochinvandring - som har vistats mycket längre än i kan avvisas,känner man att det från landets högsta politiska ansvariga instans är ettuttryck för en ökad negativ inställning till flyktingar Detär klart att en sådan attityd från regeringens sida också färgar av sig påmänniskors syn i allmänhet på flyktingar Jag tycker nog att det här är ettansvar som regeringen inte kan frånhända sig. Jag tycker också att det vilarett tungt ansvar på regeringen när det gäller att bidra till att ändra denattityd gentemot flyktingar som växer fram. talar om ett enskilt ärende och försöker framställa detsom exempel på regeringens attityd. Uppriktigt sagt tycker jag inte att det ärsärskilt hederligt att göra så. Jag kan inte kommentera ett enskilt fall. Överhuvud taget vet jag inte vilket fall det är fråga om. Omen barnfamilj har väntat på besked och ändå inte fåttuppehållstillstånd, måste det vara andra skäl som gör att barnpraxis inte Det måstealltså finnas en anledning i det här fallet vid sidan om, Prot. 1989/90:130 för det kan över huvud taget inte ha med barnpraxis att göra. Överläggningenvar härmed avslutad. 31§ Svar på fråga 1989/90:646 om talet i en tvåspråkig specialskola har frågat utbildningministern vilka åtgärder hanavser att vidtaga för att forskning om utvecklingen av talet i en tvåspråkigspecialskola kan fullföljas. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det'är jag som skall svara på frågan. Regeringenhar i prop. 1989/90:90 om forskning lagt fram förslag om ökat stöd tillforskningen i /91-1992/93. Av propositionen framgåratt regering och riksdag lägger fast de övergripande målen för forskningen menatt fördelning av medel på projekt sker på myndighetsnivå. Försektorsforskningen inom skolområdet har () ansvaret. Detär således SÖ som fördelar anvisade medel under FoU-anslaget på olika projekt.Enligt vad jag erfarit har SÖ under budgetåren 1987/88 och 1988/89 avsatt medelför i frågan nämnd forskning. pågår inom SÖ ettutvecklingsarbete vad gäller talet som en del av tvåspråkighet för döva. Anf.170 (): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret. Vad statsrådet säger ärnaturligtvis alldeles riktigt. Här har anslagits pengar under tidigare budgetårMen har man slagit larm bl.a. till mig och sagt att det under kommande årinte kommer att utgå bidrag på samma sätt som . Det gör att den härforskningen så att säga kanske faller mellan stolarna. Undertidigare decennier var undervisningen i våra dövskolor framför allttalinriktad. upptäckte man att det var fel. har man kommit sålångt att man menar att teckenspråket är de dövas första språk. Menpendeln slår ofta för hårt - från det ena hållet till det andra. Man harsåledes glömt att de döva kan tillägna sig talets förmåga. Detfinns fortfarande en hel del lärare som har undervisat när det gällertalförmågan i våra dövskolor Men de här lärarna håller på att försvinna. I densituationen har man bl.a. på Tekniska högskolan forskat i detta. Men det är härsom pengarna faller bort. Jagskulle vilja fråga; Vilka åtgärder tror statsrådet kan vidtagas i dennasituation för att vi skall kunna behålla den här kunskapen? Vi kan inte kommatillbaka och tro att den då finns där Först och främst är ju de härlärarna på väg att försvinna från undervisningen. Men sedan lever de kanskeinte om tio tjugo år Jaghar ytterligare två frågor Den ena frågan är: Hur skall vi kunna bevara den härkunskapen om man inte får fortsätta med projekten? Den andra frågan: att det är möjligt att inspirera till stöd 67 1989/90:130 när det gäller projektet ? Jag vet också inte kan tala om direkta projekt.Men här rör det sig om forskning. Såvitt jag förstår är ett ut- ] '~ flöde av den forskning på bredare nivå som finns. Jag har svårt att kommentera enskilda forskningsprojekt. Det är ocksåutgångspunkten för mitt svar Vad jäg däremot har erfarit från skolöverstyrelsenär att man arbetar hårt med dessa frågeställningar I det perspektivet har deforskningsinsatser som berör och som varit kopplade tillTekniska högskolan använts - och används - under en fas dä man tar fram en nyläroplan för specialskolan. I arbetet med den läroplansöversynen är de lärareaktiva som besitter den typ av värdefull kunskap som . Undernästa fas - efter denna översyn av läroplanen - kommer det att fin nas behov av ytterligare forskning. har gjort bedömningen att det inför /92 kommer att anslås ytterligare medel för forskning i just dessa frågor, men då mot bakgrund av den nya läroplanen och tidigare gjord forskning. ' Detär så djuj)t som' jag kan tränga in i den frågan . Mot bakgrund av deupplysningar som jag har fått från tror jag att fråganhanteras på ett klokt och seriöst sätt. Anf.172 (): Trots det kompletterande svar som jag fick kan jag inte säga attjag är särskilt glad. Statsrådet talar om översynsarbetet med läroplanen ochom vad som skall ske under nästa fas. Men vad jag är rädd för är just att detinte kommer att ske någonting förrän efter det att en översyn är gjord, alltsåinte förrän under nästa fas. Mensituationen är faktiskt den att vi i väntan på den nya läroplanen och på attnästa fas skall vara över kan förlora oerhört värdefull kunskap. Dessutom gåren mängd döva barri och ungdomar ut skolan. De förlorar möjligheten atttillägna sig talets förmåga, något som kan betyda oerhört mycket för dessa barnoch ungdomar. Vivet av erfarenhet att det är mycket svårare att få tillbaka en människa iutbildning efter det att hon har lämnat den reguljära utbildningen. Det gällernaturligtvis i ännti högre grad de handikappade. Men i just det här sammanhangetgäller det hörselskadade elever, i jämförelse med fullt friska elever Överläggningenvar härmed avslutad. 32 § Svar på fråga 1989/90:665 om undervisningen isamhällskunskap och religionskunskap Ann-CathrineHaglund har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta för attalla elever skall få den undervisning som läroplanen 68 föreskriver Frågan är ställd med iitgångspunkt i enrappört från pedagogiska institutionen vid Göteborgsuniversitet i vilken man behandlar undervisningen i de samhällsorienterandeämnena. Denaktuella rapporten ingår som en del i det nationella utvärderingsprogrammetför skolan. Syftet med detta program är att det skall ge ett sakligt underlagför en diskussion på såväl lokal som central nivå om hur skolväsendet lyckatsmed sin uppgift i olika avseenden. Det skall också kunna ligga till grund förbeslut om förändringar Den aktuella undersökningen bygger på enkäter sombesvarats av 157 lärare. Ett sådant begränsat material kan inte ensamt geunderlag för generella omdömen och än mindre för omedelbara åtgärder Redan irapporten pekar man på möjliga felkällor Enligtden fastställda planen för det nationella utvärderingsprogrammet skall ensamlad bedömning, grundad på resultaten från de undersökningar som gjorts inomramen för detta program, presenteras I denna skall information,analyser och bedömningar från flera olika källor vägas samman. Jag ser det somviktigt att avvakta denna samlade bedömning innan eventuella åtgärder beslutas. Anf.174 (): Rapporten om SO-undervisningen har gjort mig starkt oroad. Även om denrapporterade utvärderingen är begränsad är den seriös och förtjänar att tas påallvar Denbekräftar vad vi redan tidigare känt till, nämligen att ämnet religionskunskaphar en mycket svag ställning i skolan. Detsamma tycks, tyvärr, gälla ämnetsamhällskunskap. av eleverna i årskurserna 5 och 6 får inteundervisning i vare sig religionskunskap eller samhällskunskap. AvSO-ämnena har geografi och historia den högsta statusen. Geografi får mest avSO-tiden - eller lika mycket som övriga SO-ämnen tillsammans. Endast hälftenav lärarna undervisar i religionskunskap i någorlunda rimlig omfattning. Merän av lärarna menar att religionskunskap är det svåraste ämnet attundervisa i. Vadsäger då lärarna om SO-undervisningens mål och verklighet? Jo, bristen påresurser undervisningstiden, elevgruppens storlek, läroböckernas kvalitet,brister i utbildning och fortbildning utgör hinder Kort sagt är det, förutomresursbrist, faktorer i organisation och otillräcklig utbildning ochfortbildning som är hinder för att eleverna skall få den undervisning som dehar rätt till enligt läroplanen. Dennarapport belyser också faran med blockläsning- vissa ämnen riskerar att skjutasåt sidan, medan andra får mer tid än som avsetts. Den styrker vidare många avde krav som vi moderater har framfört här i om tydligare mål, om attden enskilda skolan skall ha större möjlighet att själv bestämma hur arbetetskall organiseras, om att undervisningstiden måste värnas från avbrott, om enlärarutbildning som skall grundas på ämnesstudier och att fortbildningen skallvara mer ämnesinriktad. Lärarna anser ju att det är svårt att undervisa ireligionskunskap och behöver mer utbildning och fortbildning. Skolministernsäger att en samlad bedömning skall presenteras , och det innebär attytterligare tid förflyter innan eleverna får undervisning i religionskunskap ochsamhällskunskap enligt läroplanen. 1989/90:130 29 maj1990 6Riksdagens protokoll 1989/90:130 1989/90:130 nistern att vidta några åtgärder , som högste ansvarig för skolvä- sendet? Svarpå frågor Statsrådet : vet, lika väl somjag, att det finns ett mycket omfattande utvärderingsprogram för hela densvenska , och där levereras en ström av rapporter och utredningar-vissa baserade på mer eller mindre fullständiga underlag. Det här är en sådanrapport, i ett mycket stort material. Jag tror att vi skulle göra dennautvärdering en väldig otjänst om vi, i samband med varje sådan här rapport somdök upp och som presenterade en eller annan ofullkomlighet, skullerycka ut och säga att vi vidtar den eller den åtgärden. Detär icke en heltäckande beskrivning av tillståndet i skolväsendet som levererasi denna rapport. Den är seriös, och den beskriver ett läge i några skolor Omdet är allmängiltigt för landet i övrigt skall utvärderingen belysa. Då skallvi inte heller fördärva utvärderingens möjligheter att arbeta genom att förtidigt gå ut och, som föreslår, vidta åtgärder och görainsatser som kanske inte kan saklig grund. Jag tycker att vi skall ge dem somarbetar med utvärderingen chansen att göra ett fullständigt och riktigt jobb.Det är det som mitt frågesvar har gått ut på. Anf.176 (): Jag är mycket väl medveten om att denna rapport är en i ett stortmaterial. Men rapporten är, som skolministern säger, seriös och visar inte barapå en eller annan ofullkomlighet i det svenska skolsystemet. Den bestyrker detsom många av oss har fruktat och som många motioner och debatter här iriksdagen har handlat om, nämligen att religionskunskapen har fått enundanskymd plats i undervisningen på mellanstadiet och dessutom attsamhällskunskapen tycks ha rönt samma öde. Det är mycket allvarligt. Dessutombestyrker undersökningen andra saker som vi vet, nämligen att det är problemmed undervisningstiden, med elevgruppernas storlek, med läroböckerna och medutbildning och fortbildning. Lärarna behöver ha en mer ämnesinriktad utbildningoch fortbildning. Det är de här sakerna som gör rapporten så vikfig. Att fåpreciserade mål, en bättre utbildning och fortbildning, måste vara någontingsom alla för skolväsendet ansvariga är angelägna om. Vad det handlar om är att utifrån en enda rapport försöker ta fram den moderata skolpolitiken och att göra detta, väl medveten om - som hon säger själv - att det bara aren enda rapport i ett stort utvärderingsprogram. Där har flera rapporter tagits fram - något som hon mycket oseriöst går förbi - vilka har visat på goda resultat i den svenska och på goda lärarinsatser. Om vi skulle rycka ut varje enskild rapport för sig och försöka göra en nationell skolpolitik vore hela det natio nella utvärderingsprogrammet förfelat-, och det vore en felaktig satsning. 70 Vi har satsat mycket på det här och har stimuleratmånga lärare att gå in i Mångaelever och deras föräldrar har följt detta på ett seriöst Prot.1989/90:130 Att då försökaplocka billiga partipolitiska poäng så här tidigt är torf- 29 maj1990 Motden bakgrunden, herr talman, hänvisar jag återigen till svaret. Vi av- var pa frågor vaktar helheten innan vi drar slutsatser Anf.178 (): Jag tycker inte att det är att plocka billiga politiska poäng att tafram sådant som är fel. Det år vår skyldighet som utbildningspolitiker attförsöka åtgärda brister Och visst är det mycket som är bra i den svenskaskolan. Visst visar en stor del av utvärderingen att det är saker och ting somär bra och fungerar väl. Men just därför är det särskilt angeläget att åtgärdade brister som finns. Härhar vi nu en rapport som visar på brister - och det är inte den enda rapporten.Den bestyrker det som många av oss har känt fill och som många motioner ochdebatter här i har handlat om, nämligen att religionskunskapen intefår det utrymme som den skall ha. Jaguttalar inte någon kritik mot lärarna, som skolministern tydligen vill få dettill. Lärarna råder inte över hur skolan är reglerad, över hur undervisningenär organiserad, och de har mycket svårt att råda över lärarutbildningen ochfortbildningen. Det är de sakerna som lärarna pekar på, det är brister iorganisation, utbildning och resurser som leder till detta. Det är klart att det är en allvarlig kritik både mot skolledningar ochlärare om gällande timplaner inte följs och man inte tar hänsyn tillfördelningen i gällande timplaner Det kan vi aldrig bortse från. Jag ärförsiktig med att gå in i den typen av kritik mot verksamheter innan det finnsett fullständigt underlag, och detta är det den här frågedebatten handlar om.Det vore klokt av att avvakta det nationella utvärderingsprogramsom vi har varit överens om att starta. Anf.180 (): Jag tycker att det är allvarligt att det finns elever som går i mellanstadietoch inte får den föreskrivna undervisningen i religionskunskap ochsamhällskunskap, inte får den undervisning som föräldrarna tror att elevernafår i skolan. Jag anser att skolministern som högste ansvarig på skolområdetoch alla vi utbildningspolitiker har skyldighet att påpeka och försöka åtgärdabristerna. Det gäller inte minst det som är aktuellt , när det gäller attfå till stånd en fortbildning med kvalitet, som är ämnesinriktad och som möterdet som lärarna säger, nämligen att det är svårt att undervisa ireligionskunskap. Jag kan förstå att de tycker att det är svårt, och därförmåste vi se till att fortbildningen ger dem de instrument som de behöver,liksom utbildning. Vimåste också se till att skolarbetet på de enskilda skolorna kan organiseras såatt man möter varje elev och hans behov och förutsättningar på rätt 1989/90:130 sätt. Det är bara då som skolan kan bli likvärdig, alltså om man möter ele- vens eget behov av utbildning. P 1 o Överläggningen var härmed avslutad. 33§ Svar på fråga 1989/90:662 om stormarknadsetableringar har frågat mig om jag är beredd att vidta några åtgärderför att begränsa antalet externa stormarknadsetableringar Regeringenföljer strukturutvecklingen inom handel och distribution, bl.a. inom ramen fördet s.k. rådet för frågor inom handels- och tjänstesektorn, som är knutet tillindustridepartementet. Med syfte att få fram bra analysunderlag har nämnda rådinitierat och stött olika utredningsprojekt med anknytning till detaljhandelnsutveckling. Närdet gäller utvecklingen av stormarknadsetableringar vill jag nämna ett nyligenavslutat projekt om externa handelsetableringar som har drivits av Förutom industridepartementet har uppdragsgivarnavarit . Utredningen initierades med syfte att öka kunskaperna omeffekterna av etablering av köpcentra utanför stadskärnor och tätorter Enviktig uppgift för utredarna var att utarbeta en lämplig modell för kommunernasanalyser av konsekvenserna av externa handelsetableringar. Det är kommunernasom inom ramen för den kommunala planeringen av bl.a. markanvändningen kanpåverka utvecklingen av detaljhandelns lokalisering och struktur Denutredning som vi nu har tagit fram i en bred intressentkrets kommer att kunnaunderlätta kommunernas planarbete och förbättra underlaget för beslut. Denmodell med s.k. checklistor för konsekvensanalys som ingår imaterialet utgör, enligt vad jag har erfarit, ett välkommet komplement tillkommunernas övriga planeringsinstrument. Enligtmin mening bör samhällets ställningstaganden i fråga om handelns lokalisering iförsta hand göras på nivå. Därvid skall naturligtvis prövas hur denlokala distributionen bör vara organiserad för att kunna tillgodosekonsumenternas behov på ett effektivt sätt och begränsa den totalaresursanvändningen. Det är också viktigt att kommunerna samordnar sin planeringnär det gäller frågor som berör flera kommuner, såsom stormarknadsetableringar Insatserpå central nivå bör inriktas på att på olika sätt stödja kommunerna i deras arbete.Ett exempel på denna typ av åtgärder är det utvecklingsarbete jag nämntinledningsvis avseende externa handelsetableringar, som genomförts isamverkan med bl.a. berörda branschorganisationer Anf.182 (): Jag tackar industriministern för svaret. Jag tycker själv att 72 det är en olycklig utveckling som vi ser och somdrar i väg litet för snabbt. Ett av de mest påtagligaexemplen är kanske engagemang i Prot. 1989/90:130 dessaexterna etableringar Jag har bl.a. hört att han lovat att man i köpsta- 29maj 1990 den bredvid i skulle få lägre hyror än inne i staden.Men enligt uppgifter som jag har kunnat ta del har det inte alls blivit så, utanhy- var pa frågor rorna har i stället blivit högre. Oftalockas kommunerna och detaljhandeln med löften om ökad sysselsättning, ökadturism, ökad service och framgång på olika sätt, vilka sällan uppfylls.Dessutom ser vi en konkurrens mellan de olika kommunerna som inte alltid är sålycklig. Enligt det jag har kunnat inhämta ligger ren fastighetsspekulationbakom hela den här utvecklinen. Man vill tjäna pengar på att bygga dessafastigheter Detaljhandeln är egentligen inte så värst intresserad av denexterna, stora etableringen. Konsekvenserna blir ofta omflyttning av handelnfrån stadskärnan till stormarknaden. Det blir en marginell ökning av handeln,ibland kanske t.o.m. motsatsen. Stadskärnan drabbas inte sällan av att störrebutiker och varuhus får läggas ned. Det pekar också den utredning på somindustriministern redovisar här Viser också andra konsekvenser Stat och kommun får ökade kostnader-det gällervägar, gator, färdtjänst och hemsamariter Man skulle kunna säga att den endastora sysselsättningseffekt vi får är en utbyggd hemtjänst, en utbyggdfärdtjänst och utökat trafikarbete av olika slag. Jag tycker inte att den härutvecklingen är posifiv. Jag skulle vilja fråga industriministern vilkaslutsatser han drar av denna utredning, utöver påpekandena om att utvecklingsarbetekan stödjas. Det måste gå att dra även andra slutsatser Det är riktigt som säger att erfarenheterna av de externaetableringarna är litet blandade och.att de också har påverkat framför allt destörre butikerna i stadskärnorna. Det medför problem för konsumenterna. Detvi kan göra centralt anser jag vara att ta fram ordentligt utredningsmaterial,som kan ställas till kommunernas förfogande. Men själva besluten om tillståndför etableringarna måste fattas på det lokala planet, där det finns överblicköver marknaden. Jag tror att det skulle vara fullständigt felakfigt att införacentrala system för denna etablering. De som bäst kan bedöma detta är de lokalaorganen och naturligtvis kommunerna tillsammans i den mån det gäller störremarknader Anf.184 (): Jag delar industriministerns upjjfattning att beslut bör fattas lokalt.Men jag menar att staten kanske kan vara aktiv på området och peka på deproblem som finns.