prot · GD09139 · 1989-12-31 00:00:00 — Den i särklass viktigaste åtgärden i det sammanhanget är,som redan har sagts, skattereformen, som skall stimulera till arbete ochsparande. Detta kommer vi att debattera , då kommer attutveckla vår syn. Somett led i skattereformen har regeringen föreslagit ett kommunalt skattestoppför 1991 och 1992. Skattestoppet motiveras med hänsyn till samhällsekonomin. Detär nödvändigt att hålla igen den kommunala expansionen med hänsyn till allaandra angelägna krav som vi ställer som medborgare, som löntagare och somkonsumenter Vikan genom detta handlingsprogram - och genom programmets parlamentariskaförankring - skapa klarhet om den ekonomiska polifiken för hushåll, företag,kommuner och arbetsmarknadens parter Det bör i sig själv bidratill en ökad stabiUtet och nya tag för framtiden. Vikan redan se en del posifiva effekter - räntorna har sjunkit successivt undervåren, räntegapet till omvärlden har minskat. Vikan räkna med att överhettningen på arbetsmarknaden ersätts med en bättrebalans och att löneglidningen bromsas upp. Vi ser attproducentpriserna har stabiliserats. Men ännu återstår mycket. Arbetsmarknadensparter har ett stort ansvar. Det gäller nu att bryta utvecklingen och växla omfrån inflationslöner fill reallöner. 1991 erbjuder ett unikt tillfälle. Stabiliseringspolitikenmåste föras med fasthet och konsekvens. Den inriktning som har angettskommer att vara vägledande för regeringens fortsatta handlande. Finanspolitikenbehöver vara stram också i fortsättningen, för att avlasta penningpolitiken ochfå ner räntan. Detta kommer att prägla höstens arbete med statsbudget ochstabiUseringspoUtik. Den statsbudget, som slutligen skall regleras, omfattar utgifter påsammanlagt . Årets budget är stram, men vi kan trots detutveckla den generella välfärdspolifiken, en polifik som omfattar alla, mensom ger mest till dem som bäst behöver samhällets insatser Detinnebär att satsningarna på arbete, trygghet och miljö kan hävdas ochförstärkas. Utgifternahar ingående prövats av regering och riksdag. Vi har anledning att ställa högakrav på myndigheterna att uppnå de mål som har angetts för verksamheten. 1989/90:139 12 juni1990 Denekonomiska politiken, m.m. 7Riksdagens protokoll 1989/90:139 Den ekonomiska politiken, m.m. Vi måstenoga följa upp resultaten. Statsbudgetenär i balans. Det är ordning och reda i statens finanser. Men budgeten innehåller också poster som påminner om detstatsfinansiella förfall som präglade politiken ochbörjan av 80-ta-let - den tid när experimenterade med borgerligaenparti-, tvåparti-och trepartiregeringar Av de 425 miljarderna går inte mindre än 60 miljarderkronor åt för att betala räntor på statsskulden. Det är ett väldigt belopp. Detär lika mycket som vi anslår till utbildning och forskning. Det är nästan dubbeltså mycket som försvarsbudgeten. Det är fyra gånger så mycket som rättsväsendetkostar 60 miljarder skulle vara värt ett bättre öde. Men vi äralltså tvungna at betala den summan i ränta på statsskulden, ett högt pris förmisstag i det förgångna. Detta faktum gör det nödvändigt att noga granska dealternativa budgetförslag som oppositionspartierna lagt fram i riksdagen.Reslutatet av granskningen är allt annat än uppbyggligt. Budgetalternativenvisar upp väldiga underskott i ett läge när finanspolitiken måste vara stram. , och sitter allai samma båt -budgetunderskottets läckande båt. är som vanligt rundhänta med löften om storaskattesänkningar till dem som har höga inkomster. Med dessa löften underminerasbudgeten. En noggrann genomgång av de moderata partimotionerna visar attmoderaterna vill försämra statsfinanserna med inte mindre än 45-50 miljarderkronor . Det är långt mer än vad hela det svenska försvaret kostar! Det är utomordentligt allvarligt, både frånstatsfinansiell och från samhällsekonomisk synpunkt. Det är också allvarligtfrån fördelningspolitisk synpunkt. De förändringar som vill ha tillstånd inom skattesystemet gynnar främst höginkomsttagarna. Effekterna förstärks genom nedskärningar som kommer attdrabba de svaga grupperna, exempelvis sänkt kompensationsnivå i sjuk- ochföräldraförsäkringen och borttagandet av bostadsbidrag till hushåll med svagekonomi. vill ta från dem som har litet och ge fill demsom redan har det mycket bra. Om politik skulle förverkligas, dåskulle klyftorna vidgas och motsättningarna skärpas. Det väldiga underskottet är ett tecken på hållningslöshethos dem som sätter ihop det moderata budgetförslaget. Det är svårt att förståatt ett parti som är så anspråksfullt har så små anspråk på fasthetoch konsekvens i sin egen ekonomiska politik. För att begripa det moderata budgetalternativet måste manläsa det moderata framtidsprogrammet. Där får man veta att skallbörja regera först och då skapa det nya riket. Men 90-talet är ingetför . Det är en stökig tid. Det är en intressant information. Det är ett besked om attinte heller tror på att de tre borgerliga partierna skall kunnaregera tillsammans. Det är också ett besked om att nu presenteraren politik som de inte räknar med attbehöva genomföra. Dess syfte är att locka över väljare från de närmast sörjandepartierna, men det är inte gjort för att prövas i verkligheten. Det förklararlättsinnet och hållningslösheten. Centerpartiethar sin variant av finanspolitik. Det budgetförslag som partiet lagt framförsvagar statsbudgeten med . försöker geintryck av att denna expansiva politik skaU ge goda effekter på en ekonomi sommåste hållas i mycket strama tyglar. Sanningenär att effekterna blir de rakt motsatta mot dem som förespråkar. Det ären poUfik som sätter fart på inflationen och som därmed driver upp räntorna. Denfråga som jag vill ställa till är följande: Hur kan det komma sig attcentern, som är ett parti som talar varmt för låga räntor, lägger fram enekonomisk politik som driver upp räntorna långt, långt över den alltför höganivå som vi har ? Skulle nu besluta om en ekonomisk politik avdet slaget, då skulle marknadsräntorna stiga dramatiskt inom några få fimmar. Menäven på vänsterkanten frodas överbuden. kommunisterna, ärsedan gammalt en mästare på överbud. Partiet har visserligen bytt namn ochövergivit partiprogrammet, men det har inte inneburit några nya och bättrevanor när det gäller budgetpolifiken. Vänsterpartiethar gjort sig skyldigt till ett budgetförslag som går med hela 44 miljarderkronor i underskott . Allt åt alla, genast, tycks vara den bärandetanken för polifik. Medvänsterpartiets budget skulle staten bli tvungen att låna ännu mer och dra påstaten ännu större ränteutgifter. Vivet alla vilka orättvisor som den borgerliga budgetpolitiken ledde till. Vi vetatt underskotten måste betalas i form av väldiga ränteutgifter Hur kan detkomma sig att vill göra om de misstagen? Omdetta finns det mycket att säga, men jag skall nöja mig med att citera Lars-OveHagbergs företrädare som talesman för i frågor om den ekonomiskapolitiken. var med i TV , och det var mycket upplysandeatt få höra hur det går fill på den kanten. Hantalade om att vpk blivit ett missnöjesparti, och när reportern då invände ochsade att själv suttit med i finansutskottet och varitansvarig för den här polifiken, sade så här: "Detvar mycket besvärligt att få någon som helst budget att gå ihop inför den härtypen av polifik, där man skall ha allfing och ge allfing åt alla - dessutomskall man sänka momsen och så skall man ha sex fimmars arbetsdag åt oss alla -det är ingen vettig människa som tror att det går ihop." Minfråga till blir därför: Vad är det som skiljer ert budgetalternafivi år från den överbudspolifik som var tvungen att bedriva, denpolitik som, enligt , ingen vettig människa tror skall gå ihop? Under behandlingen här i har majoriteter bildats i flerafrågor för utgiftsökningar utöver vad regeringen har föreslagit. Sammanlagtrör det sig om 1 350 milj.kr. för helåret på 1 900 milj.kr. haralltså gjort en annan bedömning av behovet av utgifter än den som regeringenhar gjort. 1989/90:139 12 juni1990 Denekonomiska politiken, m.m. 1989/90:139 12 juni1990 Den ekonomiska poHtiken, m.m. Detta är utgiftsökningar som saknarfinansiering. Det har varit lätt att enas om att öka statsutgifterna, men dethar inte varit lika lätt att anvisa en rimlig finansiering. En ansvarsfullriksdag och regering kan inte låta detta passera. Det är ytterst angeläget attvi upprätthåller disciplin i budgetprövningen och att alla nya åtgärderförenas med motsvarande besparingar eller inkomstförstärkningar. Vi socialdemokrater arbetar redan nu pä förslag till hurdessa utgifter skall finansieras. Vi kommer att använda all vår kreativitet föratt klara den nödvändiga förstärkningen av budgeten. Det är min ambition attlägga upp den förstärkningen så att det går att samla majoriteter i dennakammare för de nödvändiga besluten. Vi behandlar en budget som omfattar 425 miljarderoch som påverkar alla viktiga delar av den offentliga sektorn. Det ger miganledning att göra några reflexioner om den offentliga sektorn och hur denfungerar. Vi har anledning att ägna särskild uppmärksamhet åt desystem som vi har byggt upp eller tagit över ansvaret för. Det är istatsbidragssystemen, i organisationen och i styrningen som stelheterna ochbristerna finns i den offentliga sektorn. Det är här som reformerna måstesättas in. Det handlar inte om att de offentliganställda skall arbetamycket hårdare, utan om att de skall få arbeta på rätt sätt, att de skall fätydligare mål för sin verksamhet, att de skall få större svängrum för egnainitiativ och för att genomföra en förnyelse, att de skall få mer uppskattningför allt det goda arbete som de uträttar, men också större ansvar för att visaresultat och att få sina resultat jämförda med andras. Det är på så sätt vi kan få de ekonomiska resurserna atträcka längre - få mer reformer för pengarna, nu när vi inte har utrymme för merpengar till reformer. Detta blir tydligt när man går igenom de olika delarna avden offentliga sektorn. Jag vill peka på fem områden som vi socialdemokrater villägna särskild uppmärksamhet åt och som ingår i vår reformstrategi för enförbättrad välfärd: - Det gäller skolan, som kostar 60miljarder kronor. Av detta skjuter staten till ca 30 miljarder Genom statsbidragen är skolan hårt styrd och reglerad. Vi är övertygade om att det ärmöjligt och önskvärt med en rejäl avreglering på detta område, både för atthöja kvaliteten, där det är befogat, och för att hushålla med de ekonomiskaresurserna. Utbildningsminister förbereder en stor reform meddenna inriktning. - Det gäller vidare barnomsorgen.Den totala kostnaden för barnomsorgen går Variationerna är stora mellan kommu nerna när det gäller kostnaderna för en daghemsplats. Det bör vara möj ligt att inom ramen för de 25 miljarderna få ut en ännu bättre barnomsorg än den vi har. Det pågår ute i kommunerna många försök i den riktningen, där man genom ökad handlingsfrihet och ökat ekonomiskt ansvar visat att det går att sänka kostnaderna. Denna utveckling bör kunnastimuleras av nya former för att driva dagis ~ föräldrakooperativ finns redan.Socialminister arbetar med nästasteg, med personalkooperativ som ger personalen möjlighet att utvecklaverksamheten. - Det gäller äldreomsorgen, somhar stötts och blötts i olika utredningar un der Det är uppenbart att den ansvarsfördelning som vi nu har inte fungerar väl. Av de 50 miljarder somäldreomsorgen kostar bör vi kunna få ut en mycket bättre vård. Det är särskiltviktigt med tanke på att antalet pensionärer kommer att fortsättaatt öka . Också på detta område förbereder socialminister förslag till reformer. - Det gäller sjukvården. Det är enverksamhet som kostar 90 miljarder kro nor, men som också bidrar till att vi är ett av världens friskaste folk! Också här pågår ett intensivtförnyelsearbete. De försök som förbereds i är särskiltintressanta. Det bör öka möjligheterna att ge en bättre vård - utan att höjaskatterna. - Mitt sista exempel gällerarbetslivet. Det finns nu över 500 000 personer som är långvarigt sjukskrivna, arbetsskadade eller förtidspensionerade. Kostnaderna enbart förförsäkringarna för dessa personer uppgår till Enförklaring är att insatserna för den yrkesinriktade rehabiliteringen - stegetfrån sjukskrivning till arbete - är mycket små. Här behövs stora förändringarDe måste starta i de bidragssystem som styr pengarna i fel riktning. Vi måstefå genomslag för arbetslinjen också på detta område. har redan tidigare i vår tagit ställning tillflera olika åtgärder som leder i denna riktning. Socialminister ytteriigare förslag, som skall redovisas för , baseradebl.a. Här finns stora vinster att göra- i formav välfärd för den enskilde, i form av bättre hushållning med offentliga medel. De fem områden som jag pekat på drar kostnader påsammanlagt . De står nu inför stora förändringar, somkommer att ge medborgarna ett bättre utbyte av skatterna i form av vård,utbildning, omsorg och trygghet. Vi socialdemokrater vill stimulera dettautvecklingsarbete, vi vill undanröja de hinder som kan finnas i regelsystemoch statsbidragsregler, vi vill öka handlingsfriheten i den offentliga sektorn. kommer att erbjuda mångamöjligheter att pröva nya grepp och att åstadkomma mer reformer för pengarna. tid när utrymmet för nya kostnadskrävande reformer är starkt begränsat, dågäller det mer än någonting att få ut mer av de resurser vi redan satsat - föratt öka tryggheten och rättvisan och vidga solidariteten. 50 () replik: förstår jag varifrån harhämtat sin ljusa bild av det ekonomiska läget. Finansministern beskrev självett slags Idyl- Den ekonomiska politiken, m.m. 1989/90:139 12 juni1990 Denekonomiska politiken, m.m. Det enda bekymretföreföll vara dessa ohängda, hållningslösa oppositionspartier, som lägger framofinansierade budgetalternativ. Denhär sagan har vi hört förut. hette det att vi hade ett underskottsom varierade mellan 20 och 30 miljarder. Jag fräste till ordentligt mot förrefinansministern och förklarade att det är osanning. Därefter blev det tyst påden kanten, men sedan har det upprepats av statsministern. Vifick till slut, efter det att hade tagit upp det i en debatt härnyligen, tillfälle - vilket vi hade begärt men inte tidigare uppnått - attdiskutera detta med experter fick ju medge att det härhade de gjort väldigt snabbt; de hade inte hunnit sätta sig in i allting. Detär klart att de hade gjort en hel del dubbelräkningar. Kostnader som vi hadelagt in i posten beräknad tillkommande utgift netto hade man räknat för sig,osv. Dessutom gör man kalkyler på som i budgetsammanhang inte finns,nämligen 1991. Den budget vi lägger fram förslag om är för /91. Nuhöjer man budet plötsligt. är det 45 ä 50 miljarder som fattas. Och dennauppgift kommer finansministern med här i debatten, sedan vi i går påvisatmycket grova felräkningar. Man har glömt att vi har föreslagit en koldioxidskatt.Det är åtskilliga miljarder kronor. Bara för att ge några exempel - jag hinnerju inte dra allt - villjag säga att man har tagit vårt gamla förslag om avdragvid den kommunala beskattningen och låtsas som om det skulle gälla vid denstatliga beskattningen, trots att detta förslag har lagts fram år ochdet uttryckligen har sagts att det gäller bara vid den kommunalabeskattningen. Ochsedan är man tillbaka vid detta att tala om något fiktivt år som inteexisterar. Vi har lagt fram ett budgetalternativ /91. Det är väl såstarkt som det regeringen står för, och vi kommer att fortsätta att lägga frambalanserade förslag. Det är på den basen vi sedan bedriver den fortsatta ekonomiskapolitiken. Jagtycker faktiskt att finansministern borde hålla sig för god för att barareservationslöst ta sådana här papper som andra sticker i händerna på honom.Kontrollera vad det gäller! Annars kommer alltså tilltron till hederlighetenatt brista. Jagfick dock inget svar på mina frågor, som faktiskt rör den ekonomiska politiken.Finansministern framstod ju här som något slags kamrer som bekymrade sig mestför hur budgetpolitiken fungerar. Det skäll vi har fått får vi kanske ta medjämnmod. Finansministernhänvisar till handlingsprogrammet. Ja, nog har vi fått ett program - papper medord travade på varandra - men ingen handling, annat än skattehöjningar Ingethar gjorts för att få ned inflationen. När finansministern skall redogöra förvad som skall ske, talar han om vad andra statsråd gör Men vad tänkerfinansministern själv göra för att råda bot på våra stora bekymmer? Inte ettord om det jag pekade på, det växande underskottet i bytesbalansen, tendensentill utströmning av kapital - inte ett ord i ett anförande i den avslutandeekonomiska debatten, trots att det är detta som står framför oss som detverkliga bekymret. 51GUNNAR () replik: Finansministern säger att problemen har singrund i framtidstron. Det är egentligen ett ganska märkligt resonemang,eftersom problemen bottnar i en dålig fördelningspolitik, ochen dålig regionalpolitik som har skapat överhettning i storstadsregionerna ochskapat stagnation i landsorten, framför allt på landsbygden. Vidare harsocialdemokraterna inte förmått förnya industripolitiken och inte förmåttförnya den offentliga sektorn. Det är alltså detta som är orsaken tillproblemen , tycker jag. Sedan säger finansmininstern att det är värdefullt att denekonomiska politiken ligger på fast grund tack vare samarbetet medfolkpartiet. Men jag tror inte att finansministern riktigt har lästfolkpartiets reservation. har ju där faktiskt skrivit ihop sig medregeringen , men när det gäller finanspolitiken på harfolkpartiet lyckats med konststycket att ändå reservera sig mot den häruppgörelsen. Så säger finansministern att vi har lyckats få en stabilekonomi tack vare uppgörelsen med . Men jag vill uppmanafinansministern att läsa på s. 113, i reservation. Det är intressant, därför att på s. 49 skriver folkpartietoch socialdemokraterna gemensamt att en tidsbegränsad höjning av momsen är enlämplig åtgärd. Men vad skriver i sin reservation somfinansministern lutar sig mot? Jo, det står på s. 113 att man anser att det"i första hand är momsen som bör sänkas". Det är då detta somfinansministern lyckas tro på. Sedan vill jag upprepa vad jag sade tidigare beträffanderänteläget, att 18 av 21 ekonomer i , i den analys som de gör,tror på en höjd ränta . Jag vill också gärna poängtera vad som står iKonjunkturinstitutets sommarrapport som kom , nämligen att detsocialdemokratisk-folk-partistiska paketet inte har någon större effekt på detrealekonomiska läget. Det tycker jag det finns anledning att läsa två gånger Jag vill avsluta med en kommentar till det resonemang somfinansministern för om att skulle försvaga budgeten med 38 miljarder.Detta är helt fel. räknar in förslag som vi inte har ställti . Man bör åtminstone lära sig så pass mycket om hur det fungerar iriksdagen att man inte räknar in allting som står i texten. Framför allt börman lägga märke till att när det gäller grundpensionsförslaget har vi endastbegärt utredning. 1 fråga om personliga investeringskonton har vi begärtförslag inkl. finansiering, om så behövs. När det gäller vårdnadsbidraget harman räknat fel, och beträffande omsättningsskatten gör vi en annan bedömning. Jag skulle kunna fortsätta att räkna upp punkt efterpunkt. Som jag sade i mitt tidigare anförande, har vi varit överens om attfinansdepartementet har räknat alldeles för fort, och jag måste säga att det ärgenant att finansministern än en gång för fram det här resonemanget. Genant,finansministern! Den ekonomiska politiken, m.tn. AnL 52LARS-OVE () replik: Äntligen en socialdemokrat som ställer uppför sin politik genom att anfalla andra. Det är ju alltid något. Jag hoppas atthan sedan också försvarar sin politik. 1989/90:139 12 juni1990 Denekonomiska politiken, m.m. Nuär det intressant. Jag tror att måste vara litet försiktig. Hansbiträdande man i , , inbjöd ju oppositionen attkomma och titta på beräkningarna över årets förslag, och då fanns det ingastörre erinringar mot det vi hade föreslagit. Vihade överfinansierat våra förslag, eftersom vi inte hade haft tillgång till enfullständig proposition. Jag antar, eftersom nämner , att det är fråga om en variant hopkok från densocialdemokratiska ledningen om dåvarande vpk:s överfinansiering. Det handlaralltså inte om årets budget utan framöver. Vi har t.ex. begärtförslag om hur sex timmars arbetsdag skall genomföras under 90-ta-let. Vi villha ett förslag och är beredda att finansiera det men inte i årets budget - detmåste väl ändå förstå. Såhoppas jag att även som finansminister inbjuder partierna att ta del avberäkningarna. Det skall bli mycket intressant. Detsom gör att jag inte tror att det här är särskilt vederhäffigt är yttrandet omnågonting som jag vet bättre om än de som gjort beräkningarna i ,nämligen Dalamodellen. Därfår man bättre vård, sade . Det hade varit klokare att säga atthan tror att det möjligtvis kan bli så, för ingen kan säga att det blir bättremed den modellen. Ett nytt budgeteringssystem i den offentUga sektorn geringenting. Ingen vågar ställa upp och säga det, inte ens konsulterna i ärendet.Det kanske avslöjar litet grand om vederhäftigheten här. Enannan fråga som jag tycker är intressant för hela arbetarrörelsen är frågan omregeringen, inflationen och lönerna. Man angriper de arbetande ochsäger att de skall hålla igen. De lågavlönades privata konsumtion får inteöka. Då vill jag fråga : Vad är det för politik somhar gjort att hög- och medelinkomsttagare har varit löneledande på marknaden? Vilka har stått för den politiken och hur skall man korrigera den?Och hur skulle någon kunna tro att det går att förhindra intla-tionsbrasan, omdet inte i grunden förs en rättvis fördelningspoHtik? Densummering vi kan göra av 80-talet är att det blivit större inkomst- och förmögenhetsklyftor.Att i det läget skyUa på andra, som socialdemokraterna gör, tycker jag ärövermaga. Se först fill att de klyftorna minskar, , så tror jagatt vi kommer till rätta med ekonomin. AnL 53 ()repUk: Finansministern talar om att vi skall få mera reformer för pengarna.Jag tycker att det låter väldigt bra, för det betyder att vi kan använda vårapenningresurser på ett effektivare sätt. Det är min önskan att han kan överföradet tänkandet till dem som jobbar med vår energiförsörjning, så att de ocksåkan använda de energiresurser som finns i det svenska samhället på etteffektivare sätt och vi verkligen kan få igång en effektivisering avenergianvändningen. Detskulle kunna medföra en väsentligt förbättrad bytesbalans, eftersom vi skullekunna avstå från en väldig massa import, och äntligen sätta i gång med en av deviktigaste uppgifterna i det svenska samhället, nämligen att avveckla kärnkraften, utanatt ge upp något av de energipolitiska mål som vi har satt upp. Finansministerntalar också om att vi har ambitionskonflikter i vårt samhälle. Ja, det tyckerjag verkligen att vi har, och jag tycker att det är bra att man tar upp denproblematiken. Det svenska samhället har ju kännetecknats av önskan attständigt öka den materiella konsumtionen, förbrukningen av ändliga tillgångar,och det har gett upphov till svåra och ökande ekologiska problem. Videltar gärna i ett arbete där man försöker lösa upp dessa ambitionskonflikterpå ett socialt ansvarigt sätt. Det tycker vi är en av de viktigaste och mestspännande utmaningarna och en bit in . Det voreen fantastiskt uppgift för riksdag att anvisa en väg in istället för som stå och stampa på samma fläck och tro att vi kan lösaproblemen genom att öka bruttonafionalprodukten. Detframgår av debatten här att man tror att ökad penningomsättning är det sätt påvilket vi kan lösa alla våra problem. Man tror att det skapar resurser, närdet i de allra flesta fall är en uttömning av resurser Det är ett resursslösandesamhälle vi har, och det måste vi komma bort ifrån. Återbruk och effektivitetunder socialt ansvar måste vara mottot för framtiden. Därförskulle jag vilja sluta mitt inlägg med att fråga finansministern: Hur går detmed det utomordentligt viktiga arbete som man sagt sig sätta i gång med ifinansdepartementet, att försöka få fram en grön redovisning, en grönnationalekonomi? Det behövs verkligen i det här landet. Vi borde ha haft detför länge sedan.