prot · GD09136 · 1989-12-31 00:00:00 — Vissa tider kanske manägnar sig helt åt undervisning och forskar mer koncentrerat vid andratillfällen. Avslutningsvis skall jag något beröra behovet av resurser för lokaleroch utrustning, det är en fråga som har nämnts tidigare. Det är alldelesuppenbart att vi både för den högre utbildningen och för forskningen under dekommande åren behöver satsa betydande resurser för att upprusta defaciliteterna. För vår del har vi i samband med budgetpropositionen föreslagit50 milj. kr. mer än vad regeringen föreslår, och i samband med forskningspropositionenföreslår vi ytterligare 50 milj. kr, alltså 100 milj. kr. för det förstabudgetåret. Det är nog så viktigt att man tillför högskolorna en betydandesumma pengar ganska omgående, men det som kanske är än mer viktigt är att manockså får en plan för hur man skall åstadkomma denna upprustning under de därpåkommande åren. Jag noterar med viss tillfredsställelse att de krav som vi fråncentern har rest i vår motion om att en sådan plan kommer till stånd har mynnatut i ett tillkännagivande till regeringen, i vilket det sägs att regeringenmåste redovisa ett underlag för hur denna upprustning skall ske under ettantal år framöver Och det handlar om att, som jag sade tidigare, betydanderesurser måste tillskapas. Detblev alltså inte så mycket pengar det här året. Man kan konstatera attregeringspartiet kom undan med blotta förskräckelsen, eftersom det höll på attbildas en majoritet i utskottet som var beredd att tillföra ganska mycketpengar Men som det har sagts tidigare lät sig köpas ut för enspottstyver. Man kan konstatera att högskolan och forskningen som helhetvisserligen fick ytterligare några professurer, och dessa har vi inte någon invändningmot, de är också angelägna, men det hade eljest kunna bli ganska mycket merpengar. Men så är det här spelet, och det är bara att konstatera faktum,nämligen att det inte gick att skapa en majoritet för de mycket nödvändigaresurstillskott som hade behövt ske redan detta år. Jag skall liksom de tidigare talarna begränsa mig när det gäller attyrka bifall till reservationer, och jag yrkar därför bifall till centernsreservation 14, till reservation 28 som är gemensam för och moderaternasamt till reservationer 38, 42 och 128. AnL 4 (): För att jag inte skall glömma bort det passar jag redan nu på attspecifikt yrka bifall till reservafionerna 2, 15, 43, 59 och 130, men vi i 2Riksdagens protokoll 1989/90:136 1989/90:136 8 juni1990 stårnaturligtvis bakom alla de reservationer som vi har fogat till betänkandet. Iblandnär man läser böcker finns det vissa passusar som ger en nästan någon form avlustförnimmelser Jag skall inte gå vidare i några jämförelser eller närmarebeskriva de lustförnimmelser som kan komma över en, det får var och en avledamöterna efter erfarenheter och kraft själva göra. böcker Han skriver - apropå det ämne som vi behandlar,nämligen vetenskap - följande: "Menhistorien lär oss också, att högtstående vetenskap kan finnas utan att bärafrukt i tekniska tillämpningar Härpå är antikens vetenskapliga kultur detbästa exemplet. Man kunde spela med orden och säga, att grekernas vetenskap varett uttryck för förnuftigheten hos homo sapiens, men inte för den rationalitetsom utmärker homo faber Den förra kan också kallas vw-dom, den senare kunnande.Mellan de två ligger den form av förnuft vi kallar kunskap, som behövs för attvisdomen inte skall bli prakfiskt obrukbar samt för att kunnandet skall bliteoretiskt begripligt." Homosapiens är alltså den visa människan, och homo faber är vad man skulle kunnakalla den tekniska människan eller hantverksmänniskan. Jaghoppas att den debatt som skall föras i politiska termer skall bliteoretiskt både brukbar och fattbar Även om vetenskapen, om man isolerar denkraftigt, skulle kunna sägas vara värdeneutral så är aldrig dess tillämpningvärdeneutral. För oss i är forskningspolitiken ett av depolitiska instrument som vi vill använda för en social tillväxt i samhället.När vi talar om den sociala och den samhälleliga fillväxten begränsar vi intedetta begrepp till att gälla enbart vår egen nafion. Forskningens resultatmåste användas på ett sådant sätt att dess tillämpningar inte i första handanvänds för att skapa nationella styrkepositioner på andra länders bekostnad.Allting är ju relativt här i världen. Detär därför viktigt att forskning bedrivs på ett sådant sätt att största möjligaöppenhet eftersträvas. Härigenom kan forskning komma att bli en väg att möta behovenav en rättvisare och ekologiskt riktig fördelning av våra gerhensamma resurserFör att söka nå resultat för dessa ambifioner är det viktigt att vissa'grundförutsättningar slås fast för forskningens vidkommande. Enligtvänsterpartiets mening är det viktigt, för att öppenhet och tillgänglighet avforskningsrön skall kunna garanteras, att forskningen präglas av obundenhet ochen stark förmåga till kritiskt tänkande och granskande. En allt störreforskningsverksamhet som präglas av givna uppdrag eller annan ekonomiskbindning till . slutna företagslaboratorier gagnar inte den bas av respektsom forskarvärlden måste kunna åtnjuta. Motbakgrund av vad jag nu har sagt ter sig den samhälleligt finansieradeforskningen som alltmer viktig föratt tillgängligheten för grupper och intressentersom inte tillhör den kapitalstarka skaran skall kunna garanteras. Dennaaspekt är inte minst viktig då vi ser på forskningens internationella betydelseoch den internationalisering som ses som avgörande för verksamheten själv ochforskningen som politiskt instrument. forskning måste för svenskdel i stor utsträckning också kunna vända sig till Prot. 1989/90:136 länder i tredje väriden. Vitror att detta är viktigt att hålla i minnet så att begreppet internationali sering inte begränsas i en förfelad EG-yra. En alltför begränsad kontaktyta ° och ett alltför begränsat verksamhetsutbyte när det gäller forskningens in ternationalisering kan skapa ej önskade effekter i form av t.ex. eko nomiska uppbindningar som motverkar sökandet efter nya samarbetspart ner. Ensådan utveckling skulle inte vara till förfång bara för verksamheten som sådan,utan den skulle också kunna komma att skada möjligheter att agera påden internationella arenan som en fri och alliansfri nation. De storaförlorarna i ett sådant scenario skulle med säkerhet återigen vara länderna itredje världen. Enytterligare grundförutsättning för forskningens vidkommande måste vara dessegen inre frihet att utifrån ambitionen om en långsiktig kunskapsuppbyggnadsjälv välja metoder och angreppssätt. Dessa förutsättningar måste garanterasfrån samhällets sida i form av både rimliga finansiella villkor och tid. Debasförutsättningar som jag här har försökt skissera och som vänsterpartietvill ge forskningen kan ju aldrig fullt ut garanteras utan att verksamhetensjälv söker sig efter dessa linjer- att vi kommer överens. Detta belyser i sintur vikten av att forskarsamhället noga följer och deltar i samhällsdebatten.Vi kan uttrycka detta som att skyldigheten för forskarsamhället att präglas avoväld och kritiskt tänkande motsvaras av dess nödvändiga rättighet att göra sinstämma hörd i samhällsdebatten. Frånvänsterpartiets sida är vi beredda att ta det politiska ansvaret när det gällerbreddningen och fördjupandet av kontakterna mellan forskare och samhällsgruppersom inte riktigt når varandra. Vi gör detta utifrån utgångspunkter somnödvändigheten av vetenskapens kompetens för en bättre miljö och rättvisarefördelning av samhällets resurser Vi gör detta utifrån utgångspunkten attproblematikens frågeställningar aldrig kan göras tydligare av någon annan änav den som i sitt liv ständigt drabbas av dålig miljö och orättvis fördelningav samhällets resurser Vihar lagt en rad förslag till om den forskningspolitiskainriktningen för de kommande tre åren. Självfallet sträcker sig våra förslagnär det gäller verkan och inriktning långt utöver en treårsperiod, och det ärinte alls säkert att de, ifall våra förslag skulle vinna gehör, skulle hinnablomma fullt ut . Det är knappast troligt. Jagvill ändå ta tillfället i akt och något kommentera ett fåtal förslag somåterfinns i reservationer och särskilda yttranden fill detbetänkande som vi nu behandlar som vi från dåvarande vpk träffade med nuvarande social demokrater 1987 i samband med det forskningspolitiska beslutet gick ut på att vi måste föra över medel från sektorsorgan direkt till verksamheter och fakulteter Vi sade att vi vill göra det med en viss försiktighet, därför att vi kände att vi inte riktigt hade grepp om verksamhetens art och vad det skulle innebära om vi skulle gå fram med lien. Vi tog inte fram skäran, men vi skar 19 1989/90:136 8 juni1990 Jagtycker att regeringen i forskningspropositionen till viss del har gåttmajoriteten till mötes. Man hade kunnat ta vissa steg ytterligare. Man inrättarnu två nya forskningsråd, ett tekniskt-vetenskapligt och ett socialvetenskapligt.Det är ingen hemlighet att vi från vår sida har uttryckt vissa tveksamhetertill departementsfillhörigheten vad gäller dessa två nya forskningsråd. Vitycker att det hade varit naturligt att se till att dessa två nya forskningsrådåtminstone hade fillhört . Vi tycker t.o.m. att det äronödigt att inrätta ett nytt socialvetenskapligt forskningsråd, eftersom dennadel av det vetenskapliga fältet om någon är humanistisk ochsamhällsvetenskaplig forskning. Det kunde alltså likaväl ha inrymts inom dethumanisfiskt-samhällsvetenskapligliga forskningsrådets domän. Men vi har ändåvalt att gå fram ganska mjukt, och när det gäller det tek-niskt-vetenskapligaforskningsrådet har vi begärt en utvärdering Vi ärnaturligtvis beredda att i det fall det visar sig att det likaväl, eller t.o.m.bättre, kan fungera inom att lägga förslag i denriktningen. Dethar blivit något av käpphäst inom forskningspolitiken att göra ettnummer av att minsann är de som skall ta medel frånsektorsforskningen och föra över direkt till fakultetsforskningen. Någontingmåste de ju ha som käpphäst. har de inte med ett ord berört t.ex.internationaliseringen. Jag hoppas att kammaren noga noterar detta. Inte ettord om EG, om , som vi har hört så mycket om 1987, 1988 och 1989 i.dennakammare. Närdet gäller denna käpphäst undviker noga, för all del också andraparfier som tillerkänner en viss vikt av att överföra pengar frånsektorsanslagen till fakultetanslagen, att nämna den verkliga hybriden i dettasammanhang och går den alldeles tyst förbi, nämligen försvarsforskningen.Riksdagen hade nu en chans att göra ett uttalande om att en viss del avförsvarsforskningen borde kunna överföras till t.ex. forskningsrådsnämnden.Jag är alldeles övertygad om att det inom försvarsforskningen bedrivs något somjag skulle vilja kalla för överlappningsforskning, som mycket väl och mycketbättre skulle kunna bedrivas vid fakulteterna och som för all del med tanke påden öppenhet som vi från sida förespråkar naturligtvis skullekunna vara möjlig för olika verksamma inom försvaret att ta del av. avanslaget på 400 miljoner, alltså 40 miljoner, vill vi ge tillforskningsrådsnämnden via ett principbeslut inför nästa års försvarsbeslut. Dethade väl smakat fint i den moderata sektorsmunnen, . Men icke,icke ett ord om detta! Ivalrörelsen deltog jag i en rad debatter ute på universitet och högskoloroch även i andra sammanhang. En fråga som ständigt kom upp utifrån en både välvilligoch en mindre välvillig inställning var frågan om forskningsresurserna vid desmå och medelstora högskolorna. Vi deklarerade från vår sida att vi kunde tänkaoss att bygga ut forskningsorganisationen framför allt vid högskolorna iKarlstad, , och . Vad som hade hänt under 1987och 1988 - var inne på detta -var att mer och merbörjade närma sig den ståndpunkten att man pekade ut dessa högskolor och villege dem en särställning. De skulle kunna få ökade medel för att bygga upp egenforskningsorganisation. inte länge i valrörelsen1988 förrän kom och traskade patrull. Under valrörelsen 1988framkom mer och mer tydligt ätt här finns en möjlighet till en majoritet iSveriges riksdag. Oavsett om man kände till valresultatet eller inte kunde manstatistiskt med stor säkerhet konstatera att vi från vår sida tillsammans medandra, även en del socialdemokrater, kunde genom det beslut som vi nu stårinför garantera att framför allt de fyra högskolorna skulle kunna få fastaforskningsresurser. Så det här är egentligen sveket i det beslut som kommeratt fattas. Det är väldigt svårt att förstå vilka bevekelsegrunder man harhaft för att inte gå längre i sina utfästelser inom t.ex. , för alldel även inom folkparfiet, när det gäller dessa högskolor. Medan tiden går såkommer inte den forskningsverksamhet som ändå bedrivs vid dessa högskolor attpå något sätt trappas ner Man har fått ett visst tillskott, det skall jag säga,via propositionen. De kommer naturligtvis att söka ytterligare kanaler förfinansieringen av forskningsverksamheten, eftersom det finns ett regionalttryck. Dessa högskolor spelar ju en viktig regionalpolitisk roll. De har ocksåen strategisk betydelse med tanke , eftersom en utveckling oftagrundar sig på hur stor andel akademiskt utbildade som finns i regionen.Undersökningar har också visat att det inte finns alltför många akademisktutbildade personer Detfinns ju en demokratiaspekt också. Om inte tar tag i problemet,kommer andra att göra det på sitt eget sätt. Om inte drar uppriktlinjerna för den här verksamheten - möjligheter och begränsningar -, kommerden i alla fall att växa. Till slut ställs man inför ett faktum som kanske ärmera fullbordat än vad man hade önskat sig när det gäller möjligheterna attt.ex. ha en inriktning som bygger på en nationell, långsiktig kunskapsutbyggnad.Då får man säga: Har ni byggt upp detta, ja, då får ni väl ha det där. Varfinns den politiska demokratin i ett sådant läge? Jag säger inte att det ärfelaktigt att ta egna initiativ vid högskolorna, men det måste finnas en dialogmellan verkligheten och de beslut som skaU fattas här i . Trots alltär det kanske det som är tjusningen med demokrafin. Nufinns det ett stort ansvar när det gäller forskningen vid de medelstorahögskolorna, nämligen fakulteternas ansvar som vi snartgår in i är det väl till fakulteterna som vi kan sätta ett visst hopp om attverkligen ta ett ansvar gentemot de här högskolorna. De kan kanske lägga utinte oansenliga delar av sin verksamhet. Jag hoppas att de gör upp med sitteget samvete och kanske säger: Det här är vi dåliga på, vi tror att ni kan göradet bättre. Man kunde kanske pröva på en utvecklingsperiod inom ett begränsatvetenskapligt fält, t.ex. vid högskolan i . Tänk, om 90-ta-letsforskningspolitiska första period skulle kunna präglas av en sådan sanningsenlighetfrån fakulteternas sida. Det vore fantastiskt. Detgäller, herr talman, att se till att vi rekryterar tillräckligt många som kangå in i forskarutbildning. Från sida har vi därför lagt framförslag om en kraftig utbyggnad av doktorandsystemet. Utgångspunkten har varitvår önskan att allt fler skall börja betrakta studier och forskning som ensamhällsinsats. Doktorandsystemet ger en bra social trygghet för dem som väljerforskarutbildning. Dethär är inte minst viktigt med tanke på att vi behöver ha fler kvinnor iforskarsamhället. Om jag efter utskottsbehandlingen av forskningsproposi- 1989/90:136 8juni 1990 fionen skulle kora någonvinnare, får jag säga att det i så fall är kvinnoforskningen. KvinnornasviUkor visar också tydligt att utbildnings- och forskningspolitik aldrig stårisolerad. Avgörande för framför allt kvinnors möjligheter att ta del avhögskoleväsendets resurser är den bostadspolitik som förs, den barnomsorg somsamhället förmår att bygga ut och utbildningens form och rum. Jag troratt högskolan själv kan göra ganska mycket för att underlätta för kvinnor attgå in i verksamheten. I det manliga kollegiet kunde man kritiskt tänka efter omdet vore möjligt att som kvinna klara av arbetet. Man kunde t.ex. fråga sig:Kan jag skicka min fru till den här verksamheten sådan som den nu ser ut? Jagtror att det skulle dyka upp en rad problem som man ganska lätt skulle kunnafinna lösningar på. Närdet gäller forskarutbildningen och doktorandtjänsterna sägs det ofta att manvill inrätta flera doktorandtjänster och detta med ambitionen att ökagenomströmningen i forskarutbildningen. Det är ingen dålig ambition i och försig, men när det gäller kvinnor får detta, enhgt vår åsikt, inte leda fill för någon högre produkfivitets skull utestänger kvinnor. Det sägs attmedelåldern bland doktorander är hög - jag tror att påpekadedetta -, men det förhållandet får inte användas som argument eller bli etthinder för kvinnor att gå in i forskarutbildning. Jag tror att det är vikfigtatt från talarstolen slå fast att.ambitionen att få till stånd en högre genomströmningaldrig får slå mot kvinnors möjligheter att gå in i forskarutbildning. Närdet gäller forskningsverksamhet är naturligtvis också den anställda personalensvillkor vikfiga. Jag tänker då på högskolelektorernas forskningsverksamhet.Helt kort och snabbt skall jag gå igenom den här saken. harframhållit att det med tanke på kompetensutbyggnaden är viktigt atthögskolelektorerna får möjUghet fill forskning. Men vi vill inte skapa ettstelbent system genom att säga att minst en tredjedel av tjänsten skallanvändas för egen forskning. Säger man att det skall vara minst en tredjedel,trots att man säger sig vilja vara flexibel, vet vi ju av mänsklig erfarenhetatt siffror i sådana här sammanhang kan användas mot seriösa ambitioner. Attskriva in procenttal eller delar av procent tycker jag delvis strider motambitionen inom högskolepolifiken om ökande lokal självstyrelse. Det gällerbåde grundutbildningsdelen och forskningsdelen. Här tycker jag man skall aktasig noga. Vi har också lagt fram en rad andra förslag beträffandeforskningspolifiken, men jag ser att.fiden har gått fort. Jag vill emellertidnämna att vi har en ambition att öka öppenheten och kontaktytorna mellanforskarvärlden och dem som inte är med mer än på så sätt att de betalar skatt.Vi skulle därför vilja pröva idéer om vetenskapsbutiker dit intresseorganisationeroch enskilda som inte har affärsmässiga intressen skulle kunna vända sig. Härkunde man bli vägledd och få kontakter med forskare. T.o.m. mindre, gemensammaprojekt skulle kunna initieras. Sådana idéer prövas bl.a. i . Såvitt jagvet har man mycket positiva erfarenheter av denna verksamhet. Vihar beträffande den högre forskningen föreslagit en förstärkning när det gällerkonsumenternas ställning, nämligen ett nytt tema vid i Linköping- tema konsument. Vi har velat ta fasta på den omfattande de- bätt som har förts om etikinom forskningen. Därför har vi föreslagit en professur i just forskningsetik. Vidarehar vi bl.a. tagit fasta på den krifik som framfördes mot deri nyalärartidningen. Den hade, menade man, i alltför ringa grad forskningsanknytning.Därför har vi lagt fram särskilda förslag om skolforskningen. På detta områdehar jag några frågor till . Jag skulle vilja att han i sittanförande förklarade för mig varför regeringen föreslår att anslaget skall Uggapå och inte på UHÄ. Vi här inte velat gå emot detta förslag.Däremot har vi ett tilläggsförslag som innebär att forskningsanslag skallläggas direkt på högskolorna och fakulteterna. Vi kunde på basis avpropositionen inte bedöma grunderna för förslaget. Skall ta överskolforskningens domäner från ? Det vore välgörande att få ettsvar på denna fråga. Vilka konkreta möjligheter finns det enligt BengtGöransson att öka forskningsanknytningen i den nya lärarutbildningen? Jagber om ursäkt för att jag använde för mycket fid, men jag tror att det varnödvändigt för klarhetens skull. AnL5 () replik: tog upp séktorsforskningen. Jag har full förståelse föratt inte vill ta fram den kommunistiska skäran i dettasammanhang, så sönderbruten som den har blivit . Men det ärockså betecknande att inte ens tagit fram en pennkniv för attskära av sektorsforskningen i detta betänkande. Detenda han vill göra är att i stället ta bort 40 miljoner från försvarsforsk ningen och lägga över den på forskningsråden. Men detta är inte vår uppgift här och det finns också andra skäl som starkt talar mot att röra försvarsforsk ningen. ' Hannämnde också högskolelektorernas'forskning:'Men ville inte varamed om att slå fast eri forskiiingsskyldighet uppgående till omkring entredjedel av tjänsten. Jagfinner detta märkligt. Det handlar ju endast om ett riktmärke. Det handlar omen flexibel organisafion, men denna angivelse skulle ändå ge en antydan omvilken omfattning man hade tänkt sig. Just denna forskningsskyldighet, omsatti praktiken, skulle betyda oändligt mycket för de mindre och medelstorahögskolor som så gärna vill ömma för Anf.6 () replik: Den redskapsdebatt som ägnar sig åt trodde jag man kundeavfärda med beskrivning ay homo faber Men det är möjligt att BirgerHagård står på bara ett ben när det gäller homo-släktet. Högskolelektorernasforskningsverksaihhet är naturligtvis én viktig komponent när det gäller attbygga upp kompetensen i de små och medelstora högskolorna. Men jag menar såhär: om man skriver in i en förordning att minst en tredjedel av tjänsten skallvara forskningsverksamhet, vad är det som hindrar slutsatsen att resten skallbestå av undervisning? Då har man faktiskt låst fast utvecklingsmöjligheternapå ett olyckligt sätt, tycker jag. Det är därför vi sägeratt vi är beredda att genom vår 1989/90:136 8 juni1990 1989/90:136 8 juni1990 representation ihögskolestyrelser och annat understödja högskolelektorernas ambitioner när detgäller forskning. Sånågot om sektorsorganen. undviker naturligtvis att tala om att viär överens med när det gäller det socialvetenskapligaforskningsrådet i första steget. Vi anser att behoven av denna forskning mycketväl kan inrymmas inom . Jagtycker inte man går fram med pennkniv. Annars vore det väl svårt förmoderaterna att acceptera att vi föreslår nedskärning inom försvarsforskningen,som vi gör den bedömningen att detta handlar omöverlappningsforskning som ändå bedrivs ute på högskolor och universitet.Försvarsmakten kan mycket väl som alla andra myndigheter ta del av dennaforsknings råd och rön. Omvi alltså bara gick fram med en pennkniv eller fickkniv eller vad nu mindreknivar kallas - jag anknyter till redskapsdebatten och det där med hammaren ochskäran - varför kan inte acceptera åtminstone en rekommendation idenna riktning inför nästa års försvarspolitiska beslut? AnL7 () replik: Det är naturligtvis ingalunda på det sättet att om högskolelektorernaåläggs forskning motsvarande en tredjedel av sin arbetstid skall resten, tvåtredjedelar, användas till undervisning. Det står naturligtvis helt fritt förden lokala organisationen att besluta att man kanske skall ägna si och såmycket åt t.ex. administration. Men hur tror att det skall blimöjligt att i praktiken genomföra en forskningsskyldighet för högskolelektorernaoch hur skall man få medel fill detta om man inte försöker precisera det i sådanahär termer som vi inom de tre borgerliga partierna varit överens om? Även defackliga organisationerna för fram detta för högskolelektorernas vidkommande. Detblir bara ord och inte någon handling om man resonerar som gör Detenda har att peka på när det gäller sektorsforskningen av detvi behandlar här - och det är det intressanta - det är detsocialvetenskapliga forskningsrådet där vi är överens. Okej, det är alldelesriktigt. Men när det gäller att skära bort på sektorsforskningen har vialdrig fått något stöd och räknar väl inte heller med det. Försvarsforskningenär en sak för sig som vi inte behöver diskutera här Men för att undvika att densönderbrutna skäran någonsin skall drabba vårt land finns det all anledning attslå vakt om den försvarsforskning vi har. AnL 8 ()replik: Det är mig en gåta hur inskrivning av procentsatser eller andra siffrori en förordning kan föda resurser. Det skulle jag naturligtvis gärna vilja haen lektion av om. Jag tror det bUr en stor och svår pedagogiskuppgift att förklara detta i fråga om högskolelektorernas forskningsverksamhet.