prot · GD09136 · 1989-12-31 00:00:00 — Min fråga är:Vilka åtgärder är , som ansvarig i regeringen för den högreutbildningen, beredd att vidta? Denandra frågan, som jag har återkommit till ett antal gånger, handlar om de nyaforskningsrådens placering vid fackdepartement. Några har talat om att de ärklara motståndare till detta, andra har sagt att de är mycket tveksamma. Jaghar ännu inte hört någon säga att vi skulle göra detta för att det är bra. Detmåste finnas några bevekelsegrunder för att regeringen har lagt fram dettaförslag. Jag skulle vilja veta vad det är som är så bra med att lägga de nyaforskningsråden vid social- resp. industridepartementet. De skälen skulle varamycket bra att få. Omdet är så pinsamt även här, att det inte finns några sådana bra skäl, börnaturligtvis kammaren besinna sig innan vi går fill beslut och kanske besluta ien annan riktning än som eljest skulle kunna bli faUet. Därför är det viktigtatt få svar på dessa frågor 29 () replik: Jag skulle vilja kommentera det sade om klyftan mellanhans kunskapssyn och . Med det som bakgrund hade det kanske varitvärt de extra miljonerna för att få ett sällskap som man är samsynt med. Inteminst skulle det ha betydelse för förtroendet för politikerna inom högskole-och universitetsvärlden. Enfråga till : Tycker statsrådet att balansen mellan å ena sidanresurerna för sektorforskningen och å andra sidan råds- och fakultetsforskningenär återställd genom de åtgärder som föreslås i forskningsproposifionen ochbetänkandet? Om jag hade fått, hade jagsom avslutning velat fråga 1989/90:136 8 juni1990 30 FÖRSTE VICETALMANNEN: Repliken gällerutbildningsministern och ingenfing annat. Låt mig inledningsvis ta upp resonemang, som jag måsteerkänna att jag blev litet överrumplad av. Då jag på en punkt diskuterarskillnader i kunskapssyn, säger : Vore det inte värt någramiljoner att få dela uppfattning med ? Det finns fillfäl-len då detär värt några miljoner att dela uppfattning med . Det kan förekomma.Men jag förstår uppriktigt sagt inte att om det i det här sammanhanget finnsen ganska bred enighet i om värdet av ett fritt sökande efterkunskap, är det väl ingenting som hindrar att vi, när vi tar ställning tillkonkreta förslag, finner det angeläget att de som har kritiska och avvikandesynpunkter när det gäller definifionerna och kunskaper stödjer regeringensförslag i de stycken dessa förslag blir godkända. Jagvill upprepa och understryka att regeringen inte är en sådan regering somspringer omkring med pengapåsar och försöker köpa sig röststöd. Regeringenråkade ju t.o.m. ut för den kalamiteten att den tvingades att avgådärför att den inte kunde hantera de politiska frågorna på det sättet. Detta äralltså en principfråga. AngåendeClaes Roxberghs inlägg vill jag säga att jag tog upp den fråga som ställdes. Ärdet vikfigt att vi behöver veta allt? Nej, , det behöver viantagligen inte. Problemet är ju att det är vansinnigt svårt att på förhandveta vad av det som man ännu inte vet, som man skulle kunna behöva veta. Om jagskall försöka att positivt tolka det som sade och sommiljöparfiet tydligen i detta stycke förespråkar, så är det drömmen om deteviga livet - ett liv som inte bara är evigt utan som dessutom ärstillastående. Först definierar man fillvaron i dess allra mest opfimala formoch sedan skall man med olika instrument se till att ingenting förändras. Manhar definierat det absoluta goda och så bestämmer man vad detta goda skallvara. Skillnadeni kunskapssyn är alltså att jag förutsätter att den nyfikna människanplötsligt kommer på något som ingen visste att det fanns, och då upptäcker manatt man faktiskt kunde ha glädje av detta och behöva det. 4Riksdagens protokoll 1989/90:136 1989/90:136 8 juni1990 ligger en fundamentalskillnad och uppenbarligen också i synen på forskningens villkor ochförutsättningar. Imin inledning använde jag inte tiden fill att besvara frågor. Eftersom jag vetatt både och har gott minne, förutsatte jag attde skulle komma ihåg sina frågor till dess jag hållit mitt anförande. Jag tarmin repliktid i anspråk för att besvara dessa frågor. Hurär det nu med forskningsråden? Varför får de det förslag tilldeparte-mentsfillhörighet som de får? Frågan har dramafiserats litet välonödigt. Man kan se saken på två sätt. Här förutsätter man att vi diskuterarnya forskningsråd som inte har funnits tidigare. I själva verket rör det sigju om reformerade sektorsorgan. Vid den bedömning som jag och mina regeringskollegerhar gjort, har vi utgått ifrån att detta var en förändring av sektorsorgan. Motdenna bakgrund ansåg vi det vara naturligt att låta dem ligga kvar under resp.fackdepartement. Konstigare än så var det inte. Vadtänker då utbildningsministern göra för att förbättra rekryteringen avforskarstuderande från de mindre och medelstora högskolorna? Där vill jag i tvåpunkter redovisa vad som sker och vad som kommer att ske. De kontakter som jaghar haft med både stora, små och medelstora högskolor har övertygat mig om nu är på mycket god väg att sluta informella överenskommelser om samarbetenär det gäller forskarutbildningen och forskning. Jag tror att vi där harett psykologiskt genombrott som kommer att ge mycket goda resultat. Därutöveravser regeringen att lägga fram förslag om att göra ändringar ihögskoleförordningen så, att de mindre och medelstora högskolorna får en fastrepresentation vid universitetens fakultetsnämnder Det är alltså ett mycketkonkret sätt att knyta samman verksamheten. OcksåBirger Hagård tog upp frågan om sektorsforskning. Jagvar naturligtvis i det stycket alltför generell. Cancerfonden finansierar engrundforskning. Jag tog upp grundforskningsanslagen. Cancerforskningen är välavgränsad och identifierbar mot bakgrund av den svåra folksjukdom som cancerutgör, och därför är det lättare att generera medel till den. Däremot ter detsig något besvärligare att få motsvarande fonduppbyggnad för historieämneteller för filosofi. Mankan säga att sektorsforskning alltid är politiskt mofiverad. Vi vill ha mergrundforskning, men vi är inte beredda att verka för en minskadsektors-forskning. Där kan jag ändå se en viss skillnad i attityden. BirgerHagård har ganska nära till att ironisera över dålig forskning som, såvitt jagförstår, regelmässigt är sådan som bedrivs i form av sektorsforskning. Det voreskojigt om kunde ge ett exempel på dålig grundforskning. Detfinns kanske sådan också. Trebetygsuppsatserna finns kanske inte bara påsektorerna. BjörnSamuelson undrade över skolforskningen och dess förläggning. Jag vill hänvisatill vad som står i propositionen. När man talar om skolforskning får man lättföreställningen att detta är en forskning som i allt rör skola, pedagogik ochutbildning, men så är inte fallet. Den skolforskning som vi talar om, och somföreslås ligga hos , är i realiteten en sektorsforskning. Dettalas bl.a. om läroplansteori, läroplansutveckling, styrning, ledning,utbildningssociologi, frågor om utbildning och arbetsmarknad. Det är alltså enmycket starkt avgränsad del av skolans forskningsområde. särsklass största delen av den pedagogiska forskningen ligger inte alls hosskolöverstyrelsen. Det är en fakultetsforskning och inom samhällsvetenskapligafakulteten är den pedagogiska forskningen det största ämnet, 20-25 professurer.Även den mycket omfattande forskning som bedrivs inom ramen för dethumanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsrådets anslag är enfakultetsforskning. Den del som ligger under är alltså enliten, mycket specialiserad sektorsforskning. Därmed har jag nog besvarat de frågor som riktades till mig ireplikerna. 32 () replik: Först vill jag göra klart att inte anser att staten skallstyra forskningen. Det är fullständigt självklart att vi skall ha en fri ochobunden grundforskning i det här landet. Närdet gäller kunskaper tror vi naturiigtvis inte på något slags stationärttillstånd som ville ge intryck av. Tvärtom, vi är mycketmedvetna om att vi har ett dynamiskt tillstånd och att saker och ting förändras.Kunskapen är mycket vikfig i det här sammanhanget. Den är inte alls oskyldigoch någonfing som man skaffar sig och ställer undan i ett skåp utan att den förmed sig några konsekvenser Jagvill göra en historisk tillbakablick. upptäckte manmöjligheten att klyva atomer. De forskare som arbetade med detta hade heltklart sig vilka konsekvenser det innebar Det stod fullständigt klart att deenergimängder som skulle frigöras vid klyvningen skulle kunna användas för attkonstruera en bomb. Men i den situationen valde forskarna att gå vidare. Sedanfick vi bomben och den får vi dras med. Jag menar att dessa forskare borde hahaft skyldigheter Därmed inte sagt att det skulle vara fråga om ett statligtdekret, men vi måste faktiskt kosta på oss möjligheten att fundera över vilkakonsekvenser våra kunskaper har. , vilka konsekvenser kommer det att bli om vi vet allting omdet mänskliga genomet? Vilka möjhgheter kommer det att ge för politiker? Hurkommer vi i denna riksdag att uttnyttja dessa möjligheter? Detöppnar sig mycket obehagliga möjligheter och konsekvenser, som jag faktiskttycker att vi skall ta oss en funderare över. Det gäller även forskarna somarbetar med dessa frågor. Däremot får man naturligtvis inte lösa det så attstaten går in och direkt styr den här forskningen, utan vi måste se till blir medveten om konsekvenserna. Jagskulle vilja göra ytterligare en åtskillnad, nämligen mellan tillämpadforskning och grundforskning. Jag menar att grundforskningen i allt väsent-Ugtmåste vara fri och obunden. När det däremot gäller den tillämpade forskningen,den statliga forskningen, måste samhället och staten ha ett visst inflytandeöver hur pengarna används och göra prioriteringar Det görs . Vi villha litet andra prioriteringar. Det är detta som skiljer oss från majoriteten. AnL33 () replik: får man väl farhågor i reservationer så snabbt bekräftade somt.o.m. På mina upprepade frågor om de nya 1989/90:136 8 juni1990 forskningsrådensdepartementstillhörighet säger att man inte skall dramafiseradetta, eftersom det inte är några forskningsråd utan reformerade sektorsorgan.Det är precis den kritik som vi har riktat mot förslaget. Vi har sagt att omman beter sig på det här sättet så tillskapar man stora sektorsorgan i ställetför forskningsråd. Det bekräftar nu . Jagser med en viss spänning fram emot det anförande som så småningomkommer att hålla här Det skall bli intressant att se om han delaruppfattningen. I så fall är det verkligen allvarligt. Anf.34 () replik: Det är inte alls på det sättet, , att sektorsforskningenbehöver vara dålig. Det finns bra sektorsforskning, och det finns dåligsektorsforskning. Det finns annan forskning som är bra, och det finns annan forskningsom är dålig. Det är inte detta som är intressant i sammanhanget. Detintressanta är att - för att litet grand använda egna ord -värna om tankens frihet, grundforskningens frihet, en krifisk forskning, enforskning som också kan skapa alternativ och en forskning som inte ärsamhällsstyrd. Problemet med sektorsforskningen är att den är politiskt styrdeller polifiskt mofiverad. Vi behöver sådan forskning också, men den är nustörre till omfånget än annan forskning. Balansen behöver återställas. Detkan bara ske, såvitt jag förstår, genom att man pumpar in ordenfiiga resursertill den andra typen äv forskning eller genom att man skär isektors-forskningen och flyttar över medlen direkt till universitet ochhögskolor. Det är den vägen som vi har velat förorda i betydligt störreomfattning än regeringen har gett uttryck för - vars förmåga att i talarstolen visa prov påentusiastisk indignation jag allfid har beundrat - tar upp mitt resonemang omde nya forskningsråden och säger att det var avslöjande och att det bara skallbli sektorsorgan. Nej, det skall det inte alls. Jag sade att man kan betraktadetta som helt nya forskningsråd kommande utifrån eller från ovan som totalainnovationer eller också kan man se dem som reformerade sektorsorgan där manhar tagit ifrån sektorsorganet det som gör dem till ganska svaga institutioner Departementshemvistetutgör inte den avgörande reformen, om nu någon trodde det. Det tycker jag voreatt ha ett byrådirektörsperspektiv på tillvaron, vilket jag tycker vore synd idenna debatt. Detavgörande är att man för dessa råd skall uppställa kravet att vetenskapligakriterier skall gälla och att forskare skall vara i majoritet, dvs. att maninför forskningsrådsprincipen för organen. I det avseendet har jag sett somöverkomligt att acceptera att forskningsråden även i fortsättningen departementsviskan höra hemma i annat departement än . Låtmig sedan vända mig till , eftersom det resonemang som han för ärmycket intressant och mycket viktigt. en precisering av dettasom för mig är överraskande, men viktig att notera. Kunskapen är inte oskyldig,säger . Han menar därmed uppenbarligen att kunskapen i sig utgörfaran. När man definierar demokratin utgår man, tror jag, enbartfrån den enskilda människan såsom ett föremål för Sifo-institutetsundersökningar I ett demokratiskt samhälle bör man i stället vara angelägen omatt hävda den enskildes ansvar och se människan som en handlande, tänkande ochansvarsfull varelse. Då måste hon ha både beredskap ochskyldighet att pröva kunskapen och att pröva hur man använder kunskapen.Kunskapen i sig kan väl inte bära någon skuld. Jagförstår nu bättre den gruppmotion från som lämnades in i vintrasunder den allmänna motionstiden, där det kategoriskt slogs fast att påforskningens område har tiden kommit att besinna och ompröva det fria bruket avforskningsresultat. Det är en rätt oerhörd motion som passerade ganska obemärktunder den allmänna motionstiden. Miljöparfiet säger där att tillämpad forskningendast bör stödjas om projektets mål är att förbättra mänsklighetensgrundläggande behov eller vår miljö. Därmed knäsätts en princip om den totalastyrningen, där det från början skall läggas fast regler för vad man får forskaom, var man får vara nyfiken och i vilken korridor man får gå in och leta efterkunskap. Det samhället kan jag se som möjligt. Därför valde jag beskrivningen,. Jag ser det bara som möjligt i ett samhälle som äroföränderligt och stillastående. Ett samhälle som utvecklas blir, om man synen på kunskapen, präglat av krafter som saknar inflytande och kontrollutifrån. Det blir i hög grad ett auktoritärt samhälle. Ett sådant samhällevill i varje fall inte jag leva i eller medverka tiU att andra kommer att levai. 1989/90:136 8juni 1990 Förstevice talmannen anmälde att och anhållit att fillprotokollet få antecknat att de inte ägde rätt fill ytterligare repliker Anf.36 (): Min röst är kvävd mer av förkylning än av rörelse över det ämne viskall tala om . Så här när det är skolavslutningsdags skulle jag ändå,såsom en som inte har privilegiet att nu sitta i utbildningsutskottet, viljasäga att utskottet har gjort ett mycket förnämligt arbete. Jag har hafttillfälle att gå igenom det ganska grundligt, och jag vill säga att utskottetsordförande har all heder av detta betänkande. Jagvill, fru talman, egentligen bara knyta några reflektioner till ett bifall somutskottet ger till en fempartimotion om professurer som gäller konstnärligtutvecklingsarbete. Det är nämligen enligt min mening något av ett genombrottför en syn på det konstnärliga utvecklingsarbetet såsom likställt med denforskning som är etablerad inom högskolesektorn i övrigt. Deprofessurer som vi har motionerat om är följande, och jag tycker, fru talman,att det är en underbar uppräkning: orgelspel vid i , musikdramatiskgestaltning vid i , musikdramatisk gestaltning vidOperahögskolan, koreografi vid , vio- 1989/90:136 linspel vid i , musikalisk instudering vid och dramatik vid ochTeaterhögskolan. Dettaär en sektor som har varit försummad. Den har framför aUt varit ors ning försummad på det sättet att man inte har kunnatacceptera tanken att det konstnärligautvecklingsarbetet också kräver resurser av det slag som finns inbyggt isystemet med professurer Jag vill med välbehag citera vad utskottet skriver:"har på berörda konstnärliga områden förpUktande traditioner ochen stark internationell position. Ett inrättande av de av motionärernaföreslagna professurerna skulle ge en välmotiverad stimulans åt de konstnärer,som vill ägna sig åt utveckUngsarbete på högskolenivå." Dettaär, fru talman, något av ett genombrott inom denna sektor. Jag vill tackautskottet, och jag tycker att det finns anledning att ge beröm. Sanningenskall fram, även om den är behaglig för utbildningsutskottet! Anf.37 i (c): Jag skall bara säga några ord om kvinnors forskning, kvinnoforskningoch kvinnors situation i forskarvärlden. Propositionen innehöll mångavälvilliga ord och även en del förslag som var positiva inom detta område,bl.a. förslaget om de tre professurerna. Det fanns också en del förslag som varmindre bra, såsom otillräckliga anslag till fora för kvinnliga forskare ochförslaget om att lägga ned JÄMFO, utan att framtiden för den verksamhetenklarlagts och utan att resurser anslagits. Detta var några av dessa förslag. Dettaresulterade i ett antal motioner, bl.a. den stora motion som väcktes av mångakvinnor från alla partier och vilken hade som första namn.Det fanns också ett antal andra enskilda motioner, och naturligtvis fannsdessa frågor även med i partimofionerna. Vi hade dem med i vår. Vidutskottsbehandlingen kunde vi komma överens om resursförbättringar som tillstor del tillfredsställer dessa yrkanden, och det är naturligtvis mycket mycketglädjande. har redogjort för de förbättringar somskedde i och med behandlingen. Det gäller då fiUskottet fill fora för kvinnligaforskare om 2 miljoner, och det gäller anslaget till FRN för kvinno- ochjämställdhetsforskning, dels de medel som går till JÄMFO, dels ytteriigaretillskott om 2 miljoner 1991/92 och 1992/93. Det gäller också den blivandeprofessuren i teknik och naturvetenskap. Detta är naturUgtvis mycket glädjande. antydde tidigare att kvinnoforskning är en känslig fråga. Ja, detkanske den är, men framför allt är det väl en mycket viktig fråga. Allt tal omobjektivitet till trots, så är det väl säkert så att all forskning och alla valav ämnesområden färgas av den människa som utför forskningen. Kvinnors ochmäns olika erfarenheter och syn på verkligheten behöver verkligen komma med ide forskningsresultat som kommer att ligga till grund för framtidens samhälle.Jag hoppas och tror också att det var ett äkta intresse för denna fråga ochinte dess eventuella känslighet som gjorde att vi kunde nå detta goda resultati utskottet. Detär naturligtvis som tidigare sade riktigt att vi inte 54 löser problemen kring kvinnors forskningssituationgenom det här beslutet. Det är naturligtvis enprocess som pågår och måste pågå på flera plan. Men det beslut vinu kommer att fatta ger möjlighet att påskynda denna process och att underlättaden. Vii har trots detta ett par reservationer, nämligen nr 60 och 63 omåtgärder för att öka antalet kvinnliga forskare och om resursförstärkningar förkvinnoforskningen inom högskolan. Vi står naturligtvis bakom dessa reservationer,men jag avstår från att yrka bifall till dem i enlighet med den överenskommelsesom har gjorts om att tidsbegränsa voteringarna. För övrigt ansluter jag migtill det bifallsyrkande som tidigare gjorde. 38 () replik: Jag kan försäkra i att det inte var avnågot slags känslighet vi tillstyrkte dessa förslag, utan att det kom sig avgenuint intresse. Mitt yttrande från talarstolen i mitt huvudanförande var barabetingat av att denna fråga råkade komma sist bland de teman som jag tog upp.Jag vill väldigt klart tala om att frågan inte kom sist av något slagssidvördnad för just detta ämne, utan det var bara tågordningen i propositionenoch i betänkandet som låg bakom. har ju själv varit med vid behandlingen av denna fråga i utskottet,så hon borde själv kunna intyga att det inte var fråga om något slagskänslighet utan att det fanns ett intresse för frågan. AnL39 i (c) replik: Fru talman! Jag sade i mittanförande att jag tror att det var ett äkta intresse. Det känns mycket sköntatt det är på det sättet och att vi nu kommer att kunna fatta detta beslut. AnL40 (): Flera talare har varit inne på kvinnoforskningen, och det är också vadjag skall koncentrera mig på. är nämligen en viktig dag i kvinnorsforskningshistoria. Det forskningspolitiska beslut riksdag nu kommeratt fatta innebär att man erkänner betydelsen av den kvinno- ochjämställdhetsforskning som vuxit fram med en kompetensuppbyggnadinom många områden: antropologi, ekonomisk historia, historia, juridik,litteraturvetenskap, medicin, musikhistoria m.m. Det innebär också etterkännande av kvinnor som forskare och värdet av den satsning som skett undersenare år på en forskningsorganisation med särskilda centra och fora förkvinnoforskning. Detbeslut vi nu är på väg att fatta innebär att kvinnoforskningen erhållerytterligare resurser utöver dem som regeringen föreslagit i denforskningspo-Utiska propositionen. Beslutet visar också att inte ärså maktlös som en del vill hävda, utan att den har den yttersta, politiskabeslutsmakten. Dagens beslut innebär nämligen en väsentlig ändring avregeringens förslag. Beslutetvisar också vad som går att åstadkomma över partigränserna. Dagens beslut omkvinnoforskning bygger dels på flera motioner från enskilda partier, dels på ensexpartimotion, undertecknad av 47 kvinnliga riksdagsle- 1989/90:136 8 juni1990 damöter från de sexriksdagspartierna, där företrädare för varje parti på ett konstruktivt sätt harbidragit fill skrivningarna i motionen. PåIsland har man ett kvinnoparti. Det finns ett spirande kvinnoparti också iSverige. Själv tycker jag, efter erfarenheten från arbetet med kvinnoforskningsmotionenoch också arbete i andra sammanhang, att det inte behövs något kvinnoparti. Vikan samarbeta över partigränserna i en rad för kvinnor väsentliga frågorsamfidigt som var och en bibehåller sin egen partipolitiska profil. Dettavar ett lagarbete, och därför kan ingen stå här och tacka någon annan förvärdefulla insatser Jag vill bara för egen del säga att den här framgången gavmersmak. Den visar vad kvinnor kan göra tillsammans för att åstadkomma enbättre tingens ordning. Jag hoppas att samhället kommer att bli såjämställt att kvinnor inte skall behöva påminna om sina behov för att bliuppmärksammade. Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 7§ Forskning inom verksamhetsområde Föredrogs socialutskottets betänkande 1989/90:SoU19Forskning inom verksamhetsområde (prop.1989/90:90 delvis och 1989/90:100 delvis). 41 PER STENMARCK (m): I den motion som vi moderater har väckt i samband med åretsforskningsproposition slår vi fast att den fria forskningen är en av hörnstenarnai vårt samhälle. Utan en fungerande forskning är risken uppenbar att Sverigefortsätter att halka efter i den internationella utvecklingen. Men det är ocksåviktigt att denna forskning, så långt det är möjligt, står fri och obundeninte minst från politisk styrning. Densektorsfinansierade forskningen, som i icke oväsentlig utsträckning är liktydigmed polifiskt eller på annat sätt styrd forskning, uppgår vidfakulteterna till ca . Detta gör att de olika sektorsorganenutgör väldigt starka aktörer inom den offentligt finansierade forskningen. Detär mot den bakgrunden som vi moderater har föreslagit att sektorsorganens rollbör tonas ned för att möjliggöra en förstärkning av fakulteter ochforskningsråd. Vi menar därför att av sektorsforskningsmedlen böröverföras på detta sätt. Därmedskulle, i större utsträckning än vad som är.fallet, beslut om forskningensinriktning kunna fattas efter inomvetenskapliga kriterier Detta vore avutomordentligt stor betydelse. Inomsocialpolitikens område förslår regeringen att ett nytt socialveten-skapUgtforskningsråd skall inrättas. Som en konsekvens av dettaföreslår också regeringen att delegationen för social forskning ochdelegationen för invandrarforskning skall upphöra. Detta anser vi moderatervara positivt. Vi har länge framfört att denna forskning skulle må bättre avatt inordnas i den reguljära rådsverksamheten. När regeringen nu föreslår ensådan förändring är detta därför ett steg i rätt riktning.