prot · GD0911 · 1989-12-31 00:00:00 — De nya signalerna från regeringen vill jag beröra. Dehandlar om ägar-och driftsförändringar. De är ännu väldigt vaga och oprecisa.Men de har fått åtminstone en representant för att här och ipressen gå ut och skryta med att man har lyckats byta ut regeringens åsikter idessa frågor. Den kommunala barnomsorgen har inte utvecklats i den taktoch efter de förutsättningar som verksamheten faktiskt har getts. Överläggningen var härmed avslutad. 39 § Svar på fråga 1989/90:87 om reglerna för bilstöd tillförälder med handikappat barn har frågat socialministern vilkaåtgärder han avser att vidta för att vidga rätten till bilstöd till attomfatta även fosterhemspla-cerat barn. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på frågan. Genom detnya bilstödet kan fler handikappade än tidigare få ekonomiskt stöd till att köpa bil. Föräldrar med handikappade barn ären sådan ny grupp-Ansvaret för att ordna familjehem och ge detnödvändiga stödet till familjehemsföräldrar åvilar kommuner och landsting.Principen om detta ansvar har varit vägledande när målgrupperna för bilstödetlagts fast. Regeringen uppdrog åt attgöra en samlad utredning av familjehemsfrågan. I uppdraget ingår bl.a. attkartlägga det framtida behovet av och möjligheterna att rekryterafamiljehemsföräldrar. Uppdraget beräknas vara slutfört vid årsskiftet1989-1990. Jag är mot denna bakgrund inte beredd att ta ställning ifrågan. Tack för svaret, , även om detvar det i politiska sammanhang vanliga, nämligen att det pågår en utredning.Den har arbetat , och förhoppningsvis blir den klar innanmotionstiden går ut , så att jag - i det fall den inte föreslårförnuftiga åtgärder -kan återkomma med en klok motion. Får jag ändå säga att inte så få av dessa barn har enmycket varaktig fosterhemsplacering som mer liknar ettföräldra-barn-förhållande. Jag undrar om tycker att det är rimligtatt de här barnens möjligheter att förflytta sig blir beroende av kommunernasbedömning och kommunernas kassor? Låt mig först slå fast att jag betraktar denfråga som har väckt som mycket viktig. Det är viktigt att svårthandikappade barn kan få familjehemsplacering, och det är viktigt att se tillatt de föräldrar som tar på sig den uppgiften också får det stöd de behöver. Vad frågan nu gäller är hur detta stöd skall utformas ochvem som skall ansvara för det. I det avseendet måste vi avvakta hursocialstyrelsen ser på ersättningsfrågorna. I princip kan man väl se två vägar. Den ena är att användabilstödsvägen, dvs. att också fosterhemsföräldrar skulle få rätt till bilstöd.I så fall måste man ju förutsätta att det föreligger en varaktig placering. Denandra vägen är att i det kommunala stödet till familjehemsföräldrarna bygga inockså kostnaderna för att hålla med bil när man har ett svårt handikappat barn. Detta fårvi alltså återkomma till när utredningen är klar. Det viktigaste för mig är att det blir likaförhållanden för barn, oavsett om de bor hos sina egna föräldrar eller ärfosterhemsplacerade. talade tidigare - jag tror att det var idiskussionen med - om betydelsen av att det är lika möjligheterför barn. har möjlighet att leva som han lär, genom atträtta till missförhållandet för just dessa barn. Överläggningenvar härmed avslutad. 40 §Svar på fråga 1989/90:4 om ökade möjligheter att viga svenska medborgare iutlandet har frågat statsrådetMargot Wall-ström om hon avser att vidta några åtgärder som ger utsträcktmöjlighet för präster i och pastorer vid frikyrkoförsamlingaratt viga svenska medborgare i utlandet. Arbetet inom regeringen är så fördelatatt det är jag som skall svara på frågan. Den som är präst i har behörighet att viga.Regeringen kan också medge befattningshavare i andra trossamfund sådanbehörighet. Behörigheten att viga gäller dock i princip bara i . Menregeringen kan bestämma att en viss prästbefattning skall vara förenad med rättatt viga enligt svensk lag i en främmande stat. Regeringen kan också ge sådanbehörighet åt en viss person. Det finns ett tiotal prästbefattningarutomlands som har förenats med vigselrätt, t.ex. i och i . Det finns också möjlighet att gifta sig borgerligt på endel ambassader och konsulat. Familjelagssakkunniga har i sitt slutbetänkande från 1987föreslagit att de här reglerna skall vara oförändrade. Ingen avremissinstanserna har haft någon invändning mot det. Det har enligt min mening inte framkommit något som tyderpå att det finns behov av att ändra dessa regler. Jag vill tacka justitieministern för svaret. När jag läste det i en tidningsartikel tyckte jag detverkade otroligt att t.ex. en präst som är missionär inte skulle ha rätt attviga andra svenskar på missionsstationen. Jag bad därför utredningstjänstenatt ta reda på det här. Den jag fick på tråden svarade: "Jodå, det ärsant, för vi hade väldigt svårt att hitta någon som kunde viga oss när vi villeviga oss utomlands." Det förstår jag, för det finns närmare bestämt baraelva stycken präster, har jag fått uppgift om. som har denna behörighet. Justitieministern säger att det inte finns något som tyderpå att det behövs en ändring. Nej, kanske inte en ändring av reglerna, men nogmåste man först ta reda på vad det beror på att det är så pass få. Är det såatt ingen har sökt, eller är det så att sådana som har sökt har avvisats? Ärdet i så fall regeringen som har avvisat dem eller det land där de har velat habehörighet? Det här är ju en internationell rättsfråga. Jag vill också fråga om justitieministern är positiv tillatt listan utökas. Jag nämnde redan i svaret att det var etttiotal prästbefattningar i som har vigselrätt utomlands. Det ärriktigt att det inte finns någon befattningshavare i något frikyrkosamfund somhar sådan vigselrätt, men de regler som finns ger utrymme för att beviljavigselrätt utomlands även i sådana fall. Del endafall som jag känner till där regeringen har prövat en ansökan från en enskildperson är ett fall där en bergsbestigare ville viga ett par bekanta på toppenav i , och det blev avslag. Däremot finns det ett fall som behandlas iUD. Det gäller vigselrätt i för en pastor i . Ärendetär under beredning. Det är utsänt på remiss till de spanska myndigheterna -det krävs givetvis ett medgivande från det land som är berört i sammanhanget. I svaret säger justitieministern attregeringen kan bestämma att en viss prästbefattning kan vara förenad med rättatt viga. När jag har frågat utredningstjänsten ger man som definition på"präst" att med präst avses prästtjänst utomlands, såväl i som i annat trossamfund. Jag tror att det kan förhålla sig så att man inte harsökt, därför att man inte har varit medveten om att man inte har rätt att viga.Det här kom ju uppenbarligen som en kalldusch för många präster och pastorersom är verksamma utomlands. Jag vill fråga; Håller justitieministern med omutredningstjänstens definition? Och igen: Är man från regeringens sida villigatt utöka hstan, om ansökningar kommer även från andra verksamma präster ochpastorer utomlands? Som jag tidigare sade, finns det bara ettärende där avslag har skett, och det finns ett annat ärende som just nu prövasi . Jag kan alltså varken säga att det behövs en förändradattityd eller praxis i den här frågan eller inte, eftersom det knappast finnsnågon praxis. Vi får väl se hur utvecklingen blir, om det kommer in ansökningartill ! Jag har noterat att det vigs fler och fler iflygplan. Det där trodde jag var en innegrej, någonting som har blivitpopulärt. Jag undrar; Kan detta möjligen vara ett sätt att kringgå lagen närden som utför vigseln saknar vigselrätt utomlands? Överläggningen var härmed avslutad. 41§ Svar på fråga 1989/90:11 om en centralantennanläggning vid har frågat mig om jag villmedverka till att de intagna vid kriminalvårdsanstalten skall kunna sekvällens TV-program genom att regeringen anvisar extra medel tillkriminalvårdsstyrelsen för en antennanläggning vid anstalten. En av mina medarbetare har tagit reda på att det påHärlandaanstalten finns en centralantenn som har anslutningar i varje dagrum.De intagna har TV-apparatermed bordsantenner på sina bostadsrum och kan alltså titta på TV på kvällarna.När ekonomin tillåter kommer även bostadsrummen att anslutas till centralantennsystemet.Anstaltsledningen bedömer att' detta kan ske . Jag vill också tillägga att det årliga anslaget tillkriminalvården är . Medlen ställs tillkriminalvårdsstyrelsens förfogande. Regeringen bör inte ta ställning tilldetaljfrågor av det slag som tar upp. Jag är alltså inte bereddatt vidta någon sådan åtgärd som frågar efter. Jag får naturligtvis börja med att tacka försvaret. Jag önskar välkommen upp ur sjuksängen också - vi skulle ju ha träffatsi . Jag är medveten om att det finns en centralantennanläggningså att man kan se - svensk TV, bör man tillägga - på dagrummen. Jag har ocksåsett de mottagningsförhållanden som finns efter den på fängelsernaförhållandevis tidiga inlåsningen. Jag var nämligen på Härianda och tittade enkväll och det såg verkligen ganska bedrövligt ut. Skälet till min fråga är inte så mycket att jag tycker attregeringen skall behöva lägga sig i sådana petitesser som de kanske 150 . som vi här talar om är. Vad det handlar om är snarare den principiellainställning som kommit fram i svaret på en tidigare ansökan hoskriminalvårdsstyrelsen, att det med tanke på att är ettgammalt fängelse, som skall läggas ner, över huvud taget inte skulle varaaktuellt att sätta in någon där. Förhållandena har ändrats en del ,men inställningen är tydligen fortfarande densamma. Personligen anser jag att en lokalanstalt med ganska kortagenomloppstider och nära till slutet av anstaltsvistelsen skall ha ett mått avrehabiliterings-verksamhet. Man bör bl.a. på ett vettigt sätt kunna följasamhällsdebatten, så att man vet vad man kommer ut till. Den aspekten gjordeatt jag fann det viktigt att ställa min fråga. Det är endast regeringen ochkriminalvårdsstyrelsen som känner till om Härianda skall läggas ned eller ej.Jag blev ombedd av fångarna att ställa min fråga. Överläggningen var härmed avslutad. 42 § Svar på fråga 1989/90:12 om ökat skydd motsexualförbrytelser har frågat mig vilka åtgärderregeringen avser att vidta för att förhindra män som vid flera tillfällenförgripit sig sexuellt att upprepa sitt beteende. Av frågan framgår att LarsSundin i första hand syftar på risken för att barn utsätts för sexuellaövergrepp i situationer då utländska kvinnor med barn kommit till föratt bo hos män med sådan belastning. Låt mig först säga att ingen tvekan kan råda om attsamhället ser mycket allvarligt på sexuella övergrepp mot barn. Detta kommertill uttryck i brotts- 6 protokoll 1989/90:11 balken meddess möjligheter att döma till långa fängelsestraff för sådana brott. När detgäller det straffrättsliga området vill jag i övrigt nämna att det finns endepartementspromemoria med förslag till lagändringar som syftar till att påolika sätt ytterligare markera samhällets stränga syn på sexuella övergrepp motbarn. Jag vill vidare nämna de speciella åtgärder som vidtas inomkriminalvården för att rehabilitera personer som dömts för sexualbrott. Självfallet måste de situationer som tar uppnoga uppmärksammas av de sociala myndigheterna, som ju har ett ansvar enligtsocialtjänstlagen (1980:620) för att barn och ungdom ges trygga och godauppväxtförhållanden. Om det finns skäl att anta att ett barn far illa ocht.o.m. utsätts för sexuella övergrepp i hemmet har naturligtvis socialnämndenen skyldighet att så snabbt som möjligt vidta åtgärder. Någon belysning av omfattningen av det problem som LarsSundin tar upp finns inte. Jag anser dock att det finns anledning att övervägaom särskilda åtgärder är påkallade. Detta bör kunna ske i samband medberedningen av den utredning om oetisk kontaktförmedling somdiskrimineringsombudsmannen överlämnade till invandrarministern i början avdetta år. Det är naturligt att i det sammanhanget inhämta invandrarverkets ochsocialstyrelsens inställning till problemet och hur de ser på möjligheterna attgöra något åt det. Jag ber att få tacka för svaret. Vi äröverens om att det här gäller en allvarlig fråga och om att man skall se mycketallvarligt på övergrepp mot barn. säger justitieministern att det finns endepartementspromemoria med förslag till lagändringar. Justitieministernhänvisar också till att de sociala myndigheterna har ett ansvar enligtsocialtjänstlagen. Hon framhåller att det finns anledning att överväga omsärskilda åtgärder är påkallade. Min följdfråga är; När kommer justitieministernatt vara färdig med sina överväganden om huruvida särskilda åtgärder ärpåkallade? När får vi ett förslag att ta ställning till, så att de kvinnor ochbarn som det gäller kan skyddas på ett annat sätt än vad som sker? De myndigheter som närmast är involverade närdet gäller sådana här barns situation är invandrarverket för barn som kommittill och för alla barn som finns i vårt land. Om delagregler och former för ingripande som vi har inte är till fyllestenligt de berörda myndigheterna, bör vi vidta särskilda åtgärder. I dagens lägehar jag ingen information från dessa myndigheter som ger underlag för någotövervägande om ingripande från min sida. Men som jag nämnde i mitt svar räknar jag med att det inomramen för bearbetningen av diskrimineringsombudsmannens rapport tillinvandrarministern bör vara möjligt att inhämta uppgifter från berördamyndigheter om vilka möjligheter de har att agera . Det bör också geunderlag för bedömningen av huruvida det behövs särskilda åtgärder frånregeringens sida. Jagkan inte för dagen svara på när den typen av information kan komma in tillregeringskansliet. Jag räknar med att det bör kunna ske . LARSSUNDIN (fp): Jag fick inte något svar på min fråga när justitieministern kommer attinhämta invandrarverkets och inställning till problemet.Kommer alltså justitieministern att ta ett initiativ till att fordra ininvandrarverkets och inställning tilldessa frågor? 1989/90:11 17oktober 1989 Överläggningenvar härmed avslutad. 43§ Svar på fråga 1989/90:58 om invandrares brottslighet har ställt ett antal frågor till invandrarministernom invandrares brottslighet, bl.a. om hon och/eller jag är beredd att tainitiativ till en ingående och förutsättningslös analys av situationen. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara på frågan. Jag tycker att det är viktiga frågor som RagnhildPohanka tar upp och är helt enig med henne om att vi behöver mer kunskaper bådeom invandrares brottslighet och om invandrare som brottsoffer. Det är bara medkunskap och öppen debatt som fördomar kan bemötas. I rättsstatistikensärredovisas utländska medborgare men inte svenska medborgare med invandrarbakgrund.Det bedrivs emellertid redan viss forskning inom området. () har påbörjat ett stort forskningsprojekt, det s.k.Stockholmsprojektet, om brott och åtgärder mot brott i stadsmiljö. I ett delprojektkommer man att studera brottsligheten hos ungdomar med utländsk bakgrund medsärskild inriktning på ungdomsbrottslighet i invandrartäta områden. Jag kanockså nämna att BRÅ i sin verksamhetsplan för den kommande treårsperioden,dvs. för budgetåren 1990/91-1992/93, redovisar att man planerar att genomföraytterligare ett forskningsprojekt om invandrares brottslighet. I det projektetingår bl.a. en kartläggning av den polisanmälda brottsligheten bland personersom är födda i utlandet, dvs. dels utländska medborgare, dels naturaliseradesvenskar. Jag ser, mot den bakgrunden, ingen anledning att nu ta något sådantinitiativ som frågar efter. Jag vill tacka för svaret. Också jag tycker att det här gäller enmycket viktig och stor fråga. En frågestund ger endast tillfälle att snudda vidde här problemen. Jagvill först nämna något som jag tycker är mycket bra, nämligen att justitieministernser med stort allvar på frågan. Problemen finns redan i , och i utkantenav dessa frodas myter och fördomar. När ett brott förövats av en svensk brukardet anges att det är t.ex. en 20-åring eller en 18-åring som står bakom det,men när förövaren inte är svensk anges det ofta att det är en utlänning elleren invandrare som har begått det. Det är litet missvisande. Vidare är unga män överrepresenterade iflyktingstatistiken. Bland dem som kommer till är det oerhört inångafler unga ensamma män än äldre, kvinnor och hela familjer. Vi har också iSverige i stort den största brottsligheten bland unga män. Man borde kanske göra en jämförande statistik även i dettahänseende. Jag menar att det behövs en stor utredning om detta. kan en del av brotten vara provocerade genomrasistiska eller invandrarfientliga tendenser. Man bör därvidlag skilja mycketnoga mellan invandrarfientlighet och ren rasism, vilken är ganska sällsynt ivårt land. Jag skulle vara glad om jag kunde få ett positivt svarfrån justitieministern i den fråga som jag sist tagit upp och som gällergenomförandet av en sådan här undersökning. Jag blev inte riktigt på det klara med omRagnhild Pohanka var missbelåten med de forskningsprojekt som pågår och som ärplanerade på området. Det jag menade med mitt svar är att det nu finns så mångaomfattande forskningsprojekt som är i stöpsleven och att det därför inte finnsnågon anledning att ta något särskilt initiativ. Jag beklagar att delar min uppfattning i det avseendet. Vi borde åtminstone kunna avvaktaoch se vilka resultat den forskning som är aktuell ger för att senare kunnaformulera behov av ytterligare forskning och hur den i så fall bör varautformad. Jag vill betona att jag är mycket nöjd medden första delen av svaret och att jag är mycket glad över att det planeras endel och att så mycket är på gång. Jag skulle helst velat utvidga dettaresonemang ytterligare, men jag avvaktar vad som kan bli följden av dessautredningar. Jag är i stort sett nöjd med svaret, men jag skulle ha velatfördjupa resonemanget litet grand. Överläggningen var härmed avslutad. 44§ Svar på frågorna 1989/90:85 och 110 om åtgärder för att förhindra rymningarinom kriminalvården och harställt frågor till mig om rymningar från kriminalvårdsanstalterna. Bådarefererar till uppgifter från . har frågatmig om jag är nöjd med situationen och om regeringen,ämnarvidta några åtgärder för att effektivare söka förhindra rymningarav brottslingar för att förbättra allmänhetens skydd. Jag besvarar frågorna iett sammanhang. Låt mig först slå fast att det är en viktig uppgift förkriminalvården att förhindra rymningar. Detta gäller självfallet i särskilthög grad i fråga om perso- ner somhar dömts för grov brottslighet av det slag som frågeställarna nämner. Sådanabrottslingar placeras också på kriminalvårdsanstalter där säkerhetskraven ärhögt ställda, dvs. på de slutna riksanstalterna. Som bekant har åtgärdervidtagits för att höja säkerheten i fråga om dethär klientelet. Ändrade reglermed sådan innebörd om de s.k. 7;3-orna kom . Antalet rymningar direktfrån de slutna riksanstalterna har också enligt statistiken blivit färre. gör också stora ansträngningar föratt höja säkerheten vid kriminalvårdsanstalterna. Efter loan Ursutsuppmärksammade rymning från specialavdelningen vid kriminalvårdsanstalten tillsatte styrelsen en arbetsgrupp med uppgift att göraen översyn av säkerheten vid anstalter och häkten med svårare klientel.Arbetsgruppen, som avslutade sitt arbete , har gått mycket grundligttill väga. Gruppen har bl.a. granskat anstalternas byggnader och tekniska bevakningssystemsamt rutiner för visitationer och andra kontroller av de intagna. Underarbetets gång har anstalterna utarbetat lokala åtgärdsprogram med utgångspunkti säkerhetsgruppens överväganden och förslag. Åtskilliga av dessa åtgärder harredan genomförts, medan andra övervägs hos eller iregeringskansliet. Svaret på frågorna är att det inte finns skäl förregeringen att nu vidta några ytterligare åtgärder vid sidan av det arbete somredan pågår. Jag vill först tacka för svaret. Jag noteraratt justitieministern anser det vara en viktig uppgift för kriminalvården attförsöka förhindra rymningar. Hur viktigt är detta, och vilken rymningssäkerhetskall uppnås? Min fråga är föranledd av det uttalande som chefen förkriminalvårdsstyrelsen har gjort enligt pressuppgifter. Av dessa framgår attanstalter inte skall göras alltför rymningssäkra, eftersom det kan föra med sigatt brottslingar i stället tar gisslan. Jag håller med om att vi måste värnaoch skydda kriminalvårdens personal, men jag anser att detta är fel väg att gå.Personalens skydd måste förbättras på annat sätt. Vad anser justitieministern- bortsett från att pressen kan ha misstolkat något uttalande, vilket vi vetkan ske -orn denna problematik? Brottslingar är inte bara på frifot på grund av att de har rymt direkt från en anstalt utan många avviker vidpermissioner. Är regeringen inte beredd att ompröva sitt tidigare, enligt mittsätt att se, snäva ställningstagande vad gäller restriktivitet vidpermissioner? Vi i har föreslagit att det skall råda storrestriktivitet när det gäller permissioner för alla dem som dömts till fängelse, medan regeringen bara har gått med på detta när det gällernarkotikabrottslingar. Vi vet att det krävs mycket grov brottslighet för skall dömas till fängelse. Är det inte nu befogat att ompröva dettaoch följa linje för att skydda allmänheten? GÖTHEKNUTSON (m): Jag tackar justitieministern för svaret. Jagär litet förvånad över att hon inte i svaret framhåller det angelägna i att mannu äntligen och efter många försäkringar frånjustitiedepartementets sida tar 1989/90:11 17oktober 1989 itu med säkerheten i fängelsernaoch stoppar rymningarna. Jag är förvånad över att justitieministern inte merenvetet betonar detta och säger: skall det bli något av detta. stort uppslagen artikel i , som framför allt byggerpå en intervju med en generaldirektör i ,framgår att 18 brottslingar dömda för grova brott rymde från landets slutnaanstalter . Det var som en justitieminister försäkrade, bl.a.för mig, att krafttag nu skulle tas för att komma till rätta med alla dessarymningar. Året därpå rymde 21 brottslingar dömda för grova brott. År 1987rymde 27 stycken och rymde drygt 30 brottslingar. Närden här intervjun gjordes hade uppskattningsvis ett trettiotalpersoner, återigen denna höga siffra, flytt från slutna avdelningar enligtbyråchef . Det har alltså inte blivit särskilt mycket av deåtgärder som departementet har utlovat. Närjag ställde min fråga var 228 interner på fri fot. En av dem är nu omhändertagen.Han har tagits fast tack vare polisens insatser. loan Ursuts rymning beroddeenligt kriminalvårdsdirektören på slapphet. Jag frågar statsrådet; Kan vi få seen bättre fart när det gäller åtgärder från departementets sida? Jag vill först ge ett svar på fråga. Hur säkra skallvåra fängelser vara? De bör vara så säkra som det över huvud taget går attåstadkomma. IngbrittIrhammar ställde också frågan om jag tycker att den väg som harföreslagit är fel väg att gå. Dess värre vet jag inte vilken väg han harföreslagit att vi skall gå, och jag kan därför inte svara på den frågan. Menjag kan formulera min egen uppfattning om det hela. Jag anser att alla optimalaåtgärder bör vidtas för att förhindra rymningar. De åtgärder som för närvarandeär föremål för överväganden, som har genomförts eller som kommer attgenomföras, kommer att leda till att säkerheten avsevärt kommer att öka. Vikan granska statistiken för att se vilka effekter de vidtagna åtgärderna harlett till. Den säger att antalet rymningar från de slutna riksanstalterna harminskat. Det totala antalet rymningar från anstalter i övrigt har ocksåminskat, om man tar hänsyn till att antalet intagna, beläggningen på anstalterna,har ökat. De åtgärder som har vidtagits har haft effekt, och vi harändå inte genomfört allt som är påbörjat. IngbrittIrhammar menar att regeringen skall ompröva den linje den har valt och följacenterpartiets hnje när det gäller permissionerna, om jag förstod saken rätt.När det gäller dessa kan jag inte se av den statistik vi har att det är genomatt ytterligare förändra permissionsreglerna som vi kan åstadkomma enminskning av antalet rymningar.