prot · GD0960 · 1989-12-31 00:00:00 — Det är inte ofta som man kan konstatera attdet råder en näst intill total samsyn mellan interpellanter och svarandeministrar. tycker jag att vi kan på båda sidor kosta på oss detkonstaterandet. Den fråga som har väckt är mycket allvarligoch viktig. Vi är överens både om miljökraven och om behovet av att ha enkonkurrenskraftig järn- och stålindustri . För att klara dettabehövs en långsiktig politik, inriktad på vad som är regeringens mål ,nämligen att industrins processer och produkter skall vara rena ochfrån början resurshushållande. Regeringens arbete inför nästa årsmiljöpolitiska proposition är inriktat på att vi skall kunna lägga framförslag om hur det skall gå till. Vi samarbetar mycket nära medindustridepartementet och när det gäller trafiken medkommunikationsdepartementet. Det handlar alltså om en systematisk omställning avgrundläggande och viktiga teknologier, så att de skall bli rena ochresurshushållande. Det i sin tur kommer att ta sin tid, eftersom det handlar omavancerad teknikutveckling och mycket stora investeringar. Kanske måste manacceptera, och förstå, att det måste få ske i flera steg. Fram till dess vihar en ny, god teknik färdig och har investerat i anläggningar som finns påplats, måste vi göra så mycket som möjligt för att förbättra de anläggningarsom redan finns. vet säkert att de villkor som gäller för detvå anläggningarna är mycket gamla. De speglar en gammal syn på avvägningenmellan miljökrav och sysselsättningskrav osv. är vår syn en annan. Den synenpräglar naturligtvis den prövning som myndigheterna gör, och den kommer attprägla det arbete som regeringen bedriver för att lägga fram förslag på hurdessa problem långsiktigt skall lösas. Regeringen arbetar för internationell harmonisering av de kravsom måste ställas på industrin och av de miljöavgifter som kommer att införas.Som vet har miljöavgiftsutredningen föreslagit att vi skall införaen avgift på utsläpp av koldioxid, men att industrin skall undantas så längedet inte finns internationellt lika krav. Vi studerar nu andra alternativ iregeringen, dvs. om det kan finnas en möjlighet att bygga in en styrandefunktion utan att industrins konkurrenskraft försämras. Vi kommer att redovisaför vad vi kommer fram till för ställningstagande i den frågan. I nuvarande processer har koksen inte bara som uppgift attvara reduktionsmedel vid råjärnsframställningen utan också som bärarmaterial.Om koks inte tillsätts blir smältan för kompakt och kan inte genomblåsas. Detär det tekniska problem som måste lösas för att man skall kunna gå över tillmer miljövänliga processer Regeringens inriktning är att vi steg för steg skall lösadessa processer Vi kommer att redovisa sammanhållna program för det förriksdagen. Anf.11 (vpk); Jag håller med om att vi i princip är enigai långa stycken. Men den praktiska hanteringen av dessa frågor gör ibland blir litet undrande. Vi har från exporterat en hel del svavelhaltigolja, som använts i andra länder och som har lett till svavelutsläpp över vårtland. man istället att delvis förgasa denna olja och använda den i det s.k. NEX-projekteti och eventuellt också i . Förbränning i kraftvärmeverk anses ju vara ganskamiljövänlig. Det är ett argument för att genomföra detta. Men om kärnkraftersätts med förbränning av förgasad olja blir det svårare att uppfyllariksdagens mål att minska koldioxidutsläppen. Använder man i stället förgasadolja för att ersätta kol i industriella processer eller för att ersätta kol ivåra grannländer, skulle detta kunna bidra till att minska de totalakoldioxidutsläppen. Om den svavelhal-tiga oljan förbrukas utan att man har haftmöjlighet att använda den för att ersätta kol i framtida processer, har mankanske försuttit en chans till att minska koldioxidutsläppen. Det ena goda utesluter inte det andra. Men vad jag påpekadeoch vill upprepa är, att det ännu inte går att göra något till hundra procent.Det måste till ytterligare teknisk utveckling. Överläggningen var härmed avslutad. 8§ Svar på interpellation 1989/90:104 om slutförvaringen av utbränt kärnbränsle har frågat mig om regeringen ärberedd att medverka till att alternativ till berggrundsförvaring vid slutförvarav utbränt högaktivt kärnbränsle tas fram, samt vidare om regeringen är bereddatt verka för att lokalisering av anläggning för slutförvaring av utbränt kärnbränslesker till kommun med industriell verksamhet på kärnenergiområdet inom ramen förett bibehållet kommunalt veto. Låt mig först upplysa om att alla som har tillstånd enligtlagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) har ett ansvar föratt i verksamheten uppkommet kärnavfall eller använt kärnbränsle hanteras ochslutförvaras på ett säkert sätt. Härutöver är samtliga reaktorinnehavareskyldiga enligt lagen att bedriva den forsknings- och utvecklingsverksamhet sombehövs för att kunna fullgöra denna skyldighet. Reaktorinnehavarna är ocksåskyldiga att i samråd med övriga reaktorinnehavare med börjanår 1986 utforma ett allsidigt program för forsknings- och utvecklingsverksamheten. Forskningsprogrammet skall vara inriktat på att redovisaden forskning och utveckling som behöver vidtas för att slutligt kunna lösaproblemen kring en säker hantering och slutförvaring enligt den metod somframstår som bäst med hänsyn till säkerhet och strålskydd. Forskningen skallomfatta hela processkedjan för avfallets omhändertagande och slutförvaring,således olika typer av mellanlager och andra anläggningar som behövs förslutförvaringen. I kravet på ett allsidigt program ingår också en redovisningoch en uppföljning av alternativa hanterings- och förvaringsmetoder som framkommerunder den fortsatta forskningen på avfallsområdet, genom såväl den egnaforskningen som utländsk forskning. Syftet med bestämmelsen är att någonbindning till en viss bestämd hanterings- eller förvaringsmetod inte skall skeförrän man fått tillräckliga kunskaper för att kunna överblicka och bedöma desäkerhets- och strålskyddsproblem som kan föreligga. Detta innebär att om detunder det fortsatta forsknings- och utvecklingsarbetet kommer fram ännu bättreeller mera förfinade lösningar på avfallsproblemet skall dessa kunna väljas. Samhällets kontroll över forskningen på detta område utövasav statens kärnbränslenämnd. Förutom en löpande uppföljning avforskningsarbetet genomför kärnbränslenämnden i enlighet med vadsom föreskrivs i kärntekniklagen en omfattande granskning och utvärdering avforskningsprogrammet. Granskningen och utvärderingen skall avse både redanuppnådda forskningsresultat och den planerade framtida forskningen. Vid singranskning utnyttjar kärnbränslenämnden i stor utsträckning fristående experter Rapporter om kunskapsläget på kärnavfallsområdet som belyserkärnavfallsfrågan i såväl ett svenskt som ett utländskt perspektiv har1986,1987 och 1989 getts ut av I sitt yttrande till regeringen över forskningsprogrammet1986 framhöll kärnbränslenämnden att programmet för studier av alternativ tillKBS 3-sys-temet har den bredd som är motiverad i nuvarande kunskapsläge. Kärnbränslenämndenbetonade också vikten av att man analyserar olika system med senarelagdtillslutning av slutförvaret eller med handlingsfrihet som är bibehållen påannat sätt. Kärnkraftsföretagen har genom Svensk KärnbränslehanteringAB gett in ett andra forskningsprogram, FoU-program 89, till statenskärnbränslenämnd. Programmet granskas och utvärderas avkärnbränslenämnden. Nämnden skall med eget yttrande ge in programmet till regeringensenast . Yttrandet skall innehålla en granskning ochutvärdering i fråga om planerad forsknings- och utvecklingsverksamhet,redovisade forskningsresultat, alternativa hanterings- och förvaringsmetoderoch de åtgärder som avses bli vidtagna. Jag har valt att ge denna tämligen utförliga redogörelseför den nuvarande ordningen, som bygger på en aktiv medverkan avreaktorinnehavarna men ger en särskild myndighet överinseende, för att kunnavisa att forskningen på kärnavfallsområdet bedrivs på ett seriöst och obundetsätt. Att så sker är också ett oavvisligt krav från regeringens sida. Det slutliga ställningstagandet till det användakärnbränslets och kärnavfallets förvaring måste baseras på ett allsidigtforsknings- och utvecklingsarbete. Detta arbete är ännu inte slutfört. Detkrävs ytterligare omfattande insatser som forskningsarbetetbedrivs bör inte regeringen eller binda sig till någon vissförvaringsmetod. Det finns heller ingen anledning att föreskriva vare sig attdet fortsatta forskningsarbetet skall koncentreras till KBS 3-metoden eller attdenna metod skall avföras som lämplig förvaringsmetod. Det är i stället avväsentlig betydelse att forsknings- och utvecklingsarbetet kan bedrivas utanlåsningar i något avseende. När detgäller val av plats för slutförvaring anser jag att frågan bör anstå till dessforskningen om lämplig slutförvaringsmetod har hunnit så långt att den kanligga till grund för ett godtagbart beslutsunderiag. Som väl känner till så har den syn på frågorom hantering av använt kärnbränsle som jag här redovisat ett brett stöd inomriksdagen. Detta kom till uttryck senast då behandlade frågorna våren1989 (1989/90:NU31). När det slutligen gäller det s.k. kommunala vetot enligtreglerna i 4 kap, lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. kan jaginformera om att regeringen avser att återkomma till i denna frågaunder . 14GÖREL THURDIN (c); Jag tackar för svaret, som statsrådet tillstor del använder för att visa att forskningen på kärnavfallsområdet är seriösoch obunden och att regeringen ställer oavvisliga krav. Jag har i mininterpellation inte ifrågasatt det seriösa i själva forskningen. Huruvida densker obundet kan emellertid starkt ifrågasättas, eftersom kärnkraftsindustrinnaturligtvis har ett intresse av att avfallshanteringen blir så billig sommöjligt och att de egna kostnaderna kan hållas nere. Därför är det egentligeninte lämpligt att kärnkraftsindustrin är med i utredandet i så storutsträckning som är fallet. Jag tror visst att regeringen ställer krav på forskningenpå detta område, eftersom det börjar bli alltmer besvärande att frågan omförvaringen av avfallet inte är löst, speciellt med tanke på att den egnaarbetarrörelsen ställer krav på att kärnkraftsbeslutet skall rivas upp. Jag ifrågasätter i stället den teknik som ger upphov tilldetta avfall, eftersom jag anser att denna är ett hot mot mänskligheten. Jagifrågasätter användningen också därför att avfallsfrågan inte är löst. Det harinte presenterats någon metod som garanterar en säker förvaring med tanke påatt detta radioaktiva material måste hållas åtskilt från allt liv . Inte heller har riskerna med transporter av radioaktivt avfalleliminerats. Jag tycker att det är litet anmärkningsvärt att statsrådeterkänner att frågan inte är löst. Jag vet inte om det är första gången somdetta sker, men säger statsrådet att det krävs omfattande forskningsinsatserinnan någon pålitlig metod kan fastställas. Inte heller skall forskningsarbetetutgå enbart från KBS-metoden, utan det är väsentligt att arbetet bedrivs utanlåsning. Det är klart att det då uppstår en misstanke om att niblivit lurade, eftersom igångsättandet av nya kärnkraftverk efterfolkomröstningen byggde på folkpartiregeringens beslut om att ge tillstånd föridrifttagningen enligt den s.k. villkorslagen, ett tillståndsbeslut somgrundade sig på just KBS-metoden. Då var det ingen av socialdemokraterna somprotesterade. Jag hyser respekt för statsrådets ärliga svar , menjag känner djup oro . har aldrig accepteratståndpunkten att KBS-metoden uppfyller de krav som måste ställas för att denslutliga förvaringen av det utbrända kärnkraftsbränslet skall anses heltsäkert. Vi måste naturligtvis respektera en riksdagsmajoritets beslut, men vihar aldrig accepterat den nyssnämnda ståndpunkten. Varje reaktor producerar 20 ä avfall Detinnebär enligt SKB att vi har avfall. bli fattatomkring är 2060. Då finns inte vi två som står här och diskuterar i livet.Då är våra barn äldre än vad vi är . Då är det våra barnbarn ochbarnbarnsbarn som skall klara det hela. Och med vilken säkerhet kunde man år1920 säga vad som skulle gälla , 1990, för att en viss teknisk lösningskulle vara säker? Bara den här planeringshorisonten visar orimligheten ianvändningen av kärnkraft. Men vi har ju inget val. Det finns ju ett beslut omutnyttjande av kärnkraften. Avfallshögarna växer, och vi måste ta hand om ochta ansvar för dessa. Det handlar om ett högaktivt avfall. Det handlar om avfallsom kan användas vid framställning av vapenplutonium. Jag undrar vad som skall hända . Moderaternavill ha kärnkraften kvar, trots det hotfulla perspektivet. vet viinte var vi har. Delar av socialdemokratin har börjat vackla. villha ett starkt försvar. Vem vet vilka krav som en vacker dag kommer attframställas här i t.ex. när det gäller upparbetande och användande avplutonium. Vi lever antagligen i en mycket osäkrare miljö än vi tror. Mot den bakgrunden är det inte konstigt att människor ikommuner utan kärnkraft reagerar när de får veta att deras plats på jordeneventuellt skall bli den med kärnkraftsavfall. Hemma i min kommun,, har vi erfarenhet av en tyst vår Det var den våren då olyckan iTjernobyl inträffade. Det var den våren det regnade ohälsosamt stoft ned påden delen av jorden och i våra vatten. Det stoftet kan jämföras med avfallet.Det är bara det att stoftet bestod av några kilo högaktivt avfall som spredsöver ett stort område. handlar det om flera tusen ton. Är det då konstigtatt örnskölds-viksborna, eller andra för den delen, inte vill ha avfallet i sinkommun? Är det konstigt att de vill kunna utnyttja sin vetorätt? Svaret på min interpellation gav inget besked i frågan.Det får vi i form av en proposition i vår Det är inte den enda propositionensom blir intressant -det kommer senare en om energipolitiken. Då får viåtminstone veta om tillväxten av avfallet skall minska fram . Anf.15 (vpk); tar i sin interpellation upptvå frågor i samband med hanteringen av kärnkraftsavfall. Det ärslutförvaringen, hur den skall ske och med vilken teknik man skall ta hand omavfallet, och det är lokaliseringsfrågan, dvs. var förvaringen av utbräntkärnbränsle skall ske. Det är den andra frågan som , åtminstone iinterpellationen, ägnar mest uppmärksamhet och omsorg. svar handlar i princip bara om den förstafrågan och är i stort sett en formell genomgäng av aktörerna på området och hurde förhåller sig till varandra, och av forsknings- och beslutsprocessen.Birgitta Dahls slutsats är att forskningen på området bedrivs på ett seriöstoch obundet sätt. Hon tillägger att detta är ett oavvisligt krav frånregeringen. säger också att det slutgiltigaställningstagandet till hur det använda kärnbränslet och kärnavfallet skallförvaras inte skall göras nu utan att det behövs omfattande och allsidigforskning samt att det är en forskning ochutveckling som skall bedrivas utan låsningar. Det är utmärkt. Sä långt är nogalla överens. Problemet är bara att det är många som inte delar BirgittaDahls uppfattning om att den nuvarande ordningen leder till obunden ochallsidig forskning och utveckling. Det är framför allt Svensk Kärnbränslehantering AB:s(SKB), uppdrag att bedriva forskning och utveckling som ifrågasätts. SKB är ochförblir kärnkraftsindustrins organ, och den är part i målet. Även om forskningoch utveckling sker under vad kallar samhällets kontroll är ordningenotillfredsställande. Kraven är starka och återkommande på att forskningen skallbedrivas fristående från partsintressena. Det finns en ständigt återkommande kritik mot att s.k.kritiska, fristående forskare och forskning har svårt att komma fram.Folkkampanjen mot Kärnkraft-Kärnvapen, , vpk, kds och miljöpartiethar i många olika sammanhang krävt en annan ordning. Vi har krävt att SKB skallskiljas frän sitt uppdrag och att fristående forskning skall gynnas. säger att det inte skall vara någralåsningar till KBS-3-meto-den, eller till någon annan metod för den delen. Menvi som kritiserar ordningen upplever faktiskt att det finns en låsning tilljust denna metod, till slutförvaring i berg. Därför skulle det vara önskvärtmed en markering från sida för vad vi i brist på bättre skullekunna kalla alternativa lösningar Jag vill fråga om är beredd attgöra en sådan markering. Jag behöver nog inte påpeka att jag och vpk delar desynpunkter som för fram i första delen av interpellationen. Jagtänker inte upprepa dem. resonemang i den andra delen avinterpellationen tycker jag däremot är både primitivt och märkligt. Visst ärlokaliseringsfrågan viktig och problematisk, men vad hon säger är litetförenklat att har man tagit fan i båten får man ro honom i land. Och tyckshon mena att det är de kommuner som tillåtit kärnkraftverk inom sina gränsersom skall ta hand om avfallet. Jag bor i en grannkommun till , därBarsebäcksverken ligger Det är ett ganska tättbefolkat område. Jag tror inteatt det är speciellt lämpligt att förvara kärnkraftsavfall där. Även om manskulle slippa en del transporter tycker jag inte att det är argument nog förförvaring i . Och jag tycker framför allt inte att kävlingeborna harstörre ansvar för den svenska kärnkraftspolitiken än andra svenskar är alltså att här sitter vi alla i samma båt, och vi får allt hjälpasåt att ro den tidigare nämnde potentaten i land. 16SVEN-OLOF (); Den fråga som är uppe till debatt här ikammaren är utomordentligt viktig, inte bara för oss som är här , för osssom lever och verkar nu och för oss som är av den här generationen - den ärviktig inte minst för alla dem som förhoppningsvis kommer efter oss och som vihar att lämna över en god och bra miljö till. Det här är en fråga som spännerinte bara eller årtionde utan över hundratals, tusentals, ja,kanske rent avmiljontals år. Det är därför utomordentligt viktigt att noggrant kontrolleravad man håller på med när man studerar möjligheterna till ett slutförvar avdet använda kärnbränslet. Statsrådets svar här verkar ytligt sett mycketpositivt, men när man tittar litet mer noggrant på det och analyserar detupptäcker man att det faktiskt finns en hel del frågetecken. Statsrådet noterar helt korrekt att reaktorinnehavarna ärskyldiga att i samråd med varandra med början 1986 utforma ettallsidigt program för forsknings- och utvecklingsverksamheten. Statsrådet sägerockså att kärnbränslenämnden vid sin granskning av detta i stor utsträckningskall utnyttja fristående experter När vi jämför det FoU-program som föreligger medFoU-programmet 1986 kan vi notera att antalet ideella remissinstanser harminskat. Remisstiden är kortare än 1986. kanske väsentligt kortare, i och medatt den innefattade jul- och nyårshelgerna. Det verkar som om inhämtandet avremissyttranden och remissvar har blivit ett spel för galleriet. En fråga som man gärna tittar på är hur förvaringen skallgå till. Det började med KBS-1-metoden - då gällde att man skulle ha ett heltsprickfritt berg. började man tala om ett lagom sprucketberg. är berget utan betydelse; nu räknar man med att de andra barriärerna-inkapslingar och liknande - skall vara till fyllest. I forskningsprogrammet 1986 noterade man att det faktisktinte gjorde så mycket om avfallslagret började läcka-dåkundedet jurinnaut iÖstersjön, i havet, och lägga sig i bottensedimenten, och då skulle manfaktiskt kunna undvika en nedsmittning av vårt grundvatten! Det är ett bekymmernär kärnkraftsindustrin egentligen själv bedriver forskning för sinslutförvarings-verksamhet. Sedan är det också så att SKN har svårt att åstadkommaefterlevnad av sina synpunkter på forskningsverksamheten. SKN framförde 1986önskemål om kompletteringar och ändringar av det FoU-program som då varaktuellt, men de betecknades som allmänna råd, vilka så långt som möjligtskulle beaktas. Kärnkraftsindustrin valde då, inte helt oväntat, att intedirekt följa råden och då med motiveringen att det skulle leda till besvärligadebatter Valet av lokaliseringsplats för slutförvaring är enutomordentligt allvarlig fråga. sägs från SKB;s sida att mantroligtvis kommer att ta fram tre kandidatplatser i ett sent skede. Men det ärinte till fyllest. Det finns en djup och mycket mycket befogad oro ute hosmänniskorna runt om i landet på olika platser Jag tänker exempelvis på traktenav , Klipperås i , Torhamnslandet i , Almungegivetvis inte att förglömma i det här fallet. Jag blir rädd när jag tar del av hur SKB;s arbete med atttitta på platser och genomföra borrningar har gått till. Det har givitsotillräcklig information till allmänheten. Man har egentligen inte alls velatinformera, utan man har sagt att det är ingen fara - "vi är bara ute ochtittar på platser". Men man tittar ju inte på platser utan orsak. SKN hade välmotiverade invändningar mot denplatsvalssystematik som SKB ville använda sig av . Man ville ha en sortssållningsprogram som skulle kunna innebära en rätt så trovärdig överskådlighantering. varitbättre om detta fullföljts och man redan i det skede som är kunnat diskuteravilka platser i vårt land som kan vara aktuella för ett slutförvar. Människor i de trakter som i viss mån har blivit utpekadeär som sagt oroliga och vill veta; Vad händer med våra bygder? Vad händer medvåra möjligheter ? Vad händer med våra barns möjligheter attbo, verka och ha en meningsfull framtid i de här områdena? Det är viktigt attockså platsvalsprocessen lyfts fram i ljuset. Den fråga vi nu diskuterar är utomordentligt allvarlig.Jag vill börja med att erinra om att det inte finns något parti i somkan låtsas som om det inte hade medansvar för det uppkomna kärnavfallet ellerde probelm som är förbundna med det. Alla partier var faktiskt ense om satsningenpå kärnkraft från början. Alla är också medansvariga för att det skedde utanatt avfallsfrågan var löst. Ingen kan smita från det. Det som skilde och oss åt var omman skulle använda kärnkraft i 10 eller till. Det var ingen som sadeabsolut stopp, och var själv med om att ge tillstånd till reaktorer Jag förstår om mina meddebattörer säger att de hör migsäga det här , för de var inte med i på den tidenoch inte heller under mina första år som energiminister, då jag fick ta itu medatt reda upp eländet med avfallshanteringen efter de borgerliga regeringsåren. Faktum är att socialdemokratin i oppositionsställningunder de borgerliga åren gick emot villkorslagen på grund av dess bindning delstill upparbet-ning, dels till att man skulle ställa krav på att ta ställningför en viss metod. Vi sade redan då - jag gjorde det personligen somföreträdare för mitt parti -att det inte finns grund för att binda sigtill en viss metod. Det var bakgrunden till vår principiella kritik motvillkorslagen, och vi vidhåller den kritiken. När jag fick ta över ansvaretför de här frågorna fanns det bindning både tillupparbetningsavtal i och till KBS 1-metoden. Vårt arbete har sedandess handlat om att steg för steg se till att vi skulle få en mer ansvarsfullhantering av avfallsfrågorna. Vi förändrade kärntekniklagen. Vi såg till attkärnbränslenämnden fick ett självständigt uppdrag att garantera att alternativ skullefinnas till de metoder som kraftföretagen dittills hade arbetat med. Det vardet ingen som gjorde förut. Det är inte fel att säga att kraftföretagen skall bärakostnaden för forskningen. Självfallet skall förorenaren betala också i dettafall. Men det är samhället genom sin granskning som skall bestämma hur detskall vara. Jag vidhåller med mycket stort allvar att det är en fördel att videssutom genom att ta in kunskap från forskning på annat håll tvingar fram enutveckling av alternativa metoder, så att vi har fritt val , när viskall bestämma vilken metod som skall användas. Det gäller också platsen, och jag instämmer i kritik mot , när hon pekar ut just kärnkraftsorterna. Detstrider mot principen att vi skall välja en sådan eller sådana platser som ärbäst ur säker- 2 protokoll 1989/90:60 hetssynpunktnär det gäller förvaring av kärnavfall. Det finns ingen anledning att i dagpeka ut någon sådan ort. Jag vill också säga att vi självfallet bör sträva efteratt hitta en sådan lösning som människor känner förtroende för Jag harförståelse för dem som är rädda för denna verksamhet. Den är farlig.