prot · GD0948 · 1989-12-31 00:00:00 — Jag var inte säker på om jag hörde rätt, men det lät somom finansministern tidigare talade om "miljöpartidepartementet". Jagvet inte om det var en freudiansk felsägning, men jag tyckte att det var mycketintressant. Jag vill börja med att konstatera attförnyelsen av den svenska kommunismen går med svindlande hastighet frånproletariatets diktatur till det goda grannskapet. Vänsterpartietkommunisterna har såvitt jag förstått problem med sitt namn. Får jag föreslåtill övervägande att man övergår från vpk till vpg, lämpligen uttolkat som"vänliga partiet grannarna"? Vore det inte fint, ? blev mycket upprörd när man ifrågasattecenterns goda vilja beträffande beskattningen på miljöområdet, och han ärmycket emfa- tisk isitt motstånd mot moms på energi. Men han bortser helt från att det förslag somcentern driver skulle ha katastrofala verkningar på sysselsättningen. Jagmåste säga tiU att om man inte är beredd att utnyttjakombinationen moms och styrande miljöavgifter, kan man inte förena kraven pågod miljö med industriell konkurrenskraft och full sysselsättning. Jag tyckeratt borde tänka sig in i en situation där vi misslyckas medsysselsättningen. Jag tror att vi under sådana förhållanden kommer att alldelesi onödan få ett häftigt motstånd mot miljöpolitiken. Vad sedan gäller alternativa bränslen vill jag barapåminna om att vi har anslagit pengar till världens kanske mestomfattande etanolprojekt här i . säger att vi föreslår reformer utanfinansiering. Det är inte så korrekt med tanke på att vi lägger fram en budget,där alla utgifter faktiskt täcks av inkomster Men bakom alla de resonemang somhar förts om finanspolitiken och lönebildningen ligger något som vi måste drafram i ljuset för att klargöra var vi står Jag har sagt det många gångertidigare, men jag måste upprepa det igen, att kravet på full sysselsättning gerarbetsmarknadsparterna stor makt och stort ansvar. Det förhållandet att vi fulla sysselsättningen som ett övergripande mål sätter gränser för hurlångt både penning- och finanspolitiken kan drivas utan att sysselsättningenskadas. Den svenska modellen har varit att man har ansträngt sigför att försöka förena full sysselsättning med låg inflation, vilket i daginget land i världen klarar Om vi har svårigheter med det är vi i ett mycketgott och stort sällskap. Det gäller att se om den svenska modellen kan fungerai dagens situation. Det är kanske den sista chans som vi har att pröva den ide här överläggningarna och ställa krav på parterna att redovisa sina avsikteroch möjligheterna att snabbt åstadkomma avtal och även att inte göranågra överslag vad gäller löneutvecklingen . har rätt på en punkt; som ekonomisk-politisktprojekt har den tredje vägen förts till sitt slut. Dess uppgift har varit attröja upp efter de borgerliga regeringsåren, att skapa full sysselsättning, attavskaffa underskottet i statsbudgeten och att bygga upp en stark industri. Jaganser att vi har fullgjort det uppdraget. Det har förts till ett lyckligt slut. är vi i en annan situation. Det ekonomiska lägetpräglas av brist på arbetskraft för framtiden och problem med effektiviteten ivåra olika system, både i det privata näringslivet och i den offentliga sektorn,där vi har strukturella långsiktiga ekonomiska problem, som måste angripas påett annat sätt. 1 den fortsatta politiken ingår framför allt uppdraget attskapa ett rättvisare , ett uppdrag som inte har kunnat drivas med fullkraft under de år då saneringen och rekonstruktionen av ekonomin upptoghuvudutrymmet. Men ändå måste vi påminna om och upprepa att det för attvi skall kunna åstadkomma rättvisa också krävs en sund och stark ekonomi, somger några resurser att fördela. Det krävs också att de system och mekanismersom skall fördela produktionsresultatet fungerar väl och ger de effekter som vieftersträvar Det är nog så viktigt som att räkna på skattesatser och milersättningar.Här har vi många stora och viktiga uppgifter för framtiden. Att vi har lyckats med att förbättramöjligheterna att föra politiken för full sysselsättning är huvudförklaringentill att har undgått att bli ett sådanttvåtredjedelssamhälle som många andra länder har förvandlats till. Vi kommervidare med förslag om den slutliga utformningen av ett system,som skall sättas i sjön och som bekämpar skatteplanering och belönar arbeteoch sparande. Det pågår också ett stort arbete för en reformering avsocialförsäkringssystemet, så att det fungerar mera effektivt och verkligenkommer dem till del som bäst behöver det. Det pågår diskussioner om hurarbetsgivarna skall fås att ta ett större ekonomiskt ansvar för en bättrearbetsmiljö, och arbetslivsfonden börjar nu arbeta. Föratt åstadkomma mindre förmögenhetsklyftor krävs ett ökat offentligt sparandeför att se till att ett ökat sparande inte måste lockas fram genomskattesubventioner och andra förmåner för höginkomsttagare. Detär detta som gör en rättvis fördelning möjlig; full sysselsättning, godtillväxt, väl fungerande socialförsäkringar och offentlig service, bättre arbetsmiljöoch minskade förmögenhetsklyftor Det är den politiken vi står för, och det ärden politiken som skall fylla vårt 90-tal. Överläggningenvar härmed avslutad. 1989/90:48 10januari 1990 5 § Justering avprotokoll Justeradesprotokollen för den 8, 11, 12, 13, 14 och . Talmannenmeddelade att avsagt sig dels uppdraget som fullmäktig i , delsuppdraget som ledamot i styrelsen för Stiftelsen . 7§ Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositionerna 1989/90:60 tillarbetsmarknadsutskottet /90:62 till socialförsäkringsutskottet 1989/90:48 8 § Bordläggning med anledning av prop. 1989/90:54 om skydd församhällsviktiga anläggningar m.m. 1989/90;Fö28 av ArneAndersson i m.fl. (m) 1989/90:Fö29 av JanJennehag och (båda vpk) 1989/90:Fö30 av GunhildBolander (c) 9§ Meddelande om interpellationer Meddelades att följandeinterpellationer framställts 1989/90:103a\ () till arbetsmarknadsministern om arbetslösa småbarnsföräldrarsmöjligheter till barntillsyn m.m.; Intill dess barnomsorgen är tillfredsställande löstså har många småbarnsföräldrar, både de som arbetar och de som är arbetslösa,problem. I sämsta fall mister den arbetslöse både barntillsynen ochersättningen från arbetslöshetskassan. År1987 motionerade jag om barnomsorgsproblemen. Det var med utgångspunkt frånatt statsbidragssystemet då reformerades. Jag påpekade då det orimliga i attarbetslösa småbarnsföräldrar, företrädesvis kvinnor, kunde hamna i den besvärligasituationen att bli utan både barntillsyn och försörjning i form av ersättningfrån arbetslöshetsförsäkringen. Redan1984 uttryckte regeringen i en proposition som sin åsikt att reglerna inte fårtolkas så snävt att "man ställer orimliga krav på barntillsynen när detgäller arbetslösa föräldrar". En rimlig avvägning mellan de olikaintresseområdena bör enligt propositionen kunna göras utan att för den skulländra lagstiftningen. Arbetsmarknadsutskottetuppmanade regeringen att ta upp överläggningar med idenna fråga. sände 1987 en enkät till samtliga kommuner ochresultatet visade vilka regler som då gäUde för barntillsyn för arbetslösaföräldrar Enkäten visade att reglerna varierade högst avsevärt mellan kommunerna.Tyvärr fanns det många kommuner som klart redovisade att den arbetslöse blevav med sin plats i barnomsorgen . , , redovisar att många försäkrade går miste om sinbarntillsyn och därmed ersättning från arbetslöshetsförsäkringen på grund avatt kommunernas regler inte tar hänsyn till kravet från arbetslöshetskassan attden arbetslöse skall vara oförhindrad att ta ett erbjudet arbete. Närbarntillsynen är fullt utbyggd bör också problemen för de arbetslösa 28 småbarnsföräldrarna vara borta. Men intill dessmåste A-kassorna få till- lämpareglerna på sådant sätt att man inte ställer orimliga krav på denna Prot.1989/90:48 grupp av arbetslösa. Kommunerna bör också kunna lova denarbetssökande att de på bästa sätt skall ordna tillsynennär ett arbetserbjudande blir ak-tuellt. Propositionen klargjorde tillämpningen avreglerna, men delade in de arbetslösa i två grupper; de som är ofrivilligtarbetslösa och de som tolkas vara frivilligt arbetslösa. Jag anser inte attdenna uppdelning är rimlig. Med hänsyn till arbetsmarknaden och tillförsäkringens konstruktion är det mycket svårt att fastställa orsaken till arbetslöshetengenerellt. Det finns också skäl till frivillig avgång frånanställning som är utomordentligt svåra att klarlägga, exempelvistrakassering, mobbing och sexuellt ofredande. Dessutom straffas den som slutarpå egen begäran med fem veckors avstängning. Det finns då inte skäl attsamhället skall ge ytterligare ett straff som endast drabbar småbarnsföräldrar. Därför bör sådana föreskrifter utarbetas eller eventuelllagändring föreslås, som innebär att alla arbetslösa småbarnsföräldrar harsamma rättigheter och skyldigheter oavsett orsaken till arbetslösheten. Denarbetssökande skall vara aktivt anmäld till kommunens barnomsorgskö, ochkommunen skaU uppmanas ordna tillsynen när erbjudande om arbete ellerutbildning bUr aktuell. I anledning av det anförda får jag ställa följande frågortill arbetsmarknadsministern: Hur bedömerarbetsmarknadsministern tillämpningen av gällande bestämmelser beträffandearbetslösa småbarnsföräldrars rätt till arbetslöshetsunderstöd vid brist påbarntillsyn? att föreslå någon förändring av bestämmelserna, som bättretillgodoser deras rättigheter? 1989/90:104 av () till miljö- ochenergiministern om slutförvaringen av utbränt kärnbränsle; Enligt folkomröstningens resultatoch beslut skall kärnkraften vara avvecklad senast år 2010.Centerpartiet har vid upprepade tillfällen kritiserat den långvariga ochomfattande användning av kärnkraften som vi kan komma att få i . Enligtvår mening borde avveckhngen av kärnkraften ur miljö- och säkerhetssynpunktredan ha påbörjats och slutförts innan . Vi respekterar dock folkomröstningens resultat och att delägre säkerhetskrav som folkpartiregeringens beslut innebar, närtillstånd för idrifttag-ning enligt den s.k. villkorslagen medgavs nyareaktorer, skulle få gälla vid majoritet i folkomröstningen för utbyggnad avkärnkraften. Majoritetens beslut, mot vilja, att kärnenergiskall utnyttjas för elproduktion innebär att högaktivt avfall skapas sominnebär mycket stora risker för människor och miljö. Samhället kan inteundandra sig ansvaret för att detta avfall förvaras på ett betryggande sättunder mycket , bl.a. 1989/90:48 10januari 1990 med hänsyn till att detkan utnyttjas som råmaterial för framställning av vapenplutonium. Denlångvariga användningen av kärnkraft innebär att mångdubbelt större mängderhögaktivt avfall skapas än om vår linje fått majoritet. Enligt Svenskkärnbränslehantering (SKB) kommer det använda bränslet att uppgå till 7800 toneller 12000 m' inkapslat bränsle, om tolv reaktorer drivs, . EnligtSKB minskar denna mängd med som en reaktor inte är i drift. Nuvarandeplanering bygger på berggrundsförvaring (den s.k. KBS-meto-den) och förutsätterett ställningstagande till val av plats omkring . Byggnadsarbetenaberäknas påbörjas ca och verksamheten i ett slutförvar påbörjas år2020. Slutförvaret planeras förslutas . Baradenna planeringshorisont visar orimligheten i användningen av kärnkraft. Detenda vi kan vara säkra på är att den föreställning vi nu har om hur vi skallförvara avfallet sannolikt kommer att vara irrelevant . Med vilkensäkerhet hade man kunnat säga att en viss teknisk lösning skuUe varagiltig 1990? Majoritetens beslut om utnyttjande av kärnkraft ger oss emellertidinget val. Beslut måste fattas, plats utpekas och en metod väljas. Fråncenterpartiets sida har vi aldrig accepterat att KBS-metoden, vilken låg tillgrund för folkpartiregeringens beslut, uppfyller de krav som måste stäUas föratt den sluthga förvaringen av det utbrända kärnbränslet skall anses heltsäker Problemen med hanteringen av det högaktiva avfallet är mycket svårlösta,om de alls går att lösa. Det har enligt vår mening inte presenterats någonmetod som garanterar en säker förvaring med hänsyn till att det radioaktivamaterialet måste hållas åtskilt från allt liv. Riskerna vid transporter avradioaktivt avfall har inte heller eliminerats. Motdenna bakgrund är det nödvändigt att alternativa lösningar för slutförvaringav utbränt kärnbränsle seriöst prövas. En tänkbar lösning är en slutförvaringdär avfallet kan förvaras under åtkomliga och kontrollerbara former - dvs. ettslutförvar som inte tillsluts och ej sker långt under jord som ett alternativtill berggrundsförvaring. 1980/81:90 (s. 328) framhöll ocksåföredraganden vikten av att andra lösningar än de i ansökningarna enhgtvillkorslagen seriöst studerades samt angav som exempel på sådana metoderförvaring i kristallina bergarter och torrförvaring. Något mer genomarbetatalternativ till KBS-metoden har dock inte presenterats. Riskernavid en berggrundsförvaring av utbränt kärnbränsle är säkerligen störst för densom verkar och bor där avfallslagret är lokahserat. Med hänsyn till den oromånga människor känner inför verksamheter på kärnenergiområdet kan intelokalisering av ett avfallslager fattas mot invånarnas vilja i den kommun därlagret avses lokaliseras. Enligtgällande lagstiftning är regeringen förhindrad att lämna tillstånd tilluppförande av miljöförstörande anläggningar, om inte kommunen inom vars områdeuppförandet skall ske tillstyrkt att anläggningen får uppföras. Vidbehandlingen av prop. 1985/86:3 med förslag till en lag om hushållning mednaturresurser m.m. beslöt med ändring av regeringens förslag att detkommunala vetot skulle bibehållas oförändrat. sittbeslut (BoU 1986/87:3) att en inskränkning inte kunde ske utanytterligare överväganden. Den av begärda översynen av den kommunalavetorätten har genomförts. efter det att begärt dennaöversyn. Den parlamentariskt sammansatta utredningen har haft knappt femmånader på sig att genomföra översynen. Utredningsmajoritetens förslag innebär betydandeinskränkningar i den kommunala vetorätten. Undantag från vetorätten skall kunnagöras om en anläggning är av nationellt intresse och det är synnerligenangeläget att den lokaliseras inom landet. De verksamheter som avses är omhändertagandeav kärnkraftavfall, miljöfarligt avfall och anläggningar med anknytning tillenergiförsörjningen och med stor omgivningspåverkan. Sammantaget har således utredningens majoritet bedömt attden kommunala vetorätten bara kan bibehållas för verksamheter som av kommunenoch kommuninnevånare inte upplevs alltför kontroversiella och miljöfarliga. Utredningens majoritetsförslag innebär enligt min meningatt en grundläggande del i den kommunala självstyrelsen rycks undan. Enligtmin mening måste ytterligt starka skäl föreligga för att en inskränkning skallkunna ske. Majoritetens förslag till undantag i 4 kap. 3 § naturresurslagen(NRL) innebär en väsentlig uppluckring av det kommunala vetot, som inte kan accepteras. representant i utredningen har också reserveratsig för att den kommunala vetorätten bibehålls. Det undantag som kan förekommaär det fall då i särskild lag givit regeringen befogenheter att fattabeslut om lokalisering av en anläggning för miljöfarligt avfall (typ ) motkommunens vilja - dvs. öppnar i en särskild lag möjlighet för regeringenatt fatta beslut i ett enskilt ärende - ett beslut som endast kan fattas efterdet att nödvändig demokratisk beslutsprocess genomförts. Enligt min mening kan det inte accepteras att dagensbeslutsfattare tillåts vältra över ansvaret för ett beslut om ett säkertomhändertagande av det utbrända kärnbränslet på kommande generationer De sompläderat för och genomdrivit beslutet om utnyttjande av kärnkraft för civilenergiproduktion har ett särskilt moraliskt ansvar att se till att det avfaUsom produceras inom landet också kan förvaras på ett betryggande sätt inomlandet. Detta kräver att man på frivillig och demokratisk väg kanövertyga de kommuner och de kommuninnevånare inom vars område ett slutförvar äraktuellt. () har, som ansvarig myndighet inom dettaområde, tagit upp frågan om lokalisering av ett slutförvar och därvid bl.a.förutsatt att det kommunala vetot inskränks så att en kommun inte kan förhindraen lokalisering av ett slutförvar har pläderat för både attkraftföretagen skall presentera en lämplig förteckning över lämpliga platseroch att aktuella kommuner skall reservera mark för detta ändamål i sinöversiktsplan. En av de platser som är aktuella som slutförvaringsplatsär Godmark i , där provborrningar har utförts. Godmark ärbeläget inom det område som hårt drabbats av det radioaktiva nedfallet efterTjernobylolyckan, och det finns mot denna bakgrund en latent oro hoslokal- 1989/90:48 10januari 1990 befolkningen för dekonsekvenser för människor och miljö en lokalisering av ett slutförvar tillGodmark kan få för bygden. Denna oro har förstärkts av vetokommitténs förslagtill hävande av det kommunala vetot vad avser slutförvaret av kärnkraftensavfall. Godmarkär också en plats som ligger mer än från , och även om transporternakan ske till sjöss innebär det avsevärda risker att transportera avfallet sålångt. Enligtmin mening borde i stället prövas om inte även slutförvaringen bör ske i näraanslutning till någon av de anläggningar där avfallet produceras. Rimligen bordedessa kommuner känna ett ansvar för att avfallet omhändertas eftersom manvarit vilhg och även understrukit från majoriteten i kommunerna den positivaeffekt verksamheten vid kärnkraftverken har för dessa kommuners utveckling. Enlösning med ett slutförvar, lokahserat till någon av"kärnkrafIkommunerna", skulle även kunna minska transportbehovet avdet farliga avfallet jämfört med en lokalisering i t.ex. Godmark. Medhänvisning till vad som ovan anförts vill jag fråga miljö- och energiministern: År regeringen beredd att medverka till attalternativ till berggrundsförvaring vid slutförvar av utbränt högaktivtkärnbränsle tas fram? År regeringen beredd att verka för att lokaliseringav anläggningen för slutförvaring av utbränt kärnbränsle sker till kommun medindustriell verksamhet på kärnenergiområdet inom ramen för ett bibehållet kommunaltveto? 1989/90:105av () till statsministern om barnomsorgen: Statsminister har talat klarspråk.Ett uttalat löfte i valrörelsen om att full behovstäckning i barnomsorgenskulle vara uppnådd har devalverats till något så väsensskilt somfrån ett löfte som till en målsättning. Att reaktionerna blir starka ärförklarligt. Särskilt för alla dem som lyssnat på biträdande socialministerBengt upprepade försäkringar om att man skall klara av uppfyllandetav löftet tiU 1991. Försöketfrån statsministerns sida med en semantisk förändring från löfte tillmålsättning är dömt att misslyckas. Skillnaden är uppenbar särskilt för alladem som klamrat sig fast vid ett löfte på ett sätt som man inte gör med enmålsättning. Vadsvarar regeringens företrädare alla de unga föräldrar vars planering nu görs omintet? Att 65 000 fler barn föds är naturligtvis en följd av en medvetenplanering och en tilltro till att vårt samhälle skall kunna välkomna barnen.Samtidigt vet vi nu att en familj inte klarar ekonomin om inte båda föräldrarnaarbetar Men om barnomsorgen inte fungerar så kan man ju inte lämna barnen vindför våg. Man kan inte sköta ett arbete, och därmed spolieras också ekonominför många föräldrar Sådant är det dilemma som många barnfamiljer upplever attde är försatta i. Vadhar man gjort för att uppfylla givna löften? Alldeles för litet såvitt jagförstår Om en babyboom har det talats ganska länge, men för regeringen tycks den ha kommit som enobehaglig nyårssmällare. Vad har man SCB till med alla sina frågeformulär införframtiden, om de inte kan bistå regeringen ens med sådan här enkelframförhållning? Mendet är inte bara regeringens bristande planering som har försvårat för aUa sombehöver bamomsorg åt sina barn. Som om inte det vore nog så har man frånregeringens sida dessutom försvårat situationen ytterUgare genom att ihärdigtoch istadigt avfärda det ena förslaget efter det andra som skulle väsentligtbidra till att göra det lättare för dem som drabbas av försummelserna ochfantasilösheten när det gäller utformningen av barnomsorgen. Underårens lopp har regeringen sagt "njet" till många konstruktiva förslag- och det av dunkla skäl. Den doktrinärt ideologiska grunden för nej-sägandet,som efter allt som har hänt både i och utomlands är så uppluckradatt den mest liknar en schweizerost, borde inte längre kunna hålla. Åndåbibehålls den med en 60-talsmässig visshet. Vårdnadsersättningen, som skulletäcka ett stort behov och som har ett brett stöd, om inte hos alla så hosväldigt många, skulle kunna lämna ett väsentiigt bidrag till en lösning på deproblem som många föräldrar har . Mensocialdemokraterna har sagt nej. Om inte barnfamiljernas bamom-sorgsproblem utgjortett tillräckligt starkt skäl för att tillåta vårdnadsersättningen som ettalternativ, så kanske ändå statsministerns eget problem med barnomsorgen skullekunna utgöra ett tillräckligt starkt skäl för att äntiigen säga ja till envårdnadsersättning. Nejhar man också sagt till den s.k. Uppsala-modellen, även ommotiveringen för avslaget varit så grumlig att kätteriet smittat av sig också isocialdemokratiskt styrda kommuner Ochhur har man behandlat enskilda som velat starta barnomsorg i egen regi? Man harmed avsky vinkat med kalla handen. Vinstintresset har diskriminerat varjesådan tanke, och det säger en regering som låtit justvinstintresset fritt grassera och skapat en förmögenhetsöverflyttning frånmedel- och låginkomsttagare till de redan rika. är klyftorna i samhälletsvåra att dölja även om det kanske ligger i regeringens intresse att göra det.Under SO-talet har vinstintresset varit det medel varmed den tredje vägenspolitik och sysselsättningen kunnat genomföras. Varför är plötsligt dåvinstintresset ett så omöjligt medel att använda när det gäller barnomsorgen? Allaföräldrar i barnomsorgskön har nog svårt att uppskatta den så hastigt ochtillfälligt påkomna och nyckfullt tillämpade socialistiska renlärigheten,särskilt när den utgör ett hinder för att lösa deras problem. Ettannat löfte som regeringen nu de facto sviker är möjligheten att ta utföräldraledigheten . Detta talas det väldigt litet om ,men bristen på daghemsplatser tvingar i verkligheten föräldrar att ta utbarnledigheten i ett sammanhang. Detta är en inskränkning av vallöftet, och sålät det inte när den här tanken på föräldraledighet lanserades i valrörelsenselfte timma. Längesade regeringen också nej till föräldradrivna daghem. har man ändrat sig påden punkten och gör stor affär av det. Det är lätt att förstå. För med tanke påhur mycket den socialdemokratiska regeringen sagt nej till och 1989/90:48 10januari 1990 3Riksdagens protokoll 1989/90:48 sablatner, så måste behovet av att ha sagt ja till något vara stort. Men det är ettframtvingat ja. I det dilemma som regeringen försatt sig då man gått utoch sagt nej också till själva kärnpunkten i vallöftet om barnomsorgen skulleen period av glasnost välkomnas där de negativa nej:en fick ersättas av någrapositiva ja. Ja tillvalfrihet och barnomsorg i skilda former Ja tillmänniskors efterfrågan och behov och inte till förlegade doktriner Ja till en vårdnadsersättning som äntligen skulle geföräldrar rätten att själva få bestämma hur de vill ordna barnomsorgen. Författarinnan hade ett uppmärksammat inlägg iradioprogrammet ; "Svenskarna - det fjärrvärmevärmdafolket". Vad hon saknade i både äldreomsorg och barnomsorg i den svenskautformingen var direktvärmen. Med hänvisning till ovanstående vill jag tillstatsministern ställa följande fråga; År regeringen beredd att inta enöppnare attityd och satsa på alternativ och pluralism i barnomsorg ochfamiljepolitik som skulle innebära en trefaldig lösning; på regeringensdilemma, på barnfamiljernas problem och på olyckliga utveckling till"fjärrvärmeland"? 1989/90:106 av (vpk) tilljordbruksministern om jordbruket och framtiden; har livsmedelspolitiskaarbetsgruppen framlagt sitt förslag till en ny jordbrukspolitik. Hur dennakommer att förändra det svenska jordbruket är mycket svårt att säga.Varken regering eller opposition kan förutse detta.